prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Den andra reformen är att införa enhetligataxor inom barntillsynen alltså icke gradera dem efter föräldrarnas inkomst.De här båda förslagen lades fram av en enhälhg statlig utrednmg, därockså de socialdemokratiska ledamöterna stod bakom förslaget. Trots det vägrarregeringen nu att föra fram detta. Allra allvarhgast är att inflationen fortfarande thlåtsatt smyghöja skatten. Det är ahtså inte den skattesats som fastställs här ikammaren utan den som inflationen bestämmer som fastlägger vad man i praktikensom enskild skattebetalare får betala. Människor som står kvar pä samma reellainkomst knuffas av inflationen upp i högre skatteklasser. Detta brukarregeringen inte alls vilja tala om, men här finns en möjlighet förstatsministern att säga, om det är inflationen eller regering och riksdag somskall avgöra hur skatten skall slå. Sedan rätt läng tid har det varit en ahmän uppfattning ide flesta familjer att man inte orkar med prishöjningar pä livsmedel i den taktsom rätt pä senare är. Utan inflationsskydd känner man sig hjälplös motskattesystem och prisstegringar. och har varit överens om att man redani väntan på en ny, mer liberalt inriktad pohtik måste ta itu med det här. Äveninom andra partier har det funnits en önskan att fä stopp på prishöjningarna påmjölken, köttet och brödet för dagen. Längst har det märkligt nog dröjt innansocialdemokraterna erkänt det nödvändiga i att göra någonting ät saken. och förslag frän var ettförsök att komma till tals med regeringen för att håUa tillbaka priset påmjölken. Regeringens förslag att koppla enprisdämpning tiU en kraftig höjning av skatten pä bensin ochdieselolja gav i alla fall ett nytt utgångsläge för resonemang. Därför var detnaturhgt för oss i att som vi protesterade mot denbelastning pä drivmedel, som var så stort tilltagen att den skulle slå igenompä mänga varor och bh en daglig börda för famUjer som för sin försörjning ärberoende av bilen, föreslå att de fyra partierna borde sätta sig ned ochresonera om hur det här skuhe . Utan att bh särskilt omständlig vih jag bara konstateraatt genom trepartiöverenskommelsen har hela höjningen av skatten pä dieselolja,med den fördyring av transporterna som då skulle ha skett, kommit bort och attav de sammanlagda 6+8 - dvs. 14 - örena på drivmedlen nu bara återstår 3.Påslaget på bilaccisen hgger i stort sett inom den ram där återförsäljarnaanvänder priset som konkurrensmedel. Den avgift på engångsförpackningar somkommer tih bör klart inriktas på att göra miljön vänligare för människor ochdjur, naturen friare från krossat glas, rostig plåt och plast som inte är nedbrytbar. Inom har vi sedan många är talat om kravet pärättvisa åt kvinnorna - det är ingen ny vision. Vi har fått vänja oss vid attdet tar tid att få den förverkligad. Det tog att först ta död påsambeskattningens orättvisor och sedan få igenom en individueh beskattning.Men händer det att det går undan även i fråga om rättvisa åtkvinnoma. Sedan Ceciha Nettelbrandt vid här iriksdagshuset slog larm om den manliga dominansen i de viktigastatliga utredningarna har regeringen lyhört försökt lägga omurvalsprinciperna, och vi är glada över att få medverka. Men vi riktar inte bara krav mot regeringen. Vi vänder ossockså tih företagen och deras organisationer, som måste ta täten för att anpassaarbetstiderna, öppna för fler halvtidstjänster och ge tjänstledighet vidsjukdom i hemmet. De köer av platssökande som finns i banker och kontor ja,t. o. m. vid skolor och sjukhus får inte bli någon sorts ahbi förpersonalavdelningarna att lägga dessa frågor åt sidan. Försöker de att kommaundan, så är det en skyldighet för löntagarnas representanter i företagensstyrelser att slå larm. Ty det kan väl ändå inte vara sä att de cirka 4 000styrelseplatserna skaU besättas med bara vanetänkande, uppassningskrävande män.Vi tänker räkna hur många kvinnor som kommer med på LO:s och TCO:s platser. De välsinnade, allmänna tankarna om likställighet mellankönen