prot · FW09152 · 1973-12-31 00:00:00 — Var i lagen kan manläsa ut att principen om den anställdes rätt till sin arbetsplats slås fast?Nej, det är väl snarare så att lagen spikar det jag tidigare nämnde, nämhgenarbetsköparens rätt att avskeda enligt den gamla § 32 i bara meddet tillägget att skadestånd skall utgå. Sådant skadestånd kunde också utdömastidigare av arbetsmarknadsnämnd, dock inte till den storlek som kommer attgälla . Men någon väsentlig skillnad innebär inte den nya lagen på denpunkten. Det är bara summan pengar som kommer att skilja. Det bör också nämnas i detta sammanhang att iStockholm anser regeringens förslag på denna punkt alltför förmånligt förarbetsköparna, och i anlednmg härav har han i sin motion föreslagit en skärpning.Utskottet har till stor del tillmötesgått . I reservationen 15 har moderater, centerpartister ochfolkpartister reserverat sig och yrkat att skadestånd då arbetsgivarenåsidosätter domstols dom skall utgå enligt 39 § i propositionens lagförslag.Bara det säger väl allt om regeringsförslaget. Det förslag som regeringen frånbegynnelsen har framlagt blir således en samlande borgerlig reservation.Naturligtvis har beloppets storlek i fråga om skadestånd endast marginellbetydelse. I reservationen 16 har kommunisterna tagitupp rättegångsförfarandet. Enligt 42 § i lagförslaget kan rättsprövningen skepå tre olika sätt. I fråga om oorganiserade arbetare föresläs att mål prövas avallmän domstol, och där föreligger således överklagningsrätt. För övrigt, ochdet gäller således de flesta fallen, skall prövning ske av arbetsdomstolen, ochhär förekommer ingen överklagningsrätt. Dessutom kan det avtalas om att tvistskall lösas av skiljemän. kommunisterna har begärt att rättsförfarandetskall bli enhetligt. Vi anser att riktlinjerna i ett av oss begärt nytt förslagtUl rättegångsbestämmelser bör vara att mål enligt lagen om anställningsskyddskall anhängiggöras av domstol på den ort inom det län där arbetaren är bosatt.Käranden skall alltid själv ha rätt att välja ombud för förande av talan.Rättegången skall vara kostnadsfri för arbetaren, och utslag i första instansskall alltid kunna överklagas. Det är rimligt att arbetare alltid skall kunna få rättsligprövning av de frågor som det här rör sig om. Ekonomiska skäl får inte pä någotsätt inverka på huruvida rättslig prövning skall bli av eller inte. Deriktlinjer som kommunisterna har dragit upp för rättsförfarandetger arbetarna möjlighet att alltid kräva rättslig prövning. Vi har ansett attskiljemannaförfarandet bör uteslutas. Det kan inte vara tillrådligt att låtaskiljemän avgöra huruvida arbetsköparens åtgärder är sakligt grundade eller ej.Skiljemän tillsätts vanligen genom att parterna utser två skiljemän vardera,och dessa fyra skall sedan försöka att enas om en femte skiljeman, som skallvara opartisk ordförande. Kan man inte enas om den femte opartiske skiljemannenfinns regler införda i kollektivavtal som bestämmer att viss myndighetspersonär skyldig att åta sig uppdraget. Som exempel härpå kan nämnas att det iGöteborg finns föreskrivet i vissa avtal att budet först måste gå tiUborgmästaren. Han har dock möjlighet att avsäga sig uppdraget, men då äröverexekutorn skyldig att åta sig uppdraget. Överexekutorn i skallsåledes vara den som i vissa fall skall ha avgörandet i sin hand. I andrakollektivavtal också det gäller - föreskrivs attsocialstyrelsens ordförande har att utse opartisk ordförande, och skiljemänsbeslut kan inte heller överklagas. Samma förhållande föreligger i fråga omarbetsdomstolens utslag. Nackdelarna med att arbetsdomstolen skall handlägga mål ifråga om den nu föreslagna lagen är att domstolen har sitt säte i som vih föra talan måste således inställa sig i . För en arbetarebetyder det stora ekonomiska utlägg i förlorad arbetsinkomst, resekostnaderoch uppehälle under rättegången. Det är därför väl motiverat att mål i anledningav denna lag anhängiggörs vid domstol på den ort och inom det län där arbetarenär bosatt. Arbetsdomstolen betraktas