prot · FW09137 · 1973-12-31 00:00:00 — (fp) vari hemställtsatt beslutade om ändring av skoUagens 27 och 29 §§ i enlighet med vadi motionen anförts. 1. att riksdagenskulle avslå motionen 1973:1312, 2. att riksdagenskulle avslå motionen 1973:1319. Reservation hade avgivits av herrarNordstrandh (m), i Skärstad (c) och () som ansett attutskottet bort hemställa, att som sin mening gavKungl. Maj;t till känna vad reservanterna anfört i anledning av motionerna1973:1312 och 1973:1319. HerrNORDSTRANDH (m): betänkande nr 46handlar om ökade möjligheter för elever i ungdomsskolan att, om så önskas, fåbefrielse från deltagande i undervisningen i religionskunskap. Det föreliggertvå motioner, en moderatmotion och en folkpartidito, av vilka moderatmotionenär den något vidare syftande. För befrielse från deltagande i skolansreligionsundervisning gäller , kortfattat uttryckt, följandebestämmelser och praxis. Elever som tUlhör katolska kyrkan i ,respektive mosaiska församlingarna i , och har, kan mansäga, generell befrielse om de önskar begagna sig av befrielse. Ingentinghindrar dem dock från att delta i undervisningen om de så önskar. Härutöver har utvecklats en s. k. administrativ praxis,innebärande att Kungl. Maj:t pä särskilda skäl befriar elever som tillhör andratrossamfund än från deltagande i religionsundervisningen. Dennaadministrativa praxis har tUlämpats mycket sparsamt. Givetvis kan alltid diskuteras vad som är särskilda skäl.Senast aktualiserades gällande bestämmelser och praxis inför offentligheten ifråga om elever tUlhörande den s. k. evangelisk-lutherska kyrkan i , S;tMartins församhng. Först sedan medlemmarna i denna evangelisk-lutherska kyrkahänvänt sig till kommission för de mänskliga rättigheternalyckades de få förståelse för sin framställning om befrielse. majoritet tycker att det är bra somdet är och att nuvarande bestämmelser och praxis fungerar väl. Det kan manemellertid ha delade meningar om. Den tUl utbildningsutskottets betänkandefogade reservationen, för vilken står två moderater och en centerpartist, menaratt den administrativa praxis som utvecklats det är endast den som tas upp ireservationen - skall då väl underbyggda framställningar inkommer användasflitigare och mera förståelsefuUt av Maj;t, som aUtså vid ansökan om befrielse bör, som det sägs i reservationen, visastörre generositet och handla mera positivt . Målsättningen för undervisningen i religionskunskap i skolanmed allsidighet och objektivitet skall ju vara sädan att befrielse frändeltagande i undervisningen i ämnet egentligen inte borde vara motiverad ellerav elever och målsmän upplevas som önskvärd. finns det emellertid föräldraroch elever som av olika skäl religiösa, kulturella och andra - vUl ha sådanbefrielse, då de trots allt upplever skolans religionsundervisning som inteacceptabel för och i överensstämmelse med, för att citera tUläggsprotokollettill konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna, deras religiösa och filosofiska övertygelse. Sådanaföräldrar och sädana elever finns det är ett faktum. Att komma dem till mötesi större utsträckning än tidigare är påkallat. Med detta ber jag, herr talman, att få yrka bifall tillden reservation som är knuten tUl utbUdningsutskottets betänkande nr 46. Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap i (m): I motionen 1312 har vi motionärer hemställtatt måtte besluta om sådan ändring i skollagen att elev i grundskolaneller gymnasieskolan som tUlhör eller frikyrkligt i motionenstår frireligiöst, men det skall vara frikyrkligt samfund skall päföräldrarnas begäran befrias från att delta i undervisning i religionskunskap.Vi har därvid utgått från att elev som befrias från deltagande ireligionsundervisningen skall erhålla motsvarande undervisning helt naturligtmed den olikhet som föranleds av skillnaden i religiös uppfattning sommeddelas i skolorna samt att kontroll och intyg om undervisningen skalluppfyllas i enlighet med de bestämmelser som av Kungl. Maj:t har