prot · FW09138 · 1973-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrund framstår det som angeläget att satsa påförebyggande åtgärder, främst en allmän förbättring av näringsstandard ochhälsovård. Det viktigaste vi för dagen kan göra i FN är att fortsätta våraansträngningar tUl förmån för en utveckUngssyn som till fullo beaktareftersatta folkgruppers intressen. Vårt engagemang tar sig konkreta uttryck ivåra betydande bidrag tUl sådana organisationer som FN;s utvecklingsprogramUNDP, Internationella utvecklingsfonden och , Som ett exempel på förebyggande arbete på hälsovårdensområde av multilaterala organisationer kan nämnas att UNDP satsat avsevärdabelopp pä att få fram metoder att kontrollera den smittosamma Om ökat Internationellt bistånd tiU handikappade sjukdomenflodblindhet, ;s insatser för förbättrad hälsovård och näringsstandardför mödrar och barn i de fattiga länderna är väl kända, I den svenska synen pä utveckUngssamarbetet ligger ettkrav pä att se tUl helheten i utvecklingsansträngningar. Det finnsmänga angelägna behov som konkurrerar om de knappa resurserna. Det är ofränkomhgtatt det är själva som mäste göra graderingen av angelägenhet, ochlika självklart att vi måste respektera deras bedömningar. Vad gäller direkt stathgt stöd med biständsmedel tiUverksamhet för blinda i finns det som bekant i princip två kanaler.Sådant stöd kan för det första lämnas inom ramen för det direkta samarbete somSverige bedriver med en rad enskUda länder. Det kan komma till stånd om detland vi samarbetar med begär att en del av de resurser som ställer tillförfogande för landet i fräga utnyttjas för detta ändamål. För det andra kanenskUda organisationers verksamhet för blinda i stödjas genom statligabidrag. Detta har redan skett och kan åter bli aktuellt omdet stöd som begärs avser en verksamhet som välkomnas av den ansvarigaregeringen och för övrigt uppfyller de villkor som SIDA ställer förbidragsgivningen. HerrOLSSON i KU (fp): Jag ber att i frånvaro få tackafru statsrådet för svaret på hans enkla fråga. Fä människor har det så svårt som de handikappade iu-land, Bhndhet är ett svårt handikapp. Man beräknar att det finns ca 20miljoner blinda i världen och bortåt 500 miljoner synskadade. Ungefär varsjätte människa i dessa delar av världen är alltså synskadad. De flesta av dembor i de fattiga länderna och lever i regel under mycket svåra förhållanden.Ofta rör det sig om en utstött grupp med små eller inga möjligheter att fä utbildningeller medicinsk hjälp, och av dem beräknas vara analfabeter. Densträvan till social utiämning som är en proklamerad del av vär biståndspolitikborde här komma till uttryck pä ett mera intensivt sätt än . Tyvärr är det ofta på det sättet att dennaminoritetsproblematik glöms bort i det officiella biståndet. Sjukhusplanerläggs upp utan ögonklinik, skolor byggs utan att de blinda ges möjlighet tUlundervisning där osv. Det verkar som ett axiom att minoriteten alltideftersatts. Av de internationella organ som förmedlar hjälp tillutvecklingsländerna är det tyvärr bara några få som sysslar med planering avhjälpen till de handikappade, endast några få personer i vardera , ILOoch FN (Rehabilitation Unit) osv,, trots att det enligt FN:s egna siffror finns300 miljoner handikappade i världen. Av dessa är som sagt omkring 20 mUjonerblinda, och 16 miljoner av dem är blinda alldeles i onödan, eftersom blindhetentill största delen orsakas av infektionssjukdomen trakom, av den infektionssjukdomsom leder till s, k, flodbhndhet samt av vitamin- och proteinbrist, dvs,sjukdomar som alla går att bota om hjälpen kommer . Flera miljonermänniskor skulle kunna få sin syn tillbaka, om bara de enkla resurser sombehövs ställdes till förfogande. Men på grund av att man i utvecklingsarbetet ide flesta länder ofta har förbisettbehovet av åtgärder för bhnda mom ramen för ett aUmänt utvecklingsprogram harantalet blinda växt, med alla de humanitära, sociala och ekonomiska följderdetta har. Det mest tragiska är