prot · FW09149 · 1973-12-31 00:00:00 — Industriministern erinrade i sitt interpellationssvar omriksdagens uttalande - det som också tog upp att ingabeslut att bygga ut kärnkraften ytterligare bör fattas förrän ett nyttallsidigt beslutsunderlag, innefattande bl. a. information om forskningsresultatoch utvecklingstendenser, har förelagts . Och så redovisadeindustriministern det omfattande utredningsarbete som i det här syftet pågåroch som avses läggas till grund för det energipohtiska program som kommer attframläggas . Därom är i och för sig ingenting att säga, men det är angelägetatt debatten om kärnenergins förutsättningar och problem pågår oberoende av detväntade utredningsresultatet och att information fortlöpande lämnas Sverigesmedborgare om yppade möjligheter att bemästra de risker som är förenade medkärnkraften. Det är fullt förståeligt att människorna känner oro införden osäkerhet som i varje fall teoretiskt är förknippad med kärnkraftensfredliga utnyttjande. Kärnkraftens militära användning har på något sättsmittat av sig, och det är egentligen ett sundhetstecken att människornainstinktivt reagerar inför de latenta faror som man tror vara förenade med dennya energikällan, i vilka former den än utnyttjas. Men just därför är detbetydelsefullt att debatten nyanseras och tillförs allt tillgängligtvetenskapligt belagt material. Benägenheten att teckna skräckskildringar måstemotverkas med realistiska uppgifter om de i jämförelse med annan mänskligverksamhet begränsade säkerhetsrisker som det trots allt tycks vara fråga om pådet här området. Åtskilliga av kammarens ledamöter lyssnade i förrgår kvälltill ett anförande på IVA av direktören där, . Han sade så här;"Det går en våg av tvivel och fruktan djupt ner i folken, särskilt hosungdomen, inför vad forskare och tekniker har åstadkommit. I ett överflöd därmänniskorna lever ett rikare liv både materiellt och kulturellt än någonsintidigare, ser man och talar man mest om skador och faror. För oss tekniker ärsituationen uppslitande. Vårt credo har varit att ställa naturens krafter tillmänniskans tjänst. Ingenjörens symbol är Prometeus, erövrande och tämjandeelden. När nu folken kring härden ser mer till röken och gnistorna än tillvärmen och ljuset, blir vi undrande och bekymrade." ' undran gällde inte minst kärnenerginsfredhga utnyttjande. De risker som är förenade därmed måste vägas mot devinster som kan utvinnas för människorna och mot de risker som är förknippade -jag upprepar det med all annan mänsklig verksamhet. Gör man det - och det ärden härför behövliga informationsverksamheten som jag efterlyser då måstedet bidraga till att ge den fredliga kärnenergidebatten helt annat innehåll änvad den har haft. De risker som finns måste redovisas. Det är därför denpågående utredningsverksamheten är så nödvändig. Men det är också därför som enfortlöpande saklig information är angelägen. Liksom industriministern vill jag understryka behovet avinternationell samverkan inte bara då det gäller forskning och utveckling avalternativa Ang. energiförsörjningen, m. rn. Ang. energiförsörjningen, m. m. energikällorutan också då det gäller hushållningen med energitillgångarna över huvud taget.På detta liksom på andra områden är internationell samverkan en oeftergivligförutsättning för internationellt varuutbyte och samfärdsel. Ett konkretuppslag som kanske är värt att pröva vore att knyta särskilda energiattachéertill våra större ambassader. En aktivisering av ett svenskt deltagande ioljeprospekteringen ute i kan ske utan att pågående forskning ochsammanställning av forskningsmaterial behöver avvaktas. Eftersomindustriministern, synbar-hgen med stort välbehag, understryker de svenskaprospekteringsinsat-serna i och även i , måerinras om den minst sagt passiva attityd som regeringen intoggentemot de. initiativ som från olika håll fördes fram att få igångsättaprospekterings-verksamhet inom olika svenska vattenområden. Vilken roll kolet kan spela som bränsle och som råvara förgas- eller