prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är en av de frågor som vi verkligen har ägnat storuppmärksamhet och som vi tycker är väsentlig. När därför justitieministernsäger att reservatronen i brottskommissionen är uttryck för snäv partitaktikvilket förmodligen beror pä att det är valår, så vill jag påstå att detuttalandet kanske fär karaktären av en bumerang. Jag frågar egentligen migsjälv så här: Om det inte hade varit valår i är, hade det då tillsatts enbrottskommission med direktiv som justitieministern själv har undertecknat ochvars innehåll delvis står i strid med justitieministerns uttalanden innankommissionen tillsattes och i viss utsträckning också med uttalanden somfälldes efter det att kommissionen tillsatts, alltså mitt under det att vårtarbete pågick? I rekryteringsfrågan har det inte satts upp något tak vid400 nya polismannatjänster . Ingen i kommissionen har hävdat detta. Jaghävdar därför att rekryteringsutsikterna är väsentligt mer positiva än vadmöjligen majoriteten tycker. sökte 450 personer tillpolisutbildningen, och i är var antalet sökande nästan fördubblat;antalet var då uppe i 725. Det är väl ett tecken på en fantastiskt positivutveckling under den allra ! Jag konstaterar också att det förslag somjustitieministern och majoriteten i brottskommissionen står för inte ärtillräckligt för att medge någon polisförstärkning i ett betydande antalpolisdistrikt. Det är noga räknat 46 eller 47 polisdistrikt som blir helt utanförstärkningar. Sä några ord om vedergällningstanken. Det skulle varaintressant att fä tala med statsrådet om det . Vi kan väl inteta upp tiden med det . Men jag hörde när justitieministern i TV kommenterademin reservation i brottskommissionen, där han sade att den var uttryck för envåldsmentalitet. Det tyder pä att justitieministern känner mig dåligt. Jaghoppas att en närmare bekantskap skulle fä honom att revidera uppfattningennågot. I varje fall konstaterar jag att vårt yrkande om ett kortvarigtfrihetsberövande är ett gammalt förslag som vi har fört fram år och attmotiveringen för det förslaget är rent human. Vi tycker nämligen det är bättremed ett kortvarigt frihetsberövande, insatt , än att vänta så länge attlångvariga fängelsestraff blir det enda alternativet för ungdomsbrottslingarna. noterar jag också att justitieministern somvanligt har hårda ord att säga om skattebrott och valutasmuggling och annanbrottslighet som riktar sig mot staten, men brott mot enskUda människor har haninte så mycket till övers för. i (fp) kortgenmäle; 104 Herr talman! Det fanns ijustitieministerns anförande ett inslag som gjorde miglitet bekymrad. Jag tror inte, sade justitieministern, att man kommertill rätta med brottsligheten genom mera kristendomsundervisning eller genomatt hänvisa till katekesen. Nej, jag tror inte heller att man kan förenklaproblemet på det sättet. Det är alltför stort och svårt för att man skall kunnahänvisa till några enkla och okomplicerade lösningar. Frågan är utomordentligtkomplicerad det skall jag villigt medge. Men, herr statsråd, det finns enannan risk i sammanhanget, och det är att undervärdera kristendomensgrundläggande betydelse för livsinställning och livshållning hos vårt folk. Denrisken är inte mindre, utan enligt min uppfattning ännu allvarligare. Vi harmånga exempel på vad en andlig väckelse kan betyda för ett folks lyftning. Vihar exempel frän vårt eget land och i det som sker just , men jag kan ocksåpeka väckelser, och jag kan hänvisa till vad som hände i Englandi anslutning till verksamhet. Jag tror ingen seriös bedömare villhävda någonting annat än att den väckelsen lyfte folk och satte spärefter sig mycket långt fram i tiden. Är vi beredda, herr statsråd, att erkänna att detta ärriktigt, måste vi också medge att det har betydelse för värt folksrättsmedvetande och livshållning att det kristna budskapet förmedlas till deunga och till hela värt folk pä ett sådant sätt att det blir riktningsgivandeför handlingssätt och livsmönster. Detta