prot · FW0994 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag hoppas attde övriga närvarande i kammaren hksom de som är på sina arbetsram delaruppfattningen att vi måste försöka skapa sysselsättning på de orter där detråder stora arbetslöshetsproblem. Därför var vi också positiva till den Men erfarenheten har tyvärr visat att vimed dessa åtgärder och alla andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder inte lyckatsklara sysselsättningsproblemen tUlfredsstäUande. Dessutom har -vi förutflyttningen i den här etappen fått en viss ekonomisk redovisning, även om viinte tror den är tUlfredsställande eller tiUförhtlig. Jag ser den förstaetappen som ett allvarligt och ärligt försök att skapa sysselsättning, men jaganser att innan nästa utflyttning beslutas, skaU man avvakta erfarenheterna avden första etappen. HittUls har vi inga erfarenheter som säger att det är klartfördelaktigt. Det är mot den bakgrunden, , som jag tyckeratt man tiUs vidare skaU pröva andra åtgärder för att få en regionalpohtik somtar sikte på att söka skapa ett näringsvänUgare khmat även pä de orter där detär problem. Sådana möjligheter finns. Man bör fundera på den statliga sektornsutveckling och framför aUt på det orimliga skattetrycket. Under ingaförhåUanden vUket vi riskerar kan vi lägga ytterligarebördor på näringshvet eller på sysselsättningen. En förhöjd löneskatt påarbetskraften medverkar inte till att skapa ökad sysselsättning vare sig på denena eller andra orten, det verkar i rakt motsatt riktning. talade också om myntverket och reservation nr3. Jag tycker att en regering och en finansminister skall vara rättvisa ochdela ut gåvorna något så när Ukvärdigt, sä att även det allmänna stödområdetfår sin del. Det är där stora problem med sysselsättningen. Jag yrkar därförbifall till reservationen 3 om reservationen I inte vinner kammarens gehör. den 22]naj 1973 Omlokalisering av viss statlig verksamhet HerrOSKARSON (m) kort genmäle: Jag försökte, , att i mittuttalande redovisa den tvekan jag hade förra gängen, och jag tror inte hellerfru är okunnig om den, efter de resonemang vi haft i utskottet. Jag hade också ett stort antal reservationer tiUutskottets betänkande. hade vänUgheten citera mig. Jag skaU citeraen annan bit i samma yttrande, där jag sade följande: "Såsom jag sade bådei mitt första anförande och i min rephk, har jag försökt göra en avvägning ochen bedömning med sakskäl som grund. Jag sade redan i mitt första anförande attjag inte kan gå med pä att den regionalpolitiska målsättningen får göra våld påsakskälen." Jag tycker, , att där kommer fram med all tydlighetatt jag var tveksam och att jag verkligen hade försökt göra avvägningar. Sedangick vi med pä utlokaliseringen, och varför skall man då inte säga det som fruHörnlund nu åberopar, nämUgen att om vi finner sakliga skäl för det, så kan viäven i fortsättningen vara med om utlokahsering. Men det är ett annat läge ,. Behovet av dämpning i storstadsområdena är inte lika påträngandesom då. Vi har också ett annat läge på arbetsmarknaden än vi hade 1971. Och,, om det nu finns sakskäl, varför skall man då inte kunna ändraståndpunkt? Visst skall man vara principfast, men inte skaU man vara såprincipfast att man inte tar sakskäl. Det är vad vi har gjort i det här fallet. Låt migslutligen säga att vi begärde också att fä en redovisning av Omlokalisering av viss statlig verksamhet erfarenheternafrän första etappen och en grundhg utredning om de samhällsekonomiskakonsekvenserna. Det har vi inte fått. Dä måste vi helt enkelt vid det härtillfället säga nej. i (fp) kort genmäle: Bara en kort kommentar till . Hon är förvånad över att jag begär uppskov med utflyttningen avdessa avdelningar inom . Hon säger att jag vUl ha enutredning. Men det är väl ändå så, , att vid den föredragning somhållits, bl. a. av generaldirektören, har det klart redovisats att det pägår enorganisationsförändring, och man vet inte om dessa avdelningar kommer attfinnas kvar. Jag har sagt att om utredningsarbetet ger vid handen