prot · FW0948 · 1973-12-31 00:00:00 — Den finner det emellertid intemotiverat att avvakta en förändrad hållning hos de stater som erkänt enbartNordkorea, Ett formellt beslut att föreslå upptagande av diplomatiskaförbindelser är nära förestående. Frågan om de nordiska staternas förhållandetill har varit föremål för kontakter mellan regeringarna och väntaskomma upp till behandling vid det förestående nordiska utrikesministermötet. De tendenser till avspänning i stora delar av världen somberörts i det föregående är uppmuntrande. Man bör emellertid hålla i minnet attden sociala misären i och den växande klyftan mellan rika ochfattiga länder också innebär instabilitet i de internationella förbindelserna.Det är därför inte bara ett uttryck för solidaritet utan också en väsentligfredsbevarande uppgift för de industrialiserade länderna alt långt effektivareän möta den tredje världens behov. För svensk utrikespolitik är detangeläget alt inom ramen för våra resurser lämna vårt pohtiska och ekonomiskastöd till strävanden. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Det var med stor lättnad världsopinionenmottog underrättelse om att avtal om vapenstillestånd hade ingåtts i ,Det betyder visserligen inte att striderna helt har upphört men de synes, somväl är, successivt minska i omfång. Vapenstillestånd är emellertid intedetsamma som fred. Det kommer alt dröja länge , innan verkligt fredligaförhållanden kan åstadkommas i och de två övriga staterna i ,och , I har med kortare avbrott strider rasat i treårtionden. Det har varit fråga om kamp mot , mot den japanskainvasionen under och mellan olika politiska grupper inomlandet, som fått stöd utifrån -framför allt frän , Förlusten av människolivhar varit mycket stor. Kanske är offrens antal högst inom civilbefolkningen.Den materiella förstörelsen är enorm. Inbördeskriget har orsakat djupa sår avpsykologisk art inom folk, och dess gamla kultur hotas av totalupplösning genom de följdverkningar krigshändelserna har gett upphov till. Detär inte bara bomber som gjort folk så stor skada, det har ocksåimporten av amerikansk livsstil till gjort. Amerikanernas sätt att levaoch organisera sitt samhäUe är väsensfräm-niande för vietnameserna. De avtal som kommit till stånd innebär i huvudsakatt och upphört alt bekämpa varandra, lösgör sig frånkriget i , Däremot kvarstår egna problem att lösa liksom ävende båda andra indokinesiska staternas. Båda - det som nuavslutades genom Genéveöverenskommelsen 1954 och det som enligt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Parisavtalenskall avvecklas har i grund och botten rört sig om samma huvudproblem, nämligenvem som skall ha makten i . Ho Chi-minh, som kan betraktas somskaparen av och var dess obestridde ledare så länge han levde, hadehela enande i en stat som mål, och hans efterträdare har ingalundasläppt detta mål. De växlande regimerna i har varit fasl beslutnaatt inte tillåta det kommunistiska att utsträcka sitt herraväldeäven över , och samma politiska mål har haft för sitt militäraengagemang på sida. ENL och den provisoriska revolutionäraregeringen har som sitt mål att erhålla den politiska makten över Sydviétnam,men hur den ställer sig till de nordvietnaniesiska aspirationerna på en endavietnamesisk stal tycks vara ovisst. PRR harpa demonstrerat en visspolitisk självständighetssträvan genom att söka kontakter med s. k.ncutralistiska eller obundna stater på olika håll i världen. De avtal rörande som träffats och deresolutioner som antagits på den internationella konferensen om i Parisnyligen stipulerar att det vietnamesiska folkel självt skall få bestämma översitt öde låt sä vara att motsägelser förekommer i vapenstilleståndsavtalet.Det talas både om det sydvietnamesiska folkels rätt att självt få bestämmavilket styrelseskick det vill ha och om enande. Sett ur ett historisktperspektiv ter sig de långa, blodiga och förödande krigen i som totaltmeningslösa; de meningsmotsättningar som framkallade krigen återstår alUjämtatt bilägga. Man