prot · FW09152 · 1973-12-31 00:00:00 — Om man drar gränsen vid företag som har färre än 100 anställda,skulle 1 mUjon löntagare falla under de något kryptiskt uttryckta undantag somherr antydde. Vi bad honom skingra ovissheten, men han gjorde det inteoch inte heller någon annan från . Förlåt, i , den något utförligaförklarmgen till min mycket svepande anmärkning i förbigående beträffandecenterpartiet, en anmärkning som jag dock anser att det verkligen finnshundraprocentig täckning för. Till i vUl jag säga att jag aldrig,vare sig i mitt anförande eller i något annat sammanhang, ifrågasattäktheten i önskemål om att få en lagstiftning omanställningstrygghet. ville tillskriva mig - inte eller också hördes det dåligt när jag talade - att jag sagt attarbetsgivarna inte tar några sociala och mänskliga hänsyn. Det sade jag inte.Jag framhöll att vi kanske är ense om att det inte är socialt godtagbart att alltfler människor stampas ut från den öppna arbetsmarknaden, framför allt äldreoch handikappade. Jag har inte med någon svepande formulering påstått attarbetsgivarna inte skuUe ta sociala hänsyn. Många företag sköter uppsägningaroch permitteringar på ett hyggligt sätt utan att vara bundna av lagregler ochavtal i detalj. Men exempel finns även på motsatsen. Framför allt råder enalltför stor frihet för företagen intill nu att handlägga dessa frågor eftereget bedömande. anser sig ha funnit bevis för att det mteges någon rätt till arbetsplatser i denna lagstiftning om anställningsskydd.Beviset är att enligt lagförslaget kan arbetsgivaren ytterst köpa sig fri genomatt betala ett skadestånd som till beloppet är fixerat i lagen. Vilken bestämmelsesyftar på? Det är en undantagsbestämmelse för en speciellsituation. Om en löntagare har blivit uppsagd och anser uppsägningenobefogad, kan han gå till förhandling och process för att få behålla sitt jobb.Under uppsägningstiden och medan förhandling eller process pågår får han iprincip inte skiljas från anställningen. Blir slutsatsen att uppsägningen varobefogad, skall han ha rätt att stå kvar i jobbet. Han får fortsätta som förut. Om nu någon arbetsgivare bryter mot sina skyldigheter pådessa punkter, om någon arbetsgivare går så långt att han inte böjer sig, närarbetsdomstolen sagt sitt och konstaterat att uppsägningen var ogiltig, utanändå vägrar att ta emot arbetstagaren på sin arbetsplats; vad händer då? Jo, dåträder en lagbestämmelse i kraft, som säger att arbetsgivaren i den situationenutöver att han betalt lön och skadestånd för att hangjort sig skyldig till obefogad uppsägning dessutom får betala ett inte sålitet extra skadestånd. Detta extra skadestånd som kommer ovanpå alla påföljderkan enligt propositionens förslag variera mellan 12 och 24 månadslöner,beroende främst på anställningstidens längd. Enligt utskottets förslag en avde förbättringar A nställningsskydd, m. m. Anställn ingss kydd, m. m. som herrErUcsson i ArvUca antydde varierar skadeståndet mellan 16 och 32 månadslöner,beroende på anställningstidens längd. Varför har vi valt att här sätta ut dessa mycket kraftigabelopp - anta att domstolen kommer att döma ut dem och inte bara sagt attarbetsgivaren till varje pris är tvungen att ta tUlbaka arbetstagaren och följaarbetsdomstolens dom? Vi har sagt att en personalexekution är praktiskt omöjligpå arbetsplatserna. Är parterna så djupt osams att arbetsgivaren trots allt vadhan fått betala i skadestånd och trots allt vad han riskerar ändå absolut intevUl se den här arbetstagaren, så får vi väl nöja oss med en ytterligareekonomisk påföljd, men den bör då bli så kännbar att det blir bara vid de mestdjupgående konflikter som denna yttersta nödfallsutväg kan tillgripas. Dä skalldet kosta ordentligt. Det är alltså fråga om rent avskräckande skadestånd, somär så kraftiga att varie normalt funtad arbetsgivare föredrar att följaarbetsdomstolens dom och behålla arbetstagaren framför att betala exempelvis 32månadslöner utöver vad den obefogade uppsägningen har kostat