prot · FW09110 · 1973-12-31 00:00:00 — 1grundlagberedningen drev våra företrädare hårt dessa krav tillsammans med övrigaoppositionspartiers representanter. Ett utkast till lagtext förelåg inomgrundlagberedningen. Sedermera ochdå socialdemokraterna framförde oantagbara motförslag träffades igrundlagberedningen en kompromiss, som innebar att de mot varandra ståendegrupperna avstod från att vidare Ingen på oppositionssidan reserverade sig mot det. Kompromissenomfattade alla partier. Vid de internapartiledarförhandlingarna före och var våra företrädare deförsta att kräva att då föreliggande förslag skulle kompletteras med ettavsnitt om skydd för fri- och rättigheterna. Socialdemokraterna sade som bekantnej. Vår linjefullföljdes i vår partimotion. Att vi valde att skapa garantier mot intrång idessa rättigheter i form av kvalificerad majoritet och inte i den form somföreskrives för grundlag berodde uteslutande på att vi menade att man därmedskulle få ett mer effektivt skydd än vad eljest skulle bli fallet. Vad som böreftersträvas är nämligen starkaste möjliga skydd, och väljer mangrundlagsformen krävs ofta så många svårtolkade undantags- och dispensregleratt begränsningar lättare kan genomföras än vad som är möjligt med den av ossföreslagna metoden. Jag vill emellertid inte utesluta att en kompromiss av dehär två vägarna kanske skall väljas. Det får utredningen visa. Den överenskommelse om regleringen av de medborgerligafri- och rättigheterna som arbetats fram inom undanröjerför vårt vidkommande det avgörande hindret mot ett principiellt godkännande avförslaget till regeringsform. Den kritik som jag i allmänna ordalag riktatmot förslaget torde dock klargöra att godkännandet lämnas med en viss tvekan.Godtagandet omfattar alltsä inte som framgår av det mycket stora antaletreservationer - hela utskottsbelänkandet. En för oss viktig fråga avser monarkens ställning ochuppgifter. Kungariket är sedan urgamla tider förbundet med historia.Moderata samlingspartiet har avvisat varje tanke på att det svenskastatsskicket skall vara republikanskt. Statsskicket skall - som det heter ivårt partiprogram - grundas pä en konstitutionell monarki. Konungens makt ochinflytande har växlat . De senaste faserna markeras avfolksuveränitetens och parlamentarismens successiva förverkligande genompartiella reformer inom ramen regeringsform åren 1909, 1918-1921och 1968-1969. Konung uttalade för egen del vid firandet av150-årsjubileet av regeringsform, att "parlamentarismens principkan sägas vara av avgörande betydelse för vårt nuvarande demokratiskastatsskick". I fräga om monarkens ställning har grundlagberedningensarbete icke syftat till att "beröva monarken några reella maktbefogenheter",eftersom han i praktiken icke numera utövar några sådana. Utredningens uppgifthar varit att lagfästa de formella främst representativa och ceremoniella -uppgifter som tillkommer monarken inom det parlamentariska systemet. Det ärinom denna mycket begränsade ram som grundlagberedningen haft att röra sig. Ochdet är mot denna bakgrund förslaget skall betraktas. Justitieministern uttalar i propositionen, att detmonarkiska statsskickets bevarande är en förutsättning för att en konstitutionellreform skall vinna erforderligt opinionsunderlag i och bland befolkningen.Även om åtskilliga förbättringar i förhållande till grundlagberedningenvunnits under beredningen i kanslihuset och vid partiöverlägg- Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. rn. Ny regeringsform och ny riksdagsordning rn. ningarna isamband därmed, innebär propositionen i realiteten, att konungen avskäres ävenfrån rent formell befattning med så gott som alla statshandlingar av någonbetydelse. Man kan lätt få en känsla av att regeringen, liksomutskottsmajoriteten, sökt förbereda avvecklingen av den institution, varsbevarande man påstår vara en förutsättning för grundlagsreformen. I partimotion frän oss moderater har krävts, att konungenskall -liksom de allra flesta utländska statschefer - underteckna