prot · FW09145 · 1973-12-31 00:00:00 — I ett av de länder som jag haft anledning att se litetnärmare på är två tredjedelar av riksdagsrepresentationen sammansatt avjurister. Dessa ledamöter fullgör liksom de jurister som är verksamma iförvaltningen en byråkratisk funktion. De är inte direkta representanter. Deåterspeglar inte direkt den sammansättning som folket har och dearbetsuppgifter som finns ute i samhället. Jag tror att det har varit en stor styrka för den svenskariksdagen att den har kunnat bibehålla kontakterna med folket och ha ensammansättning som motsvarar svenska folkets yrkesstruktur på ett annat sättän vad fallet har varit i parlament sådana som det jag har skildrat. Detär därför jag beklagar utvidgningen från . Jag skullehellre vilja att man visserligen ser över de här ersättningsfrågorna men Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,rn. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. ocksåtänker igenom arbetsformerna, så att funktionen det är ju därför riksdagenfinns till kan fyllas på bästa möjliga sätt. Det är betydelse detgäller, och både arbetsformerna och arbetstiderna måste anpassas till den. Vad jag skulle vilja se är en riksdag sammansatt avmänniskor som är ute i verksamhet i det svenska samhället, i olika arbeten, iolika regioner, och sedan kommer hit för att tillsammans fatta de centralabesluten. Men vad jag inte vill se är en heltidsanställd riksdag. Om densammanträder tio eller , om ledamöterna får den eller denersättningen, det är ganska ointressant, men det är en negativ sak med enheltidsanställd riksdag för den demokratiska kontaktverksamhet som riksdagenbör stå för mellan svenska folket och regeringsmakten och förvaltningsbyråkratin.För egen betydelses skull, för inflytandes skull, förriksdagens kontakters skull vill jag hellre att man finner sådana arbetsformersom inte isolerar från svenska folket. Jag vill se en praxistillämpad så, att de som sitter här i skall ha arbeten i det normalaarbetslivet så att de förstår människornas problem. De skall inte varaisolerade; till en början märks inte skillnaden så mycket, men kör vi ett sådantsystem under några årtionden, då skapar vi en ny form för parlamentarismen - enombudsmannaform med heltidsanställda ombudsmän eller förvaltare eller juristereller vad det blir för folk som träder in - i stället för att fä den direktakontakten med folket. Och ändrar den svenska karaktär och övergårtill att vara vad vissa parlament i vissa länder redan är, vilket jag betraktarsom en nackdel från de här utgångspunkterna. I de här sammanhangen är det alltså viktigare än omersättningen är så eller så många kronor minus den eller den marginalskatten -eller hur man nu ser på det att arbetsformer på något sättuppmärksammas i kommittéarbetet. måste kunna hålla bättre kontaktermed det dagliga arbetet. Arbetstiderna måste regleras så, attriksdagsledamöterna vet när de är lediga och när de skall vara i . Dåbehöver inte de här brytningarna uppstå. Och ännu viktigare i situationen 175 175 är att det blir klara arbetstider. Det kommer att bli en press påfolk att bara sitta här, men att sitta här är icke hela jobbet när det gällerden demokratiska funktion som skall fylla. Att trycka på knapparna ärden mindre delen. Riksdagsledamöternas viktigaste arbetsuppgift är att kännatill sin sektor av det svenska samhället, sin geografiska bit av det svenskalandet, sitt arbetsområde, det är att förstå andra så att de tack varekontakterna med människorna kan fatta de riktiga besluten. Det är inte fråga omatt sitta av på tolv eller , enligt någon domstols utslag.Det är inte så vi skall ha det. Det måste finnas en mänskligare kontakt mellanriksdagsledamöterna och svenska folket, och den vinner man inte med attförlänga riksdagsarbetet , vilket man åberopar som ett plus.Det är en negativ utveckling och också en odemokratisk utvecklingsom följer. Där skulle jag vilja se