har ofta bhvit pratbubblor som inte nämnvärt har påverkat en trögverklighet. var t. ex. av de statsanställda under tiondelönegraden kvinnor mot i lönegrad 20-30. Men frågan om rättvisa ät kvinnorna går ännu djupare. Påfolkpartiets landsmöte i utmanade jag avsiktligt den del av massmediasom vill se kvinnorna främst som objekt och skapa en kvinnobild, där kvinnornasätter sin lycka eller i varje fah sin materiella existens i samband med detintryck de kan göra på män. Jag syftade då inte främst på de s. k.kvinnotidningarna, som faktiskt har vidgat sin världsbild något sä att män ochkvinnor där börjar likna hela människor. närmast päde nya "herrtidningar" som läses sä fhtigt och där det ena könetskah ha hjärnan fuh av ishockey, , skattefria inkomster och brudar i massor, medan det andra könet helst skah ha hjärnan lagom tom ochkroppen i övrigt desto mer fulländad. Det är en mentalitet som befäster ochförgrovar manssamhällets mest enkelspåriga konventioner och fördomar. Och nogfinns här en växelverkan med den fysiska prostitutionen, som mångadagstidningars annonsspalter levde gott pä ännu , när jag rev i omdetta och förresten ända till . Tidningsutgivareföreningenutfärdade så sent som en rekommendation mot sexannonseringen,som skah rensa annonsspalterna från åtminstone poseringsannonser. Hur det kommer att verka i praktUcen är ovisst. Det är däviktigt att den som brådstörtat tillsattes och som har samrätt med inser att polisen måste fåförstärkta resurser för att stoppa hallickar och andra s. k. beskyddare i detnya läge som håller på att uppkomma. Visst är pohsen trängd mehan mångauppgifter, och detta är naturligtvis inte den enda eller ens denbetydelsefullaste delen av polisens arbete, men den får ändå inte tappas bort. Innan jag lämnar detta avsnitt vill jag gärna frågastatsministern: det regeringens avsikt att vårriksdagen skall fä taställning till förslag om polisens resurser ocharbetsmöjligheter? Avser regeringen i sä fah att gå med pä en ytterhgareförstärkning av antalet pohsmannatjänster med verkan redan fr. o. m. ?Till dess att jag har fått ett klart svar pä den frågan utgår jag ifrån att 165nya pohsmannatjänster - varav tio för hela landet utanför de tre storstäderna -skulle vara det mått som regeringen anser svara mot vad som i direktiven tihkommissionen anges som "kraftfulla åtgärder i syfte både att minskabrottshgheten och att skapa bättre ordning och trivsel på allmännaplatser". Nog vore det väl bättre om man kunde nä enighet mellan partiernai kommissionen än att ha denna stridsfråga hängande i luften. Men dä måstenågot ske redan fr. o. m. . I massmedia pågår rätt vildsinta menstimulerande resonemang om hela opinionsbildningens villkor i vårt land. Det ären debatt som jag menar bör föras också här i . har, inteminst i sitt nya partiprogram, satsat pä att främja mångfald och konkurrens iopinionsbildningen och motarbeta åsiktsmonopol och koncentration. En praktiskslutsats är dä att annonsskatt och reklamskatt måste bort. En annan attpressdöd skah motverkas genom presstöd i sä allmänna former som möjligt, sä atttidningarna själva och inte enbart en statlig nämnd kan påverka vUka somöverlever. Ett sådant statsstöd till tidningar får självfallet intemedföra äsUcts-dirigering. Det borde vara en självklar princip, men i dendebatt som pågår med intressanta inlägg - har vi häpnadsväckandenog fått exempel på att det pä fullt ahvar framförs tankar på att förknippa detstathga presstödet med villkor för tidningamas redigering. Det vänder vi ossabsolut och bestämt emot. Likafelaktig är, som jag ser det, den av massmedieutredaren Scheinframkastade tanken att vissa tidningar som har vad man menar vara enmonopolliknande ställning skuUe åläggas regler för sin redigering av spalternaav ungefär den typ som gäller för . Schein tar sin utgångspunkti ett ganska ytligt resonemang om ägarnas inflytande. Han brukar åtminstonenågon gäng spela bollen till statsministern, och därför förmodar jagatt han som utredare har en viktig ställning. Det