får innerligt hoppas att detta kan ske genom politiskamedel och att inte motsättningen mellan Saigonregimen och den provisoriskaregeringen utlöser ett tredje . Bestämmelserna iGenéveavtalet 1954 om allmänna val i rörande landets enande efterievdesaldrig, och inånga är rädda för att fredsavtalen nu skall saboteras på sammasätt som skedde då. Men är väl förutsättningarna annorlunda; flera stater ärgenom övervakningen av vapenstilleståndet och genom besluten påVietnamkonferensen i moraliskt ansvariga för att fredsarbetet i Vietnaminte saboteras. Vi får hoppas att detta förgrenade internationella ansvartvingar de olika politiska grupperna i Sydviétnam att bilda det nationellaförsoningsråd mellan Thieurcgimen, PRR och de neutrala grupperna som stipiUerasi vapenstilleståndsavtalet och att detta råd verkligen gör sitt bästa för attskapa försoning. President har under sina i husetutvecklat en ytterst livlig politisk aktivitet, inspirerad av och i närasamarbete med sin utrikespoliliske rådgivare . Får man döma avde essäer Kissinger skrivit och de tal hållit syftarNixonadministrationen på till att söka skapa ett helt nytt systemför relationerna mellan världens stater, en ny politisk världsordning om manvill uttrycka saken på ett mera pretentiöst sätt. Detta nya system avser attersätta den efter rådande bipolarileten mellansupermakterna och med ett flerpolärt samspel mellan femolika politiska kraftcentra, nämligen , , , ochEG-blockel i . Dessa kraftcentra skulle genom ett komplicerat systemav förhandlingar och överenskommelser av politisk. militär,ekonomisk och kulturell natur balansera varandras inflytande och makt ochdärigenom definitivt trygga freden i världen för generationer framåt. Det är Kissinger som utformat teorierna för detta nyasyslem, och man kan givetvis ställa sig skeptisk till dessa och tycka att desmakar för mycket av djupsinnig filosofi, som inte tål en konfrontation medrealiteterna i väridspolitiken. Samspelet mellan de fem kraftcentra skullekomma att påminna om den situation, vari en jonglör befinner sig, då han harfem bollar i luften. Vem skall bli jonglören i Kissingers system, somhar att se till att ingen av bollarna ramlar i marken? Skall det bli , somdärigenom skulle komma alt utbyta den roll av väddspolis det hittiUs spelat motrollen av koordinator för strävandena efter världsfred? Det skulle dock vara orätt att förneka alt denvärldspolitiska utvecklingen gått i en riktning som i viss månstämmer överens med Kissingers teorier. och dominerar intelängre den världspolitiska scenen pä samma sätt som de gjort tidigare underefterkrigstiden. Inflytandet har ökat från de andra makter som skulle ingå iKissinger-Nixons balanssystem, men också många medelstora och mindre staterkan numera göra sin röst starkare hörd i internationella sammanhang. I detnämnda balanssystemet skulle dock stater av denna mindre storlek få svårt attvinna gehör för sina åsikter och sina intressen. Systemet bygger på enstormaktsauktoritel, vars beslut de små staterna får underordna sig. Det ärgott och väl om samspelet mellan de stora makterna kan garantera fred förkommande generationer, men de små staterna måste vara på sin vakt, så att deinte får betala freden med förtryck från de storas sida. Under sin första presidentperiod prioriterade inomutrikespolitikens område relationerna till de bägge kommunistiska stormakternaSovjetunionen och för att genom deras medverkan söka få slut på kriget iVietnam utan alltför stor prestigeförlust för självt. kunde ocksågenom sina mycket uppmärksammade resor till och inregistrerabetydelsefulla utrikespolitiska framgångar. Resan till markeradeinledningen till en period med fredligare relationer mellan och medgynnsamma återverkningar i fråga om försöken att skapa stabila politiskaförhållanden i . Omläggningen av politik gentemot detkommunistiska hade förberetts , men företog sin till synesmycket dramatiska resa i det psykologiskt riktiga ögonblicket dåförberedelserna hade mognat ut. Toppmötet i hade