en klarare policy: klarare arbetstider,klarare kontakttider, angivna på förhand. Kanske kunde vi följa det tyskasystemet, där man i vissa fall kör i och har hemmaför kontakter; Då vet ledamöterna på förhand när de kanhålla sina föredrag, när de kan ha sina möten, och de tiderna skallrespekteras, vilket inte har varit fallet . Att isolera människor tolv med pressen 175175 leder icke till ökad demokrati utantill motsatsen. Därför måste vi följa den andra linjen; riksdagsledamöternaskall ha andra jobb. Jag menar att man måste lägga en moralisk press på dem föratt de skall känna att de är tvungna att ha andra jobb, så att de kan förståandra och följa upp kontakterna i stället för att släppa dem och sedan sittahär i tio eller som kvarievor från tidigare erfarenhetsområden. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. HerrLUNDBERG (s): Jag har, i varje fall sedan jag började medoffentlig verksamhet inom folkrörelser m. m., alltid varit angelägen om att takontakt med valmanskåren - eller, rättare sagt, med människor - i olikasammanhang. Det är väl det som har gjort att jag har sysslat med så pass mångafrågor i . Särskilt när jag var något yngre försökte jag komma utåtminstone i mitt län och svepa över så mycket sommöjligt. Det är någonting som jag har försökt fortsätta med. Och med denbyråkrati och den utveckling vi har på olika områden tvingas riksdagsmannenofta att själv göra stora och omfattande utredningar. På så sätt har man haftmöjligheter att stifta bekantskap med historien, inte minst rättshistorien, ochsamtidigt hålla kontakt med och sikta framåt. Jämlikheten har, åtminstone för en gammal socialdemokrat,varit en central fråga som man inte har kunnat komma ifrån. För mig harjämlikheten inte varit bara teori. Jag har efter förmåga sökt tillämpajämhkhetstanken i min tillvaro och även i det samhällsarbete som jag har haftnöjet att delta i. Men det är märkligt. Är 1970 fick vi på den kommunalasidan en utveckling sorn ändå måste vara olycklig ur alla synpunkter. Är 1973upprepar samma elände. Det hade varit riktigare att vi fått ta uppdessa arvodesfrågor under och före valen 1970 och 1973, så att vanligamänniskor hade kunnat ge uttryck åt sina önskemål. Sedan talas det om resor. Jag skulle tro att herrJohansson i inte är ovetande om den olyckliga utvecklingen pålandsbygden , där man drar in bussar, järnvägsförbindelser m. m. ochtvingar resenärerna att övergå till bil. Visst får vi riksdagsmän dåbesvärligheter, men vi bör också tänka pä att många bland vår valmanskår ochvåra arbetare ofta tvingas att resa sju eller flera mil per dag. På helgdagarnafinns det ofta en enda bussreseförbindelse exempelvis mellan ochDalarna, och så är det också på andra platser i landet. Vi kan beklaga denna utveckling. Men de ökade kostnaderför dessa resor, som blir en följd av oljekrisen, får de enskilda arbetarnasjälva betala. Här i behåller vi emellertid inte bara förmånerna ochbetraktar de fria resorna på järnväg som någonting självklart, utan vi skalljämväl utöka förmånerna. vill man också utvidga rätten att begagna singelsovkupé. Jag undrar hur många bilister från och från andra håll som fårvara så bekväma. Personligen har jag ju inte haft förmånen att resa Ä ndring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. sovkupé,men jag tror att de gånger man nyttjar nattförbindelser kan man klara sig utandenna extra förmån. Det har talats om att man skulle vara försiktig. Jagundrar om i inte har lagt märke till det misstroendesom kommit till synes mot parlamentariker och andra förtroendemän. Vi kan spåradet i ett grannland, och vi har spårat det i andra sammanhang. Låt ossinte tro att det är ovidkommande hur vi som förtroendemän för det svenskafolket uppträder. Jag är den förste att understryka vikten av att hamänskliga kontakter i olika sammanhang. Och jag har i varje fall hittillsalltid haft sådana kontakter, kanske i större