prot · FW0973 · 1973-12-31 00:00:00 — den 25 aprU 1973 § 1 Det statliga utvecklingsbiståndet (forts) Fortsattesöverläggningen angående utrikesutskottets betänkande nr 3, Med den debattform som tillämpas idet här ärendet har jag kommit att få en plals långt ner på talarlistan.Debatten har varit lång, och jag kan förstå att många av mina kolleger skullevilja gä lUl votering . Jag har emellertid förberett ett inlägg medprincipiella synpunkter på den internationella utvecklingsdebatl som jag föhloch deltagit i under en rad är, och eftersom en svensk biståndsdebatt har ettnaturligt och nära samband med denna internationella debatt, hoppas jag pä minakollegers överseende med att jag trots de många timmar som föregått den härtidpunkten kommer att hålla det inlägg som förberetts. Det lUlhör det genuint mänskliga - och del ärtroligen ell positivt, men ibland litet lättsinnigt drag - atl inför nyaförelag ge uttryck ål förhoppningar och optimism om framgång och goda resultat.Lika ofrånkomhgt verkar den insikt om del faktiska lägets allvar och uppgiftenssvårighetsgrad infinna sig som klarseende realister tidigt gavullryck ål. står nu färdiga all om knappt fyraveckor och genom en speciellt tillskapad kommitté under deras Ekonomiska ochsociala råd börja den första av en serie granskningar av deltaårtiondes prestationer på utvecklingsområdet, i och i i-länder. Föross som var med när generalförsamlingen proklamerade del andraulvecklingsårtiondets start och som upplevde den förhoppningarnas atmosfär ivilken detta skedde, trots vissa illavarslande tecken, är det nyttigt atterinra sig de tidiga realisterna. En sådan är , känd hos oss inteminst sedan sill framträdande här under fjolårets mihökonferens med boken, I en serie uppsatser, som publicerades just vid1970-talets ingång, framhävde hon med skärpa, att världen under della årtiondeär på väg mot en kris på grund av alt krafter som har släppts lösa genomekonomiska och sociala förändringar tenderar att motverka varandra ochåstadkomma en serie av onda cirklar och nedåtgående spiraler i stället för jämnexpansion och utveckling. Dessa krafter leder lill befolkningsökning,rekordartad tillväxt av storstäderna, stagnation och avtappning av landsbygdensresurser med en svag och långsam ökning av industrisektorn, delladärför alt de har släppts lösa när befinner sig i en helt annanhistorisk och politisk situation än under den lid, 1800-lalel och detbegynnande 1900-lalet, då samma krafter skapade ekonomisk utveckling i denvärid som är industrialiserad och rik. 8 protokoU 1973. den 25 aprU 1973 Genom altdramat utspelas på de väldiga kontinenter som rymmer världens underutveckladenationer av jordens befolkning har det detta är typiskt förvår tidsålder globala dimensioner. Delta förtjänar att erinras om, som en bakgrund till någramer principiella reflexioner om situation och vår biståndspolitikoch med tanke på vår egen roll i detta internationella spel inför FN:s förstaöversyn och avstämning av det andra ulvecklingsårtiondets balansräkning. Dessareflexioner är genomgående tämligen pessimistiska, bl. a. därför attförändringskrafternas natur och samspel ännu är sä OtUlräckligt analyserade ochdärför att inget genombrott av u-världens onda cirklar ännu är i sikte. 1 utrikesutskottets belänkande citerasinledningsvis och i koncentrerad form en del uppgifter ur propositionen omu-ländernas allmänna situation och biståndsflödets inriktning. Det har alltidsina risker att göra sådana bedömningar alltför översiktliga. Desuperaggrege-rade sifferuppgifter som de hängs upp på döljer de mycketbetydande skillnaderna mellan olika länder och grupper av länder. Del skaparockså alltför lätt ett begrepp om "" som en enhetlig, gråoch nebulös massa, när della begrepp i stället inrymmer ca 95 av jordensländer, på de mest växlande utvecklingsnivåer och med de mest växlande resultatav sina utvecklingsanslrängningar. Vad utskottet citerar ur propositionen omatt "i många fall är det