prot · FW09133 · 1973-12-31 00:00:00 — 3, Den starka svenska opinionen för folk uttryckt inte minst iden nationella manifestationen för , Det är uppenbartatt en majoritet av vårt folk betraktar PRR som den som stär för socialrättvisa, demokrati och nationellt oberoende och därför som den enda rättmätigaföreträdaren för folk. Denna folkopinion kräver av oss att vi genomett fuUt erkännande ökar det politiska stödet till de krafter i somså länge har kämpat för de principer om demokratiskt folkstyre byggt påallmänna val som finns inskrivna i både och . Vårt krav på en översyn av folkrättsliga regler och praxisangående erkännande av stater och upprättande av diplomatiska förbindelserframfördes i en uppriktig strävan att föra en konstraktiv debatt och i övertygelsenatt det är nödvändigt att från tid tiU annan kontrollera att det intemationeUarättssystemet, likaväl som det svenska, i teori och praktik står iöverensstämmelse med de faktiska förhållanden som råder och medrättsuppfattningen. Vi ställde kravet med så mycket större tUlförsikt somSverige strävat efter att utveckla och modernisera -folkrätten tUlskydd för enskilda staters och människors integritet liksom för freds- ochnedrustningsarbetet. Det är därför med stor besvikelse som jag tagit del av detbetänkande som utskottet nu förelägger kammaren. Detta utlåtande måste nämhgentolkas som en tillbakagång i sak i själva principfrågan om erkännandet. Detinnehåller även andra anmärkningsvärda ställningstaganden som i praktikenminskar det svenska politiska stödet till PRR, som var så otvetydigt ibetänkandet liksom i de inlägg som då gjordes i kammardebatten avutskottets ordförande och av förre utrikesministern awisas blankt och med mycket torftiga motiveringar. Självasakframställningen, som var föredömhg , är bristfällig ochdelvis vilseledande. Jag har svårt att tänka mig att det verkligen varitutskottets mening att avge ett betänkande av denna innebörd och karaktär. Menfaktum är att jag måste beteckna det som närmast genant om den svenskariksdagen skulle ställa sig enhälligt bakom ett utlåtande med de motiveringarsom anförs och den skröphga redovisning av fakta som där ges. Jag är naturligtvis den första att erkänna attdet är svårt att pä det knappa utrymme som utskottet anslagit åt ämnet ge enrättvisande beskrivning av det mycket komplicerade avtalskomplexet liksom avhändelseutvecklingen . Tiden här i kammaren tUlåter inte heller migatt ge en så fullständig redovisning som nog skulle behövas. För det är dessvärre sä att efter ingående har den allmänna informationen omVietnam och varit mycket dålig. Det förefaller som om avskyn för deillgärningar som och dess allierade fascistjuntor begåttmot folk har svängt över i en reaktion inte bara av lättnad inför atten del av de öppna krigshandlingarna nu upphört utan också i en överdrivenoptimism och en obenägenhet att se verkligheten som den är. Klart är att det är mycket svårt att nå ut med saklig information tidningar och massmediaär ovUliga att ta in material och skyller på att publiken är "Vietnamtrött",människor värjer sig mot den fruktansvärda sanningen. Till informationssvårigheterna kommer också den mycket stränga Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering censur,ytterligare skärpt i samband med undertecknande, somSaigonregimen utövar mot såväl den inhemska pressen som utländska journalister.Mänga sydvietnamesiska tidningar har åtalats, dragits in eUer lagts ner. Underde första månaderna av 1973 tvingades 323 utländska journalister, däriblandrepresentanterna för , UPI, NBC, och AFP, att lämnaSaigon pä grand av utvisning eller visumvägran. Nästan ingen pålitliginformation når ut om vad som verkligen händer i . Informationsbehovet är alltså stort. Men jag fär nöja migmed att ta upp några viktiga punkter där utskottets betänkande måstekompletteras. En mycket viktig sak i , som inte nämns ibetänkandet, är att detta innebär ett erkännande intemationeUt att PRRuppfyller sädana