är anledningen till att jagtar upp hans tankar. Att ägarkoncentrationen inom pressen är ett problem liksomdet ömtähga förhållandet mellan ägare och redaktion är det ingen som förnekar.Men den utveckhng som skett på senare är i enskilt ägda tidningar har gått iriktning mot största möjliga redaktionella frihet. Minst av allt är denutveckhng som skett något argument för ett statsdirigerat system där regeringoch riksdag i sista hand skuhe sitta och avgöra om vissa tidningaråshctsmässigt och redaktionellt överensstämmer med fixerade bestämmelser.Därmed skulle grunderna för åsUcts- och yttrandefriheten undermineras.Dessutom förhåller det sig inte så, som Schein och andra socialdemokrater dåoch då gör gähande, att den hberala övervikten i pressvärlden innebär enåsiktsmässig monopolsituation eller svårigheter för andra åsiktsgrupper attkomma till tals. I hela den hberala synen på pressen hgger just atttidningama skah vara obundna av partier och att de skaU söka ge ett allsidigtinformationsflöde. Man har mätt vhken pubhcitet socialdemokraterna fär påreportageplats i stora, hberala tidningar. Den är långt större än t. ex. densom foUcpartiet fär. Och på tidningarnas kultursidor, där mycket av den vitaladebatten förs, är mångfalden ännu större. Men en tidning skah ha rätt att päledarspalt utan prut visa egen flagg och hälla en öppet redovisad pohtisk kurs. I demokratier uttalar alla honnörsord om yttrande- ochåshctsfriheten. Diktaturer har slagit ner pä det fria ordet,förkvävt det och förföljt det. Detta pågår också i och andradiktaturländer. Det tal Solsjenitsyn aldrig fick håUa vid Nobelhögtidligheternaär en gripande påminnelse om hur eftersträvansvärda och dyrbara dessa andligafriheter är som mänga här betraktar som tryggade och nästan hkgiltiga. Dennuvarande amerikanska statsledningens attacker mot massmedia i påminner ossom hur viktigt det har varit för det amerikanska samhället att ha friståendemassmedia som kunnat ge en annan bild av verkligheten än den officielltlanserade. Det gäller inte minst kriget i . roU i det läge som håller pä attutkristaUiseras i kommer att ligga pä återuppbyggnadssidan.Förberedelser finns, som alla vet, sedan åtskillig tid, och de måstesjälvfallet sättas in i de internationella organens planering. Det praktiskabistånd som och föreslår att utöver redan avsatta medelbekostas på tilläggsstat för innevarande budgetår kan man låta ta form både ivaror och tjänster, där vi nu har utrymme. Man har till mig fört fram tanken päen svensk "grävmaskinsbrigad" att snabbt sättas in vid detuppröjningsarbete som bör kunna börja i de städer som kan förmodas vara utanförstridszonen. Det kan inte vara svårt att rekrytera människor för en sådaninsats, med det starka engagemang som finns för lät mig kalla det demokratiernasbortgöringsaktion i det lidande . De svenska ideella organisationernahar en stor insats att göra, och jag hoppas att regeringen genom SIDA och päannat sätt - ger dem en stimulans genom generösa bidrag. Katastrofen pä närmare häU i för mer än 6 000islänningar på Vestmannaeyur är naturligtvis oändligt mycket mindre i format änkriget i . Men för det isländska folket innebär den en oerhörd och unikpåfrestning, både mänskligt och ekonomiskt. Utöver den självklarakatastrofhjälp som statsministern redogjorde för och som snabbt måste sättasin bör och det vill jag be regeringen om de lån, som också kan behövalämnas, göras ränte- och amorteringsfria i början av löptiden, så att de intealltför hårt anstränger den sårbara isländska ekonomin. Känslan för nordisk samhörighet är, trots att det går uppoch ner i det rutinmässiga eller politiska samarbetet i , en omistlig delav vår kultur i de här länderna. Jag tror att alla svenskar delar uppfattningenatt vi skall göra en väsenthg insats för de drabbade människorna på ochatt det är vi i som den största nordiska nationen som i första handhar detta ansvar. Plötsligt förstår dä mänga, som annars är hkgiltiga för dennordiska gemenskapen, vad den egenthgen