har jag velat säga som kommentartill vad statsrådet sade och för att hävda den mening jag här har gjort migtill talesman för. Åtgärder mot brottsligheten m. in. Jag måste reagera när säger attregeringen varit njugg när det gäller anslag till polisen. Man kan anföramycket statistik på detta område. Det talas ibland om med hur mänga procentpolisanslaget ökat i kronor räknat. Låt mig i stället ange det på ett annatsätt. Vid förstatligandet /66 uppgick polisanslaget till avbudgeten. Löpande budgetär, 1972/73, uppgår polisanslaget till avbudgeten, alltså en icke obetydligt högre andel av budgeten. Man kan görajämförelsen på ett annat sätt också. Man kan ange hur stor del polisanslagetutgör av bruttonationalprodukten. 1965/66 utgjorde det , och löpandebudgetär utgör det . Detta visar att polisanslaget inte bara följtmed i de väsentligt ökade statsutgifter vi har, utan också ökat sin andel idem. Jag skall inte gä vidare in på detta. vet ju att antalet renapolistjänster /66 ökat med i genomsnitt något över 300. säger att jag har yttratatt flera poliser medför flera brott. Det har jag inte sagt, men jag kanmöjligen ha sagt att fler poliser medför en ökning i brottsstatistiken. Det gördet, av det enkla skälet att har vi tlera trafikpoliser, lär vi t. ex. kunnasätta fast fler rattfyllerister; vi vet att det tyvärr är många som kör bilberusade och som vi inte kommer åt. Brottsstatistiken kan alltså komma att gåupp, om vi får flera poliser, men det är ju inte det vi diskuterar. Jag tackar för det tillrättaläggande som . Jag kan bara beklaga att inte kan ansluta sig tillmajoritetens ståndpunkt när det gäller förslaget om omhändertagande. Jag vill tillatt börja med säga till att jag inte kan se annat än att Åtgärder mot brottsligheten in. direktivenför brottskommissionen, som jag själv har skrivit under och varit med om attutarbeta, står helt i linje med den helhetssyn på kampen mot brottsligheten somvi har lagt fast i värt kriminalpolitiska program. Beträffande rekryteringen vUle jag framhålla att man inteskall se det som den väsentliga skillnaden mellan och övrigaledamöter i brottskommissionen att ni hamnade pä olika siffror i det avseendet.Jag har fattat det så att majoriteten de andra i brottskommissionen - självansåg det vara optimistiskt att tro att man skulle kunna rekrytera 400 nyapoliser . har en annanuppfattning, men det var inte anledningen till att jag tog upp den här frågan.Det gjorde jag därför att jag inte tycker att man skall låta den grundläggandeprincipiella skillnad i synen på vad som skall göras åt brottsligheten somföreligger mellan och övriga ledamöter i kommissionen glidaundan. Jag vill till i säga att jaggivetvis anser att kristendomsundervisningen och kristendomen är oerhörtväsentliga för de människor som är kristna. Jag har i flera nådeärendenbeviljat nåd tUl personer som, efter att ha varit ganska djupt nere iäterfallsbrottslighet, har genomgått en religiös omvändelse; det har markeratatt vederbörande kommit in i andra banor med goda utsikter att klara sig ifortsättningen i samhället. Det är bara pä det sättet, , att vihar olika religiösa åskådningar. Vi har därför i vårt samhälle denuppfattningen att vi skall ha religionsfrihet, och vi kan aldrig med tvångtillämpa en form av religion. Jag har menat att vi, när det gäller frågan omatt leva samman i ett samhälle, måste ha vissa grundläggande sociala normer,som vi kan vara ense om vare sig vi är kristna av den ena eller andratrosbekännelsen eller till äventyrs inte är kristna. () kort genmäle; Justitieministern tyckte inte att regeringenvarit njugg med anslag till polisen. Han anförde en delsiffror till stöd för sina åsikter. Man kan räkna på olika sätt. Man kan ocksåse resursökningen i förhållande till vad polisen skulle behöva för att fylla deuppgifter samhället ålagt den. Om vi ser på en femårsperiod från januari 1966finner vi att brottsligheten ökat med grovt räknat . Räknar vi bortkompensationen för arbetstidsförkortning ökade polisväsendets