attomlokahsering av verksamheten i en eller annan form är lämpUg bör iförsta hand komma i fråga. Någon egentlig tidsförskjutning synes inte hellerbehöva uppkomma. Men nog kan vi väl vara överens om att det är rimhgt att manväntar med att utlokalisera några avdelningar i ett verk tills man vet omavdelningarna kommer att finnas eller inte när organisationsutredningen ärklar. Det tycker jag är mycket rimUgt. Sedan säger , om jag förenklar resonemangetnägot, att jag genom mina avslagsyrkanden varit med om att begära uppskov ochsamtidigt "lura" vissa orter på en del verk. Dä är väl inte konsekvent. Vi har kommit överens om att skjuta upp ställningstagandeti fråga om statens bakteriologiska laboratorium just för att det är en dåligtunderbyggd utredning som ligger till grund för det. Vi har sagt att man därbehöver se över det hela. Precis detsamma har jag sagt om ytterligare tre verk.Samma princip som har accepterat vill jag tillämpa pä ytterligaretre verk. Sedan vill jag bara säga att om vi hade nått enighet omvärt decentraliseringsalternativ hade alla dessa orter som är aktuella varitgaranterade förstärkning av arbetstillfällen. () kort genmäle: Jag frågar fortfarande varför är hka positiv till en utiokalisering som.tidigare. Jag harfortfarande inte fått något svar. Vad är det som har förändrats så att manenligt bör välja andra regionalpoUtiska medel? Jag har intefått svar på den frågan. Om det bara är ett a-waktande ni vUl ha när det gällerden här etappen varför kritiserar ni dä förslaget så bittert? harsjälv sagt att det är fråga om ett våldsamt slöseri. Då mäste det väl ha varitfråga om det förra gången också. Det kan väl inte skilja så särskilt mycket påde två förslagen. försökte redovisa att han var tveksam redanvid förra tillfället. Dä måste man fräga sig om anser att det varett felaktigt beslut som ni biträdde den gången. Man kan inte dra någon annanslutsats av det säger. Men deltog i det allmännaslagsmålet om ortsvalet. Fanns det dä ändå inte ett visst intresse förutlokaliseringarna? Att läget skulle vara sä speciellt annorlunda kan jagheller inte förstå. Vi har visserhgen haft en konjunkturavmattning men harjust nu en uppåtgående konjunktur, och vi kommer säkert att få se mer av de häröverhettningarna även i fortsättningen. TUl i vill jag bara framhåUa att närdet gäUer delarna av var det ett typiskt förslag tiUutdecentrah-sering av delar av ett verk. Därför är det fortfarande underligtatt i inte vill vara med och stödja det förslaget. () kort genmäle: Svaret till är att vi inte fåttde erfarenheter vi behöver för att göra en säkrare saklig bedömning. Dessutomhar vi tiU etapp nr 2 fått uppgifter om kostnader som vi bedömer vara myckethögre än vad som redovisats. Det är pengar som skall tas ur statskassan, aUtsåav skattebetalarnas medel. Vi tror att man kan använda den mUjarden tilleffektivare åtgärder i dagens läge, särskilt som vi inte har någon klarerfarenhet från den första etappen av utflyttningen. i började sitt inläggmed att säga att det var tur att han kom så högt upp på talarlistan att inteaUa argument var uttömda. Med den kännedom som vi alla har om fallenhet för att hålla språklådan i gång, borde det logiskt innebäraatt nästan all diskussion i fortsättningen är överflödig. Delvis har hannaturligtvis rätt i detta. När vi hanterade den här frågan var den ny, och vigjorde undan den principiella debatten i en lång överläggning som tog sinamodiga sex . Den slutade i ett beställningsarbete till finansministernoch hans medarbetare, och det är det beställningsarbetet som är fullgjortoch som redovisas inför . När nu regeringen lojalt har fullgjort en beställning fränriksdagen är det naturligtvis htet origineUt att mötas av kanske inte sä mängaostentativa protester som förra gången - ja, vi har ju för aU del bara börjatpå talarlistan. Men i själva voteringen kommer reservationerna att fä flerröster än vad de fick är 1971. Det kan verka såsom en motsättning, mendet ligger väl förklaringsgrunder även bakom detta. En förklaring