betyder. När statsmhiister beskrev katastrofen på Islandoch lidandet i tror jag att han i stora delar ehuru när det gällerVietnam inte i varje ord talade för nästan alla av oss. Den enighet som harmanifesterats främst i namninsamlingen för fred i har gett verkligkraft åt kravet atl sydvietnameserna själva i demokratiska val underinternationell kontroll skall fä bestämma över sin framtid i fred och frihet.Det är därför viktigt att allt värt agerande inom den aktivaneutralitetspohtikens ram står sig inför en granskning både inom en själv ochav mängas kritiska sinnen. Det har, herr talman, förts mångaförtroliga samtal mellan de fyra större partierna om värt landsutrikespolitiska hållning. Självfallet har det också gällt . En särskildsamtalssituation förelåg som bekant , till sin innebörd välkänd förallmänheten. Mänga förvånades över att det skulle vara så, att stämmainte skulle kunna göra sig hörd om man inte valde ett högt tonläge. Detviktigaste kan ju inte vara att få en helsida i , utan vad man säger.Jag tror att det som sagts här i stora delar står sig bättre än det somsades dagen före . Ju mer vär stämma i världen liknar en samvetsbestämdenskild människas röst, desto viktigare blir det med öppenhet ochuppriktighet på hemmaplan, inte minst mot dem som man säger sig tala förtroligtmed. I en värld där krig, inbördes strider, naturkatastroferoch bombhot är Vad som möter oss i morgonväkten var eviga ny dag kan problemenkring massmedias frihet te sig mycket tunna och teoretiskt grå. När jag ändåett ögonblick återgår till den debatt om massmedia och åsiktsfrihet som försi gör jag det därför att jag tror att den är både nyttig och nödvändig,därför att här annars plötsligt kan hända saker som vi skulle ångra. Frånrenläriga marxister, som vill göra tidningar, radio och TV till predikstolarför egna åshcter, kommer ett hot mot den liberala synen pä yttrandefriheten.Det kommer också från regleringssinnade socialdemokrater som säger att de avpur omtanke om yttrandefriheten vih beskära den genom ökad statlig makt. Och dekan komma högerifrån i form av svepande fördömanden över nyttiga former avkontroversiell samhällskritik. Yttrandefrihetenär något dyrbart och ömtåligt som förutsätter en varsam behandling. Både de somgranskar och de som granskas måste i sitt handlande utgå från en gemensam viljaatt skydda åsiktsfriheten och mångfalden. Med andra ord: Kritisera gärnaåsikter och framställningar av skeenden, t. ex. i TV-program, men ta inle borträtten att ge uttryck för dem. Man kan också vända på det; Ge gärna uttryck föråsikter och engagemang, men låt inte engagemanget undantränga den allsidigaanalysen och informationen. Vi har pä sistone fått för mycket av en åsiktsstyrdengagemangsjournalistik. Den har i vissa sammanhang varit nyttig och tvingatoss till att tänka igenom våra värderingar, men när den förvandlas till försöktiU aggressiv påverkan i former som inte öppet redovisas, kan den leda till enny konformism, där analyser och saklig information ersätts med ivrigtpredikande och där man medvetet söker polarisera debatten mehan olika extremer.I denna kör av profetiskt mässande blir det mycket dåligt utrymme för ettberättigat tvivel för den som söker och prövar. En del journalister och producenter vill förvandlainsikten om objektivitetens bräcklighet till en sorts licens för ohämmadsubjektivitet, där alla andra bedömningar pä förhand utesluts och där man barahäller sig tih de egna fast rotade värderingarna. Dä sviker man sin uppgift ochperspektiven smalnar. Då uppstår också motreaktioner av det slag som vi nuupplever i många hem mot . De kan komma från människor som medrätta upplever att denna ensidiga förkunnelse rycker undan förutsättningarnaför förståelse och tolerans. Dä bryts det öppna samtal alla säger sig viljafrämja och ersätts av en tyst opinion utanför den offentliga debatten. Pä dettasätt skapas distans och misstro. En ökad centraUsering av beslutsrätten i Radioöver programsättning och idéer kan inte hjälpa och är principiellt