honom också förövrigt. Denna praktiska lösning på ett sällsynt problem är ett bradåligt bevis för att vi inte i all rimlig och praktisk usträckning skulle haskapat en rätt tUl arbetsplatsen genom den här lagstiftningen. i (c) kort genmäle: Statsrådet sade att regeringen gjortsig besvär för att få klart besked från vad gäller lagstiftning omtrygghet i arbetet och att inte kunnat ge något svar. Omedelbartdärefter sade statsrådet att har givit ett svar och att det varkryptiskt. Statsrådet citerade så svar. Jag tycker att det varett koncentrerat och klart svar med hänsyn till möjligheterna att ge ett svar idagens läge. Statsrådet sade att han anser sig ha hundraprocentigtäckning för att påstå att inställning var oklar under valrörelsen.Det tyder på en beklaglig obekantskap med hur livet fungerar på det härområdet. Jag hoppas att statsrådet läser vad utskottet skriver och är enigt om,nämUgen att frågan om trygghetsfonderna bör utredas av skatteberedningen.SkUlnaden mellan utskottsmajoriteten och reservanterna är att majoritetenskjuter den här frågan , medan reservanterna anser att den börutredas . Företag möter olika öden i olikatider. Statsrådet liksom hela regeringen måtte väl ändå vara välmedveten om de svårigheter som näringslivet har haft de senaste åren.Småföretagen har naturligtvis i många situationer svårigheter att uppfylla dekrav på trygghet som de anställda har rätt att ställa. Detta har vi från vårsida velat få bättre utrett. Det är en fråga som man inte kommer ifrån. Jagtycker nog att Uiåligheten i statsrådets inlägg klart avslöjas mot bakgrund avvad såväl utskottets majoritet som reservanterna har skrivit på den härpunkten. HerrHALLGREN (vpk) kort genmäle: TUl statsrådet vill jag bara säga attskadeståndsbeloppet inte är avskräckande för de stora företagen. Jag kan hållamed om att för ett litetföretag kan det vara avskräckande, men vad betyder en halv miljon för föratt bli av med en radikal klubbstyrelse? Det har varit ganska nära vid ett partillfällen att det blivit en sådan, och det är möjligt att det blir en iframtiden. Då kostar det en halv mUjon att bli av med den, och det kanföretaget mycket väl offra, ty det tiänar man in i längden. Detta är bara ettexempel. () kort genmäle; Herr statsrådet vUl göra gällande att jagkanske inte lyssnade tillräckligt uppmärksamt, men jag passade faktiskt på attanteckna några av inledningsorden, och det var detta som gjorde att jag tyckteatt det var litet hänsynslöst mot den svenska företagssamheten när statsrådetsade att de här lagarna utgår från en enkel tanke att man inte enbart får läggaekonomiska prmciper till grund när man driver företag. Ungefär så föll orden,och om man som jag varit företagare i åtskilliga tiotal år så vet man ganskaväl att sä bär man sig inte åt mot anställda. Det verkade som om statsrådet gärna vUle söka sakmed moderata samlingspartiet men inte med de övriga borgerliga partierna. Vistår dock eniga bakom reservationerna på en del punkter, och moderatasamhngspartiet har förfäktat att vi har ingenting emotlöntagarinflytande, vare sig i styrelser eller i andra sammanhang. Vad gäller provanställningarna, herr statsråd, så är detju ganska märkligt att i det delbetänkande som Åmanska utredningen nyligenpresenterat föreslås provanställningar inom den offentliga sektorn. Varför kanman inte tillåta samma sak inom den privata sektorn? Slutligen; De här lagarna är mte så orimliga att man inteskall kunna följa dem, sägs det. Nej, det kanske de inte är, men den fråga jagställde i mitt inledningsanförande löd: Gagnar dessa lagar verkligen sysselsättningen,och hjälper dessa lagar de befattningshavare som lagarna är avsedda att hjälpa?Tror statsrådet verkligen det? Hjälper de här lagarna t. ex. de anställda somarbetar på bensinstationer eller i bilbranschen och många andra branscher ochsom nu måste permitteras på grund av oljekrisen? Det är klart att man intekunde veta något om oljebristen när lagarna skrevs, men det kan uppkomma sådanasituationer