att man räknar med att antalet blindabarn kommer att fördubblas i den tredje världen inom loppet av , om intenägot radikalt görs, I väntan på resurser riskerar vi att få en förlorad, blindgeneration, hänvisad tUl att leva av tiggeri. Det viktigaste är därför attskapa resurser för att förebygga sjukdomarnas vidare spridning. De blindas företung här i har genom sin kampanjBlind i u-land riktat uppmärksamheten på de bhndas situation i ochtagit en rad initiativ i bl, a, , , , ochMalawi, Jag hoppas att statsrådet i sitt fortsatta arbete - svareti dag ger väl ingen direkt vägledning om statsrådets avsikter kommeratt verka för en högre prioritering i svensk biståndsverksamhet ät dessa denfattiga Världens hårdast drabbade människor, och jag vill ställa denna frågatill statsrådet: regeringen att ta initiativ till att frågan om deblinda och handikappade kommer upp tUl behandling på den internationellabefolkningskonferensen ? Ang. yttrandefrihetens plats i kulturpohtiken Som jag sade i mitt svar ankommer det inte påregeringen eller SIDA att fastställa vUken volym stödet till de blinda skaU hainom det direkta biståndet, utan omfattningen är beroende av vUket bistånd pådet området som begärs av de länder som vi samarbetar med och av de enskildaorganisationerna. När det gäller biståndet tiU blinda kan jag också nämnaatt SIDA har att behandla ansökningar, dels frånPingstmissionen, dels från De blindas förening. Den senare gäller en yrkesskolaför blinda i , Beslut i detta ärende väntas vid SIDA:sstyrelsesammanträde , När det sedan gäller insatserna pä det multilateralaområdet och insatser mot flodblindheten kan jag nämna att UNDP sedan år 1968satsat på att få fram metoder för att kontrollera denna sjukdom.Det föreligger också planer på att eventuellt bilda en konsultativ grupp föratt genomföra ett projekt mot flodblindhet i , Överläggningen var härmed slutad. §6 Ang, yttrandefrihetens plats i kulturpolitiken Herr utbUdningsministern erhöU ordet för attbesvara () i kammarens protokoll för intagnafräga, nr 297, och anförde: har frågat mig om jag ärberedd att i ett kommande förslag till riktlinjer för kulturpolitiken hänförayttrandefriheten till det övergripande målet. Frågan kommer att behandlas i den proposition omkulturpolitiken som läggs fram för , Ang. yttrandefrihetens plats i kulturpohtiken HerrRICHARDSON (fp): Artigheten bjuder mig att tackautbildningsministern för svaret, även om det är svårt att tänka sig ett merinnehållslöst svar. Bakgrunden till min fräga är det förhällandet attkulturrådet i sitt betänkande enligt min uppfattning inte fäst tillräcklig viktvid kravet på yttrandefrihet och att arbetet på en proposition omkulturpolitiken nu pågår i departementet. har i sitt resonemang om målet förkulturpolitiken föreslagit att det övergripande målet skall vara att medverkatill att skapa en bättre samhällsmUjö och bidra tUl jämUkhet. Underordnat dettaövergripande mål bör kulturpolitiken vägledas av sju s. k. delmål, nämligen vadsom i rubrikstU kallas decentralisering, samordning och differentiering,gemenskap och aktivitet, yttrandefrihet, konstnärlig förnyelse, bevarandet aväldre kultur samt samhällets ansvar. Utifrån en liberal samhällssyn är det förvånande ochbeklagligt att yttrandefriheten betraktas som endast ett underordnat delmål ochinte hänförs till det övergripande målet. Vi vet hur det förhåller sig på mångahäll ute i världen; det fria ordet existerar över huvud taget inte eller ärbara en Ulusion. Vi ser hur reaktionära krafter - både höger- ochvänsterreaktionära krafter stryper den fria och öppna debatten. Samtidigtbetraktar vi yttrandefriheten som ett livsvUlkor för en vital demokrati och ettaktivt kultursamhäUe. Vi vet dessutom från den nu pågående debatten omtryckfriheten i vårt land liksom från debatten om det misslyckade försöket attgrundlagsfästa de medborgerliga fri- och rättigheterna i samband med förslagettiU ny grandlag, att det finns en stor oro bland många människor. Det finnstecken som