t. o. m. troligt alt utvecklingen medfört enförsämring för stora grupper" är sant men ytterligt försiktigt uttryckt.Jag skulle vilja skärpa uttalandet därhän, all om vi ser bakom statistiskagenomsnittssiffror för ekonomisk tillväxt, ser därbakom de individuellamänskliga existenserna, visar all erfarenhet att myckel betydande gruppermänniskor i näajoriteten har måst utstå en försämring i sinalevnadsvillkor . Vad är nu atl säga om en värld, där hundratals miljonermänniskor inte endast är fattiga enligt vanliga statistiska begrepp utan haratt acceptera försakelser och prövningar som förnedrar deras mänskligavärdighet lill en nivå som inga siffror kan träffande beskriva? Det frågadeVärldsbankschefen inför FN:s Ekonomiska och sociala råd förett halvår sedan. Och de står, som så ofta ärnoterat, för 85 proceni av de starkt otillräckliga insatserna för alt sökaöverkomma krisen. Men den förstärks, i betydande grad, av i-ländernasgenomsjälviska - och kortsynta - attityder och handlande. Det har också sagtsmånga gånger all de rika länderna blir allt rikare mycket snabbare än defatliga länderna besegrar sin fattigdom. Men en sifferbelysning, återigen givenav , kan ändå vara nyttig. Världens totala bruttonationalprodukt ökadeunder 1960-lalel med , en ökning av en storleksordningsom vi har svårt alt föreställa oss. Men av ökningen, 4 000 miljarderkronor, ägde rum i länder av jordens folkmängd och över 5 000kronor i bruttonationalprodukt per invånare, medan av ökningen ägderum i länder av jordens folkmängd och högst ibruttonationalprodukt per invånare. Genomsjälviskhetenhos jordens rika får sitt uttryck i en demonstrerad kallsinnighetinför den ständigt vidgade klyftan mellan i-land och u-land, införmassfattigdomen i u-landsvärlden och inför utvecklingsstrategins krav atl denofficiella resursöverföringen från rika lill falliga länder, mätt i faktiskautbetalningar, vid årtiondets mitt skall uppgå till 0,7 proceni avbruttonationalprodukten. - Inom parentes bör det väl i ärlighetens namn sägasatt flertalet i-länder redan vid strategins antagande 1970 skriftligenreserverade sig, antingen mot beloppet eher mot tidpunkten eUer bådadera.Sverige var då etl av de myckel få länder de två andra som jag kan erinra migär och - som inle avlämnade en sådan reservation, och detär därför inte helt adekvat atl som utskottet gör på s. 6 tala i kolleklivaordalag om gjorda åtaganden av i-länderna. uppgår del officiella biståndsflödet - del harsagts tidigare här till av brutlonalionalprodukten. registrerar en skUlnad mellan siffran - och siffranför 1971 - - på en hundradels procentenhet motiverar inom parentessagt knappast propositionens välvilligt eufemistiska ordval: biståndet steg.Sanningen är att ingenting talar för atl siffran kommer atl höjasmed mer än ytterligare möjhgen en eller kanske två hundradels procentenheter,vare sig lill 1975 eller till 1980. Därmed blir situationen, med vad denåterspeglar av de rikas cyniska själviskhet, till en fråga om ett allvarligtförfall för den internationella moralen, till en fråga om ett allvarligtproblem för de rika länderna med koncentration i världens rika supermakter somstår för de sämsta insatserna i detta avseende. Kortsyntheten hos de rika länderna kommer lill ullryck ien oförmåga all inse alt om den nuvarande situationen består och konserveras,drabbar detta och kanske inte särskilt lång sikt - de rika ländernasjälva, och delta inle bara i form av ökad risk för skärpta politiskamotsättningar och spänningar världen över. spelar i-ländernasexport lill en långt ifrån betydelselös roll i deras totala handelmed omvärlden. 