utsträckning än vad som kan ansesrimligt. Jag har inte heller, , när jag slutar medriksdagsarbetet några styrelseuppdrag eller andra uppdrag kvar och följaktligeninte några arvoden. Det är inte detta det gäller. Men det måste beaktas att deekonomiska intressena inte får dominera, och man får inte betraktariksdagsmannauppdraget som ett vanligt inkomstjobb - det är någonting mer. Man gör uttalanden om att riksdagsmannauppdraget skullevara en huvuduppgift . Jag skulle kunna visa på att en del av de nyariksdagsmännen har med sig en arbetsfri livstidsinkomst på kanske mellan 50 000och 75 000 som kommun och landsting i hemlänet får lov att betala. Menutöver de många uppdrag som dessa riksdagsmän redan nu har kommer de också attåta sig en hel del nya uppdrag som de räknar med att det skall vara möjligt attfullgöra vid sidan av riksdagsarbetet. Vi kan inte agera i detta fall utan att ta hänsyn tillarbetsmarknaden i övrigt och till de människor som lever utanför detta hus. Vadvi beslutar om beträffande våra löner måste nämligen föranleda den vanligearbetaren att ställa frågan: Kommer vi månne att vid de kommandeavtalsförhandlingarna få en löneförbättring på , kommer de anställdavid sjukhusen och liknande befattningshavare att få på sina löner,eller kommer det att bli på samma sätt som 1970, nämligen att våraförtroendemän med i vissa fall i årsinkomst begär 50 procentsförhöjning , medan sjukvårdsbiträdena får ? I såfall kan ju jämlikheten aldrig förbättras, utan i stället ökas klyftorna mellanolika grupper i samhället. Jag uppfattar det också på det sättet att alla människorär mer eller mindre partiellt arbetsföra och att vi därför alla måste söka osstill arbetsområden som vi är intresserade av och där vi känner att vi kan göraen insats. Vidare verkar det nästan som om vi måste köpa de ledamötersom skall ta plats här i , men jag har då aldrig märkt att det harrått brist på riksdagskandidater - och mycket duktiga kandidater! När jag t.ex. själv avsade mig riksdagsmannaskapet noterades detta mycket tacksamt. Detfinns nämligen alltid någon som vill komma i en avgående riksdagsmans ställe.Det är mycket svårare att lämna riksdagsmannaskapet än att få en gammalledamots plats besatt. Härtill kommer att dagens arbetsmarknad är så orolig attden representativa demokratin skapar problem för demokratin i vårt land,problem som vi inte skall blunda för. Demokratin måste, menar jag, ha godkontakt ined människorna och skapa möjligheter för synpunkter och uppfattningaratt komma till tals i de beslutande församlingarna. Och där måste hänsyn tas åtolika håll, som man alltid måste ha klart för sig att svensk lag ochrätt skall gälla lika för alla människor samt att vi måste arbeta för ökadjämlikhet när det gäller inkomster och arbetsförhållanden. talar vi mestbara om miljön. Jag tror att det vore lyckligast om avslog dettaförslag, som ju reellt är en beställning. Kanske kan förslaget bh bättreutformat av en från fristående kommitté, men eftersom jag håller påatt själv skall besluta i frågor av detta slag kan jag inte accepteraatt vi här frångår vår rätt och skyldighet, även om det kan vara obehagligtdärför att vårt personliga intresse i detta fall känns starkare och viktigareän intresset för det allmänna. Jag vidhåller mitt avslagsyrkande. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels motionen nr 2117 av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkandetnr 50 punkten I röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motionen nr 2 117. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha. röstat för ja-propositionen.Då begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Punkterna 2 och 3 Kammarenbiföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs på bifall till dels utskottets hemställan,dels motionen nr 2166 av m, fl., och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan iLinköping begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkandetnr 50 punkten 4 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit motionen nr 2166. Utbildning i teckenspråk för speciallärare m. m. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då iLinköping begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Dennaomröstning gav följande resultat: Punkterna 5 och 6 Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkterhemställt, § 6 Föredrogs betänkande Nr 38 i anledning av propositionen 1973:159 med förslagtill lagom ändring i lagen (1966:454) om företagsinteckning Nr 33 i anledning av motion angående den ackumuleradeinkomstens fördelning vid fastställande av pensionsgrundande inkomst Nr 34 i anledning av motion om översyn av företagensuppgiftsskyldighet för skatte- och avgiftsdebitering Nr 35 ianledning av motion angående invandrares pensionsrätt Nr 36 i anledning av motion om vidgad rätt tillfolkpension för utlandssvenskar Nr 37 i anledning av propositionen 1973:189 angåendestudiesocialt stöd vid studier i annat nordiskt land Nr 55 i anledning av propositionen 1973:174 angåendeförenklad handläggning av skolbyggnadsärenden m. m. jämte motioner Kammarenbiföll vad utskotten i dessa betänkanden hemställt. § 7Utbildning i teckenspråk för speciallärare m. m. Föredrogs utbildningsutskottetsbetänkande nr 56 i anledning av motioner angående utbildning i tecken,språk förspeciallärare m. m. Fröken i (c): Det motsatsförhållande som råder mellan tvåskolor när det gäller metoder för att inlemma döva och hörselskadade barn i denspråkliga gemenskapen har medfört allvarliga konsekvenser för dessa barn. Dettablir allt fler överens om. har man prioriterat talträningav de döva och hörselskadade, medan utbildningen i teckenspråket nästan harlegat nere. Man trodde länge att alla hade så pass stora hörselrester att man skullenå resultat genom att uppöva språkliga färdigheter. Detta skulle, menade man,ge de döva en större språklig gemenskap än teckenspråket, som ju ändå baraförstås av en relativtliten grupp medmänniskor - andra döva, anhöriga och övriga intresserade. Såsmåningom har man kommit underfund med att alltför många barn saknarförutsättningar att via det talade språket förstå och göra sig förstådda. Detanges av dem som sysslar med hörselskadade att omkring hälften av de barn somgår i specialskolor för döva och hörselskadade saknar reella möjligheter tilltalträning därför att deras hörselrester är för små eller obefintliga. är det inte så, att vi som vill ge teckenspråket enannan ställning i specialskolorna och i speciallärarutbildningen och vi blirallt fler vill ha detta i stället för talträning utan som ett viktigtkomplement. i Lane-Herrestad och jag har i motionen 1293hemställt om en översyn av läroplanen för speciallärare för döva för att dessaskall få utbildning i teckenspråket, så att de i sin tur skall kunna undervisai och på teckenspråk tillsammans med den s. k. orala metoden. Vi vill attundervisningen skall bedrivas genom den s. k. totala kommunikationsmetoden,dvs. både genom tal och avläsning av teckenspråk. Det har hävdats att om barnlär sig teckenspråket skulle detta kunna leda till att de satsar mindre påtalträning, vilket skulle innebära en försämrad totalsituation för barnen. Enundersökning som gjorts och som lagts fram i en doktorsavhandling i imaj av visar att det i stället är så, att teckenspråket är ettstöd för den orala inlärningen. De barn som är bra på teckenspråk har också braspråkförståelse. Den totala kommnnikationsmetoden ger alltså bäst resultat. får speciallärarna på förskolestadiet 30timmars undervisning i teckenspråk samt på låg- och mellanstadiet 60. Ämneslärarefår 20 timmars undervisning. Att inte detta kan räcka till för att göra demkompetenta att undervisa på teckenspråk är självklart. Enligt uppgift finns detockså på specialskolor för hörselskadade lärare som inte har någon som helstutbildning i