dessutom av större delen avarbetarklassen som en klassdomstol, som i alla för arbetarna väsentliga frågor dömer till arbetsköparnas favör. Även om vi som kommunister inteförväntar oss rättvisa ät arbetarna av det borgerliga samhällets domstolsväsende,så sätter vi än mindre förhoppningar tUl arbetsdomstolen. Jag yrkar därför bifaU till reservationen 16. I propositionen sägs också att lagen bör gälla lUca föralla. Men redan i lagens första paragraf gör man ett allvarligt avsteg fråndenna målsättning. Här undantas i p. 4 i nämnda paragraf arbetare som anvisatsberedskapsarbete eller arkivarbete och de som anvisats arbete i verkstad inomarbetsvärden etc. Dessa grupper skall enligt regeringen inte omfattas av lagen. Det rör sig här om de arbetare som slagits ut fränarbetslivet och som samhället på ett eller annat sätt måste ta sig an. Detkapitalistiska produktionssystemet för också med sig genom allt högre ställdaeffektivitetskrav på arbetarna att allt fler slås ut och att skaran av härnämnda arbetare ständigt kommer att växa. Utskottsmajoriteten hänvisar till att det här är fråga omarbetare som snabbt skall kunna komma ut på den öppna arbetsmarknaden. Men såfungerar det inte i praktiken, även om tanken varit denna från böan. Det ärsnarare så att nästan allt arkivarbete blir fast arbete för dem som hamnat där.Jag känner till arkivarbetare som sysslat med arkivarbete i nära . Sammaär förhållandet med det skyddade arbetet. Ytterst få kommer ut i den öppnaarbetsmarknaden. Många förblir ÄMS-jobbare utan att kunna konkurrera på denöppna marknaden. För dessa arbetarkategorier är lagfäst anställningsskydd minstlika viktigt som för andra arbetare, förutsatt att lagstiftningen får denutformning kommunisterna föreslagit. Anställningsskydd, m. m. Anställningsskydd, m. m. Utskottsmajoritetens motivering för att avslåvänsterpartiet kommunisternas motionsyrkande i denna del är - med hänvisningtill det jag nu anfört - ytterst svag. Jag yrkar därför bifall tillreservationerna 1 och 2. Ett annat viktigt steg från principen att lagen skall varahka för alla är bestämmelserna i 11 § beträffande uppsägningstidens längd.Regeringen har gjort en gradering efter den anställdes ålder och kommit framtill ett förslag med varierande uppsägningstider från . Från kommunistiskt håll anser vi det mte motiverat attsätta de yngre arbetarna i en sämre ställning gentemot dem som uppnått vissålder. kommunisterna har därför föreslagit att en minstauppsägningstid av skall gälla för alla arbetare som har mer änkortvarig anställning. Utan någon närmare motivering avslår utskottsmajoritetenvårt yrkande på denna punkt. Man säger: "Enligt utskottet innebär de ipropositionen föreslagna reglerna en rimlig avvägning mellan olika intressenoch utskottet avstyrker därför motionen i förevarande del." Vilka olika intressen som finns talar man inte om. En sakstår säkerligen klar för varje arbetare: dem finns inga olika intresseni fråga om uppsägningstidens längd. Säkerligen anser varje arbetare att likabestämmelser för alla är att eftersträva. Intresset av att ha olikauppsägningstider är således ett arbetsköparintresse, som utskottsmajoritetenhar ansett skall tUlgodoses. Jag yrkar därför bifall till reservationen 9. De övriga reservationerna från kommunistiskt håll kommeratt beröras av min partikamrat . Jag vill redan nu yrkabifall till samtliga våra reservationer, nämligen reservationerna I, 2, 3, 5,6, 7, 8, 9, 10, 16, 18 och 19. TUl sist, herr talman, vUl jag bara med några ord beröraden samlade borgerliga reservationen i anledning av påföljd vid överträdelse avförordnandet om arbetsförmedlingstvång med andra ord reservationen 20, somdet frän borgerligt håll har yrkats bifall till. Här har man yrkat attfängelsestraffet skall strykas. Det är i och för sig inte så underligt att desom företräder arbetsköparna för fram den meningen att direktörerna inte skallstraffas med fängelse för sina brott mot lagen. Däremot är man beredd att gåmed på bötesstraff. Pengar finns ju. Man föreslår således en ändring ilagförslaget, som därest den skulle bli beslut befriararbetsköparna från fängelsestraff. 