prot · FW0916 · 1973-12-31 00:00:00 — Det hela är faktiskt om jag som västgöte får använda detordet en västgötaklimax, vare sig det nu är justitieministern ellerfinansministern som bär ansvaret för den orimhgt härda pmtningen. Kanske kommer den nyfillsatta kommissionen med rimligareförslag. Men för att ge polisen de resurser den behöver är det inte nödvändigtmed utredningar i kommissioner eller råd av olika slag. Det hela ger migfaktiskt anledning att fråga om regeringen verkligen menar allvar med sittuttalade beslut att snabbt och effekfivt motverka brottsligheten, -Eftersom jagtill min glädje ser att justitieministern är i kammaren kanske jag kan hoppaspå att få ett snabbt svar på den frågan. Regeringens kommission och centralaråd för brottsbekämpning fär inte bh förevändningar för att uppskjuta deåtgärder som behövs nu genast och som kan vidtas utan ytterligare utredningar. VUka frågor bör då kommissionen och rådet ta upp? Ja,några förslag skall jag komma med. Kanske kan de föreslå en del åtgärder föratt rationahsera polisarbetet. Måhända kan de pä grundval av trafikmålskommitténsförslag om förenkhng av polisens utredningsarbete och den försöksverksamhet somhar bedrivits i något eller några polisdistrikt komma fram till förenklingar.Det skulle kunna minska eftersläpningen i polisutredningarna, så attingripandena kan komma snabbare. Jag hade tänkt ställa en fråga till justitiemhiistem, omdenna försöksverksamhet var avsedd att snart utvidgas, eftersom den enligt vadjag har hört har givit goda resultat, även om en del tekniska svårigheteråterstår att klara. Jag vet inte om justitieministern möjligen är beredd attsvara ; annars skall jag återkomma . kommer i regel samhällets åtgärder i anledning av ettbrott alltför efter brottet. Kanske kan man också hoppas attkommissionen kan påverka regeringen att bygga ut ett system med kvarterspoliser,som känner invånarna och inte minst ungdomsgängen inom sitt område och kansvara för ordning och trygghet där. Det skulle innebära en satsning påförebyggande åtgärder, som ju aUtid är att föredra framför ingripanden iefterhand. En annan lösning som jag tycker att man borde pröva är atti ett större antal samhällen - även mindre samhällen placera ut arbetsgmpperom några få pohsmän med samma uppgifter som kvarterspoliserna i de störrestäderna. Jag har själv sett vilka tråkiga verkningar ur ordningssynpunkt ochäven med hänsyn till spaning vid brott som uppstått på en del platser där mandragit in de gamla polisgrupperna. En viktig uppgift för kommissionen bör också vara attstudera den alltmer utbredda ungdomsbrottsligheten. Här är samhällets åtgärderför närvarande inte särskilt effektiva. När en ung människa har begått brott,även ganska grova sådana, vad händer då? Jo, då börjar ett långt och tidsödandeutredningsarbete inom barnavårdsnämnden, som oftast har för små resurser föratt arbeta snabbt. Sedan följer ett bollande av frågan omåtgärder mellan bamavårdsnämnd, lokal åklagare och länsåklagare. Till sistkommer kanske frågan till domstol - ofta mer efter brottet.Detta är inte ett tillfredsställande förfarande; det är varken effektivt ellerhumant. Här måste förfarandet ändras radikalt! Särskilt när brott har begåttsav ungdomar är det nödvändigt att samhällets åtgärder kommer sä sommöjligt efter brottet. Annars är det risk för att ungdomarna under tidenfortsätter att begå brott och kanske fastnar i kriminalitet. Pä litet måste huvudvikten ibrottsbekämpningen, vare sig det är kommissionen eller det centrala rådet somskall föreslå åtgärder, läggas pä förebyggande insatser, både därför att sådanaåtgärder är mera humana och därför att de i längden är mest effektiva. Det harpåbörjats ett samarbete mellan poUs, bamavårdsorgan och skola. Jag vet attjustitieministern har visat intresse för det samarbetet, och det är jag gladöver. Jag vill gäma ge honom ett erkännande för det, eftersom det är ettviktigt samarbete. Men det är alltför ofullständigt och måste byggas ut i höggrad. I det samarbetet