också av andra orsaker. Då hjälper tydligen inte dessa lagar, ochde hjälper inte heller företagen. De snarare motverkar deras möjlighet att ökasysselsättningen och att vidareutvecklas! Anställningsskydd, m. m. Det är inte för inte som det blir en litenextra dialog mellan och mig. Skälet är inte bara att moderaternahar sina egna reservationer, som avslöjar ett eget och mera konservativtsynsätt i dessa frågor exempelvis en reservation om provanställning och enreservation som vill slå på trumman för arbetsgivarnas möjligheter att görasina egna effektivitetsbedömnmgar när det gäller vilka arbetare som skall gå ien permittermgssituation. Det är också hela den allmänna inställning som herrNordgren gång på gång kommer tillbaka till: Gagnar det sysselsättningen att manmför sådana här lagar? Och tänk på de stackare vid bensinstationerna som nueventuellt blir permitterade på Anställningsskydd, m. m. Till det är svaret: Det måste i hög grad gagnaförhållandena på arbetsmarknaden i stort att om företag får ställa in ellerinskränka driften på grund av oljekrisen eller av andra skäl, sä skall man ipermitterings-situationer och i fall av kollektiv eUer individuell uppsägningta sociala hänsyn och icke lita till en ren effektivitetsbedömning frånarbetsgivarens sida. Det skall framför allt inte vara arbetsgivarens ensammabedömning, utan man skall förhandla sig fram till ett resultat, och de som harvarit rätt länge på jobbet skall ha ett visst företräde att få vara kvar. Däremot har det aldrig påståtts att man med hjälp av lagarskapar nya jobb. Något så verklighetsfrämmande har ingen påstått. Här slår manin öppna dörrar. Det är egentligen bara ett sätt att visa att man är emotlagarna av andra skäl. Till skall jag återkomma när gång kan ge mig ett exempel på ett företag som har velat köpasig fritt från att ha otrevliga anställda och därför trotsat lagens alla olikabestämmelser och struntat i arbetsdomstolens dom och hellre pungat ut medskadestånd på upp till 32 månadslöner. Jag tror att det kommer att dröjaavsevärd tid innan har något exempel att komma med som kan geanledning till en förnyad diskussion oss emellan. Under detta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. HerrFRIDOLFSSON i (m): Jag tar till orda med anledning av att jag ärförstemotionär till motionerna 2025 och 2026. Det beslut som vi skall gåatt fatta är av mycket stor betydelse för både anställda och arbetsgivare. Praktiskt taget samtliga anställda i vårt land kommer attberöras av lagen, eftersom deras anställningsförhållanden kommer att påverkasfr. o. m. . Arbetsgivarna å andra sidan kommer givetvis ocksåatt påverkas av lagen, eftersom de måste iaktta nya och väsentligt merlångtgående bestämmelser i sitt förhållande till de anställda. För företagensdel blir lagen av mycket stor betydelse genom att ett mycket större ansvarläggs på dem när det gäller omsorgen om de anställda. Lagen blir för företagensdel mycket kostsam. Jag tror, herr talman, att lagen kommer att belastaföretagen mer än vad fördubblingen av löneskatten kostade landets arbetsgivare. Men bestämmelserna innebär inte bara ekonomiska åliggandeni form av uppsägningslöner och övertagande av en del av arbetslöshetskassornasutlägg utan även, vad jag tror, höga kostnader för att avklara den byråkratiskaapparat som lagen medför. Även om en eller annan anställd kan dra fördelar avden nya lagstiftningen torde den i sin helhet inte inge den trygghet somläsaren av förslaget mvaggas i. Trots de höga kostnaderna för arbetsgivarsidan,saknar propositionen analyser av konsekvenserna för företagen i ekonomiska ochandra hänseenden och därmed deras möjligheter att utveckla och upprätthållasysselsättningen. Därmed kommer jag fram till den första av mina motioner som försökertillgodose de mindre företagen, som genom de ekonomiska konsekvenser som följermed de förlängda uppsägningstiderna råkar i en besvärlig situation.Propositionen har helt utelämnat denna sak. Med en jämn åldersfördelning inom