felaktig.Medarbetarna måste själva växa in i avtalets och programreglernasförpliktelser. Chefsansvaret måste kännas fullt ut bland dem som står deenskilda programproducenterna nära. Om det finns någon som inte vill vara lojalmot företagets åtaganden, bör denne friviUigt lämna båten. Går man i SverigesRadio ifrån avtalet, bryter man mot tidigare riksdagsbeslut och regeringenmåste dä komma hit med förslag till ny ansvarsordning. Det betyder naturligtvisinte att man ger ett finger ät tanken att programutbud skullefastställas av eller åsiktsmässigt återspegla ungefär styrkefördelningenmellan partierna här i kammaren. Jag vUl ställa några sammanfattande frågor thlstatsministern i den debatt om opinionsbildningens villkor som jag ägnatförhållandevis stor plats i mitt anförande. Vi befinner oss nu i ettdebattläge, där jag anser det nödvändigt for partierna att precisera var destår. Jag har försökt klargöra vär mening. Var står socialdemokratin? Ställerstatsministern upp på samma linje som finansministern som lät vara kanskegenom att försäga sig - inte bara i ord utan i sak vill "klämmaåt" de stora tidningarna?Står statsministern pä samma linje som den partisekreterare som velat tvinga infristående tidningar i partiernas ledband genom särskilda former för presstödvia partistödet? Delar statsministern den mäktige massmedieutredarensuppfattning, han som vill ge staten makt t. o. m. över tidningarnasredaktionella förhåhanden? Pä de frågorna behöver vi få svar här . vill jag säga några ord med anledning av slutetpä statsministerns inlägg. Eftersom vi andra ännu inte talat, valdestatsministern att också i denna fråga, som gällde sohdariteten i det modernasamhället, polemisera mot en dålig tes av president . Men vi skall välförsöka föra samtalet här i . Det var ett viktigt ämne statsministern förde in idebatten, nämligen frågan om hur sohdariteten skall formas människor emellan.Men glöm inte att solidariteten måste förenas med en vilja att fördjupamänniskors frihet och ge utrymme för initiativ och personligt ansvarstagande.Alla har inte den friheten. För dem som lever i betryckta omständigheter ochtycker sig sakna utvägar blir friheten ofta en illusion. Det har sagts medkraft och styrka från socialdemokratiskt häll, inte minst av . Förden sjuke utan vård, för den arbetslöse utan säkerhet för framtiden och för dengamle utan trygghet blir valmöjligheterna små. Men måste man göra klart för sig att den insikten,tillsammans med rättvisekravet, är grundläggande för socialliberalismen, som nibekämpar. Ni sätter alltför ofta likhetstecken mellan solidaritet ochcentralisering, men det finns en vhctig sida av den frihet som ärsolidaritetens andra beståndsdel, nämhgen att slå vakt om den enskildamänniskans integritet, att skydda människor mot de risker som följer avbyråkratisering och maktkoncentration, att sprida makt och ansvar, att förankrade sociala insikterna i vad en gäng kallade "vördnadenför det unikt personhga" och i respekten för varje människas inresuveränitet. Med hjälp av pohtiska beslut kan man mUdra hårda villkoroch verka för att var och en skall få bästa förutsättningar för sin egenpersonliga utveckhng, fä nya startpunkter och möta stöd bakom misslyckanden.Men vi kan aldrig lagstifta bort kallsinnigheten mellan människor, och vi kaninte heller lagstifta fram en vilja till ansvar för sig själv och andra.Pohtiska insatser kan inte ersätta det personhga ansvaret eller den ideellakraften i de friviUiga folkrörelserna. Att satsa på de många människornasinitiativ och personhga ansvarstagande är den sociahiberala vägen, och det är ifria medborgares engagemang som demokratin har sin styrka. HerrBOHMAN (m): I hkhet med dem som har talat före mig vill jag ge uttryckför den oändhga lättnad som vi alla erfor dä det blev känt att avtalet omvapenstillestånd i äntligen hade undertecknats i . De amerikanskatrupper som funnits kvar skaU nu lämna . Bomber skaU inte längre fällasöver detta sargade land. Vi hoppas aha att grunden nu skall ha