viktigareexpeditioner, framför allt lagar och förordningar. Vi har ocksä krävt sådanaändringar i successionsordningen, som öppnar vägen för kvinnlig tronföljd. Detär inte endast av traditionell lojalitet rnot det svenska kungadömet sorn vivill förstärka monarkens rent fomella befogenheter. Enligt vår uppfattning ärdetta också ägnat att markera riksstyrelsens upphöjdhet överpartimotsättningarna. Att en kanske intensivt omstridd och av mer än halvabefolkningen icke betrodd partiledare skall i eget namn utfärda lagar ochförordningar, är på intet sätt en nödvändig följd av demokratins ochparlamentarismens principer. Det kan tvärtom betraktas som försarnhällslojaliteten och respekten för riksstyrelsen olämpligt. Jag beklagaratt de övriga demokratiska oppositionspartierna intagit samma ståndpunkt som regeringen. Inledningsvis uttalade jag tvekan i frågan,huruvida det grundlagsverk som förelagts skulle kunna väl fylladen plats som med heder intagits av regeringsform i mer än 150 är. Enkonstitution blir vad det offentliga livets företrädare gör den till. Det visari hög grad den anpassning av författning till utvecklingens och detmoderna samhällets krav, som jag tidigare talat om. Dess fasta, för rättsstatenomistliga ramverk har de snabba förändringarna till trots visat sig kunna beståoch har givit den svenska offentliga förvaltningen stadga och de enskUdamedborgarna rättsgarantier. De maktfördelningens balansregler som bar upp dengamla konstitutionen har ersatts av en enda grundsats - folksuveränitetens. Detligger ett stort ansvar pä de människor som skall vara den offentliga maktensutövare - regeringsledamöter och riksdagsmän. Folksuveräniteten vilande pämajoritetsstyre ger i och för sig inte garantier mot minoritetsförtryck. Denkräver därför mera av hänsynstagande. Den fordrar mera av förståelse för att enlevande demokrati måste vila på de enskUda medborgarnas förtroende för dem somfått deras fullmakt att styra riket och för de samhällsorgan som oberoende avde politiska förändringarna svarar för följdriktighet och objektivitet i denoffentliga förvaltningen. Om den författning sorn nu har att taställning till kommer att ha samma livskraft sorn den som snart går ur tidenblir alltsä ytterst beroende pä den anda i vilken den kommer att tillämpas -och pä de förtroendemän som har att ge författningen dess innehåll. (vpk): Enligt kommunisternas meningstär följande fem frågor i förgrunden i debatten om den nya grundlagen: Den nationella självbestämmanderätten måste värnas.Därför måste EEC-paragrafen strykas. Pariamentarismen,de folkvaldas makt över rikets ledning, måste genomföras fullt ut. Därför måstemonarkin avskaffas. Den allmännarösträtten mäste göras lika. Därför måste fyra-procentspärren bort. Medborgerligafri- och rättigheter måste ges grundlagsskydd. Rättigheterna måste skyddas ochregleras i lag. Lagstiftaren skall inte fä skapa sådana regler som i realitetenkränker och upphäver rättigheterna. Grundlagsskyddet skall försvåra sådanakränkningar. Den reella garantin mot dem ligger i en aktiv och medvetenfolkopinions politiska kamp. Lönarbetarnasrätt att bekämpa klassförtrycket måste slås fast i grundlagen. Som målsättningskall ställas folkets rätt att bekämpa utsugningen och upprättasamhällsförhållanden som tryggar arbete, bostad, utbildning, kultur ochvälfärd. För den aktuella kampen på arbetsplatserna är emellertiden målsättningsformulering otillräcklig. Lagar och avtal som förhindrar ellerinskränker rätten till organisation och agitation på arbetsplatserna, rättentill förhandlingar i alla frågor som rör arbetslivet och rätten att strejkamåste göras oförenliga med grundlagen. Detta betyder att § 32 förbjuds och attkolleklivavtalslagens 4 §, statstjänstemannalagens 3 § ochkommunaltjänstemannalagens 2 § och avtal som är slutna i enlighet med dessalagar upphävs. Ett genomförande av dessa fem grundläggande krav är ettstarkt stöd i kampen för fördjupad demokrati och för ett samhälle somgaranterar rätten till arbete, rätten att bestämma de egna