prot · FW0993 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag underströk detta ytterligare i samma debatt den 28februari genom att säga: "och förslag gällerinte skattesänkningar, utan det är fråga om en omläggning av skattepolitiken.Det är fräga om hur staten skall få in sina pengar andra vägar. De harföreslagit att [de anställda genom minskade skatter skulle fä ökade reallöneroch ätt arbetsgivarna i stället för att betala löneökningar skulle få höjdaarbetsgivaravgifter. Som jag sade i mitt första inlägg är detta ingentingnytt,| för jag provade det . Vi har där vi tillämpar dettasystem |- delvis för första gängen. Det är möjligt att vi skall fortsättadärmed." Den deklarationen har jag gjort i är. Det ärungefär vad jag säger i mitt interpellationssvar också. Jag tycker det ärstimulerande om den här debatten förs vidare. Jag har alltså i interpellationssvaret slagit fast hur jagser på saken med den ekonomiska utveckling vi har här i landet. Jag skallnärmare redovisa min syn på situationen i den ekonomiska debatt vi fär den 4juni. Jag mskränker mig för dagen tUl att konstatera att lärda ekonomer med högakademisk dignitet farit omkring i landet och talatom "det ekonomiska eländet", "depressionen", "denperversa finanspolitiken". Jag hade tillfälle att för ett par veckor sedanträffa dessa ekonomer i en offentlig debatt. De säger: står vi förmodligeninför en rasande inflation, vi har en Koreainflation i sikte. Vilka bromsartänker finansministern lägga på för att vi inte skall ramla in i dennaKoreainflation? Jag försöker alltid lugna folk, och följaktligen försökte jagdet dä också. Jag säger därför: Så illa är det förmodligen inte. De metoder somfinns tUl värt förfogande, är de gamla klassiska metoderna, de finanspolitiska,penning- och kreditpolitiska metoderna, möjligen fysiska regleringar ellernågonting annat som vi brukar praktisera. 1 varje fall kan man väl säga att om man skall tronågonting pä vad de här ekonomiska experterna säger och litet rätt har denaturligtvis är detta en situation då det sällsynt Ula lämpar sig attdiskutera skattesänkningar och en lättare finanspolitik, alltså i detkonjunkturperspektiv vi har framför oss. Under sådana förhållanden mäste - omman vill komma tUl rättamed det speciella marginalskatteproblemet - det hela vara en fräga omomläggningar av beskattningen. Jag har i mitt svar redovisat att det här finnsalternativa möjligheter. Skall man ge sig på andra grupper än dessa som liggermellan 30 000 och ? Skall man kasta sig överförmögenhetsbeskattningen, arvsbeskattningen? Det senare är ju ett förslag somherr frän kommunisterna anser vara det riktiga varjegång vi diskuterar den här frågan. Skall vi höja momsen? Eller skall vi växlaöver genom en ytterligare höjning av arbetsgivaravgiften, och således användaden möjligheten för att sänka marginalskatten på vanliga inkomster? Det är de här frågorna som har tagits upp på fackligthåll. Det började för all del med Olhede, även om han hade förslag som var såpass revolutionerande att jag inte tror på dem det har jag sagt tidigare.Sedan har frågorna tagits upp av ett par ekonomer i Metallindustriarbetareförbundetunder i stort sett samma premisser som den omläggning gjorde förraåret. Bakom dessa ekonomers idé har största förbundställt sig, och det kommer att bli en debatt på det här området. Skulle detvisa sig att man på löntagarsidan, kanske t. o. m. - allting kan ju hända - medaccept från arbetsgivarsidan, skulle anse att det låg en fördel i dettaresonemang, så är det ju klart att det inte föreligger någon som helstanledning att vända tummen ner utan vidare. Det är den debatten jag har velat föra ut. Jag tycker attmänniskor skall diskutera de här möjligheterna, och den diskussionen får välsedermera ge oss anledning att ta under övervägande om det finns skäl för ensådan här omläggning eUer inte. Det är möjligt att uppfattningarna är delade,men ur debatten får man ju ändå dra sina slutsatser. Jag tror det var som såg sig föranläten attsäga att dä borde man på nytt