fastställtsvid beviljande av sådan befrielse. Utskottsmajoriteten har avstyrkt motionenmed hänvisning bl. a. tUl att liknande motionsyrkanden avslagits av tidigareriksdagar och åberopar den motivering som anfördes av utbUdningsutskottet vidförra årets behandling av en motion med liknande hemstäUan, nämligen att detenligt utbildningsutskottets mening inte finns anledning att i fråga ombefrielsemöjlighet enligt skollagen gå längre än vad som tidigare befunnitslämpligt. Som här sagts har tre av utskottets ledamöter reserverat sigoch ställt sig positiva tUl motionens syfte och anser att detta borde gesKungl. Maj-.t tUl känna, I samband med att kristendomskunskap genom en lagändring1968 ändrades tUl religionskunskap anförde departementschefen följande:"Jag räknar likväl med att för vissa grupper av elever hksom kommetatt resas krav på befrielse från denna undervisning," Och departementschefenfortsatte: "Det bör vara möjligt att finna praktiska lösningar somtillgodoser dessa krav," Vid behandlingen i andra lagutskottet uttaladedetta också förståelse för den principieUa syn pä frågan om rätt tUl befrielsefrån religionsundervisning, som låg bakom de motioner som då väckts isammanhanget, och förklarade sig dela departementschefens mening att man avpraktiska och psykologiska skäl inte nu borde avskaffa möjligheten tillbefrielse från deltagande i skolans religionsundervisning. 6 protokoll 1973. Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap Det varalltså, som jag ser det, en positiv inställning från såväl departementschefensom från andra lagutskottet. Hur har då Kungl, Maj:t handlat när det gällt ansökan ombefrielse? Ja, det har varit mycket restriktivt. harkonsekvent avstyrkt dylika framstäUningar i sina yttranden och hävdat attreligionsundervisningen som den bedrivs i den obligatoriska skolan inte kanvara stötande för någon religiös uppfattning, och man har ansett attmålsättningen för ämnet religionskunskap är sådan att befrielse frånundervisningen i ämnet inte är motiverad. Överensstämmer nu denna uppfattning omreligionsundervisningen i skolan med föräldramas tiU de barn som utsätts förundervisningen? Tyvärr måste jag hävda att det råder stora skillnader då detgäller uppfattningar om skolans religionsundervisning. Många föräldrar inomsvenska kyrkan och inom frikyrkliga samfund känner en allvarlig oro införden religionsundervisning som bedrivs i våra skolor. Som vi framhållit imotionen anser föräldrarna att barnen, elevema, i aUtför hög grad bibringas enskeptisk och relativistisk uppfattning om de kristna sanningarna och om dekristna värderingar som föräldrarna själva omfattar. De böcker som används ireligionsundervisningen har ofta ett ordval och ett framställningssätt som göratt eleverna kan få en negativ inställning tUl och jag skuUe t, o. m. kunnasäga förakt för den kristna tron. Detta är en plågsam upplevelse för många föräldrar.Det är ju ändå föräldrarna som alltjämt har ansvar för sina barns fostran, ochhär är det alltså fräga om vem som bäst förstår vad som i det enskilda falletär tUl gagn för barnen, om det är barnens föräldrar eller om det ärskolöverstyrelsen och Kungl. Nog måste det enligt min uppfattningtUlhöra de medborgerliga fri- och rättigheterna att föräldrar får lov attbibringa sina barn den uppfattning i livsåskådningsfrågor som de självabekänner sig tUl och omfattar. Detta är ett bestämt krav från många föräldrar ivårt land. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill den reservation som är fogad tUl utskottets betänkande. HerrWIKSTRÖM (fp): Frågorna i anslutning tUl skolansundervisning i religionskunskap tUlhör de eviga följeslagarna i denna kammare.Det är bra att ämnet ägnas uppmärksamhet, men det är kanske inte lika bra attdet så ofta sprids missuppfattningar och vanföreställningar om grunden förskolans religionsundervisning. I en av de två motioner som behandlas har och en rad andra moderater hemställt att skall ändraskollagen så att rätten till befrielse från skolans undervisning i religionskunskapkraftigt utvidgas. Enligt motionärerna skall den omfatta elever som tUlhörsvenska kyrkan eller frireligiöst - eller, som nu ändrade dettill, frikyrkligt samfund. Det betyder praktiskt taget alla svenska barn.Skulle man bifalla den motionen har man såvitt jag förstår totalt ryckt undangrunden för religionsundervisningen i den svenska skolan. Detta vetnaturligtvis , men han knyter ändå i sin reservationan tUl motionen, för att liksom ge ett intryck av att han i sin välvilja sveperin även denna motion. Men reservationen gäller en helt annan sak. Grunden för undervisningen har vi som sagt diskuteratmånga gånger här i kammaren. Jag vill bara erinra om att principerna varit istort sett desamma . De fastslogs 1950, menupprepades och fastslogs i samband med skolreformerna på1960-talet. läroplan för heter det om ämnetreligionskunskap: Undervisningen skall vara vidsynt och objektiv i denmeningen, att den meddelar sakliga kunskaper om olika tros- ochlivsåskådningars innebörd och innehäU utan att auktoritativt söka påverkaeleverna att omfatta en viss åskådning. Den bör ske pä ett sådant sätt, atteleverna uppfattar frågeställningarnas allvar och betydelse och så att denfrämjar deras personliga utveckling och bidrar tiU att skapa förståelse förvärdet av en personlig livsåskådning liksom förståelse och respekt för olikauppfattningar i livsåskådningsfrågor. I kompletterande anvisningar tillläroplanen heter det bl. a.; Föräldrarna de må vara statskyrkliga ellerfrikyrkliga, protestanter eller katoliker, kristna eller icke kristna,religiösa eller ateister skall med samma förtroende kunna skicka sina barntUl skolans religionsundervisning, vissa om att dessa varken direkt ellerindirekt blir utsatta för en auktoritativ påverkan tiU förmån för någon visstro eller uppfattning. Vi har alltså i vårt land till skillnad från praktiskttaget alla andra länder på jorden en undervisning i religionskunskap som ärobjektiv i den meningen, att den skaU vara allsidig och saklig och kunna utgöraunderlag för kunskapsmeddelelse tUl barn från hem med vitt skilda religiösauppfattningar. Det är en form som man i många andra länder nu börjar söka sigfram mot. 1 åtskilliga länder arbetar man med frägan, om man skall förändra detsystem man har med konfessionell undervisning till en modell som påminner omden svenska. I andra länder där man inte har kunnat enas om att ha någon formav religionsundervisning utan kyrkorna fär ta ansvar för de barn som söker sigdit börjar man fundera över om inte den svenska formen har åtskilligt somtalar för sig. Om man nu har accepterat principen att undervisningen ireligionskunskap skall stå öppen för aUa barn, oavsett vilken miljö religiöseller irreligiös de kommer frän, säger det sig självt att man fär vara ganskarestriktiv med undantag. Det finns en möjlighet tUl befrielse, och sädanbefrielse har i vissa fall beviljats. Dock är det intressant att konstatera attde grupper, för vilka denna lagstiftning ursprungligen tUlkom, själva harblivit alltmera tveksamma till frågan, om de skall utnyttja undantagsmöjligheten.Jag vill påpeka att t. ex. barn från romersk-katolska hem till alldelesöverväldigande del deltar i denna undervisning. Man kan i den katolska presseni vårt land gång på gång läsa artiklar som säger att det ligger ganska mycket iden princip för religionsundervisning som vi har i . Vid sidan av dennakan sedan kyrkan själv komplettera med en konfessionell undervisning. Ireservationen tar man upp frågan om regeringens handläggning av Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap dispensansökningaroch man knyter reservationen till ett bestämt ärende. Man synes påstå attregeringen skulle ha visat bristande generositet och bristande vUja tUlpositivt handlande i handläggningen av detta ärende. Det är min ganska bestämda uppfattning att regeringenfaktiskt inte har visat bristande generositet, utan jag tycker att den harvisat såväl principiell fasthet och