prot · FW09105 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag tycker att det här är en ganska bra proposition - detframgår av att jag är med på bara en reservation men den skulle ha kunnatvara bättre, särskilt på två punkter: registrering för ingående av äktenskapoch gemensamvårdnad för sammanboende med gemensamt barn som icke är gifta. På de punkternahar de sakkunniga varit förståndigare än regeringen. En registreringmotionerade jag om , och jag vidhåller att det vore mycketförnuftigt att ha en enkel registrering av äktenskapets ingående. Sedan kundevar och en gå till en präst eller någon annan och få de ceremonier som ärönskvärda. säger statsrådet att detta inte går på grund av en konvention iFörenta nationerna som vi är med på. Men nog skulle man med god vilja kunnaklara saken. Man kunde ju ordna med någon sorts vittnen även vid ett sådantanmälningsförfarande. Jag tycker som sagt att det är beklagligt att man intehar kunnat få den förenklingen till stånd. När det gäller den gemensamma vårdnaden anser jag att detär helt ofattbart att man inte skall kunna ha samma rättsläge för sammanboendeman och kvinna som har ett gemensamt barn och gemensamt vill ta ansvar fördetta som man har för gifta. Det är mycket hedervärt att de vill göra det, ochsamhället bör acceptera det med tacksamhet. Jag kan inte finna att deinvändningar som har gjorts i det fallet har den minsta relevans, och jag ärhär med på en reservation som bara har vunnit litet för liten anslutning. Detföreligger också en motion av , som vill att föräldrarna skallkunna ha gemensam vårdnad även om de inte är sammanboende. Principiellt är detväl också egentligen alldeles riktigt. Men det tillstöter vissa svårigheter,och därför har vi sagt att de sakkunniga bör ägna intresse åt detta vid detfortsatta arbetet. När underåriga vill gifta sig är det i regel i 98 av fallen - för att de skall ha barn ihop; de vill att barnet skallfå äktenskaplig status. Många av dem som är emot förslaget vill ju att detskall vara så många äktenskap som möjligt. Krånglar man här till alltförmycket, flyttar vederbörande naturligtvis ihop ändå, och barnet blirutomäktenskapligt - detta otrevliga uttryck som vi skulle försöka komma ifrån.Det finns inte heller något värde i det anförda argumentet att det skulle varaolyckligt om dessa underåriga först går till en myndighet och föräldrarna fårreda på saken därefter de bör först gå till sina föräldrar. Om det ärsamtycke frän föräldrarnas sida det gäller eller endast att föräldrarna skallhöras, så är det ingen skillnad i detta fall. De kan naturligtvis skicka in sinansökan om att få gifta sig direkt till , även om det fordrassamtycke av föräldrarna - får inhämta det i efterhand. Jag harhandlagt sådana här ärenden en gång på en länsstyrelse, och jag känner tilldetta. Varför skall man krångla till det i onödan? Medlingen skall bli frivillig. Det är bra, och därförbehöver man inte spilla så många ord på det, tycker jag, som utskottet hargjort. Inom parentes kan jag säga att det väl har hänt att folk har blivithopmedlade fast det har varit olyckligt för alla parter utom kanske förmedlaren. Myndiga prostar på landet har ibland lappat ihop äktenskap fast dethade varit bättre att de inte hade blivit ihoplappade. Att halvsyskon skall kunna ingå äktenskap har jagmotionerat om , vilket väckte ett visst uppseende, som detibland händer med förslag som är före sin tid. Det är inget märkvärdigt idetta. Det har förekomit ett mycket uppmärksammat fall med två människor somhade Äktenskapslagstiftningen m. m. bott ihoplänge och hade barn tillsammans. Man skulle slita dem ifrån varandra ochegentligen bura in dem. Sådant gör man inte i ett mänskligt samhäUe. Det ärnaturligtvis, som någon har sagt tidigare, inte någon större frekvens av sådanahär företeelser. Framför allt tror jag inte att halvsyskon som växer upptillsammans kommer att fatta tycke för varandra, så vist är det ordnat här ivärlden. Det är inget problem och det fordras ju dispens