lansera tanken på stabiliseringspolitiskakonferenser. Jag är inte säker på det. Är det sä att har bestämtsig - och jag fick ett intryck av att fru vice talmannen också har bestämt sig innan diskussionen har gått av stapeln, då får man väl skjuta på den tanken.Jag tror inte att den ger någonting. Men kombinationen prisstegringar, lönerörelser och skatterär ett problem som inte bara vi konfronteras med. Det konfronteras man med iaUa utvecklade industriländer. har partivänner iEngland sin huvudvärk på det området, och premiärminister har livhgakontakter med Trade Unions, dvs. den engelska fackföreningsrörelsen. Däremothar jag inte hört talas om att han har bjudit in ellerlabourpartiet tUl de diskussionerna. får dra vUka slutsatser hanvill av detta. Jag tror emellertid att nu bör debatten få ha sin gång. Finnsdet ett allmänt intresse för en sådan här omläggning, så skall man lyssna påden opinionen, och naturligtvis skall man då också dra sina slutsatser av vadsom kommer fram. Finns inte intresset, då är det ingenting att lyssna pä. Däfår man ha det som man har det. Så enkel är hela frågan. Jag vUl sedan säga mycket kort tUl attdet är klart att det finns en marginaleffekt, att kurvorna bryts på ett sådantsätt att skatteprogressionen ökar då de sociala bidragen försvinner. Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförhandlingar Om skattelättnader för hushållen Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförhandlingar Om skattelättnader för hushållen uppmärksammatdetta, och jag har givit utredningen i uppdrag att fundera pä saken. Det ärmöjligt att man kan lösa problemet genom att radikalt höja även debostadssociala bidragen och beskatta dem. Vi kan konsekvent fortsätta pä denväg nu slår in på genom att höja bidragen tillarbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen och beskatta dem. Gör man detkonsekvent, blir skatteskalan det enda och slutliga uttrycket förskärpningseffekten. kompliceras förhållandena av de skattefria socialabidragen. Men det är en fräga som är så pass invecklad och besvärande, att detinte finns möjligheter att på rak arm lösa den. får väl hjälpatUl som ledamot av den sittande utredningen. Jag viU ytterligare tUl och möjligen också tUlfru säga att vad beträffar avvägningen mellan vad vi som individerskall disponera efter eget skön och vad kollektivet skall ta hand om för att geoss de tjänster som vi begär av koUektivet har jag inte fått nägot intryck avden allmänna politiska debatten - inte heller från parti - att vihar nått gränsen för de anspråk man ställer på kollektivet. Det är ju fortfarande mycket som krävs t. ex. utbyggnadav daghemsverksamheten, början tUl den obligatoriska förskolan, mUjöpoli-tiskainsatser eller fritidsaktiviteter och i dessa avseenden har det ju häntenormt mycket . Vi har väl under de senaste två till treåren gjort mer pä det miljöpolitiska området i regi än vi tidigaregjort pä lät mig säga tre decennier. Vi har bl. a. fortsatt en utbyggnad - somungdomen ställer anspråk på - av t, ex, fritidsgårdar, sportplaner, ishallaroch simbassänger. Allt detta ingår i de kollektiva tjänsternas utveckling, därvi ständigt har en känsla av att man vill driva pä och där allmänheten krävermer och mer. Det är möjligt att den skulle kräva något mindre om jag fick hjälpfrän den politiska oppositionen i mitt arbete att upplysa om att allt sådantkostar pengar och betyder höga skatter. På den sista punkten är jag ju relativtensam i min pedagogiska verksamhet. Jag skall som sagt inte - och jag tror herr talmannenhåller mig räkning för detta - gä i svaromål pä fru vice talmannens allaantydningar. Jag vill beteckna innehållet i hennes anförande som en blandningav aggressivitet och insinuationer. Det var ju rader av angrepp som harupprepats inte en utan två, tre, fyra och fem gånger under de senaste årensekonomiska debatter. Jag kan inte förhindra fru talmannen att om hon avtidsnöd är förhindrad att förnya sig repetera sina angrepp hur många gångersom helst. Det må hon ju fortsätta med, men