vilja tUl positivt handlande somgenerositet. Man gav sä småningom denna grupp dispens. Att man tvekade så längehänger samman med det problem som jag berörde, nämligen att principen är attdenna undervisning skaU vara öppen och gälla för alla och att man skall varamycket försiktig med undantag. Jag kan inte gå in pä alla detaljer ihandläggningen av det här enskilda fallet, men jag tror att det är direktfelaktigt att det som reservanterna hävdar skulle ha varit en bristande generositetvid handläggningen av detta ärende. Jag böqade med att säga att det naturligtvis finns olikauppfattningar om det här ämnet. Det kan finnas en grund för kritik mot enskildalärares undervisning i ämnet, och man kan kritisera uppläggningen av enskUdaläroböcker. Men det som är betänkligt är när politiker spelar påvanföreställningar och fördomar om skolans religionsundervisning och inteklargör grundema för den. Jag har sagt i debatter om denna fråga attvi inte kan komma ifrån att de som bär ansvar för barnens religiösa fostran iförsta hand är föräldrarna - hemmet. 1 andra hand är det naturligtvis kyrkorna,de kristna ungdomsorganisationerna och andra tUl vilka föräldrarna sänder sinabarn. Skolan kan och bör inte överta de uppgifter som kyrkorna har. Jag ärövertygad om att på denna punkt i varje fall har sammauppfattning som jag. Jag anser att det är viktigt att man slår vakt om skolansreligionsundervisning, och det gör man inte genom att ständigt attackera ochmisstänkliggöra den. Jag yrkar bifall tUl utskottets hemställan. HerrNORDSTRANDH (m): Jag har inte för avsikt att gå in i någon meromfattande polemik med . Jag kan t. o. m. instämma i åtskilUgadelar av hans anförande. Men jag vill verkligen säga tUl honom att han inte härskall sprida vanföreställningar om att politiker exempelvis jag spelar påfördomar om skolans religionsundervisning. Jag torde känna den bättre än herrWikström gör. Jag konstaterade i mitt inledningsanförande, dä jag taladeom målsättningen för undervisning i religionskunskap i skolan, att den äravsedd att vara allsidig och objektiv. Jag använde de bägge adjektiven i mittanförande, och jag sade också att målsättningen är sådan att någon befrielseegentligen inte borde vara motiverad eller upplevas av elever och målsmän somönskvärd. Men målsättning är en sak och utförande kan vara en annan.Jag vill inte säga annat än att målsättningen i stort sett uppfylls som den äravsedd att uppfyllas i skolorna. Men det är däremot ganska ofrånkomligt att detfinns ätskiUiga elever och föräldrar som upplever vår religionsundervisning iskolan - jag bedriver själv sådan i den gymnasiala skolan nägra månader varjehöst som från sin synpunkt otillfredsställande och sådan somde inte vill ha den. De har uppfattningar om den som kan uttryckas med de finaorden att den inte överensstämmer med deras religiösa och filosofiskaövertygelse. De flesta använder förvisso inte de orden, men den meningen finnsi vad de säger. Jag anser aUtså att det kan vara viktigt ur mängasynpunkter, bäde religiösa och samhälleliga, att komma sådana föräldrar ochelever som naturligtvis inte är överväldigande många, men som ändå finns -tUl mötes i större utsträckning än man har gjort tidigare. Det är mot denbakgrunden som jag bland andra står för den reservation som är knuten tillutskottets betänkande. Vad beträffar handläggningen av framställningen från av den evangelisk-lutherska kyrkan i för att taupp det senast aktuella fallet är jag inte lika övertygad som att Kungl. Maj:t tovade med hänsyn till vad regeringen har sagt om hurreligionsundervisningen i skolan skall bedrivas, utan det var nog snarare så,att man inte vUle visa, som vi har uttryckt det, "en större generositetoch vilja till positivt handlande". Först sedan saken varit uppe iEuroparådets konvention för de mänskliga rättigheterna tUlkom denämbetsskrivelse som, förvisso lika bra, hade kunnat komma tidigare, om man hadesett mera generöst pä saken. vill jag också säga till att detvisserligen alltid är trevligt att bli beskyUd för att vara välvUlig det ärsällan man får höra så vackra omdömen om sig men att det inte är välviljan ioch för sig som har gjort att i reservationen också har tagits in en hänvisningtill m. fl. motion, utan det förhällandet att motionen i vissadelar hela motionen går mycket längre har en syftning fram mot det som jaghar velat stå för här. Det är alltså inte på grund av välvilja utan mera pägrund av ett sakligt bedömande, men är det dessutom välvilligt, mä det varahänt. Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap HerrOSKARSON i (m): Som jag sade i mitt första anförande är detotvivelaktigt sä, att mänga föräldrar känner sig oroliga och är mycketskeptiskt inställda tUl den religionsundervisning som bedrivs i skolan. Jag harsvårt för att gå ut och säga tUl alla dessa att det är vanföreställningar detta påstående fär svara för själv. Om det som säger skulle vara mängder avföräldrar som gjorde denna framställning om befrielse för sina barn fränreligionsundervisning i skolan det är svårt att säga om det är sä funnesdet väl anledning att ompröva, huruvida vi verkhgen har den rätta formen förreligionsundervisning eller om vi borde ändra den i något stycke. Jag tyckeratt man med fullt förtroende borde kunna överlåta den bedömningen tillföräldrarna. citerade helt riktigt ur läroplanen angåendeobjektivitetskravet, men det är väl fråga om hur objektivitetskravet tolkasoch hur det är möjligt att uppfylla. Jag vill från en interpellationsdebatt mellan dåvarandeutbildningsministern och den sedermera utnämndeutbildningsministern citera i en fråga somgällde just Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap Där sade angående objektivitetskravet följande: "har objektivitetskravet tolkats sä attläraren inte fär röja sina egna värderingar. Han skall vara neutral. Enligt minmening är en sådan ståndpunkt mycket svår att genomföra i praktiken. Och somjag sade är den också olycklig med tanke på skolans uppgift att främjapersonligt engagemang." Jag ställer mig mycket fundersam tUl den härbeskriv-rungen av hur objektivitet i religionsundervisningen skaU tillämpas idet praktiska skolarbetet. När talar kan man instämma imycket av det han säger. Hos mig kvarstår dock intrycket att reservationen harutformats pä ett sådant sätt att man litet försåtligt knyter an till en motionsom handlar om nägot helt annat. tvingas man, , att med kollegerna isitt eget parti ta upp en debatt om ståndpunkter i en sakfråga. Man kan juskjuta problemen ifrån sig och låtsas som om man i sak är överens, men såvittjag förstår är herrar i och Nordstrandh ingalunda ense. Detvore ganska bra om ni toge en inbördes diskussion om detta. Efter inlägg av dentyp som stär för vore det naturligtvis av intresse att få veta ommoderata samlingspartiet tycker att grunden för religionsundervisning i densvenska skolan skall ändras. Jag har sagt tidigare att jag befarar att man kan komma iett läge där många i säger sig: Kommer attacker av den här typen frånän det ena, än det andra hållet får vi väl göra som man har gjort i andraländer och avföra ämnet frän schemat. Grunden för ämnet har varit bl. a. denatt man har kunnat uppnå enighet inte bara i utan mellan olikareligiösa åskådningar, olika kyrkor och samfund, om att det är den här typen avundervisning som vi skall ha. Om man sedan ställer andra anspråk pä skolansundervisning än de som skolan åtar sig att svara för, blir det orimligt. Jag önskar att de som så ofta attackerar skolan ochlärarna i religionskunskap ställde litet större anspråk pä föräldrar, prästeroch pastorer och sade: Det är ert ansvar att ta vid där skolan inte kan gälängre. Men man riktar alltför ofta udden i attacken mot lärarna. Jag har väldigt svårt att förstå varför vi inte i någotannat ämne upplever att man i säger att principerna kanske kanaccepteras, men utformningen av ämnet är inte bra, läroböckerna är inte bra,lärarna sköter inte sin undervisning bra. Det finns naturligtvis goda ochmindre