kriterier som utskottet omnämner, t. ex. "att den maktsom skall erkännas skall ha vunnit ett rimhgt mått av självständighet utåt, somnågorlunda allmänt godtagits av omvärlden" samt "en rimlig stabilitetmät, genom att det finns statliga myndigheter som faktiskt upprätthållerkontroll över ett visst territorium och där utövar suveräna befogenheter".Detta sker t. ex. när avtalet uttryckligen omnämner existensen i avtvå administrationer, två väpnade styrkor, tvä kontrollzoner och tre politiskakrafter PRR, och den s, k, tredje kraften. En annan punkt där ettsådant erkännande ges är i föreskriften om vapenvila pä stället, som ju innebäratt PRR och erkänns de facto kontrollera var och en sina territorier,som inte får kränkas av motparten. Det kan noteras att kommunikén iår om fuUföljande av avtalet föreskriver en återgång till de gränser ochstäUningar som gällde . Slutligen skall som mycket betydelsefullti detta avseende nämnas att och efter långvarigt motstånd faktisktaccepterade PRR som likvärdig förhandhngs-part samt att i egenskapav utrikesminister i PRR undertecknade detta avtal och senare följandedokument. Lägger man därtill den rikhaltiga dokumentation somföreligger om den samhällsorganisation som PRR upprätthåller och ständigtutvecklar i sina områden i form av administration och demokratiska organ, sjuk-och hälsovård, utbildning och kultur, produktion och kommunikationer, sä råderdet inget tvivel om att PRR uppfyUer de kriterier som vi uppställer förerkännande. Känt är också att PRR har stöd av majoriteten avbefolkningen i de områden som kontrollerar. 1 själva verket förhåUer detsig så att Saigonregimen, som vi har erkänt och som installerades i trots motfolkvUjan och Genéveavtalen, aldrig uppfyllt våra erkännandekriterier och inteheller nu gör det, vare sig man talar om hela eller de omräden somSaigon säger sig kontrollera. Ett skäl som brukar anföras mot erkännande av PRR är attdet inte finns några klart fastställda gränser för dess territorium. Dennainvändning kan givetvis med samma skäl göras mot ett erkännande av . MenvUctigare är att det faktiskt förhäller sig sä och det framhälles av densvenske folkrättsexperten i hans bok aspects onrecognition att frågan om klart fastställda gränser inte är avgörande i erkännandefrågan. Det finns flera exempel pä svenskt erkännandeutan klart fastställda gränser. Exemplet och dess arabiska grannländerär kanske det mest kända. När det gäller definitionen av gränserna mellanSaigons och , så har den frågans lösning saboterats av , somvägrat sin medverkan i detta i avtalet föreskrivna arbete. Ett annat ofta hört argument, som dock saknar stöd i deformella reglerna, gäller att den som skall erkännas skall behärskahuvudstaden. TiU detta kan anföras följande. har aldrig haft någon huvudstadsfunktion förrän denUSA-stödda regimen installerades där . Historiska huvudstäder iVietnam är och Hue. Det var som var huvudstad i Demokratiskarepubliken när denna bildades och då behärskade hela . Formellthar dess omfattning aldrig minskats. och Parisavtaletfastställer båda enhet och odelbarhet och klargör att sjuttondebreddgraden inte är en nationsgräns utan en tillfäUig demarkationslinje. PRRhar inget behov av att behärska för att kunna upprätthålla sinadministration. Däremot har PRR, av naturliga skäl, så länge som Saigondagligen bombar civila mål i PRR-områdena hemlighållit det centrum för dessregering och administration som faktiskt finns och i vilket bl. a.representanter för de stater som erkänt PRR överlämnat sina kreditivbrev. Men, säger man då, borde vi inte vänta med erkännandettill dess att en nationell regering har kunnat bUdas i enlighet medParisavtalet? Jo, självfaUet borde vi det, om en sådan lösning läge inommöjligheternas ram . Och det är också vad PRR helst skulleönska. Ännu kunde man kanske hoppas på en sädan lösning, men nuförefaller den mycket avlägsen. Utskottet konstaterar självt att allvarligakränkningar av avtalet förekommer kontinuerligt, att den väpnade konflikten iSydvietnam fortsätter, att inga tecken till framgång kan skönjas i förhandlingarmellan parterna. 