prot · FW09144 · 1973-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för . § 2 Ang. bostadspolitiken Herr statsrådet erhöllordet för att besvara (vpk) framställdainterpellation, nr 100, till herr inrikesministern , och anförde: har frågat inrikesministern: Avserregeringen att företa en allmän omprövning av riktlinjerna för bostadspolitikeni syfte att eliminera det privatkapitalistiska inflytandet inom bostadssektornoch trygga genomförandet av en social målsättning för bostadspolitiken? Är statsrådetför sin del beredd att medverka till att förslag om sådan ändring avprisregleringslagen föreläggs höstriksdagen att möjligheter skapas att utvidgadenna till att även gälla hyresområdet samt att beslut fattas om allmänthyresstopp? Vill statsrådetmedverka till att i avvaktan på framläggandet av förslag frånbostadsfinansieringsutredningen beslut fattas om sänkt ränta på statligabostadslån eller subventioner som kan möjliggöra hyressänkning i de senasteårens nyproduktion av flerfamiljshus? Enligt fastställd ärendefördelning inom departementet harinterpella-tionen överlämnats till mig för besvarande. Regeringen har bedömt det angeläget att kunna göraen samlad bedömning av bostadspolitiken. De tre utredningarna,boendeutred-ningen, bostadsfinansieringsutredningen och bostadsskattekommittén,har därför fått uppdraget att tidigarelägga arbetet på ett sådant sätt attutredningsarbetet i huvudfrågorna kan slutföras senast . Närutredningarnas förslag därefter har remissbehandlats kommer regeringen att taställning till det bostadspolitiska reformbehovet. (vpk): som jag tackar bostadsministern föratt han svarat på min interpellation vill jag uttrycka förhoppningen att svaretblir något utförligare . Statsrådet har påskyndat de trebostadsutredningar hans företrädare tillsatt, och det är ambitiöst och kan inteföranleda några anmärkningar. Jag har en viss förståelse för att han inte villbinda sig i detaljfrågor innan utredningarna framlagt sina förslag. Däremotmåste jag erkänna att jag är besviken över att han inte vill begagna tillfälletför att uttrycka sin principiella inställning till bostadspolitikens grundfrågor.Betyder denna tveksamhet att han tänker följa samma huvudlinje som sin företrädare,till vilken jag för övrigt vid höstriksdagens början ställde interpellationen?I så fall är det illavarslande för hyresgäster och andra bostadskonsumenter. Den huvudfråga det gäller är följande: Skallbostadspolitiken såsom vårt parti hävdar ha en social inriktning, dvs.skall en god och rymlig bostad betraktas som en social rättighet för allamedborgare oavsett deras ekonomiska tillgångar? Eller skall som nukapitalistiska spekulations- och monopolintressen tillåtas ha det avgörandeinflytandet inom bostadsförsörjningen? Regeringens politik har inneburit enrad eftergifter för de privatkapitalistiska intressena på bostadsområdet.Hyresgästerna får svida för de profiter som kapitalintressen tillägnar sig ialla faser av produktionsprocessen och under alla perioder av husets existens. Det börjar med marken. Markspekulation tillåts alltjämtdriva upp priserna och därined bostadskostnaderna. Jordvärdena har undergått enfantastisk ökning , framför allt i de stora städernaoch deras omgivning. Markräntan är en typisk monopolprofit som inte har någotsom helst samband med produktiv verksamhet utan beror av knappheten på mark ochmarkägarens monopolställning. Den enda effektiva metoden att stoppa stegringenav markpriserna och förhindra den tilltagande utplundringen av hyresgästerna pådenna väg är att samhället, lämpligen kommunerna, blir ägare till all markavsedd för bostads- och samhällsbebyggelse. Nästa fas byggmaterial av olika slag, Monopoliseringeninom denna bransch blir undan för undan allt starkare. De två cementtrusternasammanslås till ett cementmonopol. Storbankerna inriktar sina inköp av företagi hög grad på byggnadsmaterialindustrin. Monopol inom denna bransch ger destosäkrare profiter som konkurrensen utifrån ofta är svår. Monopolprofiternadriver upp