prot · FW0916 · 1973-12-31 00:00:00 — Vidare kommer förslag tiU uppgifter för och organisation avett centralt råd för samordning av samhällets insatser mot brott att läggasfram av en sakkunnig som justitieministern bemyndigats tiUkalla. Regeringen harockså lagt fram förslag om en ny kriminalvårdsreform. och det centrala rådet hälsas med stortUlfredsstäUelse Uksom även kriminalvårdsreformen. Samhähet måste ju skyddasig mot brottslighet det är ett krav som i aha tider har funnits blandmänniskorna i vårt land och säkerligen även i andra länder. Det kravet gällerinte bara säkerhet till liv och egendom. Varorna har ett betydhgt högre prisän tidigare på gmnd av stölder och snatterier i butiker och vamhus. Det blirhksom en extra moms, som i stället borde ha kommit kunderna tUl del eller gåtttUl finansministern för att användas för gemensamma ändamål.Försäkringspremierna stiger undan för undan, självriskerna höjs likaså ochvissa försäkringar kan inte längre tecknas. Vi bör aha vara överens om att det viktigaste är attförebygga och förhindra att brott bhr begångna. Det därnäst viktigaste bör varaatt beivra begångna brott. Båda de här syftemålen påverkar också varandra. När det gäller att undanröja grogrunden för brottslighetenhar man i vårt land trott att man har tagit ett stort steg genom att avskaffaden form av fattigdom som tvingade folk till oärlighet för att kunna skaffa sighvets nödtorft: tak över huvudet, mat och kläder. Men är det bevisligen intesä. Lågkonjunktur och fattigdom har visat sig minska brottsligheten, medanhögkonjunktur och ökad levnadsstandard i stället har ökat brottsligheten. Vaddetta beror på vet man förvånansvärt litet om. En sak är dock ganska klar, ochdet är att alkohol, thinner, narkotika och andra gifter spelar en betydanderoll, Sammangyttringen av folk i stora tätorter medverkar ocksåthl ökad kriminalitet. Anonymiteten i storstadsvimlet gör det lätt förkriminella element att syssla med skumraskaffärer och att hålla sig dolda, Iglesbygderna däremot utövar människorna en omedveten kontroh på varandra, ochden omständigheten är ju frän brottsförebyggande synpunkt ytterligtvälgörande. Avkristningen, bristfällig uppfostran i vissa hem och bristfälligundervisning om lojalitet mot varandra och mot samhället kan ocksä vara orsakertill den ökade brottsligheten. Det här är bara några synpunkter på ett mycket stortkomplex. kommer säkert att peka på fler. Kommissionensuppgift är ju också att redan under vårriksdagen lägga fram förslag tUl motåtgärder,och av den anledningen skall jag inte gä närmare in på sädana nu.Jag viU trots detta åberopa en motion från om en ytterligareökning av antalet polismän utöver statsverkspropositionens förslag. En sådanökning bedöms som ofrånkomlig för att klara nödvändiga insatser. Mot detta kannaturligtvis anföras att man bör vänta till dess brottskommissionens förslagföreligger, och det är givetvis riktigt, men från budgetsynpunkt kan det varavärdefullt att frågan tas upp . En ökning av den fotpatruherande polisen, som syns ute idubbelpatruller, har en betydande brottsförebyggande effekt. Ökningen avfotpatruherande poUs i har också visat detta.Härigenom tUlgodoses även det trygghetsbehov som många människor känner mycketstarkt . I den nyssnämnda motionen har vi dessutom pekat pä exempeldär samhällets insatser för att tillvarata den enskUdes intressen har visat sigvara otillräckliga. Arbetsbalansen på utredningssidan är hög ochuppklar-ningsprocenten är inte tUIfredsställande. TiUförs övervakningssektionenflera tjänster, måste också utredningssidan ökas. Ofta hör man frågan vad somhänder efter ett polisingripande av övervakningspersonalen. Man tänker dåfrämst på de sociala och kriminalvårdande åtgärderna, men måste enutredning verkställas, och den utförs av utredningspersonal vidkriminalavdelning eller i vaktdistrikt. Är den styrkan för liten i förhållandetih övervakningsstyrkan, stoppas de efterföljande åtgärderna upp vare sig de ärrepressiva eller av hjälpande karaktär. Mänga negativa