personellaresurser med långt . Jag kallar det att vara njugg med anslagtill polisen, när den får ökade uppgifter men inte resurser för att fyllauppgifterna. Men det där är delvis förgänget. Propositionen i ärinnebär en glädjande förändring, en förändring som markeras genom attregeringen i statsverkspropositionen föreslog 165 nya tjänster men armed på400 under vartdera av I glädjen över detta tycker jag det är viktigastatt se framåt i förhoppningen att vi nu äntligen skall fä möjlighet att på ettframgångsrikt sätt använda polisen för att motverka brottslighet. Det är ändåett mål som vi alla är överens om. i (fp) kort genmäle: Jag vill rikta ett tack tilljustitieministern för det han hade att säga till mig nu senast. Det gladde migatt han hade erfarenhet av att denreligiösa upplevelsen kan få avgörande betydelse för en människa, Nr 106 ändra hennes livsinställning och hennes livsmönster. Vidare ärjag ense med honom om att man inte kan med våld eller pä j jpj J973 annat sätt tvinga någon att tillämpa den kristna synen. religionsfrihet det är alldeles klart och det är vi fullständigt ense om * men attföra ut det kristna budskapet och det livsmönster som det står ° för trorjag har en utomordentligt stor betydelse för våra unga och för Brottsligheten har under en följd av år bådestadigt ökat i antal och förändrats när det gäller typ av brott. Brotten harblivit grövre och våldsinslagen har ökat. Är 1972 visade visserligen en lägresiffra än föregående år, men trenden är ändå ganska klar. Inte minst frän dennatalarstol har detta faktum diskuterats. Länge framhärdade justitieministern iatt försöka fä det hela att framstå såsom något inte speciellt anmärkningsvärt. Så kom då den bekanta vändningen i är, dåbrådskan blev mycket stor. En brottskommission tillsattes, och man utfäste sigatt inrätta ett centralt råd för brottslighetens bekämpande. Det hade plötsligtblivit opportunt,även från regeringshåll, att börja tala om lag och ordning -ett uttryck som jag för övrigt tycker är en ganska ensidig och missvisandebeteckning i samband med de problem vi har att behandla. Problemen kring den ökande brottsligheten är förvisso inteså enkla att man bara kan gå ut och tala om att man måste ha ökad lag ochordning. I brottskommissionens betänkande, liksom i propositionen och imotioner, framhålls att de bakomliggande faktorerna, bl. a. av social karaktär,är de viktigaste att åtgärda för att förebygga brott. Det är beklagligt atttiden för utredningens arbete inte medgett att denna sida av saken fått störreutrymme - det skulle otvivelaktigt ha givit en annan dimension åt den pågåendediskussionen. Denna har enligt min och mänga andras mening kommit att i alltförhög grad kretsa kring den föreslagna ökningen av antalet poliser och tjänsterinom polisväsendet. Förstärkningen på detta område är i och för sig behövlig.Resurserna har varit underdimensionerade, bl. a. med den följden att antaletouppklarade brott har ökat - ett faktum som är negativt frånbrottsförebyggande synpunkt. Jag vill i det sammanhanget understryka vadjustitieutskottet under punkten 9 i sitt betänkande anför beträffande formernaför polisens patrullverksamhet. Genom ökade möjligheter för fotpatrullering,kvarterspolisverksamhet och bättre kontinuitet i polisarbetet ges ökadeförutsättningar för allmänheten att lära känna poliskåren och genom detta kommatill insikt om att polisen inte bara är övervakare av lag och ordning utan även- och kanske i första hand - har en viktig servicefunktion i samhället. Dettaär inte minst viktigt frän psykologisk synpunkt för kontakten mellan polis ochallmänhet. Samma viktiga förebyggande effekt har arbetet i skolornamed undervisning i "lag och rätt", där ungdomarna på ett tidigt stadiumfår 107 Nr 106 lära känna polisen och dess arbete samt naturligtvis också erhåller Fredaeenden kunskap om lagstiftningen på olikaområden. 