tror jag att man ocksä skall koppla in föräldrarna pånågot sätt. När det sedan gäller skolans roll får vi komma ihåg attelevema i skolan möter det samhälle som de skall leva i somvuxna. Det är därför nödvändigt att de från början fär vänja sig vid att följagivna ordningsregler och att uppträda hänsynsfullt och hövligt mot lärare,kamrater och andra människor. Om de inte fär lära sig detta i skolan, då är detinte så underligt om de senare får svårigheter med att följa samhällets reglerför sammanlevnaden mellan dess invånare. De bör ocksä i skolan i högre grad änvad som sker få lära sig de viktigaste av samhällets regler. Här finnsalltså plats för många reformförslag från kommissionen eUer rådet. En faktor som inte bör glömmas i detta sammanhang -särskilt när det gäller väldsbrottsligheten - är massmedierna, främst TV ochbiografernas filmer. Här måste man ta upp frågan om verkningarna avvåldsinslagen, särskilt det s. k. underhållningsvåldet. Vi har ju tillgång tillamerikanska och finska undersökningar på området, och vi har som bekant fått en intressant svensk undersökning. På litet krävs säkerligen också åtgärder inomsamhällsplaneringen, t, ex, i fråga om de ofta sammanträngda, sterilabostadsområdena, som kan vara härdar för brottslighet. Lokaler saknas förungdomarna, ett naturligt umgänge mellan ohka generationer kommer av olika skälsällan till stånd, osv. Åtgärder mot alkohol-, narkotika- och thinnermissbrukbehöver säkerhgen också övervägas. Många andra frågor kan också behöva tas upp.Kommissionen och det centrala rådet kommer i vart fall inte att behöva saknaarbetsuppgifter. Sedan får vi se hur de olika politiska partiema kommer attställa sig till de förslag som kan komma fram. kommer i varje fallatt fortsätta att arbeta för ett mänskhgare samhälle även när det gäller attminska det onda som kriminaliteten utgör. Jag har anmält att jag också vill ta upp enhelt annan fråga, som inte har med kriminalpolitiken och rättsvärden att göramen som i hög grad berör stora delar av den valkrets. läns södra del, som jagföreträder här i . Till ett mänskligare samhälle hör att de människor som avolika anledningar inte vill bo i storstäder utan vUl bo kvar på mindre orterockså skall ha möjlighet att göra detta. Det är ju förresten en av degrundsatser som fastslog i sitt beslut om regionalpolitiken.Men om man menar allvar med sina löften att ge människorna denna valmöjlighet,då måste man också se till att en så viktig del av samhället som vägarna utgörfungerar på ett godtagbart sätt. För människorna och för näringslivet i södraÄlvsborg är det två ting som aUtför länge har försummats pä detta område. Detena är den planerade men ständigt uppskjutna motorvägen mellanBorås och , Det är inte bara fråga om nödvändigheten att få snabbareförbindelser med större trafikkapacitet. Det gäller ocksä och i hög grad attsnarast möjligt få bort de många farliga trafikfälloma på den nuvarande vägen,som gäng på gång kräver nya offer i döda och skadade. Det är verkhgen enangelägenhet av vikt för att motorvägen till snarastkommer till stånd. Den andra frågan gäller vägunderhållet. Det är välsannolikt att underhållet av vägarna är mer eller mindre eftersatt i helalandet. Men jag har svårt att tro att bristerna på något håll kan vara värre äni . Jag minns hur glad jag blev när kommunikationsministern här italarstolen förklarade att han ämnade efterkomma en uppmaning frän mig attkomma ned och pä ort och ställe studera förhållandena. Han har också gjort det,och jag tror att han där konstaterade att mycket är eftersatt i fråga omvägunderhållet. Ofuhständigt underhållna vägar med en mängd direkttrafikfarhga sträckor är verkligen inte någon god regionalpohtik. Både förnäringslivet och för de enskilda människorna, inte minst för skolbarnen iskolskjutsarna, är det nödvändigt med snara förbättringar. har ien motion begärt anslag på tilläggsstat för förbättrat vägunderhåll i landetredan det första halvåret . Jag tror att de pengarna skulle bli välanvända. De