1 en inle så avlägsen framtid kan man urskiha två trender. Delskan man förutse en stark ökning av u-landsvärl-dens inköp i den rika väriden,framför allt av maskinutrustning, verktyg och en rad mellanledsprodukter. Delskommer den rika världens industrier atl med en alltmer mättad hemmamarknadbehöva de potentiella marknaderna i för all avsätta sina produkter.Men dessa två trender kan bli verklighet endast som etl resultat av en stabiloch beslående ekonomisk utveckling i de fatliga länderna. Den rika världen bordeha mycket atl vinna på alt främja en sådan utveckling. Men så sker inte. Ätt man så envist hängt sig fast i denna kortsyntasjälviskhet inför underutvecklingen och den tilllagande massfaltigdomen imajoriteten av jordens länder, måste väl som så ofta lUlskrivas den ringa gradav vishet med vilken världen lär styras. Men detta förhållande kan beslåframför allt på grund av att, den politiska självständighet lUl trols somflertalet områden i den faltiga väriden har lUlkämpal sig, praktiskt taget allau-länder fortfarande existerar i ett teknologiskt, ekonomiskt och därmed ocksåreellt politiskt beroendeskap lUl den rika världen, ell beroendeskap som görtermen neokolonialism till en realitet. Och vad vi kan iaktta av utvecklingeni den rika världen innebär en koncentration därinom av den tekniska och denekonomiska maklen på etl fåtal stater, samma stater som ståi för de sämstabiståndsinsatserna. Mot bakgrunden av denna ganska pessimistiskabild av situationen och mot bakgrunden av del faktum atl tillhördet lilla fåtal i-länder som i FN :s generalförsamhng icke lade innågon reservation mot utvecklingsstrategins föreskrifter och åtaganden blir detdesto viktigare att vi ålägger oss att skrupulöst uppfylla de förpliktelser somvi därmed påtagit oss. De förpliktelserna innebär, i kvantitativa termer och idet större sammanhanget, naturligtvis bara obetydliga bidrag tUl en nödvändigjätteinsats. Men deras uppfyllande har kommit att fä betydelse som en politisktrovärdighetsfråga, av större dimensioner än vad del hlla i och för sigskulle kunna ge upphov tUl. Del är - jag har sagt del också tidigare från dennatalarstol - i det huset som man framför allt måste betrakta 1968 årsriksdagsbeslut om enprocentsmålets uppfyllande, i form av anslag över budgeten,/75. De direkta resursöverföringarna frän de rika till defattiga länderna kommer helt naturligt att vara en av förgrundsfrågorna vid densnart stundande översynen i av 1970-taletsutvecklingspres-talroner hiltUls, della bl. a. därför atl de har kommit all fåen så stor psykologisk-politisk betydelse. Därmed är inte sagt att de skullesakna eller ha fått en minskad praktisk betydelse. Många grundläggandeuppgifter på utvecklingsområdet skulle kunna genomföras, om de rika ländernakunde fås alt fullgöra den elementära anständighetsålgärd som uppfyllandet avenprocenlsmålet 0,7-procenlsmålel i form av officellt utvecklingsbistånd -utgör. Trots all detta - fortfarande enligt uppgifter, tidigare citeradehär - skulle innebära att de rika ländernas folk avstod avsin projekterade BNP-öA-w»;.? , talar som sagt ingenting föralt det blir möjligt. Och de som drabbas hårdast av detta är de fattigareu-länderna, med en bruttonationalprodukt per invånare , förvilka få andra bislåndsvägar än den officiella slår öppna. Men, herr lalman, med all räll har den internationelladebatten i ökande grad behandlat andra problem i relationernamellan fattiga och rika länder än de kvantitativt otillräckliga och alltförofta med oacceptabla villkor försedda resursöverföringarna. Man behöver granska- på ett annat sätt än tidigare inriktningen av, innehållet i och formernaför biståndsgivningen. Men man måste också diskutera radikalt andra vägar attförbättra kapitalförsörjning, där möjligheten alt skapa en länkmellan kapitalförsörjningen i och Internationella valutafondensspeciella dragningsrätter - som vi hoppas atl en kommande internationellvalutareform skall upphöja tiU världens nya reservvaluta - i varje fallhittills har gått förstärkt ur de senaste omgångarna i den internationelladebatten. Man måste söka lika radikala lösningar på u-landsvärldens snabbtökande skuldproblem, där del faktum all ränte- och amorteringsbördorna ökarsnabbare än de totala skuldbördorna belyser en beklämmande omständighet,nämligen att av del otillräckliga