1 iuni1973 ' diskussionen kringjustitieministerns förslag har samarbetet mellan --------------- polismyndigheternaoch den sociala sektorn varit mycket uppmärksam- brottsligheten m. rn. _ * mat. Många socialarbetare har väntsig mot ett alltför nära samarbete med polisen,vilket skulle kunna skada det sociala behandlingsklimatet. Jag kan på sätt ochvis förstå de farhågorna, men så som det föreliggande förslaget är utformat bördet ge möjlighet att inom varje distrikt eller enhet tillsammans finna desamarbetsformer som där är de lämpligaste. På många håll har man redan i daglyckats hitta former för gemensamt arbete, och där har detta slagit väl ut -det har också varit till gagn för dem som har råkat i klammeri med rättvisaneller som är på glid in i en sådan situation. Det kan inte nog starkt betonas att den viktigasteuppgiften sedan ett brott har begåtts inte är att "straffa" utan attgenom olika rehabiliterande åtgärder reda upp den skyldiges situation på längsikt och inte pä kort sikt, och dä är ett förtroendefullt samarbete mellansamhällets institutioner betydelsefullt. Det måste understrykas att isamarbetet måste reglerna för tystnadsplikt noga följas. Individens integritetfär inte sättas pä spel - dä har samarbetet mist sitt värde. För att kunna fä en annan utveckling av brottslighetenmåste man analysera dess orsaker och få en grund att stå på i den förebyggandeverksamheten. Vi kan tyvärr inte åberopa någon samlad utredning av dessaorsaker, men man kan konstatera att sädana faktorer som brister i boendemiljönoch i utbildningen, dåliga relationer till familjen och andra närstående samtövriga negativa faktorer i tillvaron har avgörande betydelse. hardetta lett till beroende av alkohol och narkotika, vilket i sin tur ofta harblivit en väg in i brottslighet. Vad dessa människor oftast saknar är trygghet i någon formav mänsklig gemenskap. Vi mäste fråga oss; Varför har dessa människor kommitatt stå utanför och hur skall vi kunna hjälpa dem in i något för dem positivt,en positiv gemenskap? Urbaniseringen har otvivelaktigt haft negativa effekter påmänniskors situation. Uppbrott från en invand miljö har skapat mångasvårigheter. Det är inte alltid lätt att i en främmande miljö etablera nyakontakter, och man hamnar i sociala missförhållanden. Inte minst har dettavisat sig i våra storstäder. För dagens ungdom kan det också pekas på att de ofta råkarin i situationer i vilka de upplever stor otrygghet. Våra ungdomar konfronterasmed en mängd normer, och det är inte lätt för ungdomar att i detta virrvarr avnormer finna sin egen stil och sin egen roll i livet - att hitta sitt egetlivsmönster. Detta har skapat otrygghet. I samhällsplaneringen måste vi utgå från människornasbehov så att de redan från barnaåren får känna och uppleva trygghet ochgemenskap. Då kan de hitta sin egen identitet och har lättare att klara livetspåfrestningar. Här spelar hela familje- och sociallagstiftningen en betydelsefullroll. Fritidsaktiviteter för alla åldrar är också en mycketviktig del av den förebyggande verksamheten. Här gör alla föreningar ochklubbar en värdefullinsats och är förtjänta av all uppmuntran för sin brottsförebyggandeverksamhet. Det är av utomordentligt stor betydelse att man inomkommunerna verkligen intensifierar det samarbete mellan , skolaoch polis som är beslutat. Det gäller ju att upptäcka och förhindra enutveckling som kan leda till brottslighet och sociala problem. De åtgärder som föreslagits som förstärkning på densociala sidan är värdefulla men får ändå ses som en början. Narkomanvården harännu inte funnit sina former och måste ständigt anpassas efter nya situationer.Den föreslagna ändringen av statsbidragen för att möjliggöra vård i andraformer än tidigare är bra. Det har ju klarlagts att värd i familj och i mindregrupp för många är en överlägsen värdform. Den sociala jourverksamheten är också något som borde hautvecklats sociala problem och konflikter av akut karaktärföljer minsann inga kontorstider Kanske kan vi här finna en väg för att någotnärma oss det mål som vi har satt upp för den uppsökande verksamheten inom densociala sektorn. Skall