skulle undanröja en del av de brister jag nämnde. De skulle ocksäge arbete åt fler människor, både direkt och genom beställningar av olika slaghos näringslivet. Med den arbetslöshet som vi nu har är det därför ur mångasynpunkter rimligt och klokt att just nu satsa på en upprustning av vägarna. HerrKRISTIANSSON i Harphnge (c): Remissdebatten i är har liksom debatterna desenaste åren kretsat huvudsakligen kring ekonomi och sysselsättningspolitik.Bedömningen frän regeringens sida är , som åtskihiga gånger tidigare, att detförhoppningsvis utifrån skall komma impulser som stimulans för näringsliv ochsysselsättning. Det blir mer rörande för varje gång att höra och läsa hurstarkt beroende vi här i är av omvärlden och hur litet vi förmår avegen kraft. Jag förnekar naturligtvis inte vårt beroende av omvärlden jagtycker bara att det kontrasterar så skarpt mot det hurra-vad-vi-är-bra-budskapsom vi fick höra så länge högkonjunkturen varade och sysselsättningen var högoch god. Jag kommer fortsättningsvis att använda de minuter jag 10 protokoll 1973. antecknatmig för till att säga några ord om jordbruk - måhända inte om jordbrukspohtikeni dess egentliga bemärkelse utan snarare om jordbrukets roU och betydelse iden förhandenvarande situationen. Jag gör det av två skäl - eller kanske flera.Först och främst finns det i detta läge, med förmodligen långvarig och kanskepermanent sysselsättningsbrist i landet, skäl att erinra om att också jordbruketär en sysselsättningsfaktor att räkna med. Vidare ifrågasätter inflytelserikakretsar och politiker kanske främst de senare inför den pågåendejordbruksutredningen tydligen pä nytt inte bara jordbmkets omfattning utanockså huruvida jordbrukarna skall ha fortsatt rätt tih överläggning omprissättningen pä jordbrukets produkter. Det finns i detta sammanhang skäl att återföra i minnetden debatt som fördes om jordbruket års beslut i jordbmksfrågan detta inte därför att det kan vara fruktbärande att upprepa den utan snararedärför att vad som den gången sades från regeringens sida beträffande deaUmänna näringspolitiska förutsättningarna inte har slagit in. Vill manuttrycka sig drastiskt skulle man snarare kunna säga att det har blivit tvärtom.Det fördes den gången vad man skulle kunna kalla en övergripandenäringspolitisk debatt i anslutning till jordbruksfrågan som gick ut på attjordbruket skulle inordnas i den allmänna näringspolitiken, I och för sig finnsdet inte sä mycket att erinra mot detta synsätt under förutsättning att man härgör en tillräckligt långsiktig och riktig avvägning och värdering och att manockså beaktar den särstähning och betydelse som jordbruket har och måstetillerkännas om det skall kunna fungera såsom näring. Det krassa resonemang som man den gången förde utmynnade iatt varje nedbantning av jordbruksproduktionen eller nedläggning av jord somkunde göras var ur samhällsekonomisk synpunkt fördelaktig, Varie människa somman kunde frigöra betraktades ocksä som en plusfaktor, enär honalltid kom att därefter göra en insats som gav etl större tillskott tillbruttonationalprodukten. Allt detta kallades med ett då bevingat ord för bättreresursanvändning. Det fanns också låt vara att det inte blev riksdagsbeslut ännu mer långtgående propåer om att med ekonomiska medel forcera dennajordbrukets nedbantningsprocess i akt och mening att snabbare frigöra folk ochsåledes också göra vinsterna än större och snabbare. Jag noterar helt naturligtmed tacksamhet att det inte var majoriteten inom det socialdemokratiska partietsom stod bakom dessa synpunkter. Det finns också skäl att påminna om exempelvisförslaget att lägga ned den svenska sockerbe tsproduktionen. Hurdan är dä situationen och hur kommer den att se utframöver? Som jag sagt dominerar sysselsättningsfrågorna den politiskadebatten och har gjort så . Det är kanske inte såmärkvärdigt, därför att det finns ju 200 000 människor i det härlandet som antingen är arbetslösa eller sysselsätts genomarbetsmarknadspohtiska insatser beredskapsarbeten eller omskolning. Härtillskall ocksä läggas ett inte så litet antal människor som uppbär det s. k.äldrestödet. Huvudorsaken till att de fär. äldrestöd är naturhgtvis förflertalet av dessa människor bristen på arbete. Det aren allt annat än ljussituation. Hur ser då situationen ut framöver? Ja, inte heller den ärsärskilt ljus. Av åtskilhga enkäter att döma kommer en konjunkturuppgång attendast måttligt påverka sysselsättningen. Det kan på goda gmnder antas att deinvesteringar som gjorts inom näringshvet till övervägande delenär arbetskraftsbesparande investeringar som företagits i akt och mening atthålla kostnadsstegringarna tillbaka. Till detta kan sedan läggas attkombinationen 30-procentigt investeringsavdrag och höjd löneskatt måste verkadubbelt i den riktningen. De i ordets verkliga mening offensiva investeringarnaär säkerligen av hten omfattning. Jag tror att man kan fastslå det med ganskastor säkerhet. Detta är ingen ny företeelse, men resultatet harsysselsättningsmässigt inte förmärkts så länge den offentliga sektorn har ökatstarkt. Men den märks så mycket mer när man nu också där har slagit tillbromsarna, I detta läge, mot denna bakgrund och under' dessaförutsättningar finns det anledning att omvärdera jordbruksnäringens betydelse.Vi behöver ett jordbruk som producerar det nödvändigaste av allt, nämhgenlivsmedel, i tillräcklig omfattning. Men det skall också sägas att jordbruket ivårt land därtill fyller många andra funkfioner och att det inte minst harbetydelse från sysselsättningssynpunkt. Även om jordbruket på grund aven fortgående och snabb rationalisering direkt inte sysselsätter mer än femprocent av den yrkesverksamma befolkningen, eller knappt det, bör det dockbeaktas att den indirekt berörda sektorn är två till större. Mot denna bakgrund kommer också de s, k, exportförlustemapå jordbruksprodukter i en annan.och riktigare dager. Först bör det sägas atten inte obetydlig del av exporten är förorsakad av en motsvarande import, somär en konsekvens av det system med fri import som tUlämpas i vårt land.Nettoexporten är betydligt mindre, men även den måste vara samhällsekonomisktförsvarbar, eftersom vi för den exporten utnyttjar i bruk varandenaturtillgångar och investeringar som inte har någon alternativ användning ochsom det ocksä från andra synpunkter finns anledning att bruka och vårda. Enutebhven jordbruksexport skulle för övrigt också försämra vår handelsbalans,såvida inte de frigjorda resursema kan sättas in i lönsamma exportnäringar,vilket knappast synes vara reahsfiskt att tänka sig . Som jag inledningsvis framhöll har jagaktuahserat dessa frågeställningar inte minst därför att man kan spåra ansatsertill att på nytt tända en debatt av det slag som vi hade i mitten på1960-talet, Jag tror att detta skulle vara olyckligt från många synpunkter.Människorna inom denna näring behöver Uka väl som andra yrkesgrupper arbetsro,lugn och tillförsikt för framtiden. Endast med någorlunda klar sikt framåt kanjordbruksnäringen fungera optimalt. Inte heller andra samhällsgrupper tjänar påtvära kastningar inom jordbruksnäringen. Frän dessa utgångspunkter är det tacknämUgt attkonstatera, att direktiven till jordbruksutredning i varje fall somjag tolkar dem ger utrymme för en positiv och förutsättningslös bedömning avläge och förutsättningar, åtminstone på vissa avgränsade områden. Jag skulledock gärna ha sett att detta gällt i vidare bemärkelse. Vad somdäremot oroar mig är framför allt ett utspel som på senare tid hargjorts i tidningen av en framstående fackförbundsordförandeoch ledamot av riksdag. Jag apostroferar honom därför att jag meddelathonom att jag kommer att bemöta honom. Redan innan utredningen hunnit se på frågan om jordbmketsframtid i någon större utsträckning konstaterar han tvärsäkert; Aldrig mer ettlångtgående jordbruksavtal, aldrig mer en inflationsregel och kanske aldrigheher något mer jordbruksavtal! Med det beskedet lär väl utredningen kunnaspara åtskillig tid genom att inte djuploda det område