goda lärare i alla ämnen, men varför skall man ständigt knyta dessatankar just till ämnet religionskunskap? Tror herrar Nordstrandh och iHalmstad att det är det bästa sättet att stärka förtroendet för skolans godavilja pä denna punkt? Jag har byggt ut mitt resonemang något mer än vadreservationen kanske skulle föranleda, därför att jag tror att det bakomresonemanget finns en betydande oklarhet som bl. a. kommer fram i de olikauppfattningar som herrar Nordstrandh och gav uttryck för. jag troratt det är viktigt att vi talar klarspråk på den här punkten för att vi skallkunna bevara den enighet bakom ämnet som har kunnat samla sig om. Jag bestrider att min uppfattning inte skullevara klar jag försökte sä gott jag kunde i mitt första anförande tala om attmin ståndpunkt är fullständigt sammanhängande och klar. Om inteförstår den kan jag inte göra mycket ät det. Jag kan bara svara för mig själv. undrar om det inte finns något annat ämne iundervisningen som vore förtjänt av diskussion. Jag kan upplysa honom om attdet finns det visst. Det finns ett ämne som heter samhäUskunskap, där man kundediskutera en hel del utgående från målsättningen. Det är inget fel på den eftervad jag kan förstå jag är inte specialist på det ämnet - men det ärotvivelaktigt så att undervisningen ibland bedrivs på ett sätt som lämnar endel övrigt att önska, och en del av läromedlen i ämnet är inte heUer bra. Det finns alltså åtminstone ett ämne till som man kandiskutera. Jag vUl inte göra det nu jag har ingen anledning att göra det, fördiskussionen nu gäller inte det ämnet. SkuUe det komma upp i en motsvarandediskussion skall jag gärna diskutera det dä. Där är det emellertid inte frågaom nägon befrielse, och ämnet samhäUskunskap är från mänga synpunkter inteparallellstäUt med ämnet religionskunskap. Religionskunskapen intar onekligenen särstäUning bland grandskolans och gymnasieskolans ämnen. hotar med att om vi diskuterar det här ämneteller människors vilja att i undantagsfaU låta sina barn bh befriade fränundervisningen för att få individuell undervisning i annan form, kan det ledatiU att mänga säger: Lät oss avföra ämnet från skolschemat. Det vill jag intealls vara med om. Som jag en gäng pläderade för när vi tog förutsättningarnaför läroplanerna för gymnasieskolan vill jag ha ämnet kvar på skolans schema,gärna utökat. Men jag tror att det stora hotet mot ämnet ligger i att det finnsföräldrar, målsmän och elever, som av olika anledningar viU ha befrielse fråndeltagande i ämnet. Jag understryker fortfarande att dessa inte äröverväldigande många, men det finns en del. Hotet mot ämnet kan komma fråndessa människor, vUka uppfattar det som ett våld på deras religiösa och filosofiskaövertygelse om hur barnen skall uppfostras. Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap HerrWIKSTRÖM (fp): Jag kom inte med något hot utan gjorde baraen reflexion som jag tror många gjort. Om man tillräckligt ofta kommer med denhär typen av litet försåtliga attacker mot ämnet, blir det intemöjhgt att försvara den samsyn som legat bakom införandet av och vaktslåendetom ämnet pä skolans schema. har man att välja om man skall stå för dengrundval för ämnet som och kyrkorna har accepterat och som man kankarakteri- Befrielse från deltagande i undervisningen ireligionskunskap sera somen ekumenisk samsyn eUer om man vUl hävda en kulturkonservativ uppfattning,enligt vUken en direkt konfessionell undervisning är det mest önskvärda. Mankan inte dansa på båda dessa bröllop , . Herr talman; Jag vet inte om har nägonerfarenhet av att dansa på bröUop, men det är möjligt att harägnat sig åt det . Jag brakar inte göra det, hka litet som enfrikyrkhg. Jag skall säga en sak. Jag är för min deltrött på att höra ordet försåtligt. Det finns i reservationen inget försåtligtangrepp pä någonting. Reservationen anknyter till tankar och syften som finns itvå motioner. Reservationen tar långtifrån upp allt som finns i de bådamotionerna, inte heller i folkpartimotionen.