fortfarande. Någragenetiska risker är det enligt sakkunskapen inte. Att man skall gå emot dettaförslag kan jag inte förstå. Så har vi detta med betänketid. En vill jag sägaatt när anser att det är bra med tre månaders betänketid därför attdet kan föreligga graviditet, föranleder det mig att göra antagandet att fruJonäng har litet underliga begrepp om hur en graviditet varar. Jag kaninte förstå att kan vara av något större värde i det fallet. Här är alltså frågan om samhället skall ställa sig somförmyndare för vuxna människor som är fullt rättskapabla. Det är som jag serdet nästan litet förödmjukande mot människor om samhället gör så. Det gällervuxna människor som beslutar lugnt och sakligt, i de flesta fall, att de skallbryta upp från äktenskapet. Då säger samhället: Nej, det här har ni nog intetänkt på tillräckligt, det kan inte vara rätt, det får ni fundera på i tremånader. Det är egentligen rätt fantastiskt. På vissa håll har man talat om attdet borde finnas en ångervecka. Hela äktenskapet har ju varit en ångervecka fördessa människor. Har de varit gifta så har de haft tid på sig attverkligen pröva sitt äktenskap. Snarare skulle man ha en ångervecka förevigseln. Det skulle man kanske överväga, det hade kanske varit bättre. Det är ganska egendomligt att de som talar mest och högstom att samhället skall ha mindre inflytande och den enskilde mer är de som härvill beröva enskilda vuxna människor bestämmandet över dessa förhållanden, somvill att samhället skall sätta sig som överförmyndare. Det är vad vi i vanligafall kallar socialism och är det som mest ansluter sig tilldetta. Det är en något egendomlig kombination. Självfallet är det, herr talman, bra med hållbaraäktenskap; det finns inga delade meningar om det. Men hållbarheten hgger inte och det behöver påpekas i ceremonier och i att man inför en präst eller någonannan upprepar vissa fraser. Det är inte detta det beror på. De som läggeravgörande vikt vid det och tyvärr är det synbarligen mänga hemfaller ju åtmedeltida vidskepelse. Halten och styrkan i samlevnaden mellan en man och enkvinna beror på helt andra kvaliteter, oåtkomliga för aldrig så ambitiösalagstiftare. Jag tror, herr talman, att vi skall vara innerligen tacksamma fördet. Jag ber att få yrka bifall till reservationen 19, somgäller möjhghet för ogifta föräldrar att utöva vårdnaden av barn gemensamt, ochi övrigt bifall till utskottets hemställan. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrWIKLUND I (fp) kort genmäle: Jag skall bara ta upp en fråga som herrSjöholm berörde i sitt anförande typiskt rakt på sak som han alltid yttrarsig i de olika frågorna. Jag vill gärna säga att jag har ställt mig positiv tillreservationen 19 rörande möjligheten för ogifta och frånskilda föräldrar attgemensamt få utöva den rättsliga vårdnaden om gemensamma barn. Det var ju enmajoritet i familjelagssakkunniga som stödde tanken att det skulle skapasmöjligheter härvidlag. Ett väsentligt skäl mot utskottsreservanternas förslag ärdock risken för formella komplikationer. En rad sådana har utvecklats avfamiljelagssakkunnigas minoritet i den här frågan. Så länge föräldrarna bor ihop och gemensamt har denfaktiska omvårdnaden om barnen skulle det inte vara några problem med att ocksåge dem den rättsliga vårdnaden. Problemen uppkommer om föräldrarna separerar.Vid skilsmässa skall domstol bestämma vem av föräldrarna som skall ha vårdnaden därvidlag är det klart. Någon motsvarighet till detta finns inte då detgäller de ogiftas separation. Skall den gemensamma vårdnaden upplösas, måstedetta ske genom att en av föräldrarna ansöker om det hos rätten. Man måste nogräkna med att så inte skall komma att ske i de allra flesta fall. För att kunna garantera att en separation följs av enformlig vårdnadslösning måste man tydligen ordna med en kontroll av personligaförhållanden, och detta kan i varje fall inte jag acceptera. Men jag vill igen säga att jag ställt mig positiv till denhär saken, och utskottet har uttalat sig åt det hållet. Det står i betänkandetpå s. 111 nederst att skulle det bli ett mer allmänt önskemål omgemensam vårdnad i de här fallen bör saken kunna tas upp till förnyad prövning.Jag tänker mig då närmast att familjelagssakkunniga skulle kunna ta upp frågan.Någon kartläggning av behovet av en sådan prövning finns inte för närvarande.Utskottet förutsätter att med hänsyn till frågans vikt utvecklingen på områdetföljs med uppmärksamhet av regeringen. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan under punkten32. Jag vidhåller alltså min uppfattning. () kort genmäle: Jag är kanske litet fundersam om jag skall taupp påhopp. Men jag tror att kammarens ledamöter är ense med migså till vida att i varje fall inte är rätte mannen att ge sinakolleger anvisningar om hur de skall uppträda i talarstolen och i andrasammanhang. I sak vill jag bara konstatera att har falliti samma grop som så många andra befinner sig i, nämligen att det nordiskasamarbetet skulle betyda att man alltid låter, som sade, det minstprogressiva landet bestämma utvecklingen. Det vet man väl inte förrän man harförhandlat färdigt om saken. Och jag skall tillåta mig att återge vad juridiskautskottets ordförande, förre danske utrikesministern , sade i . Han ville för sin del påstå att den svenska Å ktenskapslagstift-ningen tn. regeringeninte hade gjort något allvarligt försök att få till stånd en verklig diskussionom det viktiga spörsmål som äktenskapslagstiftningen utgör. Mot den bakgrundenkan man verkligen inte, som gjorde, slå fast att det blir detminst progressiva landet som bestämmer utvecklingen. () kort genmäle: Jag vet inte vad det är kallarför påhopp. Vi bemöter ju varandras ståndpunkter här i . Jag barapåpekade att när klagar på att tiden inte räcker till, så bör hanju ha ett ansvar för det själv också. Det är ganska enkelt. Sedan talade om mitt uppträdande i dennatalarstol och "i andra sammanhang". Vilka andra sammanhang tänkerherr på? Jag vet inte heller att jag uppträder på något specielltanstötligt sätt i talarstolen, som jag alltid talar från. Det här hör ju intetill dagens debattfråga, men jag tycker inte att man skall hänfalla till sådanavårdslösa uttryck som "i andra sammanhang". I det fallet skall mannog vara litet moderat, . Om vi skall ha ett nordiskt samarbete och vänta till dessalla blir klara, så blir det ju ändå det landet som är minst progressivt ochsom tvekar längst som kommer att bestämma takten. Det tycker jag är såsjälvklart att det inte skulle behöva sägas. HerrWINBERG (m): I detta anförande avser jag att i huvudsakberöra frågor som gäller släktskapshinder, frivilliga familjerådgivningsbyråersamt institutet betänketid och frågor som är näraliggande detta. Får jag emellertid först stryka under vad sade om skälen för vårt avslagsyrkande i reservationen 1. Jag tänkerdå närmast på det fjärmande från riktpunkten mot nordisk rättslikhet som sker ioch med det beslut vi kan vänta . Det är alldeles uppenbart att det finns andra meningar änstatsrådet om vad kräver av de nordiskaländerna, bl. a. när det gäller privaträttens område. I senaste häftet avSvensk juristtidning finns det tre artiklar, en från vardera finländskt, dansktoch norskt håll, som milt sagt uttrycker kritik mot den nyaste svenskainställningen till problemen om den nordiska rättsenheten. har detfrån socialdemokratiskt håll och det var delvis det som rephkskiftet nyssmellan och gällde anförts som försvar för attSverige i fråga om äktenskapslagstiftningen nu fjärmar sig i väsentligutsträckning från de andra nordiska länderna att ett s. k. reformvilligt landinte kan låta sin lagstiftning bli beroende av andra och vad man kallar mindrereformvilliga länder. Utöver vad anförde i sitt genmäle kan jag t.ex. åberopa det finländska inlägget i de tre artiklar jag talade om. Mansäger där följande; Det är inte förvånande om nordiskt lagstiftningsarbete kante sig som en black om foten för ivriga inrikespolitiker; reformer i det egnalandet kan ju bli fördröjda om de måste avvakta nordiska