1 nästa lagparagraf dvs. 21 § sägs följande: "Densom uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot tystnadspUkt enligt 16 § dömestill böter eller fängelse i högst ." Varför har man inteuppmärksammat detta? Varför har man inte yrkat att alla fängelsestraff skallutmönstras ur lagförslaget? Beror det på att den sistnämnda paragrafen bara kandrabba tiänstemän och arbetare? Att har den grundsynen attdirektörerna skall gå fria men att arbetare och tiänstemän skall kunna dömastill fängelse, har jag full förståelse för, men jag vill fråga specielltfolkpartisterna, om det verkligen kan vara förenligt med en liberallivsåskådning att här göra skillnad. ställningstagande i sådana frågor är ganskaintressant. För någon tid sedan hävdade en ledande centerpartist i dennakammare attcentern är andra arbetarparti i storleksordning. I konsekvens härmedborde naturligtvis också tala för lönearbetarna, om man nu skalluppfylla det man självt har utnämnt sig till. Då uppstår osökt frågan: Hurföreträder nu det man säger sig vilja företräda? Ett exempel kanges som med all tydlighet visar vad egentligen går för. Då får vi gåtillbaka i tiden, men inte så långt. Jag skall nämna stuveriarbetarstrejken iÅdalen 1971. I en kritisk situation framträdde dåvarande centerledarenoch ville bilda en strejkbrytarorganisation för att stoppa den kamp somarbetarna förde för att få kompensation för den reallönesänkning på sju procentsom de fått vidkännas. Då var centerledaren beredd att bilda enstrejkbrytarorganisation. Hade inte medstuveriarbetarna i spetsen bromsat detta, hade strävanden säkerligengivit resultat. Det kan utgöra en varnagel för alla de vilseledda jobbare som isenaste valet röstade med . Så uppträder när det verkligengäller att företräda arbetarna. Anställningsskydd, m. m. HerrFÄGERLUND (s): Maj:ts proposition nr 1973 ochinrikesutskottets betänkande nr 1973 behandlar två lagar som kompletterarvarandra, dels lagen om anställningsskydd, dels lagen om vissaanställningsfrämjande åtgärder. De borgerliga hävdar att det, för att dettaskall ha någon betydelse, måste råda ett företagsvänligt klimat och att dessalagar inte skapar några som helst arbetstillfällen. Det kanske de inte gör ioch för sig, men talet om ett företagsvänligt klimat och om att vi måste föra enekonomisk politik återkommer gång på gäng, trots att man vet att ifråga om sysselsättning och företagsamhet ligger i topp i väriden. Det visarväl att vi har ett företagsvänligt klimat och att företagsamheten är god. Det är viktigt att komma ihåg att genom dessa lagarfullföljs det lagstiftningsarbete på arbetsmarknadens område som inleddes genomde s. k. äldrelagarna 1971. Vid behandlingen fanns förslag om avslag pådet dä aktuella lagförslaget. Utvecklingen har gått framåt. När vi nu står bereddaatt utvidga anställningstryggheten till att i princip omfatta alla anställda,har det inte funnits någon motion och därmed inte heller någon reservation somyrkat avslag pä propositionen. Jag blev litet rädd när sade att han liknadedetta förslag vid en julklapp som inte höll vad det yttre höljet lovade. Jagväntade mig faktiskt ett rent avslagsyrkande på denna proposition, under allaförhållanden några ändringsförslag i densamma. Han sade sedan att vi i principär överens. Det framgår nog bl. a. av motionen att ingen vågar gå emotförslaget, men man skickar med ett otal brasklappar och en del reservationervarigenom man försöker mjuka upp förslaget. Vore man konsekvent skulle man intege svenska folket en julklapp, som är innehållslös och utan betydelse.Konsekvensen hade krävt att man yrkat avslag. Jag tror att man på borgerligt håll har upptäckt att defarhågor som man förde fram 1971 tydligen inte har befunnits bärkraftiga när dekonfronterats med verkligheten, utan kan vi konstatera en bred Anställningsskydd, m. m. uppslutningkring dessa lagar som skyddar arbetstagarna mot obefogade uppsägningar. Den ekonomiska