som jordbruksministern isina direktiv har sagt att utredningen skall analysera. Det är som jag ser det synnerligen anmärkningsvärt att få hörasädana tongångar i tider då kraven på inflytande, demokrati och insyn inomskilda områden ställs högre och högre. Jag kan förstå dessa krav på insyn, menlåt mig uttala en stilla förvåning över att som dessa krav ställsträder en mäktig förkämpe för denna demokratiseringsprocess fram och dikterarhur en annan yrkesgrupp skall ha det, ja, t. o. m. ifrågasätter denna gruppsrätt till överläggningar i enUghel med hävd och praxis. Jag tycker det rimmarganska illa med de vackra inledningsord som statsminister yttrade viddenna debatts början om sohdaritet inte bara över gränsema utan också innanförgränserna. Jag kan inte underlåta att avslutningsvis citera ett litetavsnitt ur den ledare jag avser. Där står det: "Meningen med ett avtal ärju att de avtalsslutande parterna gemensamt skall försvara och förklara avtaletnär dess konsekvenser kritiseras. Det får fackföreningarna och arbetsgivarnagöra när t, ex. låglönepåslag medför prishöjningar, men böndema har svikit påden punkten." Jag är själv engagerad i böndernas fackliga organisation,och jag kan inte se annat än den har försvarat detta avtal. Jag tror att denockså kommer att göra det. Idetta anförande instämde i Hotmgården (c). HerrLEUCHOVIUS (m): Först bara några ord om regionalpolifiken, somhar berörts av ett flertal talare i den här debatten. Låt mig först för attspara tid instämma i de synpunkter som i tidigareanförde när det gäller länsfrågoma. Jag vill bara tillägga att vi skaraborgareibland känner oss en aning besvikna över att ständigt på olika områden bliförbigångna av myndigheterna när det gäller satsningar pä vårt län. Skaraborgslän har förmånen att vara en bäde geografiskt och befolkningsmässigt välsammansatt enhet med ett flertal medelstora tätorter med som centrum.Men vi saknar en storstadsmetropol som en del andra regioner har men som man i stor utsträckning vih komma ifrån. har såväl i länsplanen som i den regionalplan somriksdagen antog utsetts till primärt centrum men är som sådant detenda i landet som inte fått någon utlokaliserad statlig verksamhet eller högreutbildning, som vi så länge arbetat för att få till länet. Vi tycks ligga på fel sidaom både och . har en befolkning på 45 000 invånare,men avstånden till angränsande tätorter är ganska små. Inom tre mils radie bor120 000 människor och inom fyra mils radie ca 170 000, Avstånden är åtminstonetidsmässigt mindre än i många av våra storstäder. Länet har varit och kommer också i fortsättningen att bliett betydande jordbrukslän, och som sådant har det fått vidkännas sammastrukturomvandling som andra liknande län. Antalet sysselsatta inom jordbrukethar minskat frän 24 000 till 16 000, Men tack vare vårtnäringsliv decentraliserat, aktivt och framåtsyftande har nyaarbetstihfäUen skapats. För oss i länet verkar det ibland som om detta voretill nackdel, eftersom vi inte fått del av de lokahseringar som andra länbegåvats med. Efter detta lilla konstaterande vill jag gåöver till det ämnesområde som vi nu debatterar. Jag vill då inledningsvisframföra några synpunkter på frågan om moms på livsmedel. Det saknas intekritik mot jordbruket för att priserna på livsmedel stiger. Mera sällanklargörs det att de senaste årens prisstegringar i allt väsentligt orsakats avinflationen, alltså av regeringens ekonomiska politik. Enligt jordbmksavtalet skall jordbrukarna ha kompensationi efterhand för de kostnader inflationen medför. Jordbrukarna kan inte underlöpande avtalsperiod tillgodogöra sig de möjligheter som marknaden erbjuder iform av prishöjningar och löneglidningar. Inflationsregeln ger såledeskompensation för att jordbrukarna förbundit sig att hålla vissa priser under entreårsperiod. När avtalet ingicks ansåg man det utgöra ett viktigt led isträvandena att uppnå prisstabilitet. Men hur har det gått? Priserna pådagligvaror har stigit dock inte mer i vårt land än i andra