företagetblir den genomsnittliga uppsägningstiden omkring 4 månader. Konsekvenserna bhri första hand tvåfaldiga. Företagens framtida skuldbörda ökar genom de förlängdauppsägningstiderna, vilka får tUl följd att långivare ställer krav på bättresäkerhet. Problemet skapas alltså inte med de anställda utan med borgenärerna.Förslaget leder på denna punkt till sämre möjligheter för just de mindreföretagen att helt enkelt låna pengar. Ett exempel: behövde ettverkstadsföretag med 40 anställda långa pengar. För befintliga lån fannsföretagsinteckning i botten. Och skulle alltså fler inteckningar tecknas fördet nya lånet. Bankmannen frånräknade helt enkelt den latentaskulden för uppsägningslönerna, 40 anställda gånger 6 månader, vilket fick tUlföljd att nytt lån inte kunde tecknas. Eftersom inga åtgärder har skapats frånstatsmakterna för att hjälpa i denna situation, tar jag och fler småföretagaremed mig det som exempel på socialdemokratisk näringspolitUc riktad mot demindre och medelstora företagen. Den andra konsekvensen med de förlängda uppsägningstidernaär för en del företag helt enkelt de problem som uppstår vid arbetsbrist. JagvUl verkligen starkt understryka att åtskUliga mindre företag inte har enorderkö som är tillräckligt lång för att täcka uppsägningstiderna. Fleraföretag har en orderkö som är omkring och mindre. För att komma tUl rätta med de problem som här följer harjag i min motion 2025 önskat få till stånd en skattefri avsättning tUluppsägningslönerna, dvs. om företagets rörelseöverskott är tUlräckligt stort,skulle en skattefri avsättning få äga rum tills ett belopp var så stort att detmotsvarar uppsägningslönerna. Jag är medveten om att detta endast kan fungeraför klart bärkraftiga företag, men det är åtminstone ett steg för att lösa deproblem som regeringen här skapar. förslag att de mindre företagenskall fä avsätta löneskatten i samma syfte är ett annat och förnuftigt steg. Som jag påpekat i motionen förorsakas arbetsbrist i de flestafall av krafter som ligger helt utanför arbetsgivarens kontroll. Det innebäralltså att lagen försätter företagaren i en situation som han inte själv kanpåverka. Det han skall göra är bara att betala ut upp till 6 månaders lön ochoberoende av om företaget därmed går omkull. Och kan han inte göra det ochföretaget försätts i konkurs riskeras inte att de anställda ställs på barbacke, vilket är bra. Den statliga lönegarantin träder in. Men på det lillaföretaget och dess fortbestånd tänker inte regeringen eller LO jag vågarpåstå att de anställda och människorna i bygden tänker annorlunda. Låt oss taoljan som ett aktuellt och avskräckande exempel. Som det nu ser ut kanoljebristen glida m över då lagen träder i kraft. Skall dåde anställda i drabbade företag kunna garanteras upp till 6 månaders lön utanatt driften kan fullföljas? Perspektivet med konkurser och arbetslöshet äravskräckande. Kort sagt, herr talman, finner jag det närmast upprörande att regeringen och Anställningsskydd, m. m. Anställningsskydd, m. m. utskottsmajoritetenkan ställa så stora krav som det här är fråga om på en särskild grupp,företagarna, utan att man ger dem möjlighet att uppfylla kraven. Så till den andra av mina motioner, nr 2026, där jagpåpekat att ädrelagarna "till skydd och stöd för äldre arbetskraft",som det står i utskottsbetänkandet, inte fått avsedd effekt. I motionen citerarjag LO;s ekonomiska utsikter , där det sägs att de längreuppsägningstiderna för de äldre inte får resultera i ökade svårigheter attbereda dessa personer anställning, vilket alltså varit fallet. Vidare citerar jag den Svanbergska rapporten från i vårasoch andemeningen är där densamma, lagen har fått omvänd effekt. Den trygghetsom skulle ges de äldre har blivit otrygghet. Jag har tidigare befarat dennautveckling och även fått spridda exempel på den. En helt färsk forskningsstudiefrån nationalekonomiska institutionen vid bekräftar nuatt farhågorna har besannats. Undersökningen omfattar nu ett 80-tal privata,statliga