förhandlingar. Anserman att en nordisk rättsenhet inte har något värde, ja då bhr de här Men om man anser att den har ett värde, att den är tillpraktisk nytta för människorna i , att inhemska reformer skall anpassasinte bara till det egna landets intressen utan också till övriga nordiskaländers, ja då bhr förhandlingar mellan länderna trots eventuellatidsförskjutningar meningsfulla. Därmedslut på referatet från den finländska artikeln. i debatten har det talats om den skarpa kritiksom i denna fråga framfördes vid plenarsammanträde iår. ordförande i har bl. a. varit inne pådet. Vidare citerade den förre danske justitieministernThestrup, som utöver vad nämnde också uttalade att det verkade påhonom som om den hyste den meningen att inga andrauppfattningar än dess egna hade någon större betydelse. Jag vill också säga närmast till som ocksåvar inne på frågan om man skall skjuta upp ett lagstiftningsarbete - att menarman att nordiskt samarbete betyder någonting, menar man att det är viktigt attett land på ett område där vi har relativt likartad lagstiftninginte springer i väg ensamt, så är detta ett skäl att inte hasta. Det finnsfaktiskt människor också utanför att ta hänsyn till i detta sammanhang. och jag har i reservationen 1 understrukitdet angelägna i att nydaningen av den svenska familjerätten så långt möjligt genomförsi nordiskt samarbete, även om det skulle medföra någon fördröjning. Mångaremissinstanser står bakom denna ståndpunkt. sade iinledningsanförandet till dagens debatt att man i detta lagstiftningsärendesärskilt skulle lyssna på kritiska röster. Så har tyvärr inte skett, åtminstoneinte i den här delen av lagstiftningsarbetet. Jag går därefter över till reservationen 5, som tar upp enfråga om äktenskapshinder och en straffbestämmelse i som harsamband med det. Det gäller frågan om äktenskap mellan dem som är halvsyskonoch om det kan vara skäl att behälla den bestämmelse i somstraffbelägger samlag mellan syskon; då avser man både helsyskon ochhalvsyskon. Utskottet följer här propositionens linje och biträderförslaget att det nuvarande indispensabla hindret skall ändras, så attäktenskap mellan halvsyskon skall fä ingås efter dispens i det särskilda falletav Kungl. Maj.t eller någon myndighet som Kungl. Det påpekas ipropositionen att motiven för släktskapshindret - jag skall inte särskiltfördjupa mig i dem har varit arvsbiologiska hänsyn och etiska synpunkter. När det gäller arvsbiologiska hänsyn tycks man kunnajämställa äktenskap mellan halvsyskon med äktenskap mellan ett syskon och ettannat syskons avkomhng. När det gäller den senare relationen harfamiljelagssakkunniga funnit att några avgörande genetiska skäl inte kan ansesföreligga som talar för att man skulle behålla det nuvarande dispensablahindret. Föredragande statsrådet har biträtt vad de sakkunniga sagt, och inteheller lagutskottet har haft någon annan mening. Det har för övrigt inte väcktsnågra motioner på denna punkt. Ä ktenskapslagstift-ningen m. m. Å ktenskapslagstift-itingen m. rn. Det är familjelagssakkunnigas expert i medicinska frågor,professor , som i ett yttrande drar slutsatsen att det frångenetisk synpunkt inte finns någon anledning att inte jämställa halvsyskon medsyskon och syskons avkomling och således göra äktenskap mellan halvsyskonindispensabla. Vi är därför i lagutskottet överens om att man frånarvsbiologisk synpunkt kan acceptera äktenskap mellan halvsyskon. Det förtjänar dock möjligen att nämnas att likvälkonstaterar att han inte känner till några vetenskapligt invändningsfriastudier över följderna av äktenskap mellan syskon eller mellan halvsyskon ochatt han inte känner till att man i någon kultur eller i något samhälle vågatsig på att generellt tillåta sådana äktenskap. Det är emellertid ur en annan aspekt som reservationenbehandlar frågan, nämligen från vad som har kallats socialetisk synpunkt.Utskottet delar reservanternas mening att det från den här synpunkten måsteanses generellt olämpligt att halvsyskon som vuxit upp tillsammans