priset på byggnadsmaterial och därmed bostadskostnaderna. Den endaeffektiva metoden att bekämpa monopolpriserna pä byggnadsmaterial är attförstatliga hela denna industri. Att ställa sig välvillig till monopol, som ifallet med cementindustrin, är att motverka hyresgästernas intressen. Kommer så själva byggnadsprocessen. avbyggnationen sker i privata företag. Även här har storbankerna skaffat sig ettväxande inflytande. Den privatkapitalistiska dominansen inom byggnadssektornbidrar till att skapa dåliga bostadsmiljöer och högre bostadskostnader. Enrimlig målsättning är att de kommunala och kooperativa bostadsföretagen iväxande omfång skall svara för sin egen byggnation. Eftersom kapitalkostnaderna räntor och amorteringar på bostadslånen ~ svarar för ungefär två tredjedelar avhyran och enbart räntekostnaderna uppgår till hälften av hyran i nyproduktionenär bostadsfinansieringen av avgörande betydelse för hyresnivån. Nuvarandesystem är splittrat och har en rad negativa verkningar. Alla torde varamedvetna om att subventioner till vissa årgångar av fastigheter intelångsiktigt löser några problem. Vårt parti har länge ställt kravet om totalfinansiering avallt bostads-och samhällsbyggande genom en statlig byggnadsbank. en låg ochfast ränta som en övergång till helt nya principer när det gäller formerna föroch storleken av bostadskonsumenternas bidrag till samhällets kostnader föratt säkra goda bostäder åt alla. Detta pekar på nödvändigheten av nya principer förbostadsförvaltningen. Man måste helt göra slut på spekulationen i bostäder, påockrandet i bostadsnöd. Alla flerfamiljshus bör ägas av kommunerna ochbostadskooperationen. Då kan en rättvis fördelning ske av tillgängliga bostäderoch medborgarnas utgifter för bostäderna uttas efter rationella och rättvisagrunder. Ett steg på vägen till ett sådant fördelningssystem är en obligatoriskkommunal bostadsförmedling. Det finns, herr talman, många andra problem som måste tasupp i en diskussion om bostadspolitiken - bostadsmiljöns utformning, skapandetav jämförbara villkor mellan dem som bor under olika ägandeformer,bostadsproduktionens storlek, byggnadsarbetarnas sysselsättningsproblem osv. -men jag skall i det här sammanhanget begränsa mig till de anförda, meraprincipiella synpunkterna. Det behövs enligt vår mening en grundläggande förändringav bostadspolitiken så att vi får ett slut på nuvarande förhållanden, därbostaden i stor utsträckning är en handelsvara, en kommersiell vara, därprofitintressen och spekulation driver upp hyror och bostadskostnader.Profitintressena måste bort från bostadsförsörjningen. Denna måste i sin helhetfå en social målsättning, där en god bostad betraktas som en social rättighetför alla människor. Denna grundläggande förändring av bostadspolitikenbrådskar, herr bostadsminister. Till dess den börjar genomföras krävs dethyresstopp och direkta insatser från stat och kommun för att sänka hyrorna i desenaste årens nyproduktion av flerfamiljshus. Hyrorna är för höga. De måstesänkas så att folk med vanliga inkomster har råd att bo hyggligt. Om det hade varit så som det har antytts ivissa tidningar att min avsikt är att köra över de tre bostadsutredningarna,hade jag naturligtvis kunnat gä in i ett konkret svaromål pä . är det emellertid min uppfattning att de tre utredningarna kan kommaatt presentera ett värdefullt material och värdefulla slutsatser ochförhoppningsvis också konstruktiva förslag om den framtida bostadspolitiken.Mot den bakgrunden anser jag att det vore olyckligt om jag utan dettamaterial och utan tillgång till dessa förslag skulle binda mig i olikasakfrågor. Därför har, det medger jag, svaret till blivitmycket kort. Jag skulle naturligtvis kunna göra vissa principiellauttalanden av karaktären att regeringen kommer i den framtida bostadspolitikenatt mycket starkt framhäva den sociala målsättningen. Jag skulle också,eftersom berörde markfrågorna, kunna uttala att enligtsocialdemokratins uppfattning bör samhället ha ett avgörande inflytande