oljeprodukter är ännu osäkert. Detta kan förväntas bli ytterligareklarlagt genom de studier som energiprognosutredningen kommer attredovisa. Men redan nu kan vi konstatera att alldeles oberoende av dessastudier vår beredskap att mottaga, kunna lagra och distribuera kol inteär vad den borde vara. Insatser som vidtas för att förbättra beredskapen idessa hänseenden kommer inte att vara bortkastade vilka resultat dessautredningar än leder till. I industriministerns svar redovisas planer på ettfördjupat samarbete på energiområdet, inte bara med utan också medSovjetunionen och . Man frågar sig i detta sammanhang varför inte Sverigelångt tidigare visat ett aktivt intresse för att engagera sig i de norskaoljeprojekten. Passiviteten har varit påfallande i det hänseendet. I fråga omsamarbetet med är det ett självklart intresse för oss att möjligheternatill sådant samarbete tillvaratas. Men jag förutsätter att regeringen vid varjeställningstagande är medveten om den bundenhet som i vissa situationer kandrabba vårt land, om vi i energiförsörjningshänseende blir beroende avstatshandelsländer, i vilka handel och utrikespolitik underordnas nationellaintressen. Sammanfattningsvis, herr talman, vill jag understrykanågra viktiga utgångspunkter för en framsynt energipolitik. energipolitiska strategi måste vara blandad. Detär bara genom en satsning på olika komponenter söm våra framtidaenergiförsörjningsproblem kan lösas. Vi måste alltså stimulera tillutvecklandet av alternativa energikällor. Och vi måste vidtaga åtgärder för attpä samhällets olika områden spara och bättre hushålla med energi. Energipolitiken måste omgående inriktas på att -förslagsvis plana ut energikonsumtionen. I slutet av1980-talet skall energikonsumtionen inte behöva öka . Vi bör dåkunna ha uppnått ett läge av energiförbrukning. Det är framför allt två skäl som motiverar en sådan härpolitik. Våra energikällor är utom vattenkraften ändliga, inte oändliga.Det gäller även uranet. En fortsatt snabb ökning av konsumtionen kommersuccessivt att innebära en allt hårdare förslitning av vår miljö - en miljö somredan i dag av många människor upplevs som starkt försämrad eller t. o. m. påett bestående sätt skadad. För det parti som jag företräder är Ang. energiförsörjningen, m. m. det en primär uppgift att värna våra miljövärden och se till att Nr 149 utvecklingen leds in i banor som inte stör den ekologiska balansen. Och slutligen: energifrågan är ytterst ett globaltproblem. Vi har aha ett gemensamt ansvar inte minst i den industrialiseradevärlden ett ansvar att hushålla med våra naturtillgångar, att se till att vårgeneration inte överlämnar tih kommande generationer att lösa oöverskådligaproblem som är skapade till följd av vår misshushållning. Därför är ettinternationellt samarbete ofrånkomligt. Jag vill allra sist, herr talman,tacka industriministern för hans uttömmande svar. Det var en mycket värdefullkartläggning som riksdag och därmed hela svenska folket fick . Och vi interpellanter är naturligtvis tillfredsställda över att vi genomvår frågvishet har utverkat inte bara denna fullständiga redovisning utan ocksåde konkreta beredskaps- och planeringsåtgärder som redovisningen innehåller. HerrSVENSSON i (vpk): Bägge interpellationssvaren är intressantaoch innehållsrika. Det vore bra om denna öppna debatt bleve en vana intebara något som kommer när olika oppositionspartier interpellerar. harju icke öppenheten precis varit den princip som har varit rådande när det gälltenergipolitisk debatt. Men svaren undviker också flera grundfrågor. Och deger, vilket kanske också är helt naturligt, upphov till betydligt fler frågorän de besvarar. Många oklarheter och betänkligheter kvarstår det kan ingalitterära vändningar dölja. Oljekrisen kan inte bara, som alla vet, skyllas päMellanösternkonflikten. Oljekrisen är betingad av förskjutningar imarknads-och maktförhållanden och delvis också av finansintressenas sätt attutnyttja situationen. Bakom ligger emellertid också de första