utvecklingen och strukturomvandUngenställer krav på en viss rörlighet hos arbetskraften. Detta innebär otrygghetoch påfrestningar för den enskilde medborgaren, och i ett sådant läge har bådeföretag och samhäUe ansvar för att lindra och bemästra de svårigheter som uppstår.Arbetsgivaren skaU enligt lagförslaget ta större ansvar för den arbetskraft hanhar anställt genom att i första hand försöka placera om arbetstagaren och iandra hand genom ett ökat ekonomiskt ansvar vid eventuella permitteringar elleravsked. Särskilt skyddade blir äldre och handikappade arbetstagare. Dettainnebär att företagen måste ha en långsiktig personalpolitik, vilket fråntrygghetssynpunkt är en fördel för de anställda. Fackförenmgarna är redo attmedverka i detta arbete. Lagarna bygger på dessa principer men innehåller ocksåviktiga regler om turordning, såväl vid friställning av arbetstagare som vidåteranställning, regler om inflytande för fackliga organisationer ocharbetsmarknadsmyndigheter m. m. Någon kanske tycker att det är konstigt att utskottetkonstaterar att det finns en principiell enighet kring huvudlinjerna ireformen, när han sedan upptäcker att det finns 22 reservationer, varav dockett par är följdreservationer. Men låt mig framhåha att enighet råder om attdet är nödvändigt att lagstifta för att skapa större trygghet i anstäUningenoch att det behövs särskUda åtgärder för äldre och handikappade, som oftare änandra har slagits ut från den vanliga arbetsmarknaden. Om de nu föreslagna lagarna icke skulle ge önskad effekt,får man efter en tids erfarenhet ompröva desamma. Detta kanske i mycket höggrad gäller de sysselsättningsfrämjande åtgärderna. Om det skulle visa sig attarbetsgivarna på grund av lagen om skydd för äldre och handikappade blir mindrebenägna att anställa sådan arbetskraft, måste arbetsmarknadsmyndigheternabekämpa dessa tendenser genom skärpt tillämpning av lagen. tror jag bättreom arbetsgivarna än vad representanterna för moderata samlingspartiet gör i sinmotion och reservation, och jag hoppas att det samarbete som utvecklas ianpassningsgrupperna ger positiva utslag i denna fråga, till fördel inte baraför den svårplacerade arbetskraften utan även för samhället i dess helhet. Utskottet har föreslagit vissa ändringar i det lagförslagsom finns i propositionen. De flesta har sin upprinnelse i motioner sominlämnats av herrar och i men ävenmotioner från folkparti- och centerpartihåll. Utskottet föreslår ändringar i 3 §, som handlar om utökadmöjlighet att träffa avtal om turordningsregler i samband med återanställning.Den grundläggande turordningsregeln har också justerats genom ändringar i 24och 25 §§. Dessa ändringar innebär enhetligare regler vid såväl permitteringoch avskedande som återanställning och återintagning efter permittering.Utskottet övervägde olika lösningar men ansåg att vad utskottet nu förordarleder till ett rimligare resultat än de regler som föreslogs i propositionen.Problem kan säkert uppstå även vid genomförande av utskottets förslag, men möjligheterfinns att genom avtal på olika områden modifiera lagens regler. 31 § ändras så till vida att varsel skall lämnas även tillberörd arbetstagare, om det är fråga om uppsägning eUer avskedande på grund avpersonliga förhållanden, vilket leder tUl att den enskilde även haröverläggningsrätt enligt 32 §. Dessa regler har gjorts tvingande och kansåledes inte sättas ur kraft genom avtal. Här har utskottsmajoriteten dessutomföreslagit en lagbestämmelse om att även facklig organisation som icke harkollektivavtal skall ha rätt till överläggning. Mot denna bestämmelse har visocialdemokrater reserverat oss. Var vpk står vet jag mte. Jag skall intenärmare motivera vårt ställningstagande, utan det kommer i Kalmaratt göra senare i debatten, men jag vill yrka bifall till reservationen 12. Skadeståndsbestämmelser för arbetsgivare som åsidosätterdomstols ogiltigförklaring av uppsägning eller avskedande återfinns i 39 §. Därhar utskottsmajoriteten skärpt propositionens förslag. Mot detta