är - som dethar sagts vid något tillfäUe att storstadsrä-jongen har råkat utför en befolkningsminskning, vilket har föranlett att en del av riksdagensledamöter ser det hela i ett något annorlunda perspektiv. Jag vill på denna punkt gärna deklarera en rent personligståndpunkt. Jag tror inte man skaU tala om någon befolkningsminskning iStockholm och när det gäller de administrativa aktiviteterna ochtjänstemannaverksamheten. Vi har 91 000 statstjänstemän iområdet . har räknat ut att även om vifullföljer utflyttningens båda etapper - den första etappen börjar ochden sista etappen beräknas vara slutförd - så kommer det ändå attfinnas ett behov av nyproduktion av tjänsterum i regi här iStockholm med 2 000 till 3 000 tjänsterum . Det är väl om något uttryckför en expansion i den statiiga administrationen beträffande personalstyrkan.TUl detta skall dessutom Omlokalisering av viss stadig verksamhet Omlokalisering av viss statlig verksamhet läggas ettersättningsbehov för den naturhga avgång av personal som aUtid aktualiseras närman har en personalstam på i runt tal 90 000 anstäUda att röra sig med. Det ärsåledes inte fråga om någon neddämpning på den administrativa sidan när detgäller statsförvaltningen i , tvärtom. Även med utflyttningen ochutlokahseringen kommer expansionen att fortsätta men i en lugnare takt. Däremot kan man avläsa en klar och påtaglig nedgång i denindustriella aktiviteten i storstaden och eventueUt i storstadsområdet, ennedgång som har sina speciella förklaringsgrunder och som naturligtvis harvarit irriterande ur den synpunkten att den nyansering och differentiering somvi har haft av aktiviteter och verksamheter i storstaden har en benägenhet attförsvinna och att vi fär en mera renodlad, ensidig verksamhet i storstaden,vUket naturligvis inte är så särdeles angenämt. Den här utveckhgen har -viuppmärksammat, och går det inte några statsmedel tiU någon industriellutflyttning från storstaden. Flyttar man ut, gör man det på eget bevåg ochefter egna ekonomiska kalkyler. Staten stimulerar inte någon sådan utflyttningav industriell verksamhet, varuproduktionsverksamhet eUer hknande. Jag harockså lagt märke tUl att man från myndigheters sida nu är benägenatt möta denna utveckling. Det har avlästs en ökad aktivitet föratt få industrieU verksamhet till storstaden, och detta inte bara på detkommunala området. läste jag ett föredrag avordföranden i här i länet, landshövdingen, som också gavuttryck för att man är beredd att rusta upp sig i detta avseende för att inågon mån vända den industriella utvecklingsströmmen. Regeringen har emellertid lojalt mot fuUföljtplaneringen av den andra etappen av utflyttningen av den statliga verksamheten.AUa vet vad etapp 2 omfattar, men den skall ses i det samband som jag nyssanförde. Det är alltså en begränsning av expansionen av antalet statstjänstemäni som blir en följd av utflyttningen. På det sättet bör man seproblemen. Jag tror också att den här frågan nu kan bedömas i ennågot lugnare stämning utanför det här huset. När vi 1971 diskuterade dennafråga vandrade det runt detta hus ett långt och imponerande demonstrationstågmed fanor och standar såsom en protest mot utflyttningen. Jag har faktiskt intelagt märke till om något hknande förekommer . Jag skulle bli överraskad om såblev fallet. Jag ser t. o. m. att läktaren är relativt tunt befolkad under dennadebatt. Det har bhvit en lugnare stämning utanför kammaren, ochdet kan väl delvis förklaras av att vi helt i samförstånd har träffat deorganisations-mässiga överenskommelserna som skall träffas med de anstäUdasrepresentanter i fråga om de villkor, rättigheter och förhåUanden som skallgälla vid utflyttningen. Jag tror ingen kan säga annat än att staten här harsträckt sig så långt som man kan begära. Det har träffats en överenskommelse,och redan denna överenskommelse är väl ett kriterium på att man från deanställdas sida anser sig ha fått sina intressen tillgodosedda sä långt som mankan begära. Spaden sätts i jorden i , den har satts ijorden i , byggnationen kommer att dras på i och annorstädes,och det blir utan tvekan goda och bra tjänstelokaler, byggda efter vad man idagsläget anser är rimliga och riktiga kvalifikationskrav. Personalen har där istor utsträckning själv fått vara med om att utforma sina egna arbetslokaler. Det har förts en diskussion om att här skuUe ett slagsmiljonrullning vara pä gäng. Frän alla håll där man för fram sin tveksamhet,sitt avståndstagande, efterlyser man samhällsekonomiska bedömningar och en meranoggrann och inträngande ekonomisk kalkyl över utflyttings-verksamheten. Dethar redovisats för utskottet och jag vUl minnas att det är återgivet iutskottsbetänkandet - att kostnaden för själva utflyttningen kan röra sig omett hundratal . Beträffande anläggningskostnaderna är detfullkomligt felaktigt att räkna detta som någon speciell utgift som man i annatfall skulle slippa undan. Naturligtvis är det inte så. Om man inte bygger dehär ämbetslokalerna i , , , och , sämåste man bygga dem här i storstaden, och helst då i de centrala delarna avstorstaden, trots protesterna från miljögrupper och bostadsboende som högt ochIjudligt protesterade när vi byggde ut polishuset, när vi diskuteradeutbyggnaden på LUla för den ämbetslokal som skaU ligga där,utbyggnaden pä av vissa kontorslokaler etc. Men det är ju här i den centrala staden som alternativentill alla de ämbetslokaler vi bygger ute i landsorten ligger. Om man då inteskall få en alldeles orimlig situation för invånarna, kan man i stäUet tänkasig alternativet att bygga i , i , i eller på någonliknande plats, med hela den tidsförlust som de dagliga pendlingarna skullemedföra. Att kunna bygga de nya och moderna lokalerna ute ilokaliseringsorterna, med en behaglig promenad från bostaden till arbetslokalenmorgon och kväll, har sina absoluta fördelar. Jag vill härutöver tillägga att det enhgt besked som jagunder gårdagen erhöll frän är dyrare attbygga motsvarande ämbetslokaler i än vad det är att byggadem ute i landsorten. Med de som det kostar att bygga dessaämbetslokaler ute i landsorten har man följaktligen tjänat in 100 miljoner tackvare att man slipper uppföra byggnaderna i , Därigenom harman således eliminerat en utflyttningskostnad för personalen i samband medutiokaliseringen som har uppskattats just tiU ca 100 mUjoner kronor. Jag har velat säga detta för att vi skall vara på detklara med att de som åberopar de väldiga kostnaderna gör detta utan att hatänkt igenom denna fråga pä ett riktigt sätt. Den argumentation som jag nu imycket korta drag försökt prestera är enligt min mening absolut häUbar. Jag vUl säga ytterligare en sak som inte har berörts i dagoch som kanske inte heller kommer att beröras annat än till en del genom attstatsrådet efter mig kommer att besvara en interpellation, där man tarupp de frågor som aktualiserats i samband med personalens förflyttning. Detkommer förmodligen att vara det rätta tiUfället att diskutera personalfrågornai samband med utflyttningen. Som allakänner till har det organiserats en speciell nämnd som har att Omlokalisering av viss statlig verksamhet 4 protokoll 1973. Omlokalisering av viss statlig verksamhet hanterapersonalens situation i samband med utflyttningen. I den nämnden ärorganisationerna självfallet ordentligt representerade, och -nämnden harregeringens uppdrag att försöka på det minst störande sättet genomförautflyttningsproceduren. Till den ändan har regeringen fattat beslut om att allalediga platser i statsförvaltningen här i huvudstaden skall anmälas till dennanämnd. Personal som berörs av utflyttningen skall därvid få företräde tUl delediga platserna i i de andra verken, som kommer att vara kvar iStockholm. Detta är väl en alldeles riktig ståndpunkt, om man viU haen sä pass intensiv sysselsättning som möjligt pä lokaUseringsorterna ute ilandsorten. Man bör då kanske inte flytta alla de anställda utanarbetsplatserna som sådana. Det var i som sade detta,och det hgger självfallet en hel del i det. Vad som emellertid är intressant är att statenspersonalnämnd