övermarkpolitiken . Men jag tror trots allt inte att det är detmänniskorna främst nu väntar på, utan det är de konkreta lösningarna päproblemen, och den diskussionen vill jag alltså skjuta på. Vi kommer att fårikliga tillfällen att föra den debatten senare med ett bättre underlag. framhöll också att det brådskar medreformerna. Jag har ingen anledning för min del att inlägga något veto mot denuppfattningen. Ett skäl till att de tre utredningarna fått uppdraget attslutföra sitt arbete är att regeringen menar att det ärangeläget att snabbt ha ett övergripande ansvar och grepp på helabostadspolitiken. Det tidsprogram som vi har lagt upp är sett frånutredningarnas utgångspunkt liksom också för dem som senare skall arbeta medremissmaterialet och även från kanslihusets utgångspunkt ett mycket pressattidsprogram. Jag tror inte att någon ansvarig politiker skulle vilja förordaatt vi går snabbare fram än vad regeringen nu har planerat. Jag har efter inlägg velatkomplettera mitt svar med detta. (vpk): Det är bara två punkter jag skall ta upp idet svar som bostadsministern nu ger. Jag vill understryka att det självfallet inte får finnasnågon motsättning mellan de konkreta lösningarna av akuta frågor och denlångsiktiga principiella målsättningen för bostadspolitiken i landet. Det storafel som har begåtts tror vi är att man icke har hållitfast vid målsättningen öm en socialt bestämd bostadspolitik utan vidtagitkonkreta åtgärder som stått i motsättning till denna princip, vilket såsmåningom lett till mycket olyckliga konsekvenser. Därför tror jag att det ärnödvändigt, om man skall få ett nytt och riktigt grepp om bostadspohtiken, attde konkreta lösningarna av akuta problem underordnas den långsiktigaprincipiella målsättningen, som måste vara en socialt inriktad bostadspolitik. Bostadsministern erkände att det brådskar, och det villjag än en gång understryka. Även med risk för att icke föras till kategorienansvariga politiker, som enligt borde begripa att regeringen inteförrän kan lägga fram något förslag på detta område, vill jag säga attjag för min del tycker det skulle vara synnerligen angeläget att regeringenredan i nästa års statsverksproposition, som lämnas till ,ger en redogörelse för behandlingen av de mest trängande uppgifternapå bostadspolitikens område. De stora och rätt vidlyftiga grepp som måste tasmåste ju rimligen också samordnas med regeringens ekonomiska politik i stort.Om en sådan samordning inte sker, kan det bli risk för improvisationer, och detkan tänkas att man då inte får igenom de förslag som är nödvändiga. Vissaåtgärder tror jag alltså att det är nödvändigt att lägga fram redan istatsverkspropositionen. kan säga att han harsuttit som bostadsminister och det framgår också av statsrådsprotokollen men regeringen har ändå suttit under och måste ta ett kollektivtansvar för bostadspolitiken i vårt land. Det gör att jag tycker att man medskärpa kan ställa kravet att fåren redovisning förregeringens intentioner på det bostadspolitiska området. Som säkerhgen känner till ärboende-utredningens delbetänkande ute på remiss. Remissyttrandena överförslaget skall vara inne . När vi har läst de olikaremissinstansernas förslag till synpunkter i det avseendet, skall vi taställning till om vi skall göra ett provisorium eller om det hela skall slåsihop till ett gemensamt paket. Som säkerligen också läst i tidningarnahävdar en del tunga remissinstanser att det vore olyckligt att vi, som deuttrycker det, bara får en fortsättning på det lapptäcke som bostadspolitikenutgör. De vill ha en prövning i stort. För min del anser jag dock inte att jagnu i slutspurten av det nämnda remissarbetet kan ta ställning i den frågan. När det sedan gäller förhållandet mellan principer ochpraktiska förslag kan det självfallet vara så att man snabbt kan ta ställningtill principerna. Det är oftast enklast att linjera upp vilka principer manvill skall gälla, och det är även förhållandet t, ex. med den framtidabostadspolitiken. Sedan är det ju mycket svårare att