en åtskilligtannorlunda karaktär. Förbättringen av förbindelserna mellan ochSovjetunionen har ju pågått en längre lid, och toppmötet hade noga förberetts genomingående överläggningar mellan ryska och amerikanska experter i en rad konkretafrågor, och del gav också till resultat överenskommelser mellan de bäggemakterna i de flesta och dessa frågor, bl. a. begränsningen av rustningarna medstrategiska kärnvapen och handelsförbindelserna mellan de bägge länderna. När Vietnamproblemet inte längre upptar huvudparten avUSA:s utrikespolitiska intresse måste huset sälta förbindelserna med Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Västeuropaoch i brännpunkten. Dessa förbindelser har under Nixons första period sompresident inte ägnats den uppmärksamhet som hade varit önskvärd, och därför harnu staplats på varandra en mängd både intrikata och svåra problem. Lösningen avdessa problem kommer att kräva stor skicklighet och gott omdöme från amerikansksida men också av européerna. Självfallet kommer stora krav att ställas på desenare. olösta problem mot gäller dess ansvar för Västeuropasmilitära säkerhet, dess ekonomiska relationer till EG, handelsbalans ochdollarns ställning samt den fortlöpande verksamheten för en reform av detinternationella valutasystemet. Det sistnämnda är ju för övrigt ett problem sominte bara berör och EG utan har vida större räckvidd. har beslutat avskaffa värnplikten, vilket oundvikligenbetyder alt krigsmaktens personella resurser kommer att minska. Kan undersådana förhållanden behålla sina militära styrkor i den europeiskaNatoorganisalionen eller måste de skäras ner, eventuellt helt dras tillbaka?Krav på en minskning har ofta framförts i kongressen, även av politiker imycket framskjuten ställning. Den demokratiska majoritetsledaren i senalen har varit den främste talesmannen för dessa krav. Hela dettaproblemkomplex måste ventileras vid de konferenser för säkerheten i Europasamt rörande ömsesidiga och balanserade truppreduceringar i , som äravsedda att påbörjas under innevarande år. De militära säkerhetsproblemen har ju också en ekonomisksida, och på del ekonomiska området ser det ut som om och EG skulle befinnasig på något av en kollisionskurs, som om detta får fortsätta kan leda tillsvåra politiska motsättningar. De ursprungligen mycket goda relationerna mellanUSA och EG har undan för undan försämrats, och Nixonadministrationen intar enutpräglat kärv hållning till den gemensamma marknaden. Den anser att EG hällerpå att bygga upp ett ekonomiskt system som hotar att utestänga amerikanskaförelag från att på lika villkor konkurrera med de europeiska inom hela EG:sverksamhetsområde, dvs. inte bara dess medlemsländer utan också alla andraländer som genom association, frihandelsavtal eller preferensregler är knutnatill EG. Dessutom tycks man i anse all EG utsträcker sinapreferenser till områden som inle organiskt hör samman med gemenskapen.Speciellt har amerikanerna retat sig på planer att knyta bl. a. ochSingapore som associerade medlemmar till EG. bodar en nyförhandlingsomgång i , vilken säkerligen kommer all bjuda på dramatiskamoment, eftersom avser att inom ramen för denna åstadkomma klara reglerför handeln mellan och EG. Vilka motdrag kommer att göra mot detexpanderande EG återstår att se, men en sammankoppling av dessa ekonomiskafrågor med de europeiska säkerhetsproblemen torde inte kunna undvikas. Man larnog inle fel, om man påstår att kommer att kräva att Natomedlemmarna iEuropa i högre grad än vad som är fallet skall betala för de amerikanskatruppernas närvaro i . och har varit de tvåstora krishärdarna i internationell politik . Deinre problemen i och dess närmaste grannstater är intelösta genom de överenskommelser som träffals, men man har anledning tro attde inte längre utgör någon fara för världsfreden. utgördäremot alldämt en farlig oroshärd, men med hänsyn till de avspännings- ochsamarbetstendenser som gör sig märkbara i relationerna mellan stormakternakan man kanske våga förutsätta att