har bekymmer med att från de utlokahseradepersonalbesättningarna få fram det folk som behövs för att fylla de ledigaplatserna i de kvarvarande statliga verken. Man kan vara överraskad över detta.Chefen för den här verksamheten, WUhelm Jentzen, sade ,och han har upprepat det att han är överraskad överatt det är svårigheter. Och han har fått lämna vissa dispenser från den avregeringen utfärdade rekommendationen. Han får säga till de verk som blir kvarhär i : Vi kan icke tillfredsställa era behov ur den grupp som skallflytta ut, utan nu får ni själva anställa fritt. Vi har inga sökande. Han ärbekymrad över detta, och det kan väl vem som helst vara, men det är möjligt attdet finns förklaringsgrunder. Det här skall aktualiseras och1980 och har vi 1973. Det kan tänkas att vederbörande säger sig: Tids nogkommer den dagen, och den dagen den sorgen. Jag har emellertid tagit upp det här för att understrykaatt jag tycker det vore önskvärt och riktigt om de tjänstemän, som av en ellerannan anledning känner sig på ett alldeles särskilt sätt förankrade istorstaden, utnyttjade de här möjhgheterna till omflyttning. Då bUr ju derasintressen tillgodosedda, reservanterna kan få sina önskemål i viss måntillfredsställda, och man skapar dessutom möjligheter ute på lokaliseringsortenatt bereda flera sökande anställning än man i annat fall kan göra. Fortsättningsvis, herr talman, bara några kommentarer del av de inlägg som jag har avlyssnat här . När somrepresentant för säger nej argumenterar han för uppskov.Jag var inte riktigt på det klara med hur han argumenterade. Han talade föruppskov men sade; Vi yrkar inte på uppskov, utan vi säger nej. På samma sätthamnade i från pä uppskovslinjen. Det här är väl ingenting annat än ett försök att sitta påtvå stolar . Man tycker som så att det ligger åtskilligt i att vi intefår den väldiga ackumuleringen av statstjänstemän i och dess närmasteomgivning. Det kan vara befogat att se till att man fördelar den statligaförvaltningen, och man har ju prövat verk för verk och tagit fram de verk somman anser kan flyttas utan någon skada för hanteringen och säger man att det är klart att det blirirritation bland tjänstemännen i , och därför kan det vara bra attsitta även pä den stolen i den allmänna debatten. Så hamnar man på dubblastolar. I nägot fall har man anfört som argument att man anser frågan inte varatUlräckligt utredd; det var i som hade det skälet när detgäUde FOA:s och jordbruksnämndens utlokahsering. Det här går egentligen inte. Som läget är, kan man barasäga antingen ja eller nej. Ett uppskov ger inte några nya fakta i ärendet.Dessa fakta skulle, enligt dem som yrkar på uppskovet, vara att man skulle fåerfarenheter av hur en sådan här utlokahsering ter sig. Men vi harutlokaliserat fabriksverket till EskUstuna, och ingen kan klaga pä att det intevar en bra utlokalisering. Arbetet görs lika bra i som om verketskulle ha suttit kvar i . De anställda som flyttade med tillEskilstuna torde till övervägande del gärna stanna kvar i . Vi har tidigare flyttat ett verk tiU . Det var ettav de första utlokaliseringsärenden jag var inkopplad i jag varjordbruksminister och det gällde . Jag har inte lagt märke tiUatt arbetet skulle ha gått sämre i det verket därför att det ligger långt ifrånStockholm. Den högre utbildningen bygger vi ut utanför storstaden medoförskräckta tag, och naturligtvis kommer vi inte att förlora någonting pädet. Och inom den industriella verksamheten är det ju inte heller sä ovanhgtatt företagsamheten lägger sina centrala förvaltningar utanför . Ävenom de har en benägenhet av gammal tradition att placera sig i , finnervi en hel del av dem ute i landsorten. Det bör följaktligen inte vara någon absolut naturlag somsäger att har speciella företräden när det gäller administrativtarbete som dessutom vid en undersökning befinnes kunna avskiljas från annanadministrativ verksamhet. Om man begär ett uppskov och nya utredningar ochundersökningar om detta, så kommer man ändå i sista hand att stå i precis