arbetsvillkoren,rätten till ekonomisk och social trygghet. Ett sådant samhälle måste vara socialistiskt. Underkapitalismen är de demokratiska fri- och rättigheterna alltid beskurna avkapitalets makt och ägande. Fullt genomförda kan de demokratiska rättigheternabli först när kapitalets makt brutits. Under socialismen skapas de materiellaförutsättningarna för deras fulla utnyttjande. Kampen för socialismen hardärför alltid varit och måste alltid vara oskiljaktigt förenad med försvaret avfolkets demokratiska fri- och rättigheter. Kampen för demokrati är en strid för rättigheter ätfolket. Den har varit och den är en strid mot klassförtrycket, mot kapitaletsmakt. Den gäller den nationella självbestämmanderätten; rätten att bestämmaöver det egna landet. Den gäller rätten att med allmän och lika rösträtt väljaen folkrepresentation, som väljer och vrakar regering. Den gäller rätten attorganisera sig och att i organiserad kamp försvara sina intressen. Den gällerrätten att forma sina åsikter och tala och skriva, propagera och demonstreraför dem. I den svenska arbetarrörelsens historia har hävdandet av dessademokratiska fri- och rättigheter alltid spelat en stor roll. De utgör vapen ikampen för rättvisa och för ett bättre samhälle. Just därför är de demokratiska fri- och rättigheternaständigt hotade, ständigt angripna. Den nationella självbestämmanderättenangrips av dem som strävar att inlemma vårt land i EEC. För arbetsplatsernastiftar arbetsköparna sina egna lagar, som kränker de arbetandes demokratiskarättigheter. Alldeles till debatten om den nya grundlagen harVerkstadsföreningen utfärdat nya s. k. allmänna verkstadsregler. Det harskett utan något som helst samråd med de anställda och deras Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. 4 protokoll 1973. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. organisationer.Någon större skillnad gentemot de gällande verkstadsreglerna från 1905är det inte. Ingen politisk verksamhet får förekomma inom företagets område,dekreterar man. Det är i hög grad utmanande att här på nyttvill demonstrera kapitalets envälde på arbetsplatserna som enstatlig utredning om avskaffande av § 32 pågår. Det visar behovet av attgrundlagsfästa bestämda rättigheter för löntagarna, såsom föresläs i denkommunistiska motionen. På motsvarande sätt är det på andra områden.Demonstrationsrätten underkastas polisiärt godtycke. registrerar människorpä grund av åsikter och organisationstillhörighet. Reaktionära politiker,myndigheter och angriper rätten att framförasamhällskritik i radio och TV. Och vad blir det av mötesfriheten ochföreningsfriheten om spioner frän Informationsbyrån kan skickas in iorganisationerna? Fortsatt kamp är nödvändig för att försvara dedemokratiska fri- och rättigheterna, för att befästa dem och utvidga dem.Vilken roll spelar grundlagen i detta sammanhang? Självklart kangrundlagstiftning -liksom all annan lagstiftning - endast spela en begränsadroll i samhällsutvecklingen. Nöd bryter lag, brukar det sägas. Inga reaktionäragrundlagar eller andra lagar kan varaktigt förhindra eller omöjliggöra folketskamp för rättmätiga krav. Omvänt gäller också att inga grundlagsparagrafer kanerbjuda de demokratiska fri- och rättigheterna något fullständigt skydd. Denavgörande garantin för dessa rättigheter ligger i folkets politiska kamp. Men sådana konstateranden får inte utnyttjas för attbagatellisera frågan om grundlagsskydd för de demokratiska fri-ochrättigheterna. En demokratisk lagstiftning både stärker demokratins förankringi folkopinionen och ökar möjligheterna för en sådan opinion att göra siggällande. Grundlagen intar härvid en särställning eftersom den i princip intekan ändras förrän folket i val kunnat pröva sammansättning. Det hade - för att ta några exempel - varit svårare för enborgerlig riksdagsmajoritet att är 1928 genomtrumfa klasslagarna omkollektivavtal och arbetsdomstol, om lönarbetarnas strejkrätt hade varitgrundlags-skyddad. Det hade varit svårare för samlingsregeringen under