spänningarna i inte längreutgör någon allvarlig risk för en militär konfrontation mellan ochSovjetunionen, som båda har starka intressen alt bevaka i området. Bådasupermakterna manövrerar ganska försiktigt i Mellej;sta Östern. stöderIsrael och garanterar dess säkerhet, men det kan dock inte föra en politik, sominom arabstaterna uppfattas som fientlig mot deras intressen. behöver försin alltmer ansträngda energiförsörjning upprätthålla någorlunda godaförbindelser med de på olja sä rika arabstaterna i Mellersta Östern.Sovjetunionen har vunnit ett starkt fotfäste i området genom sitt stöd ätaraberna, men blandar sig ryssarna alltför mycket i de arabiska staternas inreförhållanden riskerar de bakslag, som utvisningen av de ryska militära rådgivarnaoch teknikerna från utgör ett exempel pä. Några nya fredsinitiativ frän supermakternas sida i frågaom torde inte vara att vänta men särskilt USAkommer säkert att ägna dessa problem större uppmärksamhet , när intelängre absorberar dess intresse. Förmodligen kommer att hålla fast vid denlinje i Mellersta Östernpolitiken man tidigare följt, nämligen att ta ett stegi taget och genom lösningar av delproblem söka skapa en bättre atmosfär förframtida mera omfattande förhandlingar mellan och dess arabiska grannarför att därigenom lägga en grundval för en dräglig samexistens i framtiden.Några genomgripande "totallösningar" av problemen i Mellersta Östernlär inte vara möjliga; man får lämna åt liden att läka de sår som uppstått.Närmast har man väl att vänta nya försök frän sida att få Suezkanalenöppnad. Vad som ytterligare komplicerar förhållandena i MellerstaÖstern och inverkar negativt på strävandena att göra området mera stabilt ochmindre känsligt för störningar utifrån är den starka inbördes splittringen inomarabvärlden. De extremistiska palestinska gerillaorganisationernas aktivitetunder , särskilt morden på diplomaterna pä ambassadi huvudstad har ytterligare understrukit hur stark denna splittring är. Samtliga dessa organisationer bekämpar , men någraarbetar också för revolutioner i de mera konservativa arabstaterna, såsomJordanien och men även i och . Kuppen i Sudanshuvudstad var riktad mot dessa arabstater och syftet var kanske främst atthindra någon eller några av dessa stater all sluta fredsavtal med , Derasmål är alt förinta staten och låla de palestinska flyktingarna återvändatill sitt hemland. Men deras alltmer desperata taktik, som ofta går ut överoskyldiga människor i andra länder, främjar inte flyktingarnas sak. Man måstebeklaga att flyktingarna inte har kunnat skapa organisationer som med sans ochmåtta kan föra deras talan vid de förhandlingar rörande Mellersta Östernsförhållanden som en gång måste komma. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Skall något som liknar fred kunna åstadkommas i MellerstaÖstern niäsle också. moderera sin hårda attityd mot omväriden. Brutaliteteni dess vedergällningsaktioner kan inte accepteras. Nedskjutningen av detlibyska passagerarplanet får troligen inga politiska återverkningar men måstefrån moraliska utgångspunkter fördömas. har i högre grad än någon annan företeelsepå det internationella planet engagerat människorna. Kritikenmot politik i har varit skarp och protesterna mot de metoderamerikanerna använt i kriget har varit hårda såväl inom självt som inomåtskilliga andra länder, hör till de länder, där protesterna har varitstarka. Denna kritik har som vi vet tagits illa upp i och president reagerat genom att frysa de diplomatiska förbindelserna med på enlåg nivå. Posten som ambassadör i har inte besatts med någon nyinnehavare och den nyutnämnde svenska ambassadören i får tillsvidare stanna hemma i , President liksom åtskilliga andra politiker frånUSA:s båda partier anser att genom sitt agerande i Vietnamfrägan förten politik, som slår i strid med vårt lands officiellt proklameradeneutralitet. De saknar väl inte helt meningsfränder här hemma i , Finnsdet då fog för denna uppfattning? Lät mig först säga, att neutraliteten