prot · FW09105 · 1973-12-31 00:00:00 — Statsrådet sade , att principen omäktenskapets frivillighet, som lagförslaget fastslår, skulle innebära att densom "efter moget övervägande" håller fast vid sin önskan omskilsmässa skall få den tUlfredsställd.Jag är inte övertygad om att en lagstiftning som ger möjlighet till skilsmässautan obligatorisk betänketid är den bästa lösningen för makar när det gälleratt fatta beslut i skilsmässofrågan under "moget övervägande". Närman formellt fattat beslutet, står man psykologiskt sett i en ny situation medmöjlighet att eventuellt se sin belägenhet i ett nytt ljus. En betänketidskulle då ge makarna ytterligare möjlighet att söka kontakt medfamiljerådgivningen och minska risken för beslut som i hastigt mod fattats istrid med makarnas djupare intentioner. Jag yrkar därför bifall, fru talman,till reservationen 14 vid lagutskottets betänkande nr 20, som anknyter tillmotionen 1778. Äktenskapslagstiftningen m. m. FrökenMATTSON (s): Som motionär och som en av ledamöterna ifamUjelagssakkunniga skuUe jag i detta skede av debatten helt enkelt ha kunnatstryka mig från talarhstan. De synpunkter som bör anläggas pä lagutskottetsbetänkande nr 20 har redan på ett fint och föredömligt sätt förts fram av bl.a. och fröken i . Att jag ändå tar i anspråk beror på att mani början av debatten sade att de socialdemokratiska kvinnorna inte har fåttsina synpunkter tillgodosedda. Jag vill därför framhålla att vi från har drivit frågan om en ny och som statsrådetLidbom sade modernare familjerätt och äktenskapslagstiftning. Min förstaåtgärd som nyvald ordförande för nu var att leda enuppvaktning till dåvarande justitieministern med ett krav pä detta. På vårkongress 1968 hade vi en utfrågning av dåvarande statsrådet omäktenskapslagstiftningen och familjerätten. När man går tUlbaka tillprotokollen och ser vad statsrådet sade då och vUka synpunkter vi förde fram idiskussionen om familjerätten, finner man att mycket är nästan ordagrantinpassat i direktiven tUl de fortfarande arbetande familjerättssakkunniga. Detär moderna och riktiga synpunkter som förts fram, och vi har ansett det varaett mycket värdefullt bidrag som vi har givit tUl diskussionen om hur dettaarbete skall bedrivas. föreligger det reservationer och även motioner frånkommunistiskt häll i anledning av propositionen och utskottsbetänkandet. Jagvill passa på tillfället att understryka att jag personligen, och säkert mångamed mig, delar en hel del av de synpunkter som förts fram. De är nämligen påmånga punkter ganska identiska med vårt mycket omtalade program, som harberörts vid många tillfällen här i när vi har diskuterat olikafrågor. Det har också ett avsnitt om familjerätten, och vi säger i vårtprogram: "Nuvarande familjerättsliga lagar bör vara en del ien samlevnadslagstiftning vars grundläggande värdering är att familjen är enfrivUlig samlevnad mellan ekonomiskt oberoende och självständiga individer. MedfamUj avses då alla former av sammanboende med två eller flera individer." Det är emellertid en viss skillnad mellan riktpunkter ochmålsättningar för framtiden och vad man bedömer som möjligt attgenomföra. Vi har nog för vår del velat hävda att dessa tankar skall kunnagenomföras stegvis och att vi tar ett ganska viktigt steg i och med Akten skåp slagstift-ningen m. m. attriksdagen efter den mycket lugna och sakliga debatt som vi har fått säkerligenkommer att anta det föreliggande lagförslaget. I mitt arbete i familjelagssakkunniga har jag också följtde direktiv som är givna. Det kommer att bli ett mycket viktigt steg på vägenmot den målsättning som ställs upp bl. a. i program men som viännu icke kan helt realisera och i all synnerhet inte helt diskutera, eftersomden väldigt viktiga delen om äktenskapets ekonomiska rättsverkningarfortfarande återstår att diskutera inom utredningen. Vi kommer alltså att rösta för detta betänkande, och viställer