ange de praktiska lösningarnaoch att visa på vilka finansieringsvägar man skall använda. Jag kan försäkraatt vi på bostadspolitikens område har mycket stora svårigheter att komma tillrätta med. Jag skall med glädje avvakta vilka konkreta lösningar vänsterpartietkommunisterna kan komma att anvisa. Det kommer att bli rikliga tillfällen attföra fram sädana förslag. Men jag har för min del stor respekt för desvårigheter som vi har framför oss. Därför tycker jag att steget mellan deprincipiella ståndpunkterna och genomförandet av dessa i verkligheten inte ärriktigt så kort och så enkelt som ville göra gällande i sinreplik. Ang. den industriella utvecklingen i (vpk): Jag kan returnera bostadsministernskomplimang och den stora förväntan han sade sig hysa inför våra förslag med attsäga att vi på vårt håll med stor glädje motser förslag, från regeringen om enförnuftig bostadspolitik. Överläggningen var härmed slutad. § 3 Ang. den industriella utvecklingen i Herr statsrådet erhöllordet för att besvara (vpk) framställdainterpellation, nr 139, till herr civilministern , och anförde: 1. omkoncentration av massatillverkning till östkusten är förenlig med regeringensregionalpolitik, 2. vilkenindustriell utveckling regeringen kan garantera och om enstatlig skogsindustri med hög förädlingsgrad är en del i en sådan utveckling, 3. om det är tillfredsställande att företag av miljöskäl flyttar Ang. den industriella utvecklingen i tillverkningentill kusterna i stället för att vidta erforderliga reningsåtgärder i inlandet. De frågor ställer berör flera statsrådsansvarsområden. Jag skall försöka behandla dem i ett sammanhang. Tyvärr är det så att många äldre massafabriker släpper utstora mängder föroreningar i luft och vatten. Utsläppen är betydligt större änvad som motsvaras av de krav man ställer på nya anläggningar. De gamlamassafabrikerna har också ofta en otillfredsställande arbetsmiljö. Miljövårdsmyndigheterna har som villkorför tillstånd till fortsatt drift av en rad äldre massafabriker ställt krav påminskning av utsläppen. Samhällets krav pä minskade utsläpp har tvingat fram ensnabb utveckling av process- och reningstekniken. Förläggning av en nyanläggning vid vattendrag i inlandet, som så sent som i slutet på 1960-taletansågs omöjlig från miljösynpunkt, anses nu kunna tillåtas i vissa fall. Liksom förmodligen flertalet människor i det här landetanser jag det vara helt riktigt att så långt möjligt avlägsna de allvarligaföroreningsutsläpp som omoderna industrier orsakar, inte minst massafabriker. Även om utvecklingen gått snabbt medför tyvärr dagensprocess- och reningsteknik fortfarande vissa utsläpp av föroreningar. Vidareföreligger alltid risk för stora okontrollerade utsläpp vid eventuelladriftstörningar. Miljöhänsynen gör det därför angeläget att vid nyanläggningbeakta de varierande miljöförhållanden som råder i olika områden. Detta kan ien del fall innebära att förläggning till vissa platser i inlandet eller vidkusten - från miljösynpunkt är mindre lämplig än förläggning till andraplatser. Det är alltså inte fråga om att, som antyder, flyttatillverkningen till kusterna i stället för att vidta reningsåtgärder iinlandet. Så långt det är möjligt bör nya massafabriker förläggas även iinlandet. De förändringar som planeras för de av nämndafabrikerna medför en rationalisering av massaproduktionen. Eneffektivi-tetshöjande strukturomvandling är en förutsättning för att dennorrländska massa- och pappersindustrin skall behålla sin konkurrenskraft ochge fortsatt sysselsättning. En sådan utveckling är naturligtvis förenlig medregeringens regionalpolitiska strävanden beträffande . Vad slutligen gäller fråga om vilkenindustriell utveckling regeringen kan garantera anser jag attdet vore fel att såväl för som för något annat län här ställaut några garantier för en viss utveckling. Självfallet bör kraftfulla insatsergöras för att hävda sysselsättningen i . Så sker också. Störredelen av länet ingår i stödområdet. fr. o. m. t.o. m. har lokaliseringsstöd