får ingåäktenskap med varandra. Men utskottet tillägger att det finns fall därhalvsyskon vuxit upp på skilda håU och där den ursprungliga familjegemenskapensaknas, och utskottet menar med hänvisning till inträffade fall att det finnsett behov att dispensvägen kunna medge sådana äktenskap. Vi som står bakom reservationen 5 har väl inte så starkainvändningar mot detta resonemang. Men konsekvensen kräver och det föreslåsockså i propositionen att bestämmelsen i 6 kap. 5 § om otukt medsyskon ändras från att avse samlag med syskon, dvs. både hel-och halvsyskon, till att endast avse samlag med helsyskon. Det betyder attsamlag med halvsyskon inte straffbeläggs, och det är en nödvändig konsekvens omman vill ge möjlighet till äktenskap mellan halvsyskon. Detta kan dock, som vi ser det, få icke önskvärdakonsekvenser. När det gäller att från samhällets sida markera ettavståndstagande genom straffbeläggning, går det ju inte att göra skillnadmellan halvsyskon som växt upp tillsammans och halvsyskon som inte gjort det.Familjelagssakkunniga anför att det allmänt sett kan sägas att sexuellaförbindelser inom en familj - bortsett från förhållandet mellan den vuxnamannen och kvinnan kan komplicera familjerelationerna genom rivalitet ochskuldkänslor. Blir sexuellt umgänge mellan halvsyskon straffritt uppstår densituationen, säger de sakkunniga vidare, att äktenskapshinder låt vara dispensabelt uppställs men att motsvarande förbindelse i en samlevnad utan äktenskap inteföranleder något samhällets ingripande. Man medger att detta är en inkonsekvenssom borde undvikas men som man i detta fall är beredd att ta. Varken propositionen eller utskottsmajoriteten beröregentligen konsekvenserna av den ändrade bestämmelsen i brottsbalken.Utskottet säger visserligen att det inte kan uteslutas att det i enfamilj uppstår sådana förhållanden att det ter sig stötande att endast helsyskonstraffas för en sexuell förbindelse. Sedan diskuterar utskottet en teoretisklösning av problemet, av innebörd att straffbarheten av samlag mellanhalvsyskon skulle göras beroende av om dispens till äktenskap ges eller ej,men kommertill att det vore en direkt olämplig regel, och i den slutsatsen kan jag gärnainstämma. I övrigt för inte utskottet någon argumentation för sin linje attändra 6 kap. 5 § i . Den lösning som valts innebär att man accepterar sexuelltumgänge generellt mellan halvsyskon. Detta sker för att möjliggöra förhalvsyskon som inte vuxit upp tillsammans att, när särskilda skäl föreligger,kunna få dispens för att ingå äktenskap. Vi reservanter motsätter oss intedetta senare i och för sig, men vi menar att den valda lösningen kan innebäraså betydande påfrestningar i relationerna mellan familjemedlemmarna att deninte bör väljas. Jag vill tillägga att det kan vara skäl att först försöka lösaden straffrättsliga sidan av den här frågan, möjligen via en speciellåtalsregel. När det gäller giftomannasamtycke, som behandlas ireservationen 6, kan jag nöja mig med att instämma i vad bl. a. iStockholm har sagt. Reservationen 10 gäller ekonomiskt stöd för fortsattutbyggnad av de frivilliga famUjerådsgivningsbyråerna, och bakom den stårlagutskottets ledamöter från moderata samlingspartiet, och ,med undantag av . Reservationen grundar sig på en motion av herrSvensson i . drivs ett antal friviUiga familjerådgivningsbyråer ilandet som oftast har olika former av kyrkligt eller frikyrkligt inslag. De härbyråerna har en omfattande och betydelsefull uppgift för att lösa skildafamiljeproblem. De är ett väsentligt komplement till denfamiljerådgivningsverksamhet som drivs i regi. Reservanterna menar att när nu behovet avfamiljerådgivning kan väntas öka och när den hittillsvarande obligatoriskamedlingen försvinner, finns det all anledning för statsmakterna att stödja denredan existerande frivilliga familjerådgivningsverksamheten och den utbyggnadav den som kan anses erforderlig. Utskottsmajoritetens hänvisning till socialutredningen harkanske relevans i ett längre perspektiv, men