tyder på att den personliga integriteten hotas av den pågåendesamhällsutvecklingen. Det skulle i en sådan situation vara värdefullt om kravetpå yttrandefrihet lyftes upp till det s. k. övergripandet målet. Det kravet ärsä väsentligt att det verkligen fyller sin plats i det sammanhanget. Ja,yttrandefriheten är sä omistlig att den skulle kunna sättas allra överst, överalla andra mål, för kulturpolitiken i en demokrati. Utbildningsministern vill uppenbarligen inte svara pä minfråga, över huvud taget inte diskutera saken. Jag begär självfallet inte ettsvar pä konkreta detaljfrågor i en kommande proposition. Men här gäller det enviktig principfråga som det inte borde vara så svårt att ta ställning till. Kanutbildningsministern ange något skäl för att inte hänföra yttrandefrihetentill det övergripande målet? Jag tror att det skulle vara värdefullt att i dendebattsituation som vi har i vårt land få höra utbildningsministerns syn påden frågan. Vi har fått in remissvaren påkulturrådets betänkande, och i dem diskuteras givetvis de här frågorna mycketingående. Jag antar att i ohka sammanhang deltagit i skrivandetav remissyttrandena. De ståndpunkterna han här principiellt och generelltframför är i remissopinionen representerade av , ochnågra av teaterorganisationerna. Utan tvekan är det väsentligt att ta mycketallvarligt på den frågan, inte minst utifrån deutgångspunkter som en del av teaterorganisationerna och ocksåcentrumbildningarna för fram nämhgen att det är viktigt att definierayttrandefriheten för att möta kommersialismen på kulturområdet. Men det finns också en mängd andra aspekter som måstevävas in i diskussionen kring yttrandefriheten. De synpunkterna ärrepresenterade i remissopinionen av mycket tunga organisationer såsom ABF, TBV,LO och en hel del andra, som säger att det här inte fär göras till en fråga förbara ett litet fätal - kulturarbetare och andra. Det är visserligen viktigt attderas frihet definieras, men friheten måste bli reeU på det sättet att denbreda gruppen av människor får verkliga möjligheter att delta i debatten omman skall kunna tala om yttrandefrihet. Därför måste frägan om yttrandefrihetenvävas in på praktiskt taget alla nivåer i kulturarbetet om man skall komma framtUl en reell definition och inte bara tUl en tUlyxad principformulering. Ensädan kan i och för sig vara intressant att använda vid högtidligare tUlfällen,men det väsentliga för oss är att nå fram tUl en sädan beskrivning och en sådanutformning av yttrandefrihetens plats i kulturlivet som reellt uttrycker debreda folkgruppernas möjligheter att komma till tals. Ang. fingerade nyhetssändningar i radio och TV Om artigheten bjöd mig att tacka för detförsta svaret kan jag utan en sådan motivering tacka för de kompletterandeuppgifter som utbildningsministern här har lämnat. Han menade att yttrandefrihetenskaU vara reell och verklig. Ja, självfallet. Någon Ulusorisk yttrandefrihetär vi inte betjänta av. Den måste vara reell och verklig för alla människor. Man kan kanske ha den uppfattningen att det inte har såstor betydelse om man i den här mälkatalogen skulle föra upp yttrandefrihetentill det övergripande målet. Men jag tror att det har en stor symboliskbetydelse, och vikten av symbolhandhngar skall man inte underskatta allraminst i politiska sammanhang. Jag slutar med att uttrycka förhoppningen att manverkligen beaktar dessa synpunkter. Det skulle vara värdefuUt omyttrandefriheten kunde komma i paritet med de två övriga övergripande målen. Överläggningen var härmed slutad. §7 Ang. fingerade nyhetssändningar i radio och TV Herr utbildningsmmistern erhöll ordet för att iett sammanhang besvara dels i (fp) i kammarensprotokoll för intagna fråga, nr 299, dels () ikammarens protokoll för intagna fråga, nr 306, och anförde: i har frågat mig omjag anser det lämpligt att fingerade nyhetsutsändningar om tänkbara dramatiskakatastrofer utsänds av massmedia, och har frågat mig vilka åtgärdersom jag anser bör vidtas för att förhindra