jag skall iirte lockas in i detta,eftersom jag har litet större respekt just för den tidsnöd vi nu befinner ossi. Talet om reformer i hemlighet är samma angrepp somtidigare har riktats mot oss. Om det är nödvändigt att vidta åtgärder, får manockså göra det. Sedan har ju möjlighet att i full offentlighet väljaoch vraka om den vill acceptera dem eller inte. Det sker ingenting i hemlighetinnan beslutet är ett faktum i den svenska demokratin. Allra sist viU jag, herr talman, ändå säga att denomständigheten att skattesituationen i är är relativt lugn är en följd av attkammaren, mot denborgeriiga oppositionens ilskna protester, under fiolåret drev igenom enskattesänkning som innebär att situationen rimligen äracceptabel. Jag tycker att man har anledning att slå fast detta. Via höjningen av arbetsgivaravgiften lades en pålaga päarbetsgivarna, som första gången materialiserade sig i en betalning i början avmars innevarande är. Jag försäkrar och även fru vice talmannen attom det kommer att bli sådana inflationistiska risker som ekonomerna nu serframför sig, kommer risken näppeUgen från den privata konsumtionen utan justfrån de företagare som har fått denna s, k. pålaga. Förmodligen kommer man välfrån fackmässigt ekonomiskt håll att säga att den inte är tUlräcklig. Jag har emellertid avslutningsvis, herr talman, velat sägaatt tack vare det beslut som vi drev igenom mot oppositionen serskattesituationen ändå nägot så när hygglig ut innevarande år. Vad det blir ifortsättningen får vi väl diskutera längre fram. Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförhandlingar Om skattelättnader för hushållen HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Jag har samma intresse som finansministern avatt begränsa dagens debatt. De stora skattefrågorna hinner vi komma tUlbakatill. Det är därför jag nu begärt replik. Men jag är inte säker pä att tidenkommer att räcka. Jag kanske kommer att tvingas att gä in också senare idebatten. Men jag hoppas inte det. Vad jag begärde svar på var frågan om regeringen tänkergöra någonting före valet för att klara upp de problem som man kommer att ståinför i avtalsrörelsen. Pä den frågan fick jag återigen ett intetsägande svar. "Om löntagarna skulle anse att det var till deras fördel och om t. o. m.arbetsgivarna skulle acceptera det, kan jag naturligtvis vara med på att göranågonting nytt" det var ungefär innebörden av finansministerns svar.Han bortsåg alltså helt och hållet från att det är som skall beslutai skattefrågor, att nu är samlad och bör fä tUlfälle att diskuteraett besked frän regeringen och att vi dessutom har ett val som gör det ännu merangeläget att regeringen redovisar sin Ståndpunkt. Finansministern säger självklart och tydligt ifrån, att i den här frågan kommer säkerligen meningarna attvara delade. Och kommer meningarna att vara delade, skall vi ha besked nu ochinte efter valet. "Jag kommer att lyssna", säger finansministerGunnar Sträng,"och är det så att det finns ett allmänt intresse skall jaggöra någonting." Om finansministern gär ut och lyssnar på rörelsen i helaSverige , så kommer finansministern utan att behöva lägga örat till markenatt få klart för sig att människorna tycker att skatterna är för höga, attmänniskorna tycker att det är meningslöst att begära löneförhöjningar när deinte får någonting ut av dem mer än höjda kostnader och höjda priser. Det är enhelt ny roll som den "starke" finansminister nu spelarnär han talar om att han, innan han redovisar sin ståndpunkt, först skalllyssna på den allmänna rörelsen. Han skall alltså flyta på något sätt som enkork på rörelsen i vattnet. Förut har alltid finansminister vetatexakt vad han har velat göra. Vi haralltså inte fått det besked vi begärt. Och jag frågar på nytt: Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförliandlingar Om skattelättnader för hushållen Kommerregeringen att lägga fram ett förslag i det här hänseendet före valet? När blirdet i så fall? Och hur kommer det förslaget att se ut? Slutligen: Finansministern har