förvartland inte kan ha någon annan innebörd än att icke ansluter sig till någonmilitär allians och att det söker föra en sådan politik som inle ålägger landetnågra militära förpliktelser men som söker bevara största möjligahandlingsfrihet, om freden i vår närhet skulle på allvar hotas. Däremot är detsjälvklart att neutraliteten inte hindrar och riksdag alt taställning också i internationella frågor, som inte direkt berör vårt eget land,är ju medlem av många internationella organisationer och tar ställningtill kontroversiella frågor inom dessa. Så har ju skett i exempelvis FN,och . Det kan inte finnas något hinder för att inomramen för vår neutralitetspolitik lar ställning till frågor, som faller utanförramen för samarbetet inom de internationella organisationer som vårt landtillhör. 1 vilka frågor officiellt skall ta ställning och hurställningstagandet skall utformas måste bedömas frän fall till fall. Denneutrala staten måste även i ett konfliktläge kunna hävda aUmänna principer somden anser värdefuUa, t. ex. att ett folk självt skall få bestämma över sin egenframtid och att de krigförande skall avstå frän att använda vapen med ohyggligaverkningar på de enskilda individerna och oförsvarlig materiell förstörelse.Den neutrala staten bör också kunna enträget uppmana stridande parter altbilägga sina tvister genom förhandlingar på politisk väg. Detta är ungefär vadde politiska partierna har gjort i Vietnamfrågan och fördenskiUI har denamerikanska regeringen ingen hållbar saklig grund för sina repressalier motSverige, Det bör också starkt understrykas, alt kritiken mot i fråga omVietnam inte innebär någon fientlig inställning mot , Jag delar utrikesministerns uppfattning att de personligabanden mellan och är starka och att de svenska ochamerikanska samhällena i grunden bygger på samma demokratiska ideal. Det är,herr talman, särskilt värdefullt att utrikesministern så klart deklarerar, attdet är den önskan att normala diplomatiska förbindelserskall råda mellan och . Utrikespolitik är inte bara och blir det allt mindre traditionell diplomati. Den erfarenheten har vi om inte förr fått inpräntadi oss under de senaste årens förhandlingar och diskussioner om marknadsläget iEuropa, om valutasystem, devalveringar och revalve-ringar. Utrikespolitikkommer - och det är det som är det intressanta -alltmer att handla om densociala och ekonomiska verkligheten, om vårt ekonomiska samarbete med andraländer, om en politik för att trygga full sysselsättning och fortsattvälståndsutveckling, I detta ligger alltså att utrikespolitik mer och merkommer att i sin kärna gälla vanliga människors vardagsvillkor och allt mindrede diplomatiska turerna. När man därför i dagens riksdagsdebatt genom ensärskild regeringsdeklaration skiljer ut de handelspolitiska och speciellt devalutatekniska frågorna frän första omgången, får det bara ses som endebatteknisk uppläggning. De internationella beroendebanden har just på dessaområden snabbt vuxit i styrka. De har i en mening vuxit för snabbt, eftersomnationalstaterna inte har kunnat anpassa sig till de nya förhållanden sominternationaliseringen har fört med sig. Den vilja tUl gemensamma insatser föratt lösa gemensamma problem som finns har inte fått tillräckligt genomslag; manhar inte lärt sig att ge avkall på intressen som i ett kort perspektiv framstårsom de enda nationella. En intern ekonomisk politik på nationell grund blir heltenkelt allt svårare att föra i den växande världshandelns skugga. Man kan sägaatt inget land ännu har tillräcklig kunskap om hur den ekonomiska politikenbäst skall läggas upp för att svara mot en sådan helt ny situation. Man harännu inte kunnat studera hur de interna balansproblemen smittar av sig och inteheller hur motåtgärderna påverkar andra. Risken är därvid överhängande att destora industrinationerna försöker minska sitt internationella beroende genom enprotektionistisk reträtt, genom att dra sig tillbaka och försöka bygga spärrarkring sina länders gränser. Om inte valutaproblemen