sådan uppenbar Ang. fingerade nyhetssändningar i radio och TV ansvarslöshetsom gavs exempel på i ungdomsradions fingerade nyhetssändning omkärnkraftverket i , Jag besvararfrågorna i ett sammanhang. Enligt vad jag erfarit granskar radionämnden förnärvarande det aktuella programinslaget och kommer att behandla ärendet medförtur. Ett ställningstagande från min sida skuUe kunna uppfattas som ettförsök att påverka nämndens prövning. HerrPETERSSON i Röstänga (fp): Min fråga åsyftar givetvis radioprogrammetmed den falska nyhetsutsändningen om att kärnkraftverket i hadesprängts. Många människor blev panikslagna och uppskärrade, och när det senarestod klart för dem att de hade blivit lurade blev de ursinniga. Andra återchockades när de tänkte på sina anhöriga som var bosatta inom det aktuellaområdet. Åsikterna om programmet har varit entydiga; Omdömeslöshetoch oansvarighet är de mildaste bedömningarna. Ansvariga programledare har bettom ursäkt och det är bra men påståendena om att man inte hade kunnatförutse effekterna av programmet vittnar om häpnadsväckande aningslöshet, dåvi erfarenhetsmässigt vet att liknande program har alla förutsättningar attskapa panikstämningar. Ett program av denna art medför ju också andrakonsekvenser, och jag vill här belysa några av dem. För det första har tUltron tUl radions nyhetsutsändningarfått sig en allvarlig knäck. Detta har omvittnats, inte minst av dem somsysslar med den psykologiska beredskapen. För det andra har säkerhgen tilltron till de seriöstsyftande kärnkraft-distributörema, vilken sida de än tillhör, rubbats av detinträffade. Personligen ställer jag mig tveksam tUl kärnkraften, men jag villsjälv övertygas av sakliga argument och inte genom överdrifter. För det tredje har vi ånyo fått en klassisk illustrationtill att ansvarighetsfrägan när det gäller är ett oklart ochinvecklat kapitel. Man frågar sig ofta; Skall juridiskt ansvar över huvud tagetkrävas där man anser att de verbala ursäkterna inte är tillräckliga? Jag tackar statsrådet för svaret. Jag är naturligtvisfullständigt medveten om att ansvaret för programmet icke pä något sätt åvilarstatsrådet , men jag har försökt formulera min fråga så, att jag kanfä ett rent svar - ett ja eller ett nej pä den punkten. Just nu ärjag inteintresserad av vad radionämnden tycker och tänker, utan vad jag är intresseradav är vad statsrådet anser rent principiellt om denna typ av program. Jagbeklagar djupt att jag inte kan fä nägot svar pä detta. Jag tackar statsrådet för svaret.Statsrådet vägrar att ha nägon uppfattning alls om det aktuella programmet ochän mindre om lämpliga åtgärder för att förhindra program av det här slaget. Jagkan omöjligt vara nöjd med ett sådant svar. Vi har här i kammaren haft anledning attdiskutera de särskilda krav som måste ställas på ett monopolföretag i etern.Det är naturligtvisinte rätt att begära att ens ett monopolföretag skall vara helt fritt frän attbegå dumheter, men en dumhet av den här dimensionen, en dumhet som tyder på , i sin iver att göra uppseendeväckande s. k. engagerande program, heltbortser frän att det är människor man vänder sig till och inte lovligaindoktrineringsobjekt, visar, menar jag, att någonting är allvarligt fel. Det finns all anledning att göra en översyn avverksamhetens organisation, ratiner, skyddsmekanismer och ansvarsutkrävande.Det är bl. a. detta som måste ingå i den utredning som de borgerliga partiemakräver i kulturutskottets betänkande, som kommer upp till debatt nästa vecka.Jag skall inte föregripa den debatten. prövar program i efterhand och det är ennödvändig kontroll. Men de ansvariga i bör naturligtvis strävaefter att följa gällande radiolag och avtal det är ju det viktigaste skyddetför medborgarna. Det är uppenbart att det förehgger brister i det avseendet.Ett sådant program som det om kärnkraftverket i skall inte kommaigenom ett effektivt nät av ratiner och kontroller. Staten kan inte frånsäga sig ansvaret för att se tUl attgällande lag och avtal i