1 själva verket förhåller det sig så att det inte förnärvarande förekommer några förhandlingar som skuUe kunna störas, som manibland påstår, av ett svenskt erkännande. Ett svenskt erkännande skuUe däremotkunna ge PRR ett stöd i dess krav på avtalets fullföljande. I det här sammanhanget och utan att närmare gå in på denfaktiska situationen gör utskottet också det märkliga uttalandet att bådaparterna ömsesidigt beskyller varandra för avtalsbrott. Utskottet underlåteratt faststäUa det allmänt kända faktum att det är och som fränbörjan öppet saboterat avtalet. Detta utskottets uttryckssätt kan i nuvarandeläge inte uppfattas på annat sätt än att vi i den här situationen undandrar PRRett poUtiskt stöd som vi tidigare varit angelägna om att markera och som mångamenar vara t. o. m. viktigare än själva erkännandet. Låt mig ge några exempel på vad som faktiskt hänt och sombeskriver varför det är nödvändigt för den som vUl verka i andaatt uttrycka sig på annat sätt och ta ställning på annat sätt än vad utskottethär har gjort. PRR och Demokratiska republiken betraktar avtaletsom en seger för deras krav pä en fredlig politisk lösning av konflikten under Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering respekterandeav det vietnamesiska folkets oavhängighet, enhet och demokratiska rättigheter.De har visat sitt intresse av att avtalet tiUämpas strikt och dennainställning kvarstår alltjämt. Det är med den instäUningen som grund som debåda och PRR nyhgen har vänt sig tUl deltagarna i deninternationella med begäran öm åtgärder för attParisavtalet skall kunna förverkligas. och däremot, som mot sin vilja och underprotest ingick avtalet, har konsekvent brutit mot det. Mönstret börjar nu att klarna. Allttyder på att man syftar till att genom systematiskt sabotage omintetgöra dessförverkligande precis på samma sätt som skedde efter 1954. MUitärt sett råder fuUt krig i . anfallerdaghgen PRR-områdena tiU lands och från luften. I stället för att medverka tiUrepatriering av fångar och flyktingar och tUl återuppbyggnaden, såsom i avtaletföreskrives, bombas civila mål i PRR-områdena med sjutonsbomber, napalm ochväxtgift. Sä fort en by eller ett område byggts upp igen bombas bostäder,skolor, sjukhus, åkerfält och kommunikationer. De flyktingar som har sina fornahem i PRR-områdena hindras med hot om dödsstraff att återvända. Över en mUjonmänniskor har tvångsför-flyttats i är till koncentrationsläger.Fruktansvärda grymheter begås i samband med terroraktioner mot byarna. Förmänniskorna i har verkligheten inte förändrats ett dugg sedanParisavtalet slöts. I dessa brott mot avtalet har USÄ:s fulla stödgenom bl. 24 000 militära rådgivare i civUa kläder och mycket omfattandekrigsleveranser i strid mot avtalet. bedriver spaningsflyg och genomförstyrkedemonstrationer med flottan på nordvietnamesiskt territorium också istrid mot avtalet. har inte uppfyllt sina förpliktelser om minsvepning ochkrigsskadestånd till . har upprepade gånger hotat återupptabombningarna av . mUitära aktioner mot PRR-områdena syftaremellertid inte bara tUl att öka de av kontrollerade områdena. De ärockså ett led i dess försök att sabotera en politisk lösning i enlighet medavtalets föreskrifter i vad gäller det sydvietnameiska folkets rätt att självtbestämma över sin framtid. Man vUl helt enkelt göra det omöjligt att leva i deav PRR behärskade områdena som man skaffar sig fullständig kontrollöver allt fler människor genom att göra dem tUl flyktingar eller politiskafångar. Intensifieringen av förföljelsema mot oliktänkande börjaderedan hösten 1972 och har fortsatt i stegrad takt. Censuren har, som jag nyssbeskrev, skärpts. Thieu vägrar erkänna existensen av den s. k. tredje kraftenoch förhindrar enbart härigenom bUdandet av det nationella rådet. AUaoliktänkande, såväl de som tillhör FNL som andra, avfärdas som kommunister.Antalet