teckenspråk. Det värsta är att vi saknar lärare för undervisning av deblivande speciallärarna, så det är en ond cirkel vi är inne i. Det är de dövasom får ta konsekvenserna av våra försummelser konsekvenser i form avspråklig och därmed mänsklig isolering. talar om vad som händer på det härområdet, och det är en hel del. Framför allt är det glädjande attskolöverstyrelsen , sedan motionerna har väckts, har påbörjat en översyn avläroplanerna för speciallärarutbildningen och att frågan om omfattningen avteckenspråket i undervisningen därvid skall tas upp. Jag vill bara uttrycka enstilla förhoppning om att denna översyn kommer att ske snabbt och att denkommer att leda till en ändring i enlighet med motionärernas önskemål. Detta ärför gruppen döva och hörselskadade en fråga av så stor betydelse att den intefår förhalas. Jag har inget yrkande nu utan avvaktar, men om det behövskommer jag tillbaka i frågan. När det sedan gäller motionen 1259 har utskottet delvismissuppfattat vad vi motionärer har avsett. Detta kan bero på att det intekommit tillräckligt klart till uttryck i motionen. Jag skall emellertid inteuppta kammarens tid med att gå in på detta nu; vi kan i stället försöka attbättre konkretisera vad vi menar vid nästa års riksdag. Utbildning i teckenspråk för speciallärare m. m. Internationell transport av farligt gods på väg, 171. m. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Alla tänkbara åtgärder skall naturligtvisvidtas för att ge de döva de resurser och möjligheter som står andra till buds.Motionerna och det som fröken i har anfört ger mig inteanledning att göra någon längre kommentar. Låt mig bara påpeka attutbildningsutskottet i sitt betänkande erinrar om de åtgärder som har vidtagitsoch framhåller att man följer denna fråga. Vidare påpekar utskottet att manunder innevarande år har gått in för en översyn av utbildningen av just lärareför döva barn. Även läroplanen är föremål för översyn, och därmed kommer manockså in på frågan om att ge de blivande lärarna sådan språkutbildning att dekan fylla den uppgift som följer av den ändrade läroplanen. Det finns ingen anledning för mig attuppehålla mig vidare med detta - fröken i har ju i stortsett förklarat sig nöjd. Jag yrkar därför bifall till utskottets hemställan. Överläggningen var härmed slutad. § 8 Föredrogs betänkanden Nr 57 ianledning av motion angående trafikundervisningen i skolorna Nr 58 i anledningav propositionen 1973:170 angående utgifter på lilläggsstat 1 till riksstatenför budgetåret 197 3/74 i vad avser skolväsendet m, m. Kammarenbiföll vad utskottet i dessa betänkanden hemställt. § 9Internationell transport av farligt gods på väg, m. Föredrogs trafikutskottets betänkande nr 24 i anledning avproposi tionen 1973:143 angående godkännande av den europeiska överens kommelsen om internationell transport av farligt gods på väg, m. m. jämte motioner. ' I propositionen 1973:143 hadeKungl. Maj;t, under åberopande av utdrag av statsrådsprotokollet överkommunikationsärenden för , föreslagit att 1. godkänna deneuropeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg, 2. godkänna de ipropositionen förordade riktlinjerna för en reglering i fråga om vägtransportav farligt gods. Beträffandepropositionens huvudsakliga innehåll anfördes följande: "I propositionenföreslås att godkänner den europeiska överenskommelsen ominternationell transport av farligt gods på väg (ADR). Överenskommelsen, somredan gäller mellan elva europeiska stater, innehåller detaljerade tekniskasäkerhetsföreskrifter för transporter av olika slag av farligt gods. I propositionen behandlas också frågan om nationellatransporter av farligt gods. Med hänvisning bl. a. till den infördalagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor och den förstärkning av tillsynsorganisationensom skett i samband därmed, föreslås i fråga om de nationella vägtransporternaav farligt gods att regleringen