oss bakom de tankegångar som statsrådet har fört fram. Det är päett par punkter som i varje fall jag personligen ställer mig en aning kritisk.Jag tror det hade varit ytterligt lämpligt om man hade följt direktivens ochutredningens tankar pä att äntligen göra äktenskapet till en ren privatsak fördem som vill ingå äktenskap med det anmälningsförfarande som vi hadeföreslagit. Så har tyvärr inte skett. Man har också gått emot familjelagssakkunniga när viföreslagit att trohetsbegreppet skall försvinna ur lagen. Vi vet inte - det harbetonats tidigare varför fler och fler människor föredrar att inte gifta sig.Men en av anledningarna kan vara att vår generation är en självrannsakande ochärlig generation som vet att utgångspunkten för den nuvarande lagstiftningen,nämligen att en sammanhållning mellan två människor skall vara livsvarig, oftainte håller. Det är måhända olyckligt, men sä är ändå fallet. Och människortycker jag har talat med många att de inte vill ge sig in på att lova enlivsvarig trohet, inte vill avge ett löfte som de önskar hålla men som dekanske inte kommer att kunna hålla, beroende på hur omständigheterna formas iframtiden. Vi tror med andra ord att med en förenklad vigselceremonioch med en avdramatisering av de högtidliga löftena skulle måhända fler ingåäktenskap än vad fallet är . De som lever samman har ändå, såvitt jagförstår, samma ärliga vilja att hälla ihop och bilda familj. Om detta vittnarbl. a. det faktum att enligt gjorda undersökningar två tredjedelar av allaogifta mödrar bor tiUsammans med barnets far. Vi tycker för vår del att manmåste anpassa lagstiftning och åtgärder efter de faktiska förhållandena, och vivill verkligen försöka skapa samma villkor för människor, oavsett vilkensamlevnadsform de har valt. Detta är ju en synpunkt som statsrådet harunderstrukit, dä han pä s. 85 i propositionen skriver; "I fråga omvårdnaden om barn och rätten tUlden gemensamma familjebostaden bör eftersträvas i sak enhetligaregler för alla samlevande oberoende av om samlevnaden sker inom äktenskapetsram eller inte." I princip står alltså statsrådet bakom de förslag som harlagts fram i värt betänkande. Det är pä en enda punkt som jag har ansett mig tvungen attmotionera. Jag har gjort det tillsammans med och LenaHjelm-WaUén, och det gäller den inkonsekvens som finns i propositionen, dä manfrångår majoritetens förslag om att barn skall växa upp under sammaförhållanden vare sig föräldrarna är gifta eller inte. Det rör sig alltså omvärdnadsfrågan. Vi hävdar för vår del att möjlighet skall finnas för ogiftaföräldrar att utöva vårdnaden gemensamt. Jag behöver inte utveckla tankegångarna alltför utförligt - saken har berörts i flera Förutom de rent principiella synpunkterna på jämUkhet följer en radpraktiska fördelar av att bägge föräldrama kan ha den gemensamma vårdnaden. Detär olyckligt och inkonsekvent att vårdnaden kan flyttas över från fadern tillmodern och från modern till fadern men att föräldrarna inte kan ha vårdnadengemensamt. Jag nämner som exempel undertecknandet av skolintyg. Ena föräldernkan inte underteckna en sådan handling, om den andra föräldern inte skulle varatillstädes. Jag ber därför, herr talman, att fä yrka bifall till reservationen19 av , och . Inom parentes sagt harsamma yrkande som i reservationen rests också av , som deladereservanternas uppfattning i utskottet. Slutligen vill jag mycket kort beröra den diskussion somförts om betänketiden. Jag kan försäkra kammarens ledamöter att vi i vårtutredningsarbete har varit i nära och intim kontakt med verksammafamiljerådgivare och diskuterat med dem åtskilliga gånger. Vi har tagit del avderas synpunkter och varit med på som de haft. Och jagtror att man kan ta hänsyn till vad de säger, nämligen att hemskUlnadsåret intespelar någon som helst roU. De menar att en betänketid som vi har förnärvarande är alldeles för lång. Om man befinner sig