vi komma till rätta med de frågor som aktualiseras i debåda betänkanden som vi nu behandlar måste en ökad satsning till pä den socialasektorn, speciellt pä den förebyggande verksamheten. Denna satsning får intekomma i kläm i ett ansträngt ekonomiskt klimat. Säkert kommer vi att här ikammaren få anledning att se på kostnadsfördelningen mellan stat och kommun närvi skall behandla soeialutredningen, som jag hoppas blir färdig och kommer attleda till en proposition . Vi behöver också ökad forskning pänarkomanvårdens område liksom pä hela den sociala sektorn för att få klariagtorsakerna till bl. a. den höga brottsligheten. Jag vill an en gång betona att först när vihar klarlagt orsakerna till den ökande brottsligheten kan vi angripa frågornafrån de rätta utgångspunkterna, undanröja missförhållandena och låta dessa människorfä en bättre social situation, så att de kan motstå de frestelser som finnsomkring dem. Jag ber att få yrka bifaU tillsocialutskottets hemställan i dess betänkande nr 18 samt tilljustitieutskottets hemställan i dess betänkande nr 26, utom när det gällerdet sistnämnda i de delar som omfattas av reservationerna 2 och 12, tillvilka jag också yrkar bifall. Åtgärder rnot brottsligheten rn. Fru andrevice talmannen (): Det har här talats mycket omfördubblingen av brotten med kulmen 1971, och jag skall inteupprepa några siffror. Det är klart att det är svårt att beskriva helaverkligheten om kriminaliteten med statistik, men ingen kan väl på allvarbestrida att bakom siffrorna ligger en oroande utveckling. Allvarligast ärnaturligtvis att den grova brottsligheten ökar. Trots en viss nedgång 1969 och1972 i den totala brottsligheten fortsätter många grova brott såsom rån,misshandel och inbrott där vapen kommer tUl användning att öka. utgörtyvärr också en attraktiv marknad för internationella ligor, som från deneuropeiska kontinenten organiserar bl. a. narkotikasmuggling i stor skala.Många upplever med oro att den allmänna ordningen har försämrats. I storstäderna är förhållandena särskilt otillfredsställande, Åtgärder rnot brottsligheten m. m. inte minsti anslutning till de allmänna kommunikationsmedlen. Men rapporterna om överfaUmot ensligt boende gamla blir också fler. Mänga äldre människor lever ifruktan, när de kan vänta inbrott, överfall och misshandel i sinbostad. Mänga vågar knappast heller gå ut, när de riskerar att bli utsatta förvåldshandlingar och att deras små tillgångar skall tas ifrån dem. Det äroacceptabelt att mänga människor skall behöva känna en ständig otrygghet pägator och torg och t. ex. i en tunnelbana. Vi har naturligtvis alla skyldighet att ta denna oro påallvar. Utan trygghet för medborgarna till liv och lem är inget samhälle ettgott samhälle. Behovet av särskilda åtgärder mot den tilltagande brottslighetenoch den försämrade tryggheten för den enskilde har flertaliga gånger under desenaste åren aktualiserats i . Vi har från t. ex. begärtfler poliser och ökade förebyggande insatser av olika slag. Brottsbekämpningenfår inte bara vara en fräga om polisens resurser, det är självklart. Justitieministern har emellertid saknatförståelse för denna oro. Kraftfulla åtgärder har därför också tidigareuteblivit. Det är naturligtvis glädjande att regeringen nu har gjort enomvändelse, jag vUl kalla den så, men det hade varit bättre att lyssna tilldessa förslag tidigare än att pä några månader forcera fram förslag ibrottskommissionen. Det ter sig också något underligt att den socialistiskariksdagsmajoriteten så sent som avslog vårt förslag, närman skulle skriva direktiv till brottskommissionen och detbrottsförebyggande rådet. Regeringen gör aUtså nu en helomvändning ochbeordrar snabba tag, trots att faktiskt just den uppåtgående trenden förbrott äntligen börjat vika något i fråga om vissa brott. Även om man görkraftfulla uttalanden på den socialdemokratiska partikongressen, somjustitieministern här talade om, har det naturligtvis för sakfrågan inte någonstörre betydelse, om man inte följer