faktorer för såvälmålsägande som misstänkta blir då resultatet. Rekryteringsfrågorna inom polisen måste ocksåuppmärksammas. Rekryteringen till och storstadsområdena måsteprioriteras, så att beviljade tjänster kan tiUsättas. Det är dessutom mycket viktigt,och det tror jag ocksä att man från ansvarigt håh nu insett, att polismännenges ett moraliskt stöd i sitt arbete från statsmakternas sida. Ännu störrerekryteringsproblem än de föreliggande kan eljest bli fallet. Baratillsättningen av brottskommissionen har verkat i den riktningen. Sä sent som har jag fått bekräftelse pä det från polismän i , Justitieministern har i årets statsverksproposition lagtfram förslag tih reformer pä kriminalvårdens område i stort sett medutgångspunkt i kriminalvårdsberedningens betänkande. Jag vUl redan nu framhållaatt det är med tUlfredsställelse som vi inom konstaterar attutredningens förslag i huvudsak överensstämmer med våra egna åsikter om hur denframtida kriminalvården bör vara inriktad, VUka försök man än gör genom ökadsatsning på frivård och vård i öppna anstalter för att komma tih rätta medlagöverträdare måste man en gång för aha göra klart för sig att intill dess attvetenskapen kan finna någon undermetod av medicinsk eller annan art kansamhällsskyddet endast vinnas tih priset av frUietsberövande. De som visartotal oförmåga att lojalt infoga sig i samhället måste finna sig i att bhomhändertagna tUl dess garantier skapas för att de kommer att föra ettlaglydigt liv. Ett sådant system kan inte betecknas som inhumant. Det måste istället vara humant att skydda värnlösa människor mot brott. Det kan också varahumant mot brottslingarna själva att inte frige dem , då mansäkert vet att de inte kommer att finna sig tiU rätta, att de inte viU ellerkan leva lojalt ifrihet, eftersom de dä bara kan förvärra det för sig. Den som första gången i sitt liv undergår frihetsstraffbör avtjäna detta på en anstalt eher en inrättning där endastförstagängsintagna värdas. Detta är angeläget för att förebygga att den intagneblir ännu mer fördärvad än han kanske tidigare var. Individueht avpassadepåföljder måste också eftersträvas. Samarbetet mehan de kriminalvårdande myndigheternaoch sjukvården, skolan och arbetsmarknadsmyndigheterna är också nödvändigafömtsättningar för en god rehabhitering. I vår kriminalpohtiska motion understryker vi också viktenav att man vid den konkreta utformningen av förslaget till kriminalvårdsreformverkligen försöker skapa garantier för att berörda myndigheter utanförkriminalvården är beredda att medverka och att ansvars- och kostnadsfördelningenbhr klart formulerad så att man inte riskerar att hamna i ett tillstånd avahmän oklarhet och bristande handlingsförmåga som fallet i viss mån varit närdet gäher narkomanvårdsområdet, vilket vi också framhåller i vår motion. Det är meningen att man nu successivt skall övergå tih ettanstaltssystem med riksanstalter, lokalanstalter och öppna anstalter. När detgäller lokalanstalterna räknar man med att i utgångsläget disponera ca 25småanstalter och att byggnadsbehovet omfattar ca 1 000 platser för en beräknadkostnad av 125 miljoner. Man beräknar att fördela dessa hivesteringar på en15-årsperiod. Inom är vi liksom kritiskamot denna långa uppbyggnadstid, om man verkligen vUl åstadkomma något reelltmed den här reformen. Den nya räjongindelningen kan inte heller komma tiU ståndså tidigt som man önskar, om tUlräckligt antal lokalanstalter saknas. Manskulle kanske tvingas ha kvar det gamla systemet parallellt med det nya, vUketockså framhåhit, och det är ingen önskvärd utveckling, AMS-medel borde kunna tas i anspråk ,då sysselsättningen är låg på byggsidan. På sä sätt kunde byggandet avlokalanstalterna påskyndas. Genom att snabbare fä i gång lokalanstalterna och genom enmeningsfuU behandling där kan man kanske nedbringa återfahsbrottslig-heten ochdärmed göra betydande vinster bäde för samhället och för enskilda. När det gäher rehabiliteringen av de intagna spelarskadeståndsfrågorna en ganska stor roh. Dessa