begynnandestrukturella förändringarna i den globala energiförsörjningen, vilka gör siggällande i och med att den växande energiförbrukningen tvingar den ledandekapitalistiska makten att skärpa kraven på världsmarknaden. Dessa strukturellaförändringar har väsentligen att göra med att befintligaenergiresurser inte kunnat mobiliseras för att möta efterfrågan. En viss rollspelar dock redan nu det förhållande som kommer att göra sig gällande iavgörande grad på några decenniers sikt och som består i att de fossilabränslena definitivt sinar. Redan nu gör sig vissa framtidsförväntningar häromgällande i pris- och marknadsförhållandena. Om de nu nämndaförklaringsgrunderna till krisen tycks de flesta bedömare vara i stort ense. Både anhängarna och motståndarna till utbyggnad avkärnkraft i är också ense om att oavsett vilken roll kärnkraften fårspela, vilar merparten av energitillförseln påimporterade, fossila bränslen. Tillgängliga officiella prognoser visar också,att även vid maximal utbyggnad av kärnkraften till avelproduktionen 1985 kommer den absoluta mängd olja som förutsätts gå tillelproduktion att ungefär fördubblas. Kärnkraften befriar inte frånoljeberoende, vare sig på kort eller på . Av dettakan dras viktiga slutsatser om energikrisens förhållande till Ang. energiförsörjningen, m. m. maktstruktureni samhället och till olika ekonomiska system. Dagens interpellationssvarundviker denna brännande huvudfråga. Men så enkelt går det inte att komma förbi detta.Krisproblem aktuahserar alltid maktproblem. Att tro annat är illusioner.Illusioner är också tron att när dämpats och deögonblickliga orsakerna till krisen sjunkit tillbaka, så återgår världen tillidyllen före krisen. Kärnkraften befriar inte från oljeberoende. Tvärtom.Kärnkraften blir ett motiv att öka oljekonsumtionen, mätt i absoluta mängder.Kärnkraftsutbyggnaden understödjer vidareutvecklingen av den kapitalistiskaekonomin i riktning mot ett ökat slöseri, en ökad förbrukning avenergislukande typer av varor. Detta blir i sin tur ytterligare en motiveringför utbyggnaden av mer kärnkraft. Så fungerar kapitalismen. Kapitalistikindustralisering har inneburit starkt ökad mängd fast kapital per arbetare.Kapitalismens inneboende strävan att spara in arbete, ersätta det med fastkapital, medför i dess högre stadium en tendens till kronisk arbetslöshet.Detta verkar dämpande på efterfrågan och avsättningen av den allt störreproduktionen. För att undfly krisen hamnar man i ett tvång att ökaenergislöseriet, att på allt sätt bygga under ett konsumtionssamhälle baseratpå energislösande produkter och energi-förbrukande funktioner. Därför är förkapitalismen bilsamhället alltid mer lönsamt än järnvägssamhället, bankpalatsenmer lönande än barnstugorna, folkomflyttningen lönsammare än regional balans,produkter som snabbt går sönder lönsammare än produkter som håller och orenadeutsläpp lönsammare än att bota arbetarnas lungor. Speciellt skarpt framträder detta i den form av slöserisom representeras av bilsamhället. Bilens position i ekonomin är både en av deviktigaste faktorerna i energislöseriet och en av profithushållningens och denkvantitativa tillväxtens stöttepelare. 1 används till bilproduktion 21procent av allt stål, av allt aluminium, av allt bly, 61procent av allt gummi syntetiskt gummi, som framställs av olja. ärmed god fart på väg mot det läge där är . I detta ekorrhjul, som förutsätter en fördubbling avenergiförbrukningen , ligger det långsiktiga hotet motenergitillgångarna. Ur detta är kärnkraften ingen räddning. Kärnkraftenreproducerar inga fossila bränslen. Kärnkraften återskapar inga metaller. Denger tvärtom en snabbare förbrukning. Frågan blir därför; Menar man på regeringshåll att den7-procentiga eller eventuellt 5-procentiga årliga ökningen ienergiförbrukningen kan fortsätta? Tror man att de sinande oljetillgångarnaskall kunna avvaras? Tror man på ett kärnkraftssamhälle, trots att det bara äri vissa delar som kärnkraften eventuellt kan ersätta oljan och trots