regel följs i programverksamheten. I varje fall bördet vara det ansvariga statsrådet obetaget - enligt min mening är det en plikt- att offentligt deklarera sin uppfattning om uppenbara avsteg från efterlevnadenav gällande regler och om uppenbart olämpliga program. Det är alltså en åtgärd.Det har ju visat sig att reaktioner från riksdag och regering har haftgynnsamma effekter på . Överläggningen var härmed slutad. § 8 Om förstärkt arbetsförmedling åt handikappade Fru statsrådet erhöll ordetför att besvara () i kammarens protokoll för den 13 novemberintagna fråga, nr 296, tUl herr inrikesministern, och anförde: har frågat inrikesministern vadhan avser att göra för att förstärka arbetsförmedlingens möjligheteratt förmedla arbete åt handikappade. Frågan har överlämnats tUl mig förbesvarande. Under senare är har arbetsförmedlingen förstärkts medpersonal bl, a. för att kunna öka insatserna när det gäller att placerahandikappade i arbete på den öppna marknaden, Föratsättningarna för dettaförmed-hngsarbete har väsentligt förbättrats genom lagstiftning och tillkomstenav de s, k, anpassningsgrupperna. finns ca 3 700 sådana grupper.Arbetsmarknadsstyrelsen har i sin anslagsframställning för /75begärt ytterligare personal för verksamheten i dessa grupper. Ettställningstagande tiU detta förslag kommer att redovisas i 1974 årsstatsverksproposition. Det svar som jag har fått av fru statsrådet uppgifter om förstärkt personal, lagstiftning som möjliggör Om förstärkt arbetsförmedling dt handikappade bättrearbetsförmedling ät de handikappade och tillkomsten av anpassningsgrupper.Dessutom innehåller svaret en uppgift om att i sinanslagsframställning för nästa är har begärt ytterligare personal förverksamheten i fräga. Låt mig först säga att jag förutsätter såsom alldelessjälvklart att de anslagsframställningar som gör ocksåkommer att bifallas. Anledningen tUl att jag tycker det är självklart ärinnehållet i en skrivelse som riktat tUlarbetsmarknadsstyrelsen och som jag hoppas inte är obekant för departementet,I den skrivelsen redogör man för ganska häpnadsväckande förhållanden då detgäller arbetsmarknaden för de handikappade. Man konstaterar att företagare somhar varit i kontakt med arbetsförmedlingar och arbetsvärdsorgan har fåttbesked om att förmedlingarna inte har några aktuella sökande med rörelsehinder- och detta trots att det i området finns sådana. I skrivelsen anförs destatistiska uppgifter som hgger bakom och man konstaterar att även i andrasammanhang har kunnat konstatera attarbetsförmedlingarnas service till rörelsehindrade är bristfällig. a. i enskilda medlemmars uppgifter tUl förbundet, och mankonstaterar att det oftast är lättare för de handikappade att erhålla arbetegenom egna initiativ än genom att förlita sig till medverkan från förmedlingsorgan. Det är, fm statsråd, hårda ord som står att läsa i dennaskrivelse. Man kan säga att den är en partsinlaga; kraven får väl vägas motandra utgifter som står för dörren 6, 7 eller kanske somcentrala ämbetsverk har äskat utöver fjolårets budget. Men det här är ettområde där vi har ansvaret att se tiU att det klaffar. Vi vet att det är svårtför handikappade och äldre att skaffa sig arbete även i en vanlig konjunktur.Denna problematik kommer alltså att kvarstå även om vi får en hyggligarbetsmarknad för andra. Det är dags att se tUl att dessa frågor blir lösta päett tUlfredsstäUande sätt. Bakgrunden tUl den fråga tar uppär att är 1973 tagit initiativ tUl en anpassningav en del arbetsplatser tUl rörelsehindrade. Denna verksamhet skall till enbörjan koncentreras till vissa delar av landet. Arbetsförmedlingarna i dessalän har också samverkat med och . erbjudit derörelsehindrade arbetssökandena de jobb det varit fräga om. Av derörelsehindrade som bedömts ha förutsättningar för sömnadsarbete, har hittUlssex personer anmält intresse för anställningar. Det kan finnas mänga orsakertUl att det varit så förhållandevis få personer. Men självklart är attmänniskor med handikapp av