kan ges en något så närvaraktig och stabil lösning är den risken överhängande, och därmed ökarkonfliktriskerna och minskar möjligheterna att utveckla samarbetet på andracentrala områden, I en senare omgång kommer riksdagsgruppens vice ordförandeOlle att utförligare gå in på detta. Vi har fått en annan dramatisk illustration tillnationalstaternas oförmåga att samarbeta pä ett tillräckligt effektivt sättgenom de multinationella företagens agerande. Dessa väldiga bjässar harnaturligtvis gett många positiva bidrag till den tekniska utvecklingen och detekonomiska framåtskridandet, men de har liksom tillskansat sig en sortsoberoende i finansiellt och ekonomiskt hänseende gentemot värdländerna, vilketofta minskar de nationella regeringarnas möjligheter att effektivt bedriva sinekonomiska politik. Och ändå är det fortfarande mycket långt till någon sortsform av internationella kontrollorgan på detta område. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt 2 protokoll 1971 Nr 48-49 Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Vi har en tredje fråga: miljöproblemen i vidaste mening.De känner verkligen inga gränser: Men är trots vad som står iregeringsdeklarationen det internationella samarbetet ganska blygsamt. Detvisar sig ofta att när miljöproblem kolliderar med något som uppfattas som ettnationellt intresse, avstannar samarbetet. Vi kan se förhållandena i Östersjönsom ett näraliggande exempel. Alla vet vUka risker som följer med fortsattautsläpp och med en snabbt växande trafik med bl. a. de störstaoljetransporterna. Det gemensamma samarbetet, som är nödvändigt, sniglar sigfram. Fattigdomen i och den växande klyftan mellanrika och fattiga länder vet vi nu alla är en ödesfråga för hela mänskligheten.Vi upprörs av skakande vittnesbörd om hur människorna har det iu-länderna, men viljan att satsa på u-hjälp och handelspolitiska åtgärder sompå sikt kan höja deras levnadsstandard är det ofta klent beställt med. De rikaländernas interna och ömsesidiga ekonomiska problem blir i stället en ursäktför att hålla tillbaka och ibland rent av minska ambitionerna: En sådan lista pä vad världen och världssambandetegentligen betyder för oss kan göras oändligt lång. En risk är naturligtvis atten del människor i insikt om problemens storlek stannar i passivitet. Det finnsockså en risk för att utländska beroendeförhållanden görs till en ursäkt förmisslyckanden i det egna landets politik. Det är så bekvämt att kunna skyllasvårigheter på utlandet utlandet är ju sällan på plats för att försvara sig.Faktiska möjligheter att ändå handla på egen hand inom den här ramen kan man dåliksom se bort ifrån. Den svenska politiken i en internationaliserad världmåste vara så klar och entydig som det över huvud taget är möjligt. Vi kan intemöta problemen vare sig med passivitet eller någon sorts isolering; det är vialldeles för små till. Företagens rörlighet bör inte mötas med nyarestriktioner utan med att man ger bättre arbetsförutsättningar här hemma. Människornasvilja att se sig om ute i väriden bör inte mekaniskt mötas med nya skattereller avgifter som minskar människornas möjligheter. En bristande vilja i andraländer att ta itu med de miljöproblem som berör oss så mycket får inte besvarasmed alt "det här kan vi ingenting göra åt". Internationellasvängningar i handeln och konjunkturerna får inte leda till handlingsförlamninghär hemma. Det faktum att är neutralt och för en alliansfriutrikespoUtik får inte hindra oss från att så aktivt som möjligt söka delta idet framväxande europeiska ekonomiska samarbetet. Redan nu bör vi starta vårteget förberedelsearbete för att kunna utvidga handelssamarbetetmed EG, självklart på neutralitetspolitikens grund. Det nordiska samarbetet är ett konkret exempel på vad jaghär har sagt om behovet av internationell gemenskap och samkänsla. Därför attDanmark har gått in som medlem i EG och de fyra andra nordiska staterna väljerandra anknytningsformer har det nordiska samarbetet sannerligen inte blivitmindre viktigt.