politiska fångar stiger. sitter mer än 200 000 människor somrepresenterar vitt skilda uppfattningar men är förenade i motståndet mot Thieui fängelse. Man har helt enkelt fängslat alla ledare i byarna och städerna, irehgiösa, fackliga, ideella och politiska organisationer osv., dvs. alla demsom skuUe bära upp en demokratisk folkstyrelse i ett fritt . Även i dessa aktioner har USA.s aktiva stöd, trotsatt avtalet förbjuder att stödja någon pohtisk riktning eUer person. Ett viktigt led i denna amerikanska politik är att enbarterkänna , att betrakta som den enda legitima representanten förSydvietnams folk. Härigenom tar man avtalsstridigt stäUning för den ena partenoch förhindrar att avtalets bestämmelser om bildandet av ett nationellt råd ochgenomförandet av fria val förverkligas. Det är exakt samma taktik som efterGenéveavtalet. I det läge som råder är PRR:s officiella linjefortfarande att man i första hand arbetar för att förverkliga . Manbefarar dock att detta kommer att ta mycket . Därför begär man numycket energiskt, i avvaktan pä att en sädan regering skall kunna bildas,formellt erkännande och upprättande av fulla diplomatiska förbindelser med sämånga stater som möjligt. Antalet stater som erkänner PRR har också ökat densenaste tiden. Ett erkännande av PRR i nuvarande situation skulle ha sinviktiga praktiska och politiska betydelse genom att ge PRR samma internationellrättsligaställning som redan har. Det skuUe balansera den amerikanska politikenoch därigenom ge PRR ett stöd i dess arbete på att förverkliga ,och det skulle ge PRR och de människor som bor inom dess områden hksom dessväpnade styrkor det folkrättsliga skydd som man saknar och som man är istort behov av. De har t. ex. inte rätt att försvara sig mot anfall av civUamål. I vad gäller så har PRR:s utrikesminister vidflera tillfällen, bl. a. i samband med undertecknandet av fredsavtalet,framfört en begäran om erkännande. PRR:s representant i har den 9november efter instruktioner frän sin regering uppvaktat det svenskautrikesdepartementet med en formeU och officiell framställning om upprättandetav diplomatiska förbindelser. Det är i denna situation som utrikesutskottet tarställning mot ett erkännande. Utskottets motiveringar gör ställningstagandet sämycket mera allvarligt. Man hänvisar inte till formellt legalistiska skäl.En sädan linje har vissa skäl för sig som jag respekterar - vill värnaom det internationella rättssystemet och mäste då självt iaktta dessbestämmelser. I är talar man i stället om att "de principer som Sverigesålunda valt att följa grundar sig pä praktiska och politiska lämplighetsskäl".Det är alltså av pohtiska lämplighetsskäl som vi , när PRR begär vårterkännande till stöd för ett förverkligande av , skulle vägra detta.Jag kan absolut inte acceptera de motiveringarna, och jag hoppas att kammarensledamöter delar min uppfattning. Vad vi nu riskerar det är att återigen, liksom under1950-talet, genom ett ensidigt erkännande av medverka i den amerikanskapolitiken. Det hjälper inte att peka på att vi inte har en ambassadörackrediterad i längre. Vårt formella erkännande kvarstår ju och därmedvär olika behandling av parterna och det stöder politik. Utskottet menar också att ett erkännande inte ärnödvändigt för att praktiskt underlätta PRRs arbete i eller för attdiskussioner mellan och PRR om bistånd och andra frågor skulle kunnaäga ram. Det är riktigt att vi redan nu har vidsträckta möjligheter att föra Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering sådanadiskussioner mellan och PRR, men i övrigt stämmer inte den bUd somutskottet ger. representanter kan i i skydd av diplomatiskimmunitet bedriva verksamhet som pä mänga punkter är en obskyr och bedrägligform av propaganda och insamlingsverksamhet, som åtminstone en del av kammarensledamöter känner till. Men PRR:s representanter saknar de förmåner som dendiplomatiska immuniteten ger. Det är ett faktum att det försvårar och fördyrarderas arbete i hög