detandra världskriget att inskränka demokratin och förfölja antifascister, om demedborgerliga rättigheterna hade haft grundlagsskydd. Det hade varit svårareför arbetsköparna att införa nya lönesystem, att driva upp utsvettningen ochavskeda misshagliga arbetare, om lönarbetarnas rättigheter på arbetsplatsernahaft skydd i grundlagen. Av dessa skäl har vi krävt att grundlagen skall skrivas såatt den ger ett preciserat skydd för de medborgerliga fri- och rättigheterna. kommunistiska motionen har vi utformat en rättighetsförklaring som ger ettsådant skydd. har på ett grundläggande och typiskt sättfelrefererat vår ståndpunkt. Man påstår att vårt förslag - jag citerar ur KU:sbetänkande "tillåter att rättigheterna inskränks genom vanlig lag menbegränsar möjligheterna till inskränkningar genom att i grundlagen slå fast förvilka syften inskränkningar får göras". Men det är inte de kraven vi har ställt i vår motion. Vadsäger vi i motionen? "De medborgerliga rättigheterna är inga abstraktarättigheter för isolerade individer. De utövas i ett konkret socialtsammanhang, där deras förverkligande förutsätter en social reglering. Rättenatt demonstrera existerar inle, om varje demonstration riskerar att trampasner av en motdernonslration. De medborgerliga fri- och rättigheterna måste skyddasav en reglerande lagstiftning, och en sådan lagstiftning innebär i sig intenågon inskränkning av dem." Behöver denna tankegäng någon ytterligare exemplifiering?Min yttranderätt exempelvis i denna församling är naturligtvis avhängig av attexempelvis inte har rätt atl gå upp och överrösta mig när jagtalar. Betyder det en "inskränkning" av yttrandefrihet?Naturligtvis inte. Yttrandefriheten - som medborgerlig rättighet - kannaturligtvis inte innebära rätten att när som helst överrösta vem som helst; dåskulle den ju upphäva sig själv. Det är möjligt att det fannsanarkistiska ideologer som betraktade rättigheterna på detta sätt, menriksdagens konstitutionsutskott borde inte behöva göra det. Men detta att varje medborgerlig rättighet måste reglerasoch skyddas genom lagar betyder ju inte att dessa regler eller lagar fär se uthur som helst. Om exempelvis eller dess talman fastställde denregeln, alt hädanefter får bara yttra sig mellan kl. 9 och , dä skulle verkligen yttranderätt ha beskurits. Men ensådan regel kan inte fastställas; det skulle strida mot förslaget tillregeringsform kap. 4 § 4 och mot riksdagsordningen. Riksdagsmännens yttranderätt i har alltsågrundlagsskydd. Enligt vår uppfattning bör också andra medborgares yttranderättliksom övriga medborgerliga rättigheter ges grundlagsskydd i den meningen attgrundlagen skall försvåra för den lagstiftande makten att skapa sädanaregelsystem, som i realiteten inskränker eller avskaffar dessa rättigheter. Detgör grundlagen inte enligt förslag. Detta lämnaralltjämt - liksom regeringens proposition och grundlagberedningens förslag den lagstiftande makten, dvs. riksdagsmajoriteten, obegränsad rätt att handskashur den vill med de medborgerliga fri- och rättigheterna. De medborgerliga fri-och rättigheterna skall enligt förslag kunna begränsasgenom vanlig lagstiftning, dvs. genom ett beslut över av . Dengrälla konsekvensen av denna ståndpunkt framträder allfiämt i förslaget tillregeringsform kap. 1 §8; "Domstolar och förvaltningsmyndigheter fär ej utanrättsligt stöd särbehandla någon på grund av hans personhga förhållanden, såsomtro, åskådning, ras, hudfärg, ursprung, kön, ålder, nationalitet, språk, samhällsställningeller förmögenhet." Med rättsligt stöd skall alltså människor kunnasärbehandlas på grund av exempelvis åskådning, ras eller hudfärg. Det är jugroteskt att denna formulering kunnat passera även konstitutionsutskottetsbehandling. Menar verkligen utskottet vad som faktiskt utsägs i paragrafen? De borgeriiga partierna har i diskussionen omregeringsförslaget till nya grundlagar framställt sig som väldiga förkämpar förett grundlags- Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. rn. Ny regerirtgsform och ny