att ävenkärnkraftssamhället förutsätter olja och oljeprodukter i ekonomin? Är detregeringens och socialdemokratins utvecklingsperspektiv att bilsamhället skallvara framtidssamhället, att kvantitativ förbrukningstillväxt är räddningen, attdet är den som skapar välstånd? Frågar sig aldrig regeringen på hur mångaindustrier man effektivt hade kunnat få bort miljöfarorna för arbetarna, i fallman hade tagit i anspråk den energi som kunnat sparas genom restriktioner för privatbilismensutveckling? Har man inget sinne för att verkhgtvälstånd, välstånd för folkflertalet, är en kvalitativ och inte enbart enkvantitativ sida av energiförbrukningen? Jo, säkerligen har man funderat över detta. Säkerligen ärman medveten om att kurvan för energiförbrukningen måste fås att böja av ahtmeri riktning mot stabihsering och O-tillväxt. Men man vågar inte starta en debattom detta. Man vågar inte inrikta sin politik på ett sådant mål. Det skullenämhgen betyda en krigsförklaring mot hela den kapitalistiska ekonomin och dettänkande som ligger bakom den. Givetvis innebär inte övergången till en sociahstiskplanekonomi någon automatiklösning på energifrågan. Det finns även i sådanaplanekonomier de som driver den kvantitativa tillväxten som och somharen 1800-talsmässig och idealistisk framstegstro. Men utan planekonomi ochutan ett medvetet styrt utveckhngsförlopp saknas alla möjligheter att bemästraproblemet. En anarkisk marknadshushållning kan inte hindra förbrukningskurvanfrån att ränna i höjden. Denna stora problematik återkommer i förminskad skala idagens omedelbara situation. I presskonferens i går meddelades att regeringenämnar sända förhandlare direkt till de oljeproducerande länderna'. Det var enlika riktig som oundgänglig åtgärd. Den skulle möjligen ha företagits för mångaår sedan. Men den föder återigen en ny fråga. Om man nu förhandlar sig till enhygglig garanti för oljeförsörjning, vem skall distribuera oljan och till vilkapriser? Staten har ju inga oljehamnar och inget distributionssystem. Störredelen därav är i händerna på de stora, multinationella, privata oljebolagen.Vad vill man göra åt det? Och sedan, när det politiska läget blir lugnare skallman då återgå till det gamla? Skall då oljebolagen få sitta i orubbat bo ochdra fördelen av den alltmer obalanserade oljemarknad som kommer att växa framsom följd av de långsiktiga strukturella svårigheterna? I så fall kommer landetinte till rätta med problemet. Den oundgängliga lösning som anmäler sig är ettförstatligande av oljehandel och oljedistribution. Det som borde ha gjorts1950, men som man då underlät, måste göras . Statsministerns svar är ganska konkret i fråga om ögonbhcketsåtgärder. Men när han kommer in på kontroversiella sidor av energipolitiken,på kampen mellan oförenliga intressen, på frågan om makten att forma framtiden då viker han undan med allmänt hållna och ganska luftiga hänvisningar tillatt framtidsproblemen kräver samverkan mellan alla intressen. Var och en börväl inse att sådant är helt orealistiskt. Energiproblemet är ett problem bl. a.av det skälet att oförenliga intressen kämpar inom dess ram, att det ekonomiskasystemets inneboende intressen i sig själva är ett hot mot framtidensförsörjningsbalans. Det kan inte finnas någon samverkan eller försoning mellanbilsamhället och ett energibesparande samhälle, baserat pä kollektivtrafik.Bilsamhället lever tvärtom på kollektivtrafikens död. Bilsamhället lever påslöseri med energi och metaller. Det måste tvingas att uppge sina positioneromden nödvändiga energihushållningen skall kunna förverkligas. Vill man sparaenergi, kan man inte släppa fram bilismen i alla större tätorter ochbygga bilbroar över . Vill man spara energi, kan man inte predika detmarknära boendet och villaromantiken som social ideologi i likhet med vadmittenpartier och moderater Ang. energiförsörjningen, rh. Ang. energiförsörjningen, m. m. spara energi genom att påverka industristrukturen i riktning motenergiekonomiskt fördelaktigare branschstruktur