sammasituation där vi står . utflyttning till hardiskuterats, och vår strävan är ju att göra jag tror också sadedetta -till ett jordbruksadministrativt centrum. Jag har tidigareuttalat förhoppningen att en sådan här medveten satsning från sidaäven skulle medverka tUl att man inom jordbrukets ekonomiska organisationerskulle överväga sin lokaUsering och orientera sig till den stad som skulle blinågonting av jordbrukets adminstrativa centralort. Jag är väl medveten om vilka kontakter som behöver tas medjordbruksnämnden. Det är inte som det var pä då jag varfolkhushållare och vi hade en ingående ransonering och fördelning av båderåvaror och konsumtionsvaror. Då var det mycket av jag höll pä att säga -dagliga förbindelser. Men numera är uppvaktningarna och diskussionerna mellankanslihuset och jordbruksnämnden i intet faU så intensiva som de var förr ivärlden. Jag viU inte säga att jordbruksnämndens generaldirektör nötertrapporna i kanslihuset mer än andra generaldirektörer som får finna sig iutflyttningen. Omlokalisering av viss statlig verksamhet Omlokalisering av viss statlig verksamhet det hardet ju talats om skapar kommunikationerna andra möjligheter nu än vad somfanns . FOA ställde väl till bekymmer när regeringen utarbetadesitt förslag. Det är ingenting som har gjorts på en höft. Jag har personligensuttit med chefen för , då han i lugn och ro har fåttutveckla alla sina argument, och jag vet att försvarsministern har varit isamma belägenhet. Det finns ingen generaldirektör i de utflyttade verken somregeringen har spenderat så mycket tid på som i FOA, när man hargivit honom alla möjligheter att anlägga sina synpunkter på utflyttningen. Menvarken försvarsministern eller jag själv eller regeringen i övrigt har ansettatt de argumenten var tiUräckligt bärande för att man skuUe göra avsteg frånutredningens förslag. Följaktligen levererades förslaget om den härutflyttningen tiU respektive i den proposition som skrevs. Jag skaU inte ge mig in pä en polemik med ;jag tyckte att hans argument var i det allra enklaste laget, när han säger attdet här kan man inte göra, man får tänka pä makens bekymmer om det inte går attfå något arbete för vederbörande, man fär lov att tänka pä barnens skolgång,man får tänka pä de vänner och bekanta som vederbörande måste lämna. Det har juredan sagts här från talarstolen att detta inte är någonting som aktualiserasvid flyttning från ut till någon annan stad, utan det gäller i precissamma utsträckning oavsett åt vilket håll flyttningsaktiviteten går. Det ärendast den skillnaden att i det här fallet gör vi allt vad vi kan för att dessaövergångssvärigheter skall bli sä små och hndriga som möjligt. Vid flyttningden andra vägen förekommer ingenting av samhällets speciella service för atttUlrättalägga för dem som blir rotryckta och får ge sig ifrån sin ort och sinbygd. AUra sist, herr talman, vUl jag ta upp bara en fråga till.Man säger: Skulle vi ändå inte klara det här på ett mindre ostentativt ochmindre irriterande sätt? Man tänker sig att delegera ut vissa underordnadeaktiviteter. har det i debatten också framförts det argumentet som ihög grad överraskar mig - jag tror det var som förde fram det:Varför behandlar inte statsrådet denna fråga mera rättvist och breder ut denhär lokaliseringen pä ett mycket större antal orter? Och varför ser man intetUl att det finns flera hugade mottagningsorter som tiUgodoses? De där frågorna kan jag besvara genom att lämna ettbesked. Det ligger en tanke och jag tycker det är en vettig tanke bakomhela utlokaliseringsfilosofin. Den gav jag tiU känna 1971, och jag kan ikorthet upprepa den . Vi tycker inte att det är riktigt tUlfredsstäUande att viden utlokalisering bara släppa i väg underordnade detaljer i vederbörande verksaktivitet. Vi har i stäUet försökt säga oss att flyttar man ut hela verket, såger man ju den mottagande orten en injektion inte bara pä det vanligaproduktionsplanet - de som står och hanterar datamaskinen på en relativt lågnivå utan hela skalan av tjänstemän kommer med.