lagts tillåteruppbyggnad, fredhg samverkan och försoning. Men utsikterna till en verkligfred är minst sagt osäkra. SäUan har till ett vapenstilleståndsavtal knutitsflera frågetecken. Stridshandlingar pågår ahtjämt. Båda parter strävar efteratt 3 protokoll 1973. flyttafram eller stärka sina ställningar. Och det är inte lätt att tro på beståendefred i ett land, där två arméer står mot varandra och där olika politiskagrupperingar strider om makten. Enhgt avtalet är det sydvietnamesiska folkets rätt tillsjälvbestämmande helig, omisthg och skall respekteras av alla länder. Genomfria val förutsätts det sydvietnamesiska folket få utforma sin egen politiskaframtid. Den nuvarande Saigonregimens demokratiska sinnelag har aldrigövertygat. Historiens erfarenheter ger oss inte heher anledning förvänta attmotsidan skulle respektera ett val som ginge den emot. Våra förhoppningar knytsemeUertid till den intressegemenskap som över de politiska motsättningarna ändåmåste växa fram inom folk. Fred och återuppbyggnad måste helt enkelt framstå såsom det allt övergripande för det förödda landets enskildamänniskor. I den internationeha sohdaritetens och humanitetensintresse är det självklart att vi från svensk sida skall medverka tillåteruppbyggnaden av . Att stiheståndsavtalet respekteras utgör en viktigförutsättning för att den effektivt skah kunna genomföras. Det är också min förhoppning att de meningsbrytningar somVietnamkriget givit upphov till i värt eget land nu skall kunna tonas ned. hksom tidigare är det väsentligt att det råder enighet om den alhansfriasvenska utrikespohtikens innebörd och om de begränsningar i vår handlingsfrihetoch våra officiella opinionsyttringar som ett strikt iakttagande avneutrahtetspohtiken förutsätter. Det är ett hvsviktigt nationellt intresse attdet inte råder någon missuppfattning i omvärlden om var vårt land står iideologiskt och utrhcespolitiskt hänseende. När det hdelsefuha engagemang lagtsig som påverkat icke bara den svenska opinionen över lag utan även ansvarigaföreträdare för vårt land, borde det finnas betingelser för att åstadkomma ennykter analys av den svenska utrikespolitikens uttrycksformer. Den fruktansvärda naturkatastrof som drabbatvårt nordiska broderfolk har skakat hela den svenska nationen. Det ärsjälvklart, att värt folk skall lämna alla bidrag som kan lindra svårigheternaför . skickade jag pä moderata samhngspartietsvägnar ett brev till statsminister , i vilket jag förutsatte att densvenska regeringen skulle göra allt vad som var möjligt för att stödja Island.Jag pekade pä möjligheterna att använda den svenska katastrofberedskapensresurser, att skicka trähus och annat. Och jag uttryckte moderatasamhngspartiets beredvillighet att medverka i den mån vi kunde göra det.Statsministerns deklaration här hälsar jag därför med mycket stortUlfredsställelse. I förhandlar just nu företrädare för 32europeiska länder jämte och för att förbereda eneuropeisk säkerhetskonferens under detta år. Överläggningarna har bhvit möjligagenom fördragen mellan och och den tysk-polska överenskommelsen.Vad de kan leda fram till vet vi ännu ingenting om. Men vad vi vet är attsjälva den omständigheten att förhandlingar på det här sättet har kommit tihstånd mellan länderna i den nordatlantiska försvarsgemenskapen ochWarszawapakten tillsammans med ett stort antal obundna stater vittnar om hurstarkt det gemensamma intresset i dag är attförebygga öppna konflikter. För värt land och självfallet för i övrigt är dethär utomordentligt tihfredsstähande. Men freden i vilar alltjämt mera pämaktbalans än ömsesidigt förtroende och ömsesidig tilht. Det kan inte hellerfördöljas att mänga europeiska folks rätt att själva bestämma över sin framtidi dag är hårt beskuren. Rätten till självbestämmande står alltså föröverskådlig framtid inte öppen för mänga folk mycket nära oss. Att i vär närhetlever miljontals människor under hård diktatur, det underlåter mänga i vårtland alltför ofta att dra sig till minnes, underlåter att tala om.