fel när han säger att lägetär det att 20 000-kronorsinkomsttagaren för ett par är sedan med uppåt har det mycket, mycket bättre. Om man tar hänsyn till den realainkomstutvecklingen, har folk inte fått det bättre,även om deras löner har stigit. Det var ju det som framgick av den tablå somjag visade på TV-skärmen; har löntagarna, trots de avsevärdalöneökningar som formellt har skett, inte fått det bättre. Hur kanfinansministern då stå och säga att de har fått det? Finansministern vet ju attså förhäller det sig inte. Och det är just mot den bakgrunden som vi har tagitupp den här diskussionen och viU ha besked. Fru andrevice talmannen () kort genmäle: Om det är någon som jag inte hade trottskulle ta upp just tidsbelastningen på kammaren så är det väl finansministern,även om han just var kortfattad i sitt svar. Men skulle det havarit högst tacknämligt om det svaret hade varit litet längre och fylligare,för det vi önskar är verkligen att få en redogörelse, inte bara för oss här ikammaren utan för hela svenska folket, för de viktiga frågor som det härgäller. 1 det här sammanhanget kan jag, herr talman, inteunderlåta att påpeka att det som gör att vi här i kammaren har sådanatidsmässiga svårigheter just nu och som gör att de viktiga frågor som skallbehandlas av vårriksdagen inte blir riktigt penetrerade, det är denomständigheten att regeringen så dåligt har planerat sitt arbete attpropositionerna har kommit så sent att vi, trots denna tidsförsening, inte enskan arbeta utan får lov att skicka hem kammarens ledamöter därföratt ärendena inte har kommit fram. Det tycker jag att finansministern också börerinra sig. Det är intressant att finansministern tar medfinanspolitiken i de konjunkturpolitiska sammanhangen bara när det gäller attsätta in höjningar i ett högkonjunkturskede. Varför är det aldrig möjligt attanvända de finanspolitiska instrumenten på samma sätt genom skattesänkningarnär det behövs i lågkonjunkturer? Med förlov sagt, herr talman, börjar man också bli enaning trött på allt detta tal från finansministern om argsinthet, omaggressivitet, om försmädlighet och jag vet inte allt, i stället för att gä ini en sakdiskussion av frågor som väl behöver ett bemötande. Jag har tUlåtit migatt läsa i protokollet vad finansministern har sagt under tidigare debatter,och det kommer att vara förödande för finansministern när en historiker skallskriva historia om detta, just därför att finansministern skjuter de verkligaproblemen åt sidan. Jag vill upprepa, herr talman, frågorna som jag harställt: ViU finansministern redovisa sin syn på frågan om något nu bör göras?Den här skönmälningen av situationen tror jag inte stämmer medverkhgheten. Vad bör göras, hur bör det göras och när? Om det ärförsmädligheter att ställa de frågorna rakt på sak och kräva inte krokiga utanraka svar, då får det stå för finansministerns räkning. kommer tUlbaka och säger:"Tänker finansministern och regeringen göra något före valet?" Justnu pägår den här diskussionen. Planeringen för uppläggningen av lönerörelsen och det här är ju någonting som rör löntagarna på ett utomordentligt angelägetoch intimt sätt pågår. Före valet bör rimligtvis ståndpunkts-tagandena pålöntagarhåll vara ett faktum. Jag kan för dagen inte säga annat än att om detär sä att de förhandlande parterna'och framför allt landets löntagare ger denklara deklarationen att de är beredda att växla över vissa löneprocent, som manhar förhandlat fram, tUl en skattesänkning över arbetsgivaravgiften, så voredet ju en något underlig regering om den inte tog hänsyn tiU detta - alldelesoavsett om det gäller en socialdemokratisk regering eller en högerregering.