olika slag skall ha samma möjligheter som andraarbetssökande att själva välja arbete. fick närmare 5 000arbetsvårdssökande med rörelsehinder jobb i den öppna marknaden genomarbetsförmedlingen. En viktig sak att komma ihåg i detta sammanhang är attmånga av de arbetssökande som har rörelsehinder klarar sig bra med den hjälp defår i den vanliga arbetsförmedlingsverksamheten och aldrig behöver bli s. k.arbetsvårdsfall. Här är arbetsförmedlingens jobb i de s. k. anpassnings- gruppernaav oerhört stort värde, eftersom man på detta sätt kan gå in pä ett tidigtstadium och hjälpa både arbetssökande och den som redan finns ute på olikaarbetsplatser och alltså ta hand om problemen innan de bhvit verkligt akuta. Jag skall ingalunda underkänna det resonemang somstatsrådet för det är sakligt och riktigt. Men jag konstaterar att dethär finns en brist i arbetsförmedhngsverksamheten. har gång på gångsagt att arbetsförmedlingarna behöver bättre resurser för att klara sinauppgifter. Statsrådet säger i slutet av sitt svar att arbetsmarknadsstyrelseni sina petita begärt ytterligare medel för att klara dessa uppgifter bättre.Jag förutsätter att denna framstäUning kommer att bifallas av departementet. Ang. tillämpningen av bestämmelserna om avvisning avutlänningar Överläggningenvar härmed slutad. tillämpningen av bestämmelserna om avvisning av utläimingar Fru statsrådet erhöll ordetför att i ett sammanhang besvara dels (vpk) i kammarens protokollför intagna fråga, nr 302, dels () i kammarensprotokoU för intagna fråga, nr 309, till herr statsrådetLidbom, och anförde; har frågat mig om jag anser attgällande bestämmelser och praxis i fräga om avvisning av utlänningar möjliggören betryggande prövning av aUa omständigheter sä att politiska flyktingar interiskerar att bh behandlade som icke önskvärda personer. har frågat statsrådet hur han bedömererfarenheterna hittUls av tUlämpningen av den bestämmelse i den s, k,terroristlagen som föreskriver att avvisning enligt lagen endast får ske avpersoner som är upptagna i särskUd förteckning. Frågan har överlämnats till migför besvarande. Jag besvarar frågorna i ett sammanhang. I utlänningslagen finns klart angivet under vilkaförutsättningar en utlänning kan avvisas vid ankomsten tUl . Beslut omawisning meddelas av polismyndighet. Finner polismyndigheten skäl tUl awisning, men påstårutlänningen att han skulle komma att löpa risk för politisk förföljelse om hanawisas och är påståendet inte uppenbart oriktigt, får pohsmyndigheten intemeddela beslut om avvisning. Ärendet skall i sådant faU alltid underställasstatens invandrarverk. Innan invandrarverket beslutar om avvisning skallyttrande inhämtas från . Vid verkställighet av beslut om avvisning gällermotsvarande ordning om påstående görs om risk för politisk förföljelse ochpåståendet inte redan har prövats i awisningsärendet. och har gemensamtutarbetat noggranna rutiner för utredning i ärende där politiska skälåberopas. Dessa rutiner och de tvingande reglerna i utlänningslagen omunderställning är 8 protokoU 1973. Ang. tillämpningen av bestämmelserna om avvisning avutlänningar enligt minmening en garanti för att prövning sker av samtliga omständigheter i ärendendär en utlänning åberopar behov av en undan förföljelse. Enligt den s. k. terroristlagen skaU utlänning awisas omdet finns grundad anledning anta att han tUlhör eller verkar för organisationeller gmpp som på grund av vad som är känt om dess verksamhet kan befaras här iriket använda våld, hot eller tvång för politiska syften. I enlighet medföreskrifter som meddelas av Kungl. Maj :t upprättar enförteckning över utlänningar som vid ankomsten hit skall awisas avpolismyndighet. Också här gäller att om utlänningen åberopar risk förförföljelse i samband med awisning och detta inte är uppenbart oriktigt så fårpolismyndighet inte meddela beslut om avvisning. I stället skall ärendetunderställas Kungl. Maj;t via invandrarverket. Någon avvisning med stöd avlagen har hittUls inte varit aktuell.