och produktion, då kan man intelåta det kapitalistiska marknadssamhället förbli intakt. Vill man hindra desjuprocentiga årliga stegringarna in i det absurda, kan man inte , ienlighet med den liberala filosofin, lämna kapitalet fria händer att utformaproduktionen. Och i samverkan med vem menar att det långsiktigaenergiproblemet skall lösas? Är det i samverkan med och medbibehållande av den hberala kapitalismen? Det är den vägen som har fört oss in i krisen. Endast densocialistiska planekonomin med möjligheter till styrning och med avskaffandetav privata maktkomplex kan föra oss förbi industrisamhällets stora kris, somannars obönhörligt tycks grina nästa sekels människor i ansiktet. Låt mig sedan gå in på några av de konkreta problem somberörs i industriministerns svar. Bland en rad informationer nämner industriministernatt man nu väntar på förhandlingar om import av sovjetisk olja i väsentligtstörre utsträckning än . Stod det ändå inte klart ,att detta var en väg som redan då borde ha tagits? Risken är ju nu att Sovjetsexportbenägenhet sjunker, och då blir det givetvis de nya kunderna som blirmest restriktivt behandlade. Detta är såvitt jag kan se en onödig försummelse,vars verkningar nog kunde ha förutsetts. Sedan innehåller svaret, som jag ser det, en ganskabetänklig och förvånande inställning till kärnkraften som tilldrar sigomedelbar uppmärksamhet. finns ingen teknik förlångsiktslagring av det giftiga avfallet. Det pågår inget sådant arbete iSverige. Man har påbörjat utbyggnaden av den smutsiga formen av kärnkraft utanatt veta hur avfallet slutligt skall tas om hand. Synnerligen allvarligaläckage har inträffat i av radioaktiva ämnen i allmänhet, däriblandockså av deponerat avfall som trängt ut i vattnet, bl. a. genom att vattensipprat in i de saltlager där depositionen skett. Kärnkraftsproduktionenshuvudproblem är alltså alltjämt olöst, och detta erkänns öppet, t. ex. ilicentiat Svenkes föredrag inför sällskapet Riksdagsmän och forskare. hänvisar statsrådet till att utredning, somskall undersöka bl. a. förvaringsproblemet, skall lägga fram en första rapporti februari. Två märkliga ting är då att notera. Den första rapporten lär intege någon lösning på avfallsproblemet, och någon sådan föreligger veterligeninte någonstans i världen. Men trots att utredningen ännu inte talat, görindustriministern ändå en bekännelse till förmån för den smutsiga kärnkraften.Han hänvisar till energiprognosutredningens uppfattning att frågan gäller ivilka proportioner vi skall satsa på kärnkraft och olja, inte huruvida vi skallsatsa på kärnkraft eller ej. Han säger också att undersökningar av alternativahandlingslinjer inte görs för den händelse att den smutsiga kärnkraften intekan utbyggas, utan bara från utgångspunkten i vilken grad den skall utbyggas. Det är ganska märkliga yttranden. Innan utredningen omavfallsproblemet sagt ett ord, innan regeringen gjort sitt till 1975 aviseradeställningstagande till energipolitiken i stort, säger industriministern attkärnkraften skall utbyggas frågan gäller uteslutande i vilka propor- Detta strider, såvitt jag kan se, uppenbart mot vårensriksdagsbeslut, vars innebörd är full handlingsfrihet tills vidare när detgäller kärnkraftsutbyggnaden. Det föregriper alla utredningar och allaformella regeringsbeslut. Har då undersökningarna av avfalls- ochstrålningsfrågorna samt uppskov i väntan på mera beslutsunderlagbara avsetts som dimridåer mot kärnkraftens kritiker? Spelar ettannat spel än tillsammans med kraftproducenterna och industrietablissemanget?Om han inte gör det, hur kan han då besvara de frågor som han förutsätter skallutredas? Det kan ju tänkas att avfallsproblemet världen över visarsig olösbart. Då måste uppenbarligen det alternativ väljas som uteslutersmutsig kärnkraft, fissionskraft. Och måste det finnas ett handlingsalternativför den situationen. Men om just detta handlingsalternativ sägerindustriministern uttryckligen att det avses inte bli undersökt. Så till fusionskraften. Måste