har deborgerliga partiernas representanter reserverat sig i reservationen 15.Utskottet anser att om en arbetsgivare inte följer en domstols utslag, är detså anmärkningsvärt att det förtjänar en kraftig reaktion från samhällets sida.Ett rejält skadestånd av det slag majoriteten föreslår är högst motiverat,särskilt om det är fråga om arbetstagare som är . hoppas jag attdenna paragraf inte skall behöva tUlämpas annat än i rena undantagsfall. Jaghyser den förhoppningen utifrån uppfattningen att arbetsgivarna inte är någrabovar och banditer utan laglydiga människor liksom huvudparten av Sverigesbefolkning. Med detta yrkar jag avslag på reservationen och bifall tillutskottets förslag. Utöver reservationen 15 har de borgerliga partiernaytterligare tre gemensamma reservationer, betecknade 17, 20 och 21. Jag skallbehandla 17 och 21. Reservationen 20 kommer i att taupp senare i debatten. Dessa två reservationer har det gemensamt att de anseratt lagarna har negativa effekter, som måste bemästras dels genom att företagen ges möjligheter att avsätta pengar till fonder, dels genomen differentiering av ATP-avgifterna så att den äldre arbetskraften blir billigarei förhållande tUl den yngre. Den senare frågan var uppe till behandling här , och det finns väl inte så mycket att tilläggautöver vad som då sades. Låt mig bara i korthet konstatera att de borgerligatydligen anser att är man skall man kosta mindre för företagen. Innebärdet inte också att reservanterna har uppfattningen att arbetsgivarnas obenägenhet att anställa äldre arbetskraft har fog för sig? De menartydligen att denna arbetskraft inte kan anställas på lika villkor som övrigarbetskraft och att när man fyllt finns det skäl som talar för en sänkning av lönekostnaden. Jag protesterar på det bestämdaste mot en sådanuppfattning. De äldre i arbetslivet gör en arbetsinsats likvärdig med allaandras och skall inte behöva ha en mindre lön än vad de hade innan de fyllt 60år. Jag vill göra klart för mina borgerliga vänner här i att desociala utgifter ett företag har för de anställda är en del av den kontantlönarbetstagarna annars skulle ha haft. När det gäller avsättningen till fonder inom företagenvill jag säga att visst kan det uppstå problem för företagarna, men låt ossinte överdriva dessa. Vi har i utskottsbetänkandet pekat pä att de förlängdauppsäg- 3 protokoll 1973. A nställningsskydd, m. m. Anställningsskydd, m. m. ningstidernahar gällt för en stor grupp arbetstagare, nämUgen för dem som äri åldern och uppåt. Det har inte inför utskottet kunnat påvisas att dettaskulle ha medfört ekonomiska bekymmer av den art som befaras. Det kanskeberor på att företagarna har en känsla av ansvar för de anställda, något somborgerliga politiker brukar hävda men ibland tycks ha en svag tro på. i och tog uppresonemanget om att detta leder tiU att företagen har en latent löneskuld ochatt bankerna har gått ut med något meddelande om att de vid kreditvärderingkommer att räkna in en halv årslön till personalen bland företagets skulder. Ärdetta med sanningen överensstämmande, så tycker jag att det är konstigt att maninte gjorde det i samband med införandet av äldrelagarna. Är uppgiften riktig,så tycker jag att vi behöver diskutera om inte samhället måste ha ett störreinflytande över bankernas kreditgivning och om samhället bör ta på sig ettstörre ansvar i det här sammanhanget. Jag anser det vara fullständigt felaktigtatt räkna pä det sätt som det har talats om här. Men det kan ju inte uteslutas att det kan uppstå vissaproblem, och vi räknar med att företagsbeskattnmgsberednmgen skall komma attpröva frågan. Därför anser vi det obehövligt att nu vidta någon av de åtgärdersom föreslås i reservationen 17, och jag yrkar avslag på den reservationen. Moderata samlingspartiets ledamöter har avgivit fyrareservationer, av vilka jag tänker ta upp tre stycken. Reservationen 4 gällerprovanställning. Utskottet anser att provanställning bör få förekomma även iframtiden. Vi anser det emellertid vara viktigt att de fackliga