upp dessa uttalanden när det gäller att taställning i . Det är emellertid bra att regeringen nu har insettfrågans allvar. Jag skulle vilja beteckna det här som en islossning under 1973.Ibland har det inte heller någon nämnvärd betydelse om man beslutar sig för ensak förr eller . Huvudsaken är ju ändå att beslutet kommer. Mennär det gäller att hejda brottsligheten, dä får varje förlorat år negativaverkningar långt in för brottslingarna, samhällsekonomin och aUasom längtar efter säkerhet och trygghet. Därför faller ansvaret tungt påregeringen för missade chanser att förverkliga denna trygghet. Enligt vår mening är sådana förbättringar av polisväsendetsom brottskommissionen har föreslagit i hög grad berättigade. Vi har strävatefter att få fram en sådan förstärkning av polispersonalen som det är möjligtatt rekrytera och utbilda. I brottskommissionen har företrätts avborgarrådet . Hans djupa ansvar och aktiva engagemang för att åstadkommabättre säkerhet och trygghet i tror jag har gjort honom särskUtlämpad för den uppgiften. Situationens allvar har tvingat honom att avstå frånprofiltänkande och åstadkomma maximalt praktiskt resultat. En sådan linje måstejag respektera och stödja, även om jag personligen skulle tycka att man bordeha kunnat gå Alldeles oavsett hur mycket man vill och kan satsa påandra åtgärder Fredaeen den finns det väl ingenting som på kort sikt kanbryta denna oroande trend i ;_: 1973 på samma sätt som just en förstärkning av polisresurserna. riksomfattandenarkotikaaktionen blev ett lysande exempel pä vad Atgaraer mot som kan åstadkommas genom en kraftsamling. Detsamma gäller om tyrottsligneten insatser vid olika tillfällen för trafikövervakningen, - ' En fråga som jag tycker behöver påminnas om ärmellanölsfrågan. Att mellanölet har ett betydande och negativt inflytande päordning och trivsel är obestridhgt. Att det har ett samband medbrottsutvecklingen är sannolikt. Resoluta krav på polisresurser blir delvis ettslag i luften om inte också åtgärder vidtas för att klara mellanölsproblemen. har man nätts av informationer omen delvis ny variant av ett skrämmande handlingsmönster. Jag tänker på attstora, bUburna ungdomsgäng gör fullkomliga rader mot människor som de inte enskänner. Det är inte konstigt att folk verkligen blir skakade. Det har talats så mycket om normer och värderingar,inte minst kristna värderingar. Oavsett vilket personligt förhällande var ochen har till kristendomen, så tror jag att de kristna värderingarna närmast äroöverträffade som grund för ett handlingsmönster i ett samhälle. Eller vore detmöjligt att någon som vägleds av just sädana värderingar t. ex. skulle kunnasläpa en människa efter sin bil eller med hjälp av alla i ett gäng kunna sparkaoch slå helt oskyldiga människor? Jag tror det knappast. Polisens arbetssätt bör också förändras. Otryggheten ökarsäkerligen på grund av att man sällan ser en polis på gatan. I bästa fall serman en dubbelpatrull. Annars kommer det ingen polis alls eller också kommer enhel grupp i bil. Det senare ökar ju bara dramatiken kring polisens arbete,vilket också kan bidra tiU att inge allmänheten uppfattningen att situationenär mycket allvarlig varje gång polisen dyker upp. Som ett allmänt mål borde manuppställa ett tUlständ där polisen umgås med medborgarna och harpersonella och därmed tidsmässigt rimliga möjligheter att rejält ägna sig åtolika former av förebyggande insatser. Polisen bör främst fungera som denviktiga och humana påminnaren om att det är viktigt att visa hänsyn tillmedmänniskan och till det allmännas bästa. Detta kan uppnås genomkvarterspohsen. Det är därför glädjande att regeringen anslutit sig till våragamla förslag om en sådan satsning. Mot bakgrund av brottslighetens ökning och det önskvärda iatt polisen får möjlighet att verka mera brottsförebyggande är det uppenbartatt polisen behövt och behöver kraftiga resursförstärkningar De personalökningar,som regeringen velat medge, har nästan helt ätits upp avarbetstidsförkortningen.