grad att vara underkastade visumtvång, polis-, tull- ochinvandrarkontroll m. m. och att inte kunna utnyttja kurirpost. Jag kan som ettannat praktiskt exempel anföra att har fått lov att lämnabankgaranti för att PRRs representanter skall kunna fä hyra lokaler för sittinformationskontor. Det är naturligtvis också en belastning för PRRsrepresentation att inte kunna arbeta med samma status som andra ländersrepresentanter. Utskottet avslår också det mycket rimliga kravet på enöversyn av regler och praxis för erkännande av stater, bl. a, med motiveringenatt de nuvarande "principemas ändamålsenlighet har bekräftats av desenaste årens erfarenheter". Det är ett understatement att konstatera attdagens debatt och tidigare sammandrabbningar i och utanför idenna fräga visar på att så inte är fallet. Jag har tidigare i denna kammareoch i motionen utförligt redovisat varför en sådan översyn är befogad.Folkrätten är lika litet som den nationella lagstiftningen och rättstillämpningennägot objektivt och en gång för alla givet. Den nuvarande folkrätten ärtillkommen för att reglera förhållandet mellan stater i en annan tid än vår.Den har inte förutsett den utveckling som skett i t, ex, och Portugalskolonier, där befrielserörelser växt fram som faktiskt behärskar och effektivtadministrerar stora delar av landet. Den utgör inget effektivt skydd för varesig civilbefolkningen eller de stridande enheterna i sädana fall. Den ger inteens människorna, som jag sade, rätt att försvara sig mot anfall mot civila mål,byarna t. ex. När de gör det blir de kriminella i den stäUning som de i daghar. Men i andra fall, när det har gällt t, ex, nedrustning,bekämpandet av grymma vapen och krigföringsmetoder eller skyddet för denmänskliga mUjön har inte tvekat att arbeta för en utveckhng avfolkrätten till skydd för människovärdet, det fredhga samhällsbyggandet ochmänniskornas överlevandemöjligheter. Det är för mig obegripligt att vi inte ensskulle vilja vara med om att utreda om motsvarande behov kan finnas pä dettaområde. Jag hoppas att kammarens ledamöter inte har samma uppfattning somutskottet om behovet av en utredning på det här området. Jag yrkar bifall till motionen 1099, och jagvill fästa kammarens uppmärksamhet på att efter vad jag har fått veta kommerdet att bli möjligt att ta ställning till de två motionskraven om erkännande avPRR och utredande av hithörande frågor var för sig. HerrHERMANSSON (vpk): Ett svenskt erkännande av RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering, PRR, skulle vara ett bidragtill det vietnamesiska folkets kamp för nationell självständighet och fred.Därför ställsdetta krav av den svenska sohdaritetsrörelsen för , Därför harvänsterpartiet kommunisterna för femte året i följd ställt detta krav iriksdagen. folk har än en gäng fått ett fredsavtal, men dethar fortfarande inte fått fred. Kriget fortsätts av Saigonadministrationen,beordrad och understödd av USA-imperialismen. Om man skall tala om den kamp som folk fört motutländska inkräktare måste man gä långt tUlbaka i dess historia. Jag skall härbegränsa mig till att böqa vid Genéveavtalen 1954, slutna efter segern över defranska kolonialtrupperna. De överenskommelser som slöts i om Vietnaminnebar vapenstUlestånd. Den 17 :e breddgraden skulle vara en provisoriskstilleständshnje. oberoende och enhet slogs fast i överenskommelsen.Fria val för hela skuUe hållas . Slutdeklarationen i skrevs under av alla närvarandestater -utom av som dock lovade att följa avtalet. Löftet bröts snart. USAbörjade att sabotera Genéveavtalen. En marionettregering etablerades i söder.Denna erkändes av . bidrog alltså den gången tiU attlegitimera intervention i och till att befästa denUSA-understödda juntans makt. Juntan såg tUl att inga val hölls, den såg till atthandeln mellan norra och södra avbröts och att förbindelserna frystesner. Politiska förföljelser började i södra mot personer som stöttfolkarmén, som uttalade att Genéveavtalen skulle följas eller som