organisationernafår inflytande på i vUken omfattning sådan anställning skall få förekomma. LOoch TCO har förklarat sig villiga att pröva de här frågorna i positiv anda. Ipraktiken bör de kunna lösas utan större svårigheter. I reservationen 1 I upptas frågan om duglighet ochlämplighet vid fastställande av turordningen, och har talat omsitt problem och anfört exemplet om skräddaren och sömmerskan. Ja, det står jui lagtexten att turordningen gäller för den som har tillräckligakvalifikationer. I vad mån har givit sina anställda en såallsidig utbildning att de kan klara allt jobb känner jag inte till, men jaghoppas att de har fått pröva på alla förekommande sysslor och att det inte harförekommit en specialisering som närmast för tankarna till någon form avlöpandebandprincip. Men vad reservanterna egentligen är ute efter är att låtaarbetsgivaren bestämma turordningen med hjälp av kriterierna duglighet ochlämplighet. Därmed skulle man kunna ta bort den säkerhet för den anställde somlång anställningstid innebär enligt utskottets betänkande. Reservanterna haremellertid inte velat ta konsekvenserna av sitt förslag och påyrkar inteändrade turordningsregler. Därmed blir också reservationen ett slag i luften. Reservationen 22 vill ge Kungl. Maj:t till känna vadreservanterna anför. Jag har sagt att om de negativa farhågornasom motionärerna och reservanterna gör sig tUl tolk för blir verklighet, säskall de bekämpas med en skärpt tillämpning av de båda lagarna. yrkar jagavslag på reservationen 22. kommunisterna har tiU utskottsbetänkandetfogat 12 reservationer, vilket vi har hört talas om här förut. Med dagens posthar jag mottagit uttalanden från vpk-organisationer i och ,och har avlevererat en väldig salva från talarstolen. Han taladeså mycket om klasskamp att jag nästan trodde att han skulle ansluta sig tillKFML(r):s paroll och därmed hamna i avgrundenenligt resonemang. Men det gjorde han ju inte riktigt. Det framgår av dessa reservationer och av här att vpk anser lagen sakna betydelse såväl för anställningstrygghetensom för att stimulera anstäUning av svårplacerad arbetskraft. Här står vi välinför en ideologisk skiljelinje. Vpk anser tydligen att den svenskafackföreningsrörelsen är svag och inte kan klara förhandlmgar. Jag hävdardäremot att ingen fackföreningsrörelse i hela världen - och där räknar jag inäven de s. k. kommunistiska ländernas fackföreningsrörelser - har kunnat tillkämpasig sådana anställnings- och lönevUlkor som den svenska. Med dessa lagar tillhjälp kommer den även i fortsättningen att vara en ledstiärna för de fackligaorganisationerna ute i världen. Att och jag har olika uppfattningi denna sak kanske beror på att jag tUlhör en slagkraftig organisation, medandäremot tydligen anser att den organisation han tillhör icke kandriva en förhandling fram till godtagbara resultat. Framtiden får avgöra vem som har rätt, men utvecklingenhitintills visar att den svenska linjen har varit mest framgångsrik. En enigoch stark fackföreningsrörelse är en vid förhandlingsbordet, även ikamp med starka kapitalintressen. Splittring leder tUl svaghet, något som herrHallgren bör tänka på. Jag vill också påpeka att mycket av det som tagit upp ligger inom arbetsrättskommitténs utredningsuppdrag, och det fårvi ta ställning till längre fram. Det är inte så enkelt som görgällande att i en demokrati ändra gällande lagar. Vi har en form för vårtparlamentariska arbete, och även det har lett fram tUl resultat som vi iSverige inte behöver skämmas för. I övrigt innehöll anförande en mängdpåståenden. Jag kan inte ta upp alla, men vill något beröraskiljenämndsförfarandet. Det är inget tvång för någon fackförening att införaskiljenämnd i sina avtal. Lagen ger möjlighet till det men innebär inget tvång.Det visar lösligheten i resonemang. Jag skall nu gå över tUl att närmare kommentera fem avvpk;s reservationer. De övriga kommer att kommenteras av iSimrishamn och i . Den första gäller undantag från lagen omanställningsskydd för arbetstagare i beredskapsarbete.