inte när den ikommunal regi drivna familjerådgivningsverksamheten knappast kan sägas motsvarabehoven. Det bör också påpekas att de befintliga frivilligafamiljerådgivnings-byråerna ger möjlighet till en valfrihet för den enskildamänniskan. Det är uppenbarligen så att många hellre vänder sig till den härtypen av rådgivningsverksamhet än till den som drivs i offentlig regi, och denmöjligheten bör understödjas. Det konkreta ställningstagandet i reservationen 10 innebärkrav på en skyndsam utredning angående i vilka former ekonomiskt bidrag börlämnas från samhällets sida och vilka kvalitativa krav som bör ställas påverksamheten för att ekonomiskt stöd från samhället skall kunna utgå. Det har, herr talman, angivits att deviktigaste ändringarna i det lagförslag vi nu har att ta ställning till gällerreglerna om upplösning av äktenskap. Propositionens grundtanke är den attprincipen om äktenskapets frivillighet medför att makar bör kunna ställaanspråk på att få äktenskapet upplöst utan någon tidsutdräkt. Detta är något nytt och skiljer sig markant från nuvaranderegler. Jag bortser då från att make kan få skillnad iäktenskapet på Å ktenskapslagstift-ningen rn. grund avandra makens otillbörliga eller olämpliga förfaranden i en stor mängd fall.Någon prövning av vems skuld det är att ett äktenskap går omkull skall ifortsättningen inte ske, och att den frågan tas bort tycker jag är en avförtjänsterna i det här förslaget. Jag föreställer mig att många domare upplever som en av demest negativa företeelserna i arbetet just det att möta två makar somuppenbarligen har omfattat varandra med mycket varma känslor och somnu på alla tänkbara sätt försöker framställa motparten som en av de vidrigasteoch förfärligaste människor som kan existera. Att domstolarna i fortsättningenslipper rota i hur äktenskapet har varit och hur makarna har betett sig motvarandra är som jag ser det en väsentlig förtjänst i förslaget - inte bara fördem som arbetar i domstolarna och som det ju åligger att göra det arbete somföreläggs dem - utan särskilt för parterna själva därför att man kanske kanundvika att motsättningarna förstoras utan i stället hålls kvar på ennågorlunda balanserad nivå. Att ta bort prövning av skuldfrågan är en sak, att införaregler som i princip innebär rätt till omedelbar äktenskapsskillnad är någothelt annat. Den delen av förslaget har också mötts med invändningarfrån många håll. Ser man äktenskapet pä det sätt som vi gör från moderatasamlingspartiet en i princip livsvarig gemenskap under ömsesidig trohet kanman, även om man konstaterar att principen om den livsvariga gemenskapen inteunder alla förhållanden kan upprätthållas, inte ansluta sig till principen attså fort makarna vill upplösa äktenskapet skall samhället tillhandahålla ettsystem som gör att detta kan ske utan tidsutdräkt. Vi menar nämligen att ettsådant system inte är till människornas bästa. Olika länder med skilda samhällssystem kan naturligtvis sepå äktenskapet och dess varaktighet pä olika sätt. Men det är av intresse attkonstatera att t. ex. ett kommunistiskt land som , vilket lagutskottetbesökte , har en familjelag som bygger på principen attäktenskapet är en förening för livet och som sätter upp sådana hinder för demsom vill få äktenskapsskillnad att jag tvivlar på att någon meningsriktning iSverige skulle drömma om något liknande. Regler om omedelbar skilsmässa innebär risk för attskilsmässor kommer till stånd utan moget övervägande, säger föredragandestatsrådet. 1 reservationen 14 konstateras att det är angeläget att förhastadeskilsmässor förebyggs över huvud taget. Ett sätt att förebygga sådana är attbehålla den typ av tidsregel som hgger inbakad i det nuvarandehemskillnadsinstitutet även om själva institutet upphör. Utskottsmajoriteten menar uppenbarligen här att vad mankallar principen om äktenskapets frivillighet talar till förmån för rätt tillomedelbar äktenskapsskillnad och väger tyngre än de principer och praktiskakonsekvenser som talar emot den rätten.