i en kris och vet att deninte behöver lösas förrän , sä förpuppar man sig så att säga medsin situation och sina problem. Först när sju har gått och manbörjar se slutet pä betänketiden börjar man försöka reda upp situationen sägott det går, säger familjerådgivarna. Enligt deras mening bordebetänkeinstitutet egentligen vara . Det är en tUlräckligt lång ochtillräckligt för att man gemensamt skall kunna tänka igenom situationenoch diskutera och ordna det för sig. Men vi har inom utredningen ändå sagt sexmånader för att bli enhäUiga, och vi har gjort det just för de fall då man inteär överens eller då det finns bam under . FamUjerådgivarna framhåller också, och där tror jag att dehar alldeles rätt, att det i ett familjeförhållande aUtid finns betänketid,lagstadgad eller inte, innan man kommer till det definitiva beslutet. Det ärinte många skilsmässor som bestäms , eller . I regelhar den föregåtts av mänga kriser och samtal, av veckors och månaders tankar påhur man skall klara upp situationen. Utifrån de utgångspunkterna tror jag attdet är riktigt vad utskottsmajoriteten har kommit fram tUl och ocksåförordar, nämligen att i de fall då vederbörande är överens och inte har någraminderåriga barn bör ingen betänketid finnas. Den har så att säga ändå legatbakom den process som lett fram tUl beslutet om att man skall gå skilda vägar.Jag tror också att det är värdefullt att dessa synpunkter kommer till uttryck ikammarens protokoll. Sedan är det en helt annan sak att familjerådgivningen iframtiden, när vi vUl ha det riktigt idealiskt, inte skall sättas in så sent.Den skall sättas in på ett mycket tidigare stadium, då det finns möjligheteratt reda upp det som kanske kan urarta till en svår krissituation.FamUjerådgiv-ningen bör då också byggas ut och utformas så att den når alla,inte minst de människor som allra bäst behöver den men som på grund av socialaomständigheter och annat kanske har svårast att självmant söka upp den. A ktenskapslagstift-ningen m. m. Ä ktenskapslagstift-ningen m. m. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill utskottets hemstäUan pä samtliga punkter i lagutskottets betänkande nr 20utom när det gäller möjlighet för ogifta föräldrar att utöva vårdnadengemensamt, där jag yrkar bifall till reservationen 19 av m. fl. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. HerrWESTBERG i (fp): Låt mig börja med ett erkännande tillstatsrådet för hans sätt att reagera inför den opinion, inte minst denkristligt inspirerade, som mötte familjelagssakkunnigas betänkande. Statsrådethar lyssnat och i väsentiiga avseenden förbättrat förslaget frän utredningensmajoritet, och detta hälsar jag givetvis med tillfredsställelse. Men dethindrar inte att jag har kvar den inställning som jag gav uttryck för i dendebatt som statsrådet och jag förde den dag lagrådsremissen offentliggjordes. I motion1800 har jag hemställt att mätte 1. försin del avslå den proposition, som vi här behandlar och 2. som sin mening ge Kungl. Maj:t tUl känna vad i motionenanförts om nya överiäggningar med de övriga nordiska länderna i fråga om äktenskapslagstiftningen i syfte att nå harmonisering mellan de olika nordiska ländernas lagstiftning på detta viktiga område. Tyvärr har utskottsmajoriteten inte velat tillstyrka dennahemställan. För egen del har jag fortfarande väldigt svårt att förstå varfördet skall vara nödvändigt att ha så bråttom. Visserligen hänvisade statsrådetLidbom tiU en lång utredningsperiod, när vi diskuterade de härfrågorna. Men det kan ju inte befria oss från Helsingforsöverenskommel-sensklara målsättning om såvitt möjligt gemensam nordisk lagstiftning.Äktenskapslagstiftningen har ju också länge ansetts som en av de väsentligastedelama i den nordiska rättsgemenskapen. Jag vill därför fråga statsrådet;Innebär regeringens beslut att bortse från de andra nordiska ländemas hållningi själva sakfrågan och kravet för överