prot · FW09150 · 1973-12-31 00:00:00 — Det finns också en annan mycket betydelsefull aspekt, ochdet är att ett erkännande av republiken är ett av de fredligamedel som står tUl buds för att få till stånd en avveckling av det portugisiskakolonialväldet. Ett erkännande är aUtså en betydelsefull sak när det gäller attfrämja en fredlig lösning av den här frågan, någonting som befrielserörelsen juhela tiden har eftersträvat. Att det är en möjlig väg att gå understryks av att förnärvarande har över 70 stater erkänt , liksom den afrUcanskaenhetsorganisationen och ett par av FN-organen har gjort, nämhgen FAO ochInternationella teleunionen. Det är alltså en möjlig och verksam metod attbidra till ett snabbt slut på krigshandlingarna, om vi erkänner den nyarepubliken. Jag vill påpeka att de erkännandefrågor som är aktuellaicke är till alla delar identiska och att det här är ett ovanligt klart fall,där ett erkännande skulle vara möjligt också med hänsyn till tidigare praxis,eftersom vi har denna speciella folkrättsliga bakgrund i FN-organen ocheftersom det så klart är fråga om en främmande ockupation. Jag vill påminna utrikesministernom att vi icke erkände Quislingregimen i under kriget, just underåberopande av att det var fråga om en främmande ockupation. Vi vidhöll däremoterkännandet av den lagliga norska regeringen. Ett erkännande är dessutom så mycket mer naturligt somockså med hänsyn till den inre situationen i alla de kriteriersom vi brukar uppställa är uppfyllda. Den nuvarande presidenten i Guinea-BissauLuiz Cabral, bror till den mördade , har uttryckt det sä här;"För oss som kämpar i ett nationellt befrielsekrig är proklamationen avGuinea-Bissau som en självständig stat en normalisering av en juridisksituation som inte stod i överensstämmelse med den verkliga situation somexisterar inne i vårt land.-- Och i dessa befriade områden finns det redanen struktur som motsvarar en suverän stat med alla dess maktorgan. Det villsäga att i vårt land är vi fria och suveräna." Om erkänna7ide av som självstäfdig stat, m.m. Om erkännande av som självständig stat, m.m. Det är inget tvivel om att det förhåller sig på detsättet. Jag har själv sett det vid mitt besök där . Och dessafakta är väl belagda av många andra tUlförlitliga besökare, inte minst av denFN-delegation som besökte . I denna ingick bland andraen svensk diplomat som företrädde den svenska FN-representationen. I de befriade områdena av finns ensamhäUsorganisation som jag har beskrivit i min interpellation och som i självaverket är betydligt mera effektiv och väl utbyggd än vad många andra formelltsjälvständiga länder har och har haft, länder med vilka vi harförbindelser. Som jag nämnde, har ett 70-tal stater minst 73 stycken -erkänt . Dessutom har republiken erkänts av den, afrikanskaenhetsorganisationen och av FAO och Internationella teleunionen. a. att numera har rätt att sända permanenta observatörer tUlFN-högkvarteren i och . Till det som har hänt och sommåste få mycket stor betydelse för vårt ställningstagande hör att detholländska parlamentet antog en resolution somvar mitierad av de fem regeringspartierna, vari den holländska regeringenuppmanas att möjligt vidta konkreta åtgärder för ett holländskterkännande av republiken , tUlsammans med ett antal väststater.Efter denna omröstning i det holländska parlamentet bekräftade den holländskautrikesministern att detta var regeringens politik. Jag vill mot denna bakgrund konstatera atturikesministerns svar i erkännandefrågan såsom jag läser det jag hoppas attdet är rätt ger det utomordentligt glädjande beskedet att ett svenskterkännande är att vänta . Jag skulle naturligtvis helst hasett att vi hade gjort detta erkännande eller att besked skulle hakommit . Jag är otålig att få höra ett sådant besked. Men jag betraktardet nu enbart som en tidsfråga. Jag delar självfallet utrikesministernsuppfattning att det är av stort värde, inte minst för , om deterkännandet kan komma från ett antal stater i . Men jagutgår från att denna förhandling med andra stater inte skall få leda till någononödig försening. Utrikesministern uttalar ju också att man strävar efter attfå ett skyndsamt beslut. Skulle det bli svårigheter att samordna aktionen fårSverige inte dröja länge till med sitt erkännande. Jag är övertygad om attandra länder i så fall kommer att följa efter relativt snart. Jag har tolkatsituationen i åtminstone ett land så att det snart skulle följa efter ettsvenskt erkännande. Jag menar också att det holländska parlamentetsställningstagande ger goda förutsättningar för en samordnad aktion medåtminstone ett annat land. Jag skulle mot denna bakgrund vilja rikta några frågor tUlutrikesministern som jag hoppas det är möjligt att ge svar på. För det första:Går det att säga någonting mer om avsikten med de ytterligare utredningar omförutsättningarna som pågår och om tidsprogrammet för dem? För det andra:Går det att säga någonting om hur diskussionerna med de nordiskagrannländernas regeringar kan tänkas ta? Fördel tredje: Har kontakt eller kommer att ta kontakt med den holländskaregeringen för diskussioner i den här frågan? Den här debatten och flera andra som vi haft på senare tidpekar på att det finns en del problem när det gäller folkrättens tillämpning pådet här området som behöver diskuteras. TUl dem jag tagit upp här , somrör formerna för ett erkännande i en historiskt delvis ny situation, vill jagockså ta upp den mycket viktiga frågan om det folkrättsliga skyddet för bådecivUbefolkningen och de stridande styrkorna i befrielserörelserna. Jag vUlfråga utrikesministern, om det pågår något utredningsarbete inom utrikesdepartementetsom relativt snart kan väntas leda tUl resultat på detta område. När det gäller biståndsfrågorna betraktar jag det svar somlämnats som mycket positivt för den framtida utvecklingen av biståndet. Fråganom ett länderavtal är ju en formalitet som löser sig själv när vi får etterkännande, men det är bra att man konstaterar att samarbetet redan nu bedrivsi samma former som med de största mottagarländerna. Den enda avvUcelsendärifrån är att man inte arbetar med flerårsavtal och en konsekventflerårsplanering. Det skulle vara mycket betydelsefullt för PAIGC ochGuinea-Bissau om så skulle kunna ske. De har själva en mycket avanceradplanering och ett mycket väl organiserat samhällsbygge, och de är i behov avatt kunna få sådana besked från som underlättar deras egenflerårsplanering. Därför vill jag fråga varför man inte kan tänka sig attarbeta med en flerårsplanering när det gäller biståndet, om det inte är möjligtatt gå vidare på den vägen. Slutligen vill jag ta upp frågan om investeringarna ochsanktioner mot och den kolonialpolitik det bedriver i samarbete medSydafrika och och som bl. a. innefattar ett militäravtal, en aktivmedverkan eller aktivt samarbete i de krig och det förtryck som pågår, menockså att hör till dem som bidrar till att de sanktioner som FNbeslutat mot icke är effektiva. Den hjälp som får av Portugalär av stor betydelse för landets möjligheter att fortsätta att trotsa FN ochden internationella opinionen. När utrikesministern i sitt svar framhåller att det inteskulle ha förekommit några preciserade rekommendationer i vad gällerinvesteringar i själva , vill jag invända mot hans tolkning avFN-besluten. Det citat han lämnat som exempel på sådana preciseraderekommendationer som avser endast kolonierna kommer bl, a. från FN:sgeneralförsamlings resolution av . Enligt alla dem jagtalat med i tidigare sammanhang syftar detta icke enbart på investeringarna ikolonierna utan också på investeringar i själva . Det är självklart attdet förhåller sig på det sättet. skulle inte kunna föra sittkolonialkrig om det inte hade ett mycket kraftfullt ekonomiskt stöd från delsNATO och dels utländska investeringar. Det är själva förutsättningen förPortugals kolonialkrig i . Det från citeradeuttalandet syftar alltså även på investeringarna i själva . I övrigt menar jag att utrikesministerns uttalanden i vadgäller regeringens syn på svenska företags investeringar i såväl somdess kolonier är mycket tydliga anvisningar om regeringens viljeinriktning. Ochnär utrikesministern gör detta uttalande är det någonting som jag tror harmycket starkt stöd i från allmänna opinionen och inte Om erkänna7ide av som självständig stat, m.m. Om erkännande av som självständig stat, m.m. minst frånden fackliga rörelsen. Jag vill som exempel ta fram det mycket kraftfullauttalande som antog på sin kongress , där mankrävde ett stopp för svenska investeringar, ett krav som har upprepats senare ihöst i ledare i tidningen där man skriver; "De svenskaföretagen borde inte tUlåtas investera ytterligare i sä länge detinte finns garantier för fackliga rättigheter för alla, och garantier för attlöner och anställningsvillkor inte grundas på ras. Ett sådant förbud skulleinte innebära någon större förlust för de svenska företagen, eftersom Sydafrikaär en marginell marknad. För befolkningen i skulle det däremotvara ett aktivt stöd i deras strävan att erövra frihet och demokratiskarättigheter." Detta krav har vidgats när LO;s ordförande och ;s ordförande just med anledning av Demänskliga rättigheternas dag har ställt ett krav till regeringen att vidtaåtgärder för att stoppa svenska investeringar i , ochRhodesia. Jag vill också på detta område rikta några frågor tUlutrikesministern. För det första: När kan man vänta sig resultat från sittandeutredning och därpå grundade lagförslag och beslut? För det andra: Avserregeringen att pröva det förslag som och förfram om att rUcsbanken inte skulle bevUja tillstånd för valutautförsel tilldessa länder för industriinvesteringar? Sedan vUl jag också fråga: Vilka initiativ kan Sverigetänkas ta i FN för att få till stånd verksamma, samordnade internationellaaktioner mot förtrycket i kolonier och tillsammans med demsom nu genomförs mot ? Slutligen; Vad menar man ytterligare kan hända som skullekunna markera att situationen i kolonier utgör ett hot mot världsfredeni den mån den inte redan nu gör det? och jag är ju i stora dragöverens. Vi är överens om att utdöma den sista rest av kolonialpolitiken iAfrika som utövas av . har med sin erfarenhet frånframför allt Guinea-Bissau-området för oss här på De mänskliga rättigheternasdag påvisat vilken brutalitet såväl i det förflutna som som har utövatsav kolonialmakten mot befolkningen i dessa områden. Vi är överens, ochvi solidariserar oss med bl. a. befrielserörelsen i . Där vi inte är helt överens och där det lönar sig attdiskutera är frågan om läget är sådant att kan erkänna somen självständig stat sedan befrielserörelsen utropatGuinea-Bissau som en självständig stat. Här har jag hänvisat till de aktivaundersökningar och utredningar som vi håller på med och som är ett försök attanalysera situationen på samma sätt som gjorde, nämligenutifrån de folkrättsliga resonemang om den utveckling som skett framför alltgenom FN:s aktivitet . Det är dessa analyser som vi hållerpå med. Vi överväger med ledning av dem om det finns folkrättsliga möjligheteratt erkänna . Vi försöker få fram om det hänt någonting undersenare år som gör att det just i det särfallsom utgör föreligger förutsättningar för ett erkännande. Vi har därvidlag kontakter med de övriga nordiskaländerna. Jag har talat med utrikesministrarna i , och omdessa frågor. I dessa länder bedömer man saken på samma sätt, och man gör därsamma överväganden som vi. Vi har också haft kontakt med den holländskaregeringen i denna fråga. När här frågar om tidsschemat kan jagbara svara att det som är överenskommet med de nordiska utrUcesministrarnagäller en sammankomst , troligen inte utan någotsenare. Detta är det första vi kommit överens om. har dessutom erinrat om det förslag som framlagts avde fem regeringspartierna i och om att man där på samma sättförutsätter att ett eventuellt erkännande jag måste fortfarande tilläggadetta - skall kunna ske med ett antal västliga länder. Jag tror att detuttrycket sammanhänger med de kontakter som tagits och vilka kommer attfortsätta. Jag kan inte säga mer i fråga om tidsprogrammet. frågade vad vi kan göra ytterligare ifolkrättsligt avseende för att skydda befrielserörelsers folk som kämpar isödra . Vad vi måste satsa på är att dessa frågor under nästa årbehandlas vid en internationell konferens i . Det gäller de mänskligarättigheterna vid väpnade konflikter. har deltagit mycket aktivt iförberedelsearbetet, och vi skall mycket aktivt delta i konferensen, där ettav syftena just är att förstärka det folkrättsliga skyddet för gerillaförbandoch medlemmar i befrielserörelser. Jag utgår ifrån att den bästa vägen att fåde mänskliga rättigheterna överförda på det här området är genominternationella överenskommelser. När det gäller investeringar i och Portugalskolonier vet att de uttalanden som har gjorts i olikasammanhang och vid olika tillfällen är tämligen bestämda beträffande investeringari kolonierna, men de är allmänt hållna när det gäller investeringar ihuvudlandet . Därför förfar vi så att vi utreder - i statsrådet i samband med de multinationella företagen vad vi har förmöjligheter att förhindra, genom lagstiftning eller på annat sätt, svenskaföretag att investera i och SydafrUca. Jag vågar inte svara på frågan om när denna utredning ärklar. Genom de samtal jag har haft med utredningsfolket kring statsrådet jag dock fått den uppfattningen att det skall komma en promemoria i dennafråga i börian . har vid olika tillfällan försökt tillsammans medandra oss närstående stater jag tänker nu bl. a. på de nordiska staterna tainitiativ i för att samla västvärlden i försöken att förmåPortugal att göra upp i sina kolonier, eller för att få tUl stånd aktioner motinvesteringar i . Det är många års arbete, och många initiativ som hartagits, men vet mycket väl att kretsen av stater som samlarsig kring dessa aktioner är liten. Det har alltså inte lett till de resultat vihar önskat. Jag kan bara försäkra att vi kommer att fortsätta dessaansträngningar. Om erkänna/ide av som självständig stat, m.m. Om erkännande av som självständig stat, m.m. HerrBRUNDIN (m): Jag tycker att det är värdefullt att det i den härdebatten sägs ifrån att den beskrivning av den svenska politiken i vad avserkolonialsystemet i , som utrikesministern gjorde i sitt interpellationssvar,uttrycker en mycket bred åsiktsgemenskap i vårt land. Vi har en och samma synpå de ohyggliga förhållanden som innebär ofrUiet och lidanden bland deninhemska befolkningen i dessa kolonier, I sitt svar nämnde också utrikesministern den humanitärahjälp som från ges tUl vissa befrielserörelser. Han nämnde tre av dem:PAIGC, Frehmo och MPLA. Såvitt jag har mig bekant har också gjorts fleraframställningar från befrielserörelsen , som emeUertid avvisats ifrånsvensk sida. Jag skulle vilja fråga herr utrikesministern om det finnsanledning att förvänta sig någon förändring av densvenska attityden visavi FNLA, som aktivt samarbetar med MPLA. sade beträffande svaret om biståndtill att hon var i stort sett nöjd med det svar som lämnats.Hennes fråga gällde den konkreta biståndsplanertngen som i det här fallet inteomfattar . Hon sade att det skulle ha stor betydelse för PAIGC omman kunde få en flerårsplanering. Det direkta biståndsarbetet med PAIGC i harpågått i omkring . Som utrikesministern sade i sitt svar, har arbetetgradvis vuxit i takt med utbyggnaden av PAIGC:s civila verksamhet. Biståndsprogrammethar nått en sådan omfattning att en mer långsUctig planering av behov ochresurser blir viktiga och nödvändiga. Det är angeläget för oss att stödja denverksamheten efter bästa förmåga. Jag vill som svar på fråga säga, att när vinästa år skall sätta oss ned och diskutera med PAIGC:s representanter omplaneringen av nytt svenskt bistånd tUl dess olika civila verksamheter, kommervi att föreslå åtaganden på litet än . På sä sätt utnyttjarvi full ut de fördelar som ligger i tekniken med s. k. samarbetsavtal, som vihar med andra större biståndsmottagare. FruDAHL(s): Jag vill först tacka för det direktabeskedet. Jag tror att det kommer att leda till en ytterligare förbättring avdet bistånd som ger till befrielserörelsen och som är så oerhörtbetydelsefullt för dess verksamhet. Det är av avgörande betydelse både för attbygga upp samhället och ge människorna bättre levnadsvillkor, men också för attbefrielsekampen skall kunna fullföljas. Sedan vill jag tUl utrikesministern säga att jag mycketuppskattar den diskussion som han har fört när det gäller erkännandefrågan. Dethar varit en konstruktiv diskussion, och vi har i debatten sluppit en delargument som nästan har börjat bli spöken från det förgångna. Jag vill ändå säga att vi inte kan slå oss till ro alltförmycket med den utredning som pågår, även om den i och för sig är värdefull. Denkanske kan ge oss ledning för hur vi skall handla i fortsättningen i liknande situationeroch alltså innebära att man på ett konstruktivt sätt utvecklar folkrätten pådet sätt som jag har krävt här i . Kan vi få ett sådant resultat, bör man naturligtvis låtautredningen kräva den tid som är nödvändig. Men det bör inte dröja alltförlänge. Fortare än vad vi anar kan vi ställas inför direkta ställningstaganden it. Jag för min del finner det ytterst besvärande att se representanterför befrielserörelserna och för självständiga afrikanska stater i ögonen ochförklara för dem varför vi fortsätter att lägga ner vår röst i sädana härsammanhang. Jag tycker också det är bekymmersamt att man fortfarandesäger att läget är oklart. Vad är det som vi kräver egentligen skallytterligare bevisas när det gäller förmågan att kontrollera och administrera t.ex. de områden som befrielserörelsen och den nya staten behärskar iGuinea-Bissau? Det framstår nästan som ett förmynderi som är oacceptabelt frånvår sida. Var och en vet de själva, vi och alla som besvärar sig att ta redapå det - att det är en mycket mer effektiv samhällsorganisation i de befriadeområdena i än vad man har i många stater som vi harförbindelser med. Denna vår hållning kan framstå som förnedrande förmänniskorna i . Jag vill också påminna utrikesministern om en saksom jag tycker vore självklar att känna för för den som så länge har arbetat iden svenska arbetarrörelsen och för dess krav på att den svenska arbetarklassenskulle erkännas som en fullmyndig del av det svenska samhället med rätt att påWka basis vara med och fatta beslut i viktiga frågor. Vi har varit med om attkämpa för rösträtt, för föreningsrätt, för rätten att sluta avtal på lika basismed arbetsgivarna osv. Har man den erfarenheten, då borde det framstå som klartatt ett svenskt erkännande icke kan avfärdas som en juridisk formalitet. Det äri själva verket en prövosten på var vi står. Jag inledde min interpellation med att citera AmilcarCabral i ett uttalande som just syftar på denna kamp att få sitt människovärdeerkänt, vilket också gäller erkännandet av den nya staten; "Det är en kampför rätten att fä äta sitt bröd och bruka jorden i frihet. Det är en kamp förskolor, för sjukhus, för att barnen inte skall behöva lida. Ett annat mål äratt visa oss inför världen som ett värdigt folk med en egen personlighet." Att vi erkänner den nya staten är beviset för att vi serpå dem på det sättet. De ord jag nu citerade överensstämmer för övrigt nästanhelt med en känd del av söner, som utrikesministern kan:"människovärdet vi fordra tillbaka, kämpa för rättvisa frihet ochbröd". Jag har velat ta upp detta därför att det är viktigt attvi som sitter här, i FN, och i förhandlingar med andra regeringar, ocksåförstår de motiv som driver människorna och på vilket sätt vi ibland måstebekänna färg. Om erkännande av som självständig stat, m.m. Överläggningenvar härmed slutad. Om återuppbyggnadsbistånd till , m. m. § 6 Omåteruppbyggnadsbistånd till , m. m. Herr utrikesministern ordet för att i ett sammanhang besvara dels ()interpellationer, nr 91 och 92, dels (vpk) interpellation, nr 101,samtliga interpellationer framställda till herr utrikesministernWickman, och dels () i