i form av bidrag och lån utgåtttill 159 företag med ca . Härav är 51 miljoner kronordirekta bidrag. Inte i något annat län har bidrag utgått till så många företagsom i . Den beräknade sysselsättningsökningen till följd avdetta lokaliseringsstöd uppgår till ca 2 800 personer.Arbetskraftsundersökningarna antyder att under1970-talet har haft en något bättre utveckling inom industrin än under Självklart har de regionalpolitiska insatserna haft storbetydelse för denna utveckling. (vpk): Jag tackar för att jag har fått svar på mininterpellation. De frågor jag har ställt i interpellationen är ju omfattande,och de kanske skulle ha kunnat få ett mer positivt svar. Efter vad jag harkunnat finna är det enligt statsrådet tydligen bra som det är . Defarhågor som man hyser för utvecklingstendenserna i har statsrådetinte på något sätt kunnat dämpa. Frågorna är också ställda utifrån ett konkret fall: StoraKopparbergs bergslags AB:s planer på att koncentrera sin kemiskamassatillverkning till . Denna rationalisering mynnar ju ut i en starkcentralisering. Den går också stick i stäv mot den utveckling som skallmöjliggöra en regional balans. I första hand drabbas av att 70arbetstillfällen kommer att försvinna. Hela den här satsningen på Skutskärkommer också - med koncentrationen och centraliseringen att innebära att inomStora Kopparbergs verksamhetsområde 400 arbetstillfällen försvinner. Inte ensSkutskär kommer att få fler arbetstillfällen. Dessa åtgärder är en följd av denutveckling som har bedrivits av storbolagen. Möjligheten för skogsindustrin iDalarna att utvecklas kommer att försvåras det påpekar även iKopparberg i sitt yttrande till detta ärende. Denna utveckling fortsätter attfå katastrofala följder för hela länet. Vi skall se det mot bakgrunden av attKopparbergs län jämte har drabbats hårdast av avfolkningen. Trots att det finns väldigt rika naturtillgångar inomlänet har man inte kunnat utnyttja dem på ett sådant sätt att det har löstarbetslöshetsproblematiken, I stället har man en brinnandesysselsättningskris. Vi skall också ha i minnet att 1965-1970 föriorade10 000 sysselsättningstillfällen. Denna utveckling har helt frambringats av deprivata storbolagen i deras hänsynslösa rationalisering. Man har främst tagitråvarorna från denna del av landet, och man har underlåtit att förädla dem ilänet. Förädlingsgraden i länet är mycket låg. Men statsmakterna har ju också förespråkat en politik somblivit en eftergiftspolitik gentemot dessa starka kapitalintressen. Denspontana utvecklingen med kortsiktiga vinstintressen som drivkraft har i stortsett fått härja fritt. När man tar del av vad i länoch också regeringen sade när de skulle handha det här aktuella fallet iSkutskär, så funderar man: Var finns de planer som skall förverkligaregeringens stolta deklarationer när det gäller de regionalpolitiskamålsättningarna? Det sägs ju i propositionen "att det bör vara en ambitionbåde vid regionalpolitisk planering och vid fysisk planering att alla vuxnapersoner i arbetsför ålder så långt det över huvud taget är möjligt skall kunnafå tillgång till yrkesarbete i hemorten eller inom rimligt avstånd från den ochatt medborgarna i gemen skall komma i åtnjutande av en god samhällsservice ochsamtidigt ha möjlighet att leva i en positiv yttre miljö". Men det räcker inte med de här deklarationerna, för detbehövs ju också ett handlande som överensstämmer med dem. Det är tydligen såatt Ang. den industriella utvecklingen i Ang. den industriella utvecklingen i regeringenanser att man kan koncentrera stora delar av massatillverkningen tillöstkusten och anser att det är förenligt med de regionalpolitiskamålsättningarna, som man inte har några andra medel att föreslåKopparbergs län, trots att man är väl medveten om att man försämrar underlagetför en fortsatt sysselsättning. Jag tycker det är avslöjande när statsrådet här använderargument som att rationalisering och konkurrenskraft skall ge fortsattsysselsättning. Man ger liksom efter för de