har två sidor. Den ena är måste lösa skadeståndsfrågan för brottslingens offer. Utebliven ersättningskapar en klart negativ inställning från aUmänhetens sida mot brotts-Ungen, ochdetta skapar problem vid rehabihteringen och utslussningen av brottslingen ifrihet. Ett positivt mottagande är en av de största förutsättningarna för attåteranpassningen skah lyckas. Den andra sidan är hur stort skadestånd en brottsling skahådömas. Döms vederbörande tiU så höga skadestånd att de inte inom rimlig tidkan betalas, så försvåras rehabiliteringen. VUjan att återgå tiU normalalevnadsförhåhanden och ordnat arbete minskar för den som tvingasleva under hårt ekonomiskt tryck. Vi har ett förslag i vår motion om hur vianser att den här frågan bör lösas, men jag hinner inte nu ta upphela den problematiken. Jag har bara velat peka på detta förhållande och ärberedd att vid realbehandlingen återkomma. Slutligen, fru talman, vill jag erinra om vikten avinformation om vår lagstiftning, speciellt om nytUlkomna lagar ochförordningar. Medborgarna måste ges effektiv upplysning om de lagar ochföreskrifter som gäller i samhället. Från gäller t, ex, den nyakörkortskungörelsen, som bl, a, stadgar att körkort aUtid skall medföras underfärd. möjligheter att få uppvisa körkortet har slopats.Denna bestämmelse har icke pä ett tillfredsställande sätt trängt ut till allmänheten. Samma är förhåhandet om skyldigheten att haövningskörningsskylt pä fordon i samband med övningskörning, kanske främst isamband med den privata utbildningen. Jag nämner bara detta som ett par exempel och hoppas påbättre information i fortsättningen, gärna med hjälp av TV. I går kväh var det ett program i TV somhandlade om de starkt höjda premierna på bl. a, hemförsäkringar. Manintervjuade inledningsvis ett antal personer som sade, att de gärna vUle ha enhemförsäkring. De vUle ha det skydd som en hemförsäkring kunde erbjuda, men,sade de, vi har inte råd till det. Det är naturligtvis en utomordentligt beklaglig situationnär man har egendom som man vill försöka skydda mot stöld, brand och aUmänskadegörelse och inte kan använda sig av tih buds stående medel. Programmetfick, kanske oavsiktligt, en litet konstig vinkling därför att de man hadeintervjuat om deras bekymmer var utlänningar som bor här i vårt land, trohgenför gott. Det gav på något sätt intryck av att det var en specieh kategori somdrabbats av de höjda premierna. Vi vet ju alla att så inte är förhåhandet, I varje faU visom bor i storstäderna, i , , och omkring dessa centra,har upptäckt att våra hemförsäkringspremier harstigit med och att den självrisk som är förknippad medförsäkringen har fördubblats. Vi har också upptäckt om vi följt med, vilketjag är rädd för att väldigt mänga inte gjort och därför inte heller har prövatsitt försäkringsbehov att försäkringarna har naggats i kanten. De täcker intelängre cyklar och inte vad försäkringsbolagen kahar stöldbegärligt gods som manhar placerat i vinds- eller källamtrymmen. Försäkringsskyddet har ocksä minskatgenom att inte längre täcka skador på hushållsmaskiner. Det sistnämnda är detkanske inte så mycket att säga om. Självrisken har fördubblats, den har stigit frän 100 tih200 kronor, vilket kanske i och för sig inte är så anmärkningsvärt. Denfaststähdes 1964 och bara inflationen, penningvärdeförsämringen, skulle ha medförten höjning thl i dagens penningvärde . Premierna har emellertid nätt en sådan höjd att detförtjänar att observeras och att man diskuterar vad man skall göra. Orsakentill behovet av premiehöjningar är uppenbar: antalet skadefah till följd avstölder och inbrotthar ökat kraftigt och värdet av stulna eller skadade föremål har vuxit i ensådan omfattning att de samlade försäkringspremierna inte längre täckerkostnaderna. Försäkringsbolagen redovisar miljonförluster på detta speciellaområde. Eftersom det är på det sättet att ett försäkringsföretag inte fär täckaen förlust på ett område med överskott på ett annat område, har det intefunnits någon annan ekonomisk möjlighet än att