kammarens protokoll för den 30 novemberintagna fråga, nr 363, till fru statsrådet , och anförde; har i en interpellation ställt följande frågor: VUlutrikesministern klargöra den syn på den mycket allvarligasituationen i ? Vilka åtgärderär regeringen beredd vidta för att medverka till att en fredlig utveckling iSydvietnam i enlighet med säkras? Avser densvenska regeringen ta initiativ till att FN;s generalförsamling uttalar sigför ett strikt tUlämpande av , att de civila fångarna enligtavtalet friges samt att världens regeringar uppmanas att lämnabistånd tUl de politiska fångarna och deras familjer? Vidare har i en annan interpellation frågat omregeringen är beredd att inleda planeringen av ett omfattandesvenskt återuppbyggnadsbistånd till samt att möjligt ta initiativtill diskussioner på regeringsnivå med den provisoriska nationella unionsregeringeni om utformningen av ett sådant bistånd. Slutligen har till biståndsministern ställt enenkel fråga huruvida regeringen är beredd att, mot bakgrund av dels den nyligeninträffade översvämningskatastrofen, dels den massförstörelse somThieu-regimens militära aktioner mot civilbefolkningen och byarna åstadkommit, fatta beslut om ökade biståndsinsatser till PRR. HerrTakman har i en interpellation ställt följande frågor: VUka nya initiativ förbereder regeringen för att fåtill stånd en snar och strikt tillämpning av om och om ? Vilka planerfinns att ytterligare öka biståndet till Demokratiska republiken ochRepubliken samt ge ett substantiellt bistånd tUl ' patriotiskafront och FUNK-GRUNC i Cambodja? Är regeringenberedd att utan ytterligare dröjsmål erkänna Republiken revolutionära regering (PRR) och Cambodjas kungliga nationellaenhetsregering (GRUNC)? Jag kommer att besvara interpeUationerna och den enklafrågan i ett sammanhang, sålunda även de frågor som närmast berör biståndsministern. Regeringens syn på läget i efter undertecknandetav redovisades senast av min företrädare i hansanförande i FN:s generalförsamlings allmänna debatt . Hanuttalade därvid följande; "Det krig, som sä länge förhärjat , har djuptengagerat världsopinionen. Vi måste alla hysa tillfredsställelse över attparterna nådde en överenskommelse i , som medförde deamerikanska styrkornas tillbakadragande och skapade förhoppningarom fred ialla de indokinesiska staterna. bombningar mot Cambodja harsenare också upphört under trycket av en stark opinion inom och utom . Medanarbetet för återuppbyggnad efter krigets härjningar kunnat inledas iNordvietnam och parterna i nått en fredlig överenskommelse fortsätterstriderna i och Cambodja. En lösning av politiskaproblem i enlighet med bestämmelser är nödvändig. I första handmåste de många politiska fångarna friges och de hundratusentals flyktingarnages rätt och möjlighet att återvända till sina hem. Cambodjas hårt drabbadefolk måste få rätt att forma sin framtid utan yttre inblandning." Självfallet ansluter jag mig tilldenna allmänna bedömning av läget. Vi tvingas konstatera att de förhoppningar om enfredlig lösning av konflikten i , som gav upphov till,alUjämt inte har infriats. Striderna har fortsatt och ökat iomfattning. Den internationella kontrollkommissionen har inte på etttillfredsställande sätt kunnat fullgöra sina uppgifter. Stora mängderkrigsmateriel tillförs alltjämt . Dödläge råder i förhandlingarnamellan de båda sydvietnamesiska parterna om lösande av landets inre politiskaproblem. I uppenbar strid mot undertrycks alUjämt de demokratiska fri-ochrättigheterna i . Ett stort antal politiska fångar hålls fängsladeunder omänskliga förhållanden. utgör en odelbar helhet, i vilken de militäraoch politiska elementen har samma betydelse. Varie försök att förhindra tillämpningenav någon av avtalets delar sätter hela den komplicerade avtalsuppgörelsen ifara. Ävtalskränkningarna har nått en sådan omfattning, att risk finnsatt en fredlig lösning av tvistefrågorna inte längre blir möjlig. Beträffande möjligheterna att få avtalet respekterat villjag framhålla följande.