jämförbaraländer, något som finansministern också påpekar i årets finansplan. Orsaken till prisstegringarna är ahtså inflationen - intekostnadsökningar inom jordbruket. Skulden till prisstegringarna liggerföljaktligen hos regeringen och inte hos jordbrukarna. Det kanske därförklingar litet illa, inte bara i jordbrukarnas öron, när man pä en del hållanser att det inte bör träffas fler treårsavtal och inte heller något mer avtalom en inflationsregel. Till detta kan bara sägas att det för jordbrukarnas delinte är avgörande att de får fleråriga avtal. Huvudsaken är att avtalen gerinnehåll ät principbeslut att jordbrukarna skall kunna känna sammagaranti för ekonomisk och social trygghet som andra näringar erbjuder. En inflationsregel är inte heller nödvändig omstatsmakterna kan garantera ett stabilt penningvärde. Finansministern går inmed en prognos på fem procents höjning av konsumentpriserna under nästa år.Även i övrigt tycks regeringen vilja föra en fortsatt inflationspolitik. Undersädana förhåhanden kan jordbrukarna inte gärna förmenas att kräva en garantimot denna inflation. Av de senaste årens höjning av priserna på livsmedel, 3miljarder, har distribution och förädling tagit lejonparten. Dessutom harmomsen tagit 1,1 mUjard. En mindre det knappt hälften - av momsen eller 400miljoner har tUlfallit jordbmkarna-producenterna. Detta bör kanskekonsumenterna få reda på. Jag har velat framhålla detta för att göraklart att vi bör gå in för en differentierad moms. Ju högre livsmedelspriser vifår desto orimligare ter det sig att finansministem varie gäng det blir frågaom en höjning skall plussa på ytterligare. Vårt förslag att slopa momsen pämjölk och grädde för att skydda konsumenterna mot regeringens inflations- ochskattepolitik är därför, som vi ser det, en bättre väg för framtiden än atthöja skatten på andra produkter. Så tih rationaliseringspolitiken. gäller denprincipen att stöd skah utgå endast till s. k. fullständiga jordbruk. Vissaavsteg har visserligen gjorts i fråga om mjölkproduktion, men principen bestårfortfarande. Är det något som lärt oss, så är det att vi inteskall utdöma de mindre jordbruken familjejordbruken, deltidsjordbruken ochde kombinerade jord- och skogsbmken. Deltidsjordbruken utgör en stabiliserande del av detsvenska jordbruket. Småjordbruken måste också tillmätas betydelse fränsysselsättningssynpunkt, framför aUt i ett perspektiv där fortsatt högarbetslöshet inte kan uteslutas. Enligt vår mening utgör deltidsjordbruken samt dekombinerade jord-och skogsbruken en för svenska förhållanden väl lämpad formför det framtida lantbruket. Det är därför viktigt att de kommer i åtnjutandeav ett ökat jordbmkspolitiskt stöd. Genom regionalpolitiska beslut1972 att öka stödet till basnäringarna jord- och skogsbruk kan en förbättringväntas för dessa jordbruk inom stödområdet. Enligt vår mening är det docknödvändigt att se dessa jordbruksproblem också i ett större sammanhang.Rationahseringsstödet i ahmänhet bör sålunda ges en bredare och mera generöstUlämpning. Detta gäller även efter beslut om stöd till begränsatutvecklingsbara jordbruk. Vår linje är därför att man på ett bättre sätt än förnärvarande måste underlätta för dessa jordbruk att inte bara överleva utan attockså få en framtid. aktualiserades på allvar möjligheterna attövergå till en s. k. lågprislmje. Vi föredrar att kalla den för skattelinjen,eftersom den skulle innebära att vi betalade en betydande del avlivsmedelsutgifterna via skattsedeln. Man räknar med att enövergång till skattefinansiering av hvsmedel skuhe kosta 3-4 miljarder kronor.Dessa pengar skulle vi alltså behöva höja skatten med. Jag har svårt att tro att någon i regeringen umgås medplaner på att höja skattema med dessa belopp. Det bör vara uteslutet att lägganya och ökade bördor på företagen. Det bör vara hka uteslutet att höjaskatterna för de enskilda människorna, som redan nu dignar under skattetrycket.Bara mot den här skattebakgrunden förefaUer skattelinjen vara endast ettteoretiskt problem.