höja premierna. De höjda premierna har ahtså sin grund i den starktstigande brottsligheten framför allt i de stora städerna. Inom parentes kannämnas att när man kommer längre ut i periferin, där brottsligheten inte är avsamma omfattning, är hem försäkringspremierna praktiskt taget oförändrade. Därkan man avläsa en direkt korrelation mehan brott och försäkringspremier. Diskussionen i TV-programmet i går om vad man skulle göraåt premiehöjningen var intressant. Den var kanske också htet beklämmande. Mandiskuterade nämligen endast tre olika möjligheter att komma tih rätta medsituationen. Man talade om ett förstatligande av försäkringsväsendet, mantalade om möjligheten av att skapa ett statligt konkurrerande bolag och mantalade om möjligheten av att ge t, ex, försäkringsinspektionen ett störreinflytande när det gäUer premiesättningen. Med andra ord; man gick idiskussionen helt och hållet ut från antagandet att premiehöjning var någontingsom bara kunde vara beroende av låt oss anta dålig förvaltning iförsäkringsföretagen eller kanske någon sorts storkapitalistisk önskan hosföretagen att öka sin profit, för att använda ett uttryck som kanske någonkänner sig bekant med. Trots att man under diskussionen vid ett par tihfällenbetonade sambandet mellan premierna och den ökade brottsligheten, var det ingensom kom på idén att även ett eventuellt förstatligat försäkringsväsende, ettstatligt försäkringsbolag eller försäkringsinspektionen, skulle komma att lidaunder samma fördömelse som det privata försäkringsväsendet gör nu: stigandekostnader till följd av samhähets oförmåga att skydda medborgarna och bekämpabrottsligheten. Litet närmare eftertanke måste säga varenda människa attdenna samhällets oförmåga att ge skydd och trygghet kostar henne åtskUligtvarje år bl. a. i form av höga försäkringspremier. Någon säger kanske: Ja, detkan ju vara hugget som stucket, om jag betalar en premie som är förhög eller om jag betalar i ökad skatt för att förbättra resursernahos t. ex. pohsen. Ja, jag vet inte om det är hugget som stucket. Har man engång varit utsatt för inbrott och fått sitt hem vandahserat, är man nog meraberedd och viUig att betala vad det organiserade samhäUsskyddet, dvs. polisen,skulle kosta än att med höga få skadorna botade. Det är som om detaldrig riktigt blev ens hem igen efter en sådan vandalisering. Jag har upplevt hur det känns när vandalerna gått fram i ens bostad. Nej, låt oss se de höga och pressande premierna i precisderas rätta sammanhang - då får vi kanske en förståelse för värdet avbrottsförebyggande åtgärder och för en polisorganisation som hartiUfredsställande resurser. Jag skaU inte fördjupa mig ytterligare i vad jagkan mena med "tiUfredsställande resurser". Vi har väl ah anledningatt vara tUlfreds- ställdamed de åtgärder som har vidtagits från , och vad jag meddetta anförande närmast viU, fm talman, är att i justitieutskottets åtankeanbefaha de motioner som pläderar för en ytterligare ökning avpohsorganisationen. Det har ju visat sig att det hjälper att förstärka en sådanorganisation som polisen. Låt mig med några ofuhständiga siffror försöka ge enmycket hten bild av detta. kämpade försäkringsbolagen med bUstöldertill ett värde av . Året därpå hade denna summastigit till 51 ' . I detta läge böriade försäkringsbolagensjälva i samband med poUsen intressera sig för spanande verksamhet, för litet"detektiveri" på detta område, och man kunde avläsa ett resultatganska . Man lyckades återskaffa stulna fordon till ett värde av 1miljon kronor - och vad som är ännu viktigare; man lyckades i någon mån brytaden stegring av kostnaderna som de nämnda siffroma antydde. Kostnaderna höh sigför påföljande år på samma nivå som 1971, trots bilbeståndets tillväxt. Låt mig så, fru talman, avslutningsvis i anslutning thl dehär funderingarna ta upp någonting som jag skuhe vUja kaha en annexfråga. Jagnämnde att självrisken stiger under detta år från 100 tUl . Jagförmodar att det gäller i de allra flesta bolagen. , med 100kronors självrisk, har