och kommunala företag samt institutioner i och inågra Smålandsregioner. Arbetet har letts av . Svenssonoch och visar alltså att en ovanligt hög andel av de tUlfrågadehar ändrat eller kommer att ändra anställningspolitUcen gentemot äldrearbetskraft på grund av äldrelagarna och att de kommer att anställa färre äldreän tidigare. Föreliggande förslag bygger nu vidare på befintlig grund, varförjag inte räknar med en bättre situation för de äldre. Därför, herr talman, har jag tillsammans med mmmedmotionär i stället föreslagit att den äldre arbetskraften skall görasekonomiskt attraktiv, och det förverkligar man helt enkelt genom att, som viföreslagit, halvera ATP-avgiften och slopar den fråndet år arbetstagaren fyller utan att beröra hanspensionsförmåner. Finansieringen torde gå att klara av, inte minst med hänsyntill att enbart ränteavkastningen på AP-fonden täcker pensionsutbetalningarnafram . Statsrådet , som har lämnat kammaren, påpekade isitt anförande att det inte är den nya lagens mening att klara sysselsättningen,utan lagen gäller anställningstrygghet. Det är ett ganska vårdslöst resonemang.Dessa två saker hänger intimt samman. Kan man inte klara företagen genom attlagen lägger sådana ekonomiska bördor på dem, då blir det ingen sysselsättningoch ingen anställningstrygghet. Regleringar och tvångsåtgärder har intetillnärmelsevis samma effekt som stimulansåtgärder det gäller i denna frågasom i andra sammanhang. Våra önskemål om differentierade ATP-avgifter har förtsfram i en gemensam borgerlig trepartireservation, vilket jag tackar för och ärglad över. Jag ber därför att få yrka bifall till reservationen 21. Dessutomyrkar jag bifall till den reservation som stöder min förstnämnda motion,nämligen reservationen 17. HerrPERSSON i (s): Utredningen rörande ökad anställningstrygghetoch vidgad behörighet för arbetsdomstolen, som den kallar sig, har i och medbetänkandet "Trygghet i anställningen" gjort ett värdefullt arbete ien som jaginser delvis mycket svår uppgift. Detta omdöme förefaller mig befogat även omman som jag haft invändningar eller varit direkt tveksam i vissa punkter.Utredningen har onekligen visat djärvhet när det gällt att i sina förslagsanktionera det nytänkande som säger att den tid är förbi när arbetsgivaren ivårt land i skydd av den beryktade § 32 i stadgar kanhandskas med de anställda i hög grad efter eget gottfinnande och intresse.Propositionen innehåller vissa avvikelser från utredningsförslaget, som jagemeUertid finner välbetänkta och nödvändiga och som utskottet sanktionerat.Utskottets små men praktiska justeringar i propositionen torde också vara påsin plats. Den lag vi kommer att besluta om här innebär näranog-en revolution på hithörande område. För mig är det alls ingen liten sak.Från arbetsgivarhåll skyggar man inför lagen, vilket i och för sig är rättförståeligt. Den arbetsgivarvärld som talar om att frågorna i stället bortregleras genom avtal skulle ha tänkt därpå tidigare. Ty när avtalsförslagframlagts från fackligt håll, har man mest vinkat med kalla handen. Avtalsvägenhar således visat sig oframkomhg trots betydande ansträngningar från fackligthåll. Detta har varit fallet även när kraven varit betydligt blygsammare än devi nu kommer att lagfästa. Återigen har vi fått bekräftat hur nödvändigt detär, trots vårt lands relativt sett starka fackföreningsrörelse, att samhället,staten, gör reglerande insatser på arbetsmarknaden. Rent principiellt kannaturUgtvis inga invändningar göras häremot. Tvärtom torde det vara denrationellaste arbetsformen även när det gäller denna fråga. Det bör emellertid slås fast här , att det ingalundaär någon lätt uppgift att förena kraven på rimlig trygghet i anställningen ochrättvis inbördes behandling av löntagarna med företagens och närmgslivets sannabehov och det intresse samhället har av ett effektivt och sunt näringsliv. Härfinns helt enkelt ingen den vises sten. Man får som så ofta eljest accepterakompromisser. Som jag ser det blir det också