riksdagsordning m. rn. fästandeav de medborgeriiga fri- och rättigheterna. I tycks denu ha gett upp alla sina förslag mot ett löfte om utredning och mot attregeringen tagit tillbaka sina s. k. målsättningsparagrafer. Det är i saksamma underliga kompromiss som i grundlagberedningen. Socialdemokraterna tartillbaka sina visserligen halvhjärtade tirader mot § 32 och de borgerligapartierna sina lika halvhjärtade tirader om de medborgerliga rättigheterna. Vemförlorar på kompromissen? Det gör de vilkas rättigheter det är fråga om. Det är en förkastlig och utmanande kompromiss som träffatsi dessa frågor. Kritiken måste i lika mån riktas mot socialdemokraterna och motde borgerliga partierna. Socialdemokraterna har med de borgerligakompromissat bort till och med de vaga målsättningsparagraferna om rätten tillarbete och mot § 32, som fanns med i regeringens proposition, men som ärborta. När regeringen lade fram sitt förslag så tillmätte justatsministern just dessa målsättningar en mycket stor betydelse. En annan avdessa inledande paragrafer, den som handlar om rätt till ersättning videxpropriation - en paragraf som vi anser helt skall utgå - har man flyttat tillett annat kapitel i regeringsformen. Vart har rätten till arbete flyttats, vartlönarbetarnas rätt att ha inflytande över ledningen och fördelningen avarbetet? Dessa rättigheter har man helt strukit. När det gäller rätten tillersättning vid expropriation har man däremot skärpt formuleringarna, ordet börhar ändrats till skall. När det gäller skyddet för kapitalägarnas intressen ärman beredd att skriva in en paragraf och en paragraf som har enskärpt formulering jämfört med regeringens förslag, när det gäller skyddet förlönarbetarnas intressen hänskjuts frågorna enligt konstitutionsutskottetsförslag tUl utredning. Enligt vår mening bör de medborgeriiga fri- ochrättigheterna nu ges grundlagsskydd. Efter när arbete med en nygrundlag bör detta vara möjligt. Det finns ocksä i detalj utformade texter somkan antas av . Det handlar här om den politiska viljan. Men denna sviktarav någon anledning plötsligt hos några av de partier som i den allmännadebatten talat stort om behovet av att grundlagsfästa de medborgerligarättigheterna. Vad är det som hänt? Varför har de borgerliga partiernasintresse för grundlagsskydd för föreningsrätten, för organisationsrätten osv.plötsligt svalnat till denna grad? För vår del anser vi att både avslöjandena om den s. k.Informationsbyråns verksamhet och de nya verkstadsreglerna tvärtomunderstryker behovet av att grundlagsfästa de medborgerliga rättigheterna. Inteminst betydelsefullt är det att i den nya grundlagen skriva in regler som kanbli ett stöd för lönarbetarnas kamp på arbetsplatserna. Den skärande kontrasten mellan demokratins principer ochklassamhällets realiteter framträder starkast pä arbetsplatserna. Demokratinkräver att lagstiftningsmakten tUlhör folkvalda representanter. På arbetsplatsernaär det ägandet som ger lagstiftningsmakt. Demokrati kräver rätt att uttala ochsprida åsikter. På arbetsplatserna kan arbetarna avskedas för agitation,tidningsförsäljning eller flygbladsspridning. Rätten att protestera motmissförhållanden erkänns allmänt. På arbetsplatserna kan protester motmissförhållanden leda till disciplinära åtgärder och avsked. Strejkande arbetare kan dras inför arbetsdomstolen ochbötfällas. Strejkande kapitalister kapitalister som vägrar investera sittkapital, med arbetslöshet som följd döms inte av någon kapitaldomstol. I förslaget till nya grundlagar finns nu sedan även deav regeringen formulerade, vaga målsättningsparagraferna strukits ingentingom arbetsplatsernas problem, med ett undantag sorn jag återkommer till.Vänsterpartiet kommunisterna kräver att grundlagsskydd nu inskrives för rätten attorganisera sig fackligt och politiskt, rätten att på arbetsplatserna bedriva agitation,propaganda och mötesverksamhet, rätten attgenom de fackliga organisationerna förhandla i alla frågor, rätten atttillgripa strejk. I grundlagen bör vidare inskrivas