man överge den smutsigakärnkraften kan en tänkbar hnje vara att med en sträng hushållning ochpolitiska åtgärder för oljeupphandling och distribution söka trygga en bas avfossila bränslen tills fusionskraften hunnit utvecklas. Men fusionsforskningeni hålls näst intill på svältnivå. Ändå har den gett stora och delvisnydanande resultat från internationell synpunkt. Grundforskningsproblemenkräver uppenbarligen inga jätteresurser på det ekonomiska planet utan i förstahand trygghet för de engagerade forskarna och satsning på själva detvetenskapliga tänkandet. Med den usla nivå, på vilken fusionsforskningen härtvingas leva, får man den klara och bestämda misstanken att denna utsvältningdrivs därför att staten bestämt sig för den smutsiga formen av kärnkraft ochdärför att kraftproducenternas maktgrupp fruktar eller är ointresserad av ensnabb utveckhng av varje alternativ till denna. Industriministerns försäkran att öppenhet skall iakttasgentemot är att hälsa med tillfredsställelse. Det bör noteras att deticke rått särskilt stor öppenhet här i landet om dessa ting. Tvärtomhar slutenheten och avskärmningen frän den internationella kritiska diskussionenvarit det dominerande draget. Industriministern skall därför knappast tackasför öppenheten. Den är framtvingad av den offentliga debatten det är den somgjort deklarationerna om öppenhet till den enda taktiskt möjliga attityden förregeringen. Slutligen vill jag även till industriministern ställafrågan om samhällsstrukturen. Han refererar i svaret tillenergiprognosutredningens slutsats att det med bibehållen samhällsstruktur inteär möjligt att åstadkomma mer än en dämpning i energikonsumtionens ökningstakt. Men om - som på några decenniers sikt är det mycketsannolika det blir omöjligt att ytterligare öka förbrukningen av energi, omökningskurvan måste böja av och ut ifall den stora krisen skallundvikas vad gör man då? Hur kan man då upprätthålla bilarnas ochrökgasföroreningarnas och profitörernas samhällsstruktur? Skall hans efterträdare försvara den samhällsstrukturen eller bidra till attersätta den med ett samhälle, där rovdriften är avskaffad? Det tjänar inte mycket till att övertyga sig själv om att den Ang. energi försörj-77ingen, m. m. Ang. energiförsörjningen, m. m. kvantitativatillväxten av energiförbrukningen är den enda vägen. Det vore bättre om dagenssvårigheter ledde fram till insikten om att det samhälle, som skapat denindustriella civilisationen, kommer att antingen falla sönder eller ställasinför kravet på en funktionell och maktpolitisk omorganisation, som bhr denstörsta . Jag ber att få tacka industriministern försvaret på min interpellation. Industriministern redovisar omfattande utredningsinsatseroch hoppas att jag nu är lugn för att det beslutsunderlag som kommeratt få, när vi skall ta ställning till kärnkraftens framtid, skall bhallsidigt. Jag är glad över att industriministern säger sig ha en uppriktigsträvan att göra detta beslutsunderlag allsidigt, och jag utgår från attindustriministern nu kommer att kalla sakkunniga kritiker av kärnkraften i deoUka organ som skall ta fram beslutsunderlaget. Eftersom ingen avbeslutsfattarna mig veterligt är sakkunnig på detta område har vi ingamöjligheter att avgöra om alla relevanta fakta tagits fram, om vi inte är säkrapå att också de sakkunniga får komma tih tals på lika villkor som utifråntillgängliga fakta dragit slutsatsen att kärnkraften inte är lämplig.Misstanken att det som inte passar in i utbyggnadsplanerna förringas i det sompresenteras för är svär att komma ifrån, så länge huvudsakligen desom arbetat för kärnkraftens utveckling i vårt land och som harintresse av att utvecklingen fortgår som planerat anlitas som experter. Vi kaninte känna oss lugna förrän vi vet att aha fakta i målet lagts fram. För att vi skall kunna bedöma om vi vill ha kärnkraft eherinte är det väsentligt att alternativ energiförsörjning prövas.Industriministern verkar här dela energiprognosutredningens låsta syn på våramöjligheter.