det ju varit på det sättet att många människor inte haranmält den stöld eller den skada som de har varit utsatta för. Det är brott somaldrig har kommit med i brottsstatistiken, och vi kan väl utgå ifrån att när mannu höjer självrisken och ahtså försäkringsbolagens krav på polisanmälanbortfaller för skador upp tih blir det ytterligare en del brott sommyndigheterna aldrig får kännedom om. Det har väl en viss betydelse för oss,när vi skall bedöma den allmänna samhällsutvecklingen, att vi känner den i alladess detaljer. Här finns emeUertid risk för att statistiken inte blir riktigttillfredsställande. Jag förmodar att de som sysslar med detta kommer att tahänsyn tih det den gången siffrorna skaU utvärderas. I varie faU hoppas jagdet. Vi kan konstatera att skadorna som hemförsäkringen äravsedd att täcka har ökat. När självrisken blir större, får försäkringstagarenmindre i ersättning. Hur skuhe det vara, om samhället hjälpte de skadelidandeen smula, om var och en som råkade ut för en stöldskada eller inbrottsskadafick i sin inkomstdeklaration göra avdrag för ett belopp som motsvararsjälvrisken, under fömtsättning att han stöder saken med en polisanmälan? Dåskulle man uppnå syftet bäde att fä underlag för en något bättrebrottsstatistik och att den enskhde medborgaren fick en viss kompensation församhällets oförmåga att skydda honom. FruBERGANDER (s): Jag har för avsikt att i mitt anförande berörafrågor i samband med de direktiv som givits till den kommission som tillsattsför att utreda frågan om åtgärder för att bekämpa brottsligheten och förbättraden allmänna ordningen. Låt mig allra först fä uttala min tillfredsställelse meddet klara ställningstagande som statsrådet gör när det gäller de fortsattainsatserna förgenomförandet av den genomgripande reform som föreslagits inom kriminalvården isyfte att minska återfallsbrottshgheten och för att förbättra de dömdasmöjligheter till en social anpassning. Enligt mitt förmenande är det mycket angeläget att deansträngningar som görs för att ge dessa en god bostad och ett arbete verkligenfår framgång, eftersom detta är en förutsättning för att de straffade skall hanågra reella möjligheter att undgå att återfalla i brott. Vi är ocksä överensom att det är angeläget att skapa trygghet för våra medborgare till liv ochegendom, likaså att de lagar vi har skah följas och att ge de myndigheter ochpersoner vi satt att övervaka och ingripa i dessa sammanhang möjligheter attutföra sitt arbete. Med andra ord: Pohsen bör få allmänhetens stöd i sitt oftasvåra och grannlaga arbete. Vi kan konstatera att våra större dagstidningar pärekommendation av TU nu vägrar att ta in "porrannonser" ifortsättningen. Om detta sedan kan innebära att vi ånyo får en ökning avgatuprostitutionen och i samband därmed ökade våldshandlingar är svårt attbedöma. I detta sammanhang kan jag ej underlåta att påtala det förhållandet aldrig hör talas om kundkretsens ansvar för denna hantering. Diskussionenförs endast omkring de prostituerade och deras ansvar. Jag anser alltså att vad vi kan åstadkomma föratt öka tryggheten för människorna i värt land är positivt, men det får intebetyda att vi "städar" undan på ytan och sopar problemen undermattan. Vi får inte glömma bort att många av de problem vi nu har att brottasmed i gmnden också bottnar i bristande trygghet. För den som under-ett antal år haft insyn på den socialasidan och kunnat följa olika fall har det klart framstått att det som i förstahand legat till gmnd för de problem som uppstått bland barn och ungdomar ärsplittrade och otrygga förhåhanden; denna iakttagelse har förstärkts efter detatt jag nu också som ledamot av interneringsnämnden läst ett stort antalhandlingar, där samma mönster går igen. En otrygg och splittrad barndom,bristen på kärlek och omtanke går som en röd tråd genom dessa människorsbakgrund. Jag är inte ute för att försvara brott, menjag vill med mitt inlägg få sagt att även de grupper jag här har berört harrätt att få bli delaktiga i trygghet och omtanke från samhällets sida. Det harför mig känts angeläget att få framföra att det är på det förebyggande planetvi ändå måste satsa de största resursema, och jag vet att det finns många somhar samma uppfattning i den här frågan. 