privatkapitalistiskavinstintressena och låter hela den här karusellen hamna ute vid kusten utan attta hänsyn till inlandet och de problem som där finns. När tillstyrkte att det aktuella bolagetskulle få koncentrera sig till , uttalade man också bestämt att att statsmakterna och även det sökande företaget skulle bidra till enkraftfull utveckling av landets näringsliv. När jag nu frågar om länet skall fåen garanterad industriell utveckling och eventuellt en skogsindustri med högförädlingsgrad, som kan vara en statlig satsning, hänvisar statsrådet tilllokaliseringsstödet. Det skulle enligt statsrådet vara fel att också ställa utnågra garantier. Jag får nog och här talar jag för övervägande delen avinvånarna i ~ uttala min besvikelse över att inte regeringenvill ta det grepp på sysselsättningspolitiken som verkligen behövs och t, ex.upprätta en långsiktig sysselsättningsplan, där garantier för en industriellutveckling i måste vara en del. Man kan också fråga sig vad de här befolkningsramarnaskall ha för uppgift, om det inte finns några konkreta åtgärder bakom dem. Hurskall de uppnås? Eller är det så att befolkningsramarna är lika mycket luft somcenterns högt ställda befolkningsramar? Statsrådet hänvisar till att kraftfulla insatser hargjorts och syftar då på att lokaliseringsstöd har utgått till många företag med200 miljoner . Vidare hänvisar statsrådet till att denberäknade sysselsättningsökningen genom lokaliseringsstödet skulle bli 2 800personer. Det är tur att statsrådet hänvisar till den beräknade effekten, förenligt meddelande från har effekten blivit endast 1 670 personer.Undersökningar som jag själv kunnat göra och uppgifter som jag fått från andravisar att också denna siffra kan vara i överkant det finns t. o. m. de somhävdar att den är mycket i överkant. De som är arbetslösa, de som har beredskapsarbete, de somhotas av arbetslöshet eller de som står i begrepp att söka sig ut påarbetsmarknaden anser nog inte att den här stödverksamheten kan lösa de svåraproblem har. Effekten av stödverksamheten kan diskuteras. Vilken ärnettoeffekten av denna stöd- och subventionsverksamhet? Vi kan se på t. ex, transportstödet. Det uppgår förnärvarande till ca 4 miljoner i länet. 2,5 av dessa 4 miljoner går till detstörsta bolaget i länet, det som har de största vinsterna, nämligen StoraKopparbergs bergslag. Där kan man ju tala om gåvor och subventioner. Vad som behövs nu är väl åtgärder som bryterkapitalintressenas utvecklingstendens. Men fattigdomen i svaret på åtgärder iden här riktningen får tala sitt tysta språk om regeringens passivitet ochovilja att ta itu med problemen. i säger också att det är avmiljöskäl som man tillstyrker en kustlokalisering, som man är oroligöver den framtida utvecklingen. Man är medveten om att regionalpolitiska skältalar för en utbyggnad inom länet. Miljöskälen har åberopats för att dennakoncentration till kusten skulle genomföras - utbyggnaden till kusten skulletydligen uppfylla miljökraven. Jag frågar mig då varför det inte går att göraen satsning i inlandet. Är det så att man gör som de s. k.utspädningsfilosoferna? De vill ju att man skall godta utspädning i störrevatten men inte i mindre. Man kan också fråga sig om det inte hade varit bättre attvänta med den utbyggnad som bergslag vill genomföra, för detär enligt vissa sagesman möjligt att vi inom blott får en sådanreningsteknik att utbyggnaden av massatillverkningen kan förläggas till inlandet.Vidare är koncentrationen till ett belägg för vad vi från vpk:s sidasade när den fysiska riksplanen behandlades: man ställer hårda miljökrav utanatt driva fram en verklig satsning på forskning som möjliggörindustrilokaliseringar av timg industri till inlandet. Bolagen måste tvingastill en sådan här forskning, men även statsmakterna får satsa hårt på området. Vad vi nu fått är ett slags cirkelargumentation. Vi skallskydda miljön, men vi har ingen effektiv reningsteknik och alltså får vi spädaut föroreningarna, varför det blir kustlokaJisering för att räddainJandsmil-jön.