att avtal ellerföreskrifter, som inskränker dessa rättigheter, skall förbjudas i lag. Detbetyder att § 32 och motsvarande paragrafer i olika lagar upphävs. Maktförhållandena på arbetsplatserna avgöres av kampenmellan kapital och arbete. Men det av oss föreslagna grundlagsstadgandet kanåtminstone försvåra för klasslagstiftning och arbetsdomstol att - som direkt understödja och befästa arbetsköparnas diktatur på arbetsplatserna. Avgörande är därvid att strejkrätten erhållergrundlagsskydd. Nog var det rörande att höra formuleringen från enpresskonferens att regeringen hade "glömt bort" att skriva instrejkrätten i sitt grundlagsförslag. Och grundlagberedningen hade tydligenråkat ut för samma fatala glömska. Är det inte betecknande att det just ärstrejkrätten som på detta sätt glöms bort under utredningar som sträcker sigöver och sorn annars kommer ihåg varje skiljetecken? har det emellertid avslöjats, genom en granskning somgjorts av tidningen , att grundlagberedningens glömska uppstod vid ettbestämt datum. diskuterades frågan om grundlagsfäststrejkrätt faktiskt i beredningen, men då försvann den ur protokollen. efter det att regeringen genomdrivit undantagslagen motstrejker. Det var en egendomlig "glömska" som uppstod vid en såpassande tid och som sedan fortplantade sig till regeringen. Sedan pressen slagit larm insåg man det omöjliga i atthelt förbigå frågan. T. o. m. borgeriiga partier tog upp frågan om strejkrätteni sina grundlagsmotioner. har svalt det borgerligaförslaget, som innebär full frihet för staten att lagstiftningsvägen ingripamot strejkrätten. I vpk:s förslag finns däremot klart utsagt, sedan"rätt att tillgripa strejkAvtal och föreskrifter, som inskränker dessarättigheter, förbjuds i lag." 1 förslag skrivs även inlockouträtt för arbetsköparna. Detta kan vi inte acceptera. Strejkrätt ochlockouträtt kan inte likställas. Parternas läge på arbetsmarknaden är i grundenolika. De förfogar över olika typer av maktmedel, där en väsentlig sak är denmakt över arbetsförhållandena som i det kapitalistiska samhället följer avägandet av produktionsmedlen och som inte beskurits genom lagstiftning. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Nr 110 I detta perspektiv är strejken enmotvikt till det ekonomiska fätalsvälde xij j sorn existerar, medan lockouten bidrar till att upprätthålla fäväldetoch c- \q-j-> motverka strejkens balanserande funktion. -------------------- En annan skillnad berörfördelningen av kostnaderna för dem som Nyregeringsform använder sig av, respektive utsätts för, stridsåtgärden. ocn nyriksdags- handlar det orn utkomstmöjligheterna, om bröd och existens, för arbetsköparen orn utebliven vinstplus vissa obetydliga fasta kostnader. Det harockså i debatten om dessa frågor understrukits alt arbetsköparna har tillgängtill betydligt fler maktmedel än arbetarna. Detta har stor betydelse när ettmaktmedel förbjuds pä vardera sidan. Därigenom blir parterna ingalundalikställda. Det bör påpekas att i flera kapitalistiska länder ärstrejkrätten garanterad i grundlagen. Som en konsekvens därav betraktas lockouträttensom i princip förbjuden. Skälet är just det ovan anförda att arbetsköpare ocharbetare i realiteten inte är likställda. En rätt till lockout inkräktar isjälva verket på strejkrätten. Den grundlagsformulering somkonstitutionsutskottet nu föreslagit kommer att ge arbetsgivarna i enunik ställning i världen. Att man skriver in parlamentarismen - dvs. rättatt välja och vraka regering i grundlagen betraktar vi som ett framsteg.Genom förslaget blir det som utser regering. Därigenom har konungensmakt begränsats. Den har också inskränkts genom vissa andra regelförändringar. Men kvar flnns konungen som statschef. Kvar finns den motvarje elementärt jämlikhetskrav stridande bördsrätten till vad som i regeringsförslagetkallas "landets högsta värdighet". Existensen av en politisktansvarsfri statschef strider mot pariamentarismens grundprinciper. Kungenskall enligt grundlagsförslaget inte bara vara politiskt oansvarig.