1968 fick vi ändringar isocialhjälpslagen, som ålade kommunerna att bedriva uppsökande verksamhet. Sådanhar också bedrivits i varierande grad, i första hand bland handikappade ochåldringar. Man kan bara beklaga att kommunemas resurser ej har medgivit enuppföljning på hela fältet. Därför anser jag att det skulle vara av värde omkommissionen tittar på eventuella möjligheter tih försöksverksamhet i någrakommuner och att den verksamheten bedrivs med statliga medel. Jagföreställer mig att denna försöksverksamhet skall gä ut på 1. att finnalämpliga former för intim samverkan mellan socialvård och polis, 2. att vidga densociala servicen till att omfatta med en stark ökning avfältverksamheten. 3. att ge stadsdels- eller kvarterspoliser ökad inbhck iden sociala miljö de skall verka i samt 4, att i högre grad än nu ge skola och föreningar ansvarför barns, och ungdoms fritid. I detta anförande instämde (). HerrERNULF (fp); Det märks pä mänga sätt att det är valår i är.Verkningarna har spritt sig också till området för kriminalpolitiken, alltsåfrågan om åtgärder mot den ökade brottshgheten. och under de nu gångna åren av1970-talet avvisade regeringen envist oppositionens krav på effektiva åtgärdermot den pågående ökningen av brottsligheten. Antalet brott mot somkommit till pohsens kännedom mer än fördubblades och steg tillöver en halv miljon . Men trots denna stora ökning försökte regeringenbagatellisera det oroväckande i utvecklingen och vidtog bara helt otillräckligaåtgärder. Oppositionens krav avfärdades som oberättigade och dess kritik somöverdriven. En åtgärd som regeringen ändå vidtog var den stortupplagda kampanjen mot narkotikalangningen. Den kampanjen gav till enbörjan goda resultat men ebbade snart ut på grund av att regeringen inteställde tillräckliga resurser tih polisens förfogande. En del punktinsatser har också företagits, t. ex. förraårets straffskärpning för de grövsta narkotikabrotten samt en del åtgärder motflygplans-kapningar och mot utländska terrorgrupper i . Dessapunktinsatser kan kanske, om man är välvillig, tas som tecken på att regeringenäntligen började få upp ögonen för vart utveckhngen var på väg i vårt land. Menså sent som , alltså för mindre än sedan,avslog socialdemokraterna och kommunisterna i föreningoppositionspartiernas krav på en utredning eller beredning med uppgift attföreslå snabba och effektiva åtgärder för att minska den oroväckande storabrottsligheten, inte minst väldsbrottsligheten. Det kom därför som en lika överraskande som glädjandenyhet, när regeringen lät meddela att den tänkte tillsättadels en kommission för att snabbt föreslå konkreta åtgärder mot brottsligheten,dels ett centralt råd med uppgift att på litet samordna samhälletsinsatser pä det området. Tydhgen har regeringen nu insett attoppositionspartiernas krav på åtgärder för att minska brottsligheten stöds avallt större grupper i samhället, inte minst bland dem som regeringen räknar somsina väljare. Tyvärr kommer regeringens ändrade inställning inte tilluttryck i statsverkspropositionen. På kort sikt är det nödvändigt att gepolisen ökade resurser så att den inte bara i efterhand kan ingripa och utredabegångna brott utan också kan fylla sin viktigaste uppgift - att förebygga ochförhindra brottsliga gärningar. Polischeferna hade begärt sammanlagt 2 270 nya tjänster.Länsstyrelserna prutade kraven till 2 200. följderegeringens direktiv om stor återhållsamhet i fråga om krav på nya tjänsteroch prutadeytterligare till 1 060 tjänster, varav 760 polistjänster alltså en sänkningmed ungefär hälften av länsstyrelsernas krav. Vad blev då regeringens förslag istatsverkspropositionen? Jo, en ytterligare pmtning till ungefär en femtedel avrikspolisstyrelsens minimikrav, dvs. man föreslog 21 5 nya tjänster varav 165polistjänster.