protesterademot det sociala och ekonomiska förtryck marionettregim utvecklade.Hundratusentals personer fängslades, tiotusentals mördades. Det var som försvar mot alla dessa övergrepp - FNL - bUdades . Historien om det vietnamesiska folkets befrielsekrig motUSA-imperialismen kräver volymer för att skildras. Det har frånUSA-imperialismens sida varit ett av de mest smutsiga och barbariska krig somvärldshistorien känner. drog sig inte för några metoder i sinkrigföring. Dess överfall pä är historiens första biokemiska krig. Manspred oerhörda mängder gifter över skogar och åkrar. Det medförde enomedelbar förstörelse av växtlivet, direkt eller indirekt utrotning avdjurarter och akut förgiftning av 100 OOO-tals människor, i många fall tUldöds. Nästan hälften av USÄ:s giftbesprutningar har riktats mot odlad jord medväxande gröda. USA-imperialisterna har fört ett bombkrig mot de indokinesiskafolken som i intensitet icke tidigare haft sitt motstycke. Under det andravärldskriget och fällde totalt 3 mUjoner ton bomber. Mot folkeni fälldes bomber eller dubbelt sämycket. Det var bomber för varje kvadratkUometer av de indokinesiskafolkens jord. Det var bomber för varje man, varje kvinna, varje barn iIndokina, I dessa fruktansvärda siffror är ändå inte USA-imperiaiisternasbesinningslösa bombkrig medräknat och inte heller den brutalaterrorbombningen mot Cambodja . Men trots USA-angriparnas oerhörda tekniska resurser,trots den grymhet som de amerikanska angriparna for fram med, så segrar de Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering Diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering har drivits tillbaka. Folken i , och Cambodja harhjältemodigt försvarat sin frihet och alla folks fred. FNL befriade med överväldigande stöd frän folket störredelen av . De stora framgångarna nödvändiggjorde ett centraltpolitiskt organ som skuUe sköta urikes och inrikes ärenden. Därför valdes i debefriade områdena PRR provisoriska revolutionära regering. I de befriade områdena har man genomfört en jordreform.Omkring 3 miljoner hektar odlad jord har delats ut till bönderna. De fattigaoch jordlösa böndernas levnadsstandard har höjts - trots ständiga piratdåd frånUSA och dess lakejer i . Under bombkriget lyckades man med att öka risskördarna.Stora kampanjer mot analfabetismen har startat. Nära 10 000 skolor har byggtsför mer än en miljon elever. PRR är enda laghga regering. Saigonfascisternasitter där de sitter bara med stöd av . De har överlevt kriget endast tillföljd av USAs folkmord mot det folk Saigonjuntan påstår sig representera. rörelsen i tvingade regeringen att frysaned förbindelserna med Saigonjuntan och erkänna DRV Demokratiska repubhkenVietnam. Brytningen med Saigonjuntan måste göras fuUständig. Den representerarUSA och inte folk. mäste erkänna PRR - Sydvietnamslagliga och verkliga regering. PRR och de DRVs regering erbjöd i många omgångarUSA-imperialisterna fred. vägrade i det längsta. Vaqe gång PRR och DRVställde ett generöst fredsförslag svarade Nixonadministrationen med ökadeflygangrepp, mera bomber, vidgade giftbesprutningar, stegrad terror. Men tiU slut tvingades underteckna enfredsöverenskommelse. Till slut tvingades att sluta sitt öppnaangreppskrig. Det var det vietnamesiska folkets kamp, dess hjältemodiga ochframgångsrika försvar av sitt oberoende som tillfogade sädana förluster attdet inte längre kunde fortsätta kriget. Det var det vietnamesiska folkets segerinte Kissingers förhandlingsskicklighet, som skapade förutsättningarna för fredi . Fredspriset borde tilldelas det vietnamesiska folket, inte Kissingersom är medansvarig för folkmord. och dess marionetter har skrivit under omVietnam. Men de har sannolikt aldrig haft en tanke på att följa dessstadganden. Saigonjuntans trupper beskjuter de befriade områdena, de sänder insina bombplan för att förstöra och sabotera uppbyggnadsarbetet. PRR har visatatt Saigonfascisterna i mer än 270 000 olika aktioner brutitvapenstilleståndsavtalet.