-Jag tror att ger mig rätt i detta. Sedan tar jag inte sä hårt på det här att finansministerntidigare bara har brakat i väg och manifesterat kraftfullhet och skulle hanha blivit tveksam osv. Det är ju felaktigt. Ingen finansminister och ingenregering kan leva vidare i politiskt avseende år om man inte tar redapå vad de människor känner och tycker som vart tredje är i öppen valrörelseskall säga huruvida regeringen och finansministern har förtroende eller inte. säger att hans beräkning är den riktiga. Jaghar satt mig ned och räknat på det här. Om man tar hänsyn tUl att framför alltde lägre inkomstklasserna, dvs. - de har jublivit låga inkomstklasser - genom den klara inriktningen påavtalsrörelserna har haft lönehöjningar som minst har legat pä 10 procentärligen, då ger faktiskt en korrekt beräkning vid handen att det blir pengaröver under den här senaste treårsperioden, vUket bestrider. Jag harräknat med mina medarbetare, har räknat med sina medarbetare. Jaghoppas att vi , om inte förr så tUl , skall kunnaredovisa papperen på bordet sä att vi blir ense på den här punkten. Ettmatematiskt problem skall vi kanske inte behöva tvista om hur länge som helst. Fm Nettelbrandt påstår att finansministern tarfinanspolitiken fiU hjälp bara i högkonjunkturer. Då kan man inte göra skattesänkningar,för det går på tvärs med en riktig finanspolitik. Men man kan väl göra det ilågkonjunkturer, säger . Även detta har vi ju talat mängagånger om. Eftersom jag tvingas att tänka litet längre i de här snabbakonjunkturförändringarna, sä vill jag säga: Handen pä hjärtat, fruNettelbrandt, om vi skulle ha följt de här råden och sänkt skatten under 1971eller 1972, skulle då ha ställt sig här i kammarens talarstoloch sagt att hon är helt överens med finansministern , tre och fyra månaderföre ett allmänt val, att nu måste vi antingen höja momsen eller höja dendirekta skatten eller göra någonting annat som har med finanspolitiska åtgärderatt göra? Och det är ju i klartext ingenting annat än skattehöjningar. Jag har sagt tidigare att jag tvivlar på att man frånoppositionens sida skulle ha varit sä konsekvent, och detta mitt tvivel kan jagaldrig komma ifrån. Ja, jag inte bara tvivlar jag är absolut blint övertygadom att Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförhandlingar Om skattelättnader för hushållen Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförhandlingar Om skattelättnader för hushållen nägot sådant händer inte i den politiska tillvaro där vi umgås med varandra. () kort genmäle: Den här debatten måste upplevas pä ett rättfrämmande sätt av kammarens ledamöter, av vilka i varje fall de äldre harupplevt finansminister år efter är med klara och bestämda ochmålmedvetna deklarationer om vad han tycker om det svenska skattesystemet. Vi har en regering som lagt fram sina förslag, sina mångapropositioner, som har gjort det besvärligt för oss här i , vilketfru andre vice talmannen talade om. Det har redovisats vadregeringen vill göra på det ena området efter det andra. Regeringen gär ut iett val och säger: Det här har vi gjort, det här är vårt fögderi nu fårväljarna fälla sin dom. Men när vi kommer in på den viktiga skattefråga somalltmer angår människorna vill regeringen alltså inte deklarera någonståndpunkt. skall finansministern i stället fortsätta att "lyssna".Och är det sä att de röster som finansministern hör ger vid handen att detfinns ett stort intresse av en omläggning av skattesystemet föreavtalsrörelsen, då kommer regeringen att göra någonting. Men somutövar beskattningsrätten och som inte sammanträder före valet kan alltså Lnteta ställning. De människor som skall rösta - på socialdemokraterna eller påandra och som vill veta var socialdemokraterna står skall alltså få någontingpresenterat . Ty tydligen kommer det någonting - som inte ärpenetrerat, som inte har varit ute i den parlamentariska diskussionen utan somhar växt fram genom att finansministern har lyssnat på röster. Men vem vetvilka röster finansministern lyssnar på? Det är ju bara bra att det kommer någonting, för detbehövs. Det är det jag har efterlyst. Men nog vore det ändå av utomordentligtstort värde för denna riksdag och för våra väljare att veta vad det ärfinansministern och regeringen tänker komma med och när det kommer. Kommer detinnan slutar? Kommer det mitt under själva valrörelsen? Är det närnågra av oss skall mötas i den ekonomiska