mycket viktigt och det har redanframhållits i debatten, jag tror också från utskottets talesman att nogafölja upp lagens verkningar och göra de justeringar i den enaeller andra riktningen som erfarenheten utpekar. I detta sammanhang vill jagsärskilt framhålla en synnerligen viktig aspekt i vår politik. Genom denna lag och andra, beslutade eller under vardande,vill vi medverka till en allmän demokratisering och humanisering av vårtnäringsliv och de anställdas vUlkor som arbetskraft. Däri ser vi i och för siginget motsatsförhållande till behovet av ett näringsliv som ger oss en effektivförsörjning. Tvärtom ser vi i denna process en hävstång tUl densamhällseffektivitet vi ytterst eftersträvar. Detta är det ideala tänkandet,men verklighet blir det endast om man allsidigt inrättar sig efter de villkorden ideala målsättningen uppställer. Det är särskilt på en punkt jag är rädd att utvecklingenkan spåra ur, om vi inte ser upp och är medvetna om faran, nämligen att vi intevågar eller förmår genomföra de rationaliseringar, effektiviseringar och omstruktureringarav företagen och näringslivet som måste till om vi skall kunna hävda oss påvärldsmarknaden och skapa de resurser som behövs för utveckling av vårtsamhälle och individernas livsvillkor. Anställningsskydd, m. m. 6 protokoll 1973. Anställningsskydd, m. m. uttrycktatt vi driver det individuella och lokala intresset för kortsUctigt och förensidigt och därmed ytterst skadar de strävanden vi är ute efter. Jag skall nämna ett par exempel på vad jag menar. Det harmotionerats om att även företagsledare skulle omfattas av anställningstryggheten.Men när vi vet att man icke sällan får fel person i ledningen för företagen medsådana negativa verkningar som kan leda ända till företagsnedläggelser, förstårvi att företagsledande personer med sin strategiska position i företaget inteutan vidare kan jämställas med andra anställda. Ett annat resonemang vore heltorimhgt. Tvärtom är det väl fråga om om inte exempelvis staten i sinverkspohtik gått för långt pä denna punkt och att vi som resultat har fåttarbetskraft i onödan inom den statliga verksamheten. Ett annat exempel: Var hamnar vi om vi fårföretagsledningar som under trycket av de anställdas trygghetskrav inte vågarföretaga rationaliseringar och avskedanden vid uppenbart överskott avarbetskraft? Jag anser alltså att denna process måste få fortgå,givetvis efter så vettiga hnjer som möjligt. Varom inte hamnar vi ioefterrättliga förhållanden. Jag anser att inte bara arbetsgivarna utan också -jag vill understryka det de anställda och deras organisationer framdelesmåste taga ett starkt och aktivt ansvar för en rUctig utveckling på dennapunkt, alltså för en rationalisering av vårt näringsliv. Vi skall inte klara sysselsättningen, vilket vi för övrigtinte kan i det långa loppet, genom förpuppning av arbetskraft i företagen utangenom nödig rörlighet på arbetskraften och, i den mån det inte räcker, genomarbetstidsförkortningar. Inget arbete, ingen arbetsmiljö, torde för övrigt bliriktigt positiv med konstlade eller bristande arbetsuppgifter. Jag skullekanske våga sammanfatta detta genom att säga, att demokratiserings- ochhumaniseringsprocessen i näringslivet måste ske inom ramen av ett santrationellt näringsliv. All annan målsättning måste vara falsk. , vpk, hävdade om jag förstod honom rätt att löntagarnas representanter på arbetsplatsen borde få laglig rätt attförhindra permitteringar och avskedanden. Jag tror för min del inte på ettsådant arrangemang, i varje fall inte i den absoluta form som jag uppfattadeatt syftade tUl. Jag är också ganska säker på att det skulle blisvårt att rekrytera folk tUl dylUca uppgifter på det fackliga området. Och vartskulle det leda? Skulle man inom exempelvis den offentliga sektorn säga att mgaavskedanden bör ske, eftersom verksamheten där finansieras med skatter? Där finnsingen tvingande ekonomisk ram, utan där bör följaktligen de som vill det fåstanna kvar, vare sig de behövs eller inte.