officiella biståndet utgör lån och krediteren ökande andel samtidigtsom lånevillkoren har skärpts. Vidare måste man fortsätta på Nr 73 vägen mot en liberalisering av världshandeln, under formersom direkt Onsdaeen den gynnar ochstärker ställning på världsmarknaden, i stället för 25 anril1973 att försvaga den. a. leda tUl åtgärder för struklureU----------- anpassningav i-ländernas eget näringsliv. ,' statliga titveck- Allldella reflekterar den nu existerande väridsordningen, med dess * ' tai aet ekonomiskarelationer mellan världens besuttna och icke besuttna: de förra utnyttjar försin egen de icke besuttnas svaghetssitualion och gör därmed sig självaännu rikare. Och tendensen förstärks alltmer genom den praktiskt tagel totaladominans som de besuttna utövar på vetenskapens och teknikens område. Detta ären världsordning som naturligtvis på lilel sikt inte kan beslå. Den är utformadalt fungera för att gynna de rika på de fattigas bekostnad. Kan någon av oss bliförvånad, om stämningen vid DD2-kommitlés möte i slutet avmaj visar sig spänd och bitter, om motsättningarna tar sig uttryck i hårda ordoch anklagelser mot världens privilegierade? Men vadsom är lika viktigt atl förbereda sig på är vad jag kan förutse - utöverden politiska spänningen mellan fattig och rik - som två nya tendenser i agerande. För detförsta ell klarare ullryck än tidigare - och del är välkommet för denfundamentala tesen att utvecklingens naturliga mål är en förbättring i de enskilda människornas levnadsförhållanden. Målet är med andra ord socialt. Därför kommer de gigantiska sociala problemen i att få en förgrundsplats som aldrig förr: uppmärksamheten kommer atl riktas mot de vidgade inkomstklyftorna, massarbetslösheten, massfaltigdomen, de marginella befolkningsgrupperna, storstädernas slumområden. Den kommer också atl riktas mot den jämte fattigdomen själv kanske viktigaste bakgrunden lill dessa sociala problem: föråldrade sociala strukturer i kombination med förändringskrafter för vilka man inte varit förberedd och färdig. AUt detta blixtbelyser utvecklingsproces sens politiska karaktär och konsekvens, någol som del ena u-landet efter del andra blir akut medvetet om. En andra tendens kan beskrivas som i reaktion mot dentvångssituation som man känner sig placerad i en ny vilja tUl politisksjälvhävdelse, och delta borde vara lika välkommet. Den tar sig sådana uttrycksom en rad nalionaliseringsålgärder i näringslivet, en alltmer intensiv debattom utvecklingsprocessens syfte, innehåll och utformning, krav på omprövning avdoktriner och utvecklingsmodeller som har importerats från i-ländema, enmarkerad misstänksamhet mot i-landsini-liativ och i-landsagerande i fråga omsädana skilda globala problem som del monetära systemet, miljövård ochbefolkningsökning, för alt la några exempel. Kanske pekar dessa reaktioner hänmot en ny, mer självskapad och därför mer bärkraftig ulvecklingsfilosofi äntidigare; en jusl nu i gångbar företrädare för sådana tankegångar iu-landsvärlden är den här åberopade pakistanskeVärldsbanksrådgivaren ul Haq. En av de många slutsatser som bör dras av delta resonemangom det är riktigt - och min erfarenhet av del internationella utvecklingssamarbetet gör att jag tror det - är alt de tendenser som man just nu kan iaktta '' ' den 25 aprU 1973 förstärkerbetydelsen och vikten av de internationella organisationernas främst Förentanationernas roll i detta arbete. Men innan jag som avslutning knyter någrareflexioner till en sådan slutsats, skulle jag vilja praktiskt applicera en delav mina mer principiella resonemang kring den internationella situationen påområdet på de beslut rörande den svenska biståndspolitiken som vi står ibegrepp atl fatta. Jag har redan talat länge och skall försöka göra dettaytterst koncentrerat. Om svenskt utvecklingssamarbete skaU fylla det syfte sompreciserades i de grundläggande propositionerna , skulle jagvilja anlägga fyra synpunkter på detta samarbete . För del första: Av de samlade anslagen skaU andelen bidragtill multilaterala utvecklingsprogram ha fortsatt hög prioritet. Tidigarepropositioner har klart och kraftfullt angett skälen för att så bör varafallet, och erfarenheten under den rid som gått har förstärkt dessaskäl. Jag vUl i della sammanhang uttala min fulla anslutning lill ett uttalandenyligen av chefen för det kanadensiska CIDA: "Om ell grundläggande syfteför det internationella utvecklingssamarbetet är alt ge världssamfundet en nystruktur och att medverka till alt utvecklingsplaner förverkligas ienlighet med deras egna nationella aspirationer, då tiUgodoses del bäst genomdel mest aktiva stöd åt de internationella organisationerna." Del finnsdärför anledning alt noggrant följa utvecklingen i detta avseende; den högreökningstakten för de bilaterala anslagen i de treåriga planeringsramarna och demultilaterala anslagens nedgång tUl en tredjedel av lotalanslagen inger oro.Formuleringen i propositionens resonemang, som är återgivet i utskoltsbetänkandet,om möjliga förskjutningar mellan andelarna multUateralt respektive bilateraltbistånd: det multUalerala anslagets storlek "kan komma att behövaökas", kunde ha gjorts mer positiv. Av de multilaterala anslagen förtjänar UNDP-anslagensärskilt beaktande. I de behöriga FN-organen har den svenska delegationendeltagit i kritiken av den projekterade taklen i anslagsökningen för UNDP med9,6 proceni åriigen som alltför låg. Vad som föreslås för budgetåren 1974/75,respektive 1975/76, innebär ökning , inklusive detspeciella bidraget lill de minst utvecklade länderna. Jag hoppas all., i syftealt åstadkomma kongruens mellan ord och handling, regeringen gör bruk avmöjligheten att ulfäsla högre belopp än de här nämnda, med detsedvanliga förbehållet för godkännande. För det andra: 1 fråga om finansiell resursöverföring päför acceptabla villkor finns inget organ, bUateralt ellermultilateralt, som i fråga om kombinationen av resursernas sloriek, villkorenför bistånd och inriktningen av biståndet kan mäta, sig med Internationellautvecklingsfonden, ID,\. Därför har också fonden starka stöd. Jag vill, herr lalman, i del här sammanhanget intekommentera i säregna inlägg om i debatten tidigare ieftermiddag på annat sätt än alt efterlysa grunden för hans påstående orn den"väl kända" korridorkompromissén vid Limamötel , därenligt hans utsago progressiva regimer i u-landsvärlden lubbades alt uttalasitt stöd för i en resolution. Jag råkade nämligen vara i Förenta nationernaden hösten, och jag hade långa samtal just om just med direkt frånLimamötel återvändande representanter för regimer, som t. o. m. progressiva. Jag känner därför deras bedömning - utan någon lubbning av , och jag känner deras kraftigt uttalade stöd ål , som sedan harkommit lill uttryck både i resolutioner i FN och vid del tredje iSantiago . Mot bakgrunden av mina direktinformationer i ämnet kan jagdärför säga att har inte minst de radikala starka stöd. Varför?Jo, helt enkelt därför att fonden med sina enligt uppfattning meningslösaprojekt gagnar och stöder dessa länders ulveck-lingsintressen. Inte minst frånde radikala kommer kraven på ytteriigare utbyggnad av och ökaderesurser ål . Del finns därför anledning atl med kraft stryka under vad somsägs i propositionen och utskottsbelänkandet om starkt aktivt svensktdellagande i förhandlingarna om den fjärde påfyllnaden av lDA:s resurser. För det tredje: Det bilaterala utvecklingsbiståndet fårinte innebära eller innehålla några för våra samarbetspartner oacceptablabindningar. Jag tolkar skrivningen på s, 41 i utskoltsbetänkandet så, alt dellaär utskottets bestämda mening. För det fjärde: har, även för sitt växandebUaterala bistånd, deklarerat sin avsikt alt ägna de 25 enligt FN:s definitionår 1971 minst utvecklade speciell uppmärksamhet, även om, sompropositionen och utskoltsbelänkandet myckel riktigt anmärker, en merväsentlig ökning av biståndet till dessa länder främst kan tänkas ske genom