också fortsättningsvis sker inom ramen förproduktkontrollagstiftningen. Därvid förutsätts att föreskrifter för nationellavägtransporter kommer att utarbetas på grundval av innehållet i ADR. Vidareföreslås att statens industriverk får vissa samordningsuppgifter i fråga omregleringen av vägtransporterna av farhgt gods och att till verket knyts enrådgivande nämnd med företrädare för direkt berörda och närliggandeintressen," I detta sammanhang hade behandlats dels den vid början väckta motionen 1973:1340av m. fl. (fp), dels de i anledning av propositionen 1973:143 väcktamotionerna 1973:2058 av m. fl. (vpk) vari föreslagitsatt beslutade 1. att godkänna den europeiska överenskommelsen ominternationell transport av farligt gods på väg (ADR) med förbehåll för artikel11 i överenskommelsen, vilken artikel icke kunde anse sig bundet av, 2.att uttala sig för anordnandet av kontrollstation förlagd till hamnar varifråntransport av farligt gods förekom i syfte att verkställa kontroll ochsäkerhetsinspektion av fordon avsett för transport av sådant gods, 3. att itilläggsdirektiv för hamnutredningen förorda prövning och utarbetande avförslag angående anordnandet av s. k. giftskjul i lämphgt antal hamnar ienlighet med synpunkterna i motionen, 1973:2059 av herrar i Äkersberga (fp) och () vari hemställts att hos Kungl. Maj;t begärde utredning ochförslag till effektiv reglering av trafik även inom landet med farhgt gods samt 1973:2060 av herrar () och () varihemställts att skulle 1. framhålla angelägenheten av en effektiv ochskyndsam anpassning till ADR av bestämmelserna angående transport av farhgtgods på väg inom på i motionen anförda grunder samt 2. anhålla om enskyndsam utredning i syfte att finna former för instruktioner angående lämpligaåtgärder till personer som kom i kontakt med olyckor i samband med transporterav farligt gods. Internationell transport av farligt gods på väg, m. m. I. med bifall till Kungl. Maj:ts förslag och med avslag påmotionen 1973:2058, punkten 1, godkänna den i propositionen 1973:143 framlagdaeuropeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg. 4 protokoll 1973. Internationell transport av farligt gods på väg, m. m. 2. godkänna de avdepartementschefen i propositionen förordade riktlinjerna för en reglering ifråga om vägtransport av farligt gods, 3. avslåmotionerna 1973:2059 och 1973:2060, 4. avslå motionen1973:1340, 5. avslå motionen1973:2058, punkterna 2 och 3. 1. av i (vpk) som ansett attutskottet under 1 bort hemställa, att med bifall till motionen 1973:2058, punktenI, godkände den i propositionen 1973:143 framlagda europeiska överenskommelsenom internationell transport av farligt gods på väg med förbehåll att ejskulle anse sig bundet av artikel 11, 2. av herrar i Heden (c),(), (), () och () som ansett attutskottet under 3 bort hemställa, a. i anledning av motionerna1973:2059 och 1973:2060, punkten 1, som sin mening ge Kungl. Maj;t till känna vad reservanterna anfört rörande behovet av en effektivare kontroll av transporter av farligt gods inom landet, b. avslå motionen1973:2060, punkten 2, 3. av i (vpk) som ansett attutskottet under 5 bort hemställa, att med bifall till motionen 1973:2058,punkterna 2 och 3, i skrivelse till Kungl. Maj:t dels uttalade sig föranordnandet av kontrollstation förlagd till hamnar varifrån transport avfarligt gods förekom i syfte att verkställa kontroll och säkerhetsinspektion avfordon avsett för transport av sådant gods, dels som tilläggsdirektiv förhamnutredningen förordade prövning och utarbetande av förslag angåendeanordnandet av s. k, giftskjul i lämpligt antal hamnar i enlighet medsynpunkterna i motionen. Det är inte för tidigt att ansluter sig tdlden europeiska överenskommelsen om transport av farligt gods på väg.Överenskommelsen träffades mellan ett stort antal stater.Osäkerhet har på många håll rått om hur man skall förfara vid transport avfarligt gods på väg.