debatten i TV inför hela svenskafolket som finansministern plockar fram en del stenciler för det brukar juvara så när det gäller sädana här förslag som vi då skall diskutera? Kan vi inte, snälla rara , få ett klartbesked: Var står finansministern själv i den här frågan? Finansministern har i sitt interpellationssvar sagt attdet går inte att sänka marginalskatterna utan att höja andra skatter. Vadvinner löntagarna på det? Får de mera kvar i penningpungen om man sänkermarginalskatterna men höjer de andra skatterna? Det vinner vi väl ingenting på.Vad löntagarna viU ha är ett utflöde för sina arbetsinsatser i form av reellalönestegringar, inte i form av att man flyttar skatterna från det ena hörnet avmmmet tUl det andra. Det hjälper dem ju inte. Här får vialltså inget besked. Vi skall "lyssna på röster" - tack! Fru andrevice talmannen () kort genmäle: Jag vet inte om jag vågar vara lika personligsom och säga; SnäUa rara , besvara vårafrågor! Jag antar nämligen att det då tolkas som en försmädlighet. Jag tolkar i alla fall finansministerns senaste inlägg så,att det var ett ganska klart besked om att sänka skatterna, det går icke inågot konjunkturläge någonsin här i landet. Jag förstår att finansministern anser att det ärförsmädligheter att erinra om vad regeringen har gjort och inte gjort . Jag är inte särskilt förvånad över detta. Men om nufinansministern anser att det är så besvärande att bli påmind just om den härdystra verkligheten som han själv har bidragit till och som inte ens hans egnanu försvarar utan tvärtom väldigt hårt kritiserar, skulle finansministern ändåinte vUja bidra tUl att lätta något pä förlåten när det gäller vad som kommeratt ske ? Vad som skett är ju att vi har haft dessamarginaleffekter, som det väl nu betraktas som en tjatig uppräkning att talaom. Vi har haft de problemen så länge att jag häller med om att det börjar blitjatigt. Det som har skett är vidare att inflationen knuffar uppskattebetalarna i högre skatteklasser, att vi har en dålig skattekontroll, attbestämmelserna är så outvecklade att de gynnar de smarta på de skattelojalasbekostnad samt att skatteutredningen har fått alldeles för snäva direktiv föratt verkligen kunna vidta den åtgärd som just nu är den viktigaste, som jag serdet. Skulle då inte finansministern kunna säga vad han vill och tänker göra?Det blir ju annars en egendomlig debatt vi för här i kammaren, om man aldrigfär något svar på de frågor som och jag ganska entydigt har ställttUl finansministern i flera inlägg. Vad är det som kommer att ske? Är intedenna dagens debatt den lämpliga tidpunkten för att redogöra för det. Finansministern säger att han är beredd att växla övervissa procent, som man har förhandlat sig fram tUl, mot en skattesänkning, omlöntagarna säger att de är med på det. Men har de sagt det? I så fall var? Decitat från löntagarhåll som jag tidigare anfört tyder pä motsatsen. När harnågot framkommit? Och vad är det i så fall som har varit underlag för eneventuell diskussion som kan ha förts? EUer hur har dessa synpunkter kommitfram, om det inte är i de intresseorgan som vi allmänt har tUlgång till? Om ändringar i skattelagarna inför förestående löne fö rhandlingar Om skattelättnader för hushållen Det är naturiigtvis onödigt att upplysa herrBohman om att det ligger en hel del arbete bakom, innan man tar ståndpunkt. Detkan t, ex. vara diskussioner och funderingar som förts fram frän olika håll ochsom självfaUet skall prövas förutsättningslöst. Det är vad jag har sagt. Jagvill lyssna på den diskussionen och se vad den leder fram till. Sedan kommerregeringen och finansministern att tvingas att ta ståndpunkt, om dediskussionerna materialiserar sig inom rimlig tid. Det är vad det är fräga om.Och jag försäkrar att det inte skall finnas någon anledning attklaga på min beslutsamhet eller på min handlingskraft, när regeringen och jagen gäng tagit ståndpunkt. Men i ett sådant här ärende Om ändringar i skattelagarna inför föreståendelöneförhandlingar Om skattelättnader för hushållen