demellanstatliga organisationerna naturligtvis ännu etl skäl för en hög andelmultilateral biständsgivning, UNDP har här aUdeles speciella möjligheter atlspela en ledande och samordnande roll för biståndet tiU en grupp , sommåste lila lill en alldeles speciell solidaritelsytt-ring av detinternationella samfundet. Till gruppen minst utvecklade länder hör som bekant bl. Det har diskuterats flitigt här . Men jag vill ändåfoga min egen kommentar till den debatten. Med anledning av den debatt somförts och som sedan en del år pågått inom och kanske framför allt utomriksdagen kring del svenska biståndet lUl vill jag deklarera som minpersonliga mening, baserad på min, del medger jag dock, ännu otillräckligakunskap om utvecklingsprocessens natur och sammanhang, att en gradvisavveckling av detta bistånd vore olycklig och stridande mot elementäragrandsatser för ett konstraktivt utvecklingsbistånd. Med den utskottsskrivningi ärendet som finns på s, 18 förutsätter jag atl en sådan avveckling inte kan ske. Med tanke på mina nuvarande engagemang inomden internationella befolkningspolitiken med sikte på skulle jag i och för sig ha åtskilligt attsäga om den aktuella situationen på della område, något som diskuteras både ipropositionen och i utskoltsbetänkandet. Detta skulle emellertid kunna föra förlångt. Jag önskar endast i all korthet uttala min anslutning lillpropositionens av utskottet tillstyrkta förslag att anslaget lill FN:sbefolkningsfond för /74 utgår med tills vidare oförändrat Nr 73 belopp i avvaktan på erfarenhetenav den omorganisation av fondens Onsdagenden verksamhet som jusl nu håller påalt genomföras i praktiken, 25 april1973 Avslutnirrgsvis, herr lalman,skulle jag nu vilja anknyta några ytterli- garereflexioner tiU de nya tendenserna i den internationella utvecklings-debatt somi så hög grad berör allas, också vår egen, framtid, har spelat och spelar en glädjande positiv ochframträdande roll i de internationella organisationerna när det gäller attintroducera och få accepterat etl nytt synsätt på utvecklingen i motsats tUltidigare dominerande, ensidigt kvantitativt ekonomiska betraktelsesätt. Två avFörenta nationerna organiserade expertmöten har ägt rum i ,finansierade av , 1969 och 1972, kring detta nya grepp på utvecklingsplaneringensom syftar tUl atl foga samman till en helhetsbild alla de element somtillsammans bygger upp vår sammankrympande och därmed mänskligt, ekonomisktoch politiskt alltmer beroende värld, 1 denna helhetsbild ingår strävandenaefter ekonomisk utveckling och social utjämning och rättvisa, förnuftighushållning med och rättvis fördelning av knappa naturresurser, skyddande ochbevarande av den mänskliga miljön och kontroll av den globala befolkningsökningen.Att åstadkomma detta är naturligtvis endast möjligt inom ramen av eninternationell planering, byggd på en sådan helhetssyn som i verklig meninggagnar allas intressen. Men som underlag och politisk förutsättning för ensådan typ av planering krävs det, tror jag, sådana fundamentalt nya värderingaroch attityder lill den mänskliga tillvaron att del har karakteriserats som ettkopernikanskt språng i vår tanke- och idévärld. Jag tror att detta är vad som krävs av oss människor i1970-tiUets värld. Därför tror jag atl 1970-talels bidrag till väridensfortsatta utveckling, med ständigt speciellt aklgivande på de fatliga folkensintressen, kommer alt bestå mera i internationellt normbyggande, någol somendast kan ske genom de internationeUa organisationerna, i första hand Förentanationerna, än i avgörande praktiska resultat i del internationella samarbetet,någonting för vUkel tiden tyvärr ännu inle tycks vara mogen. Kanske får deverkliga praktiska resultaten vänta lill 1980-talel, till en lid för vilken viemellerlid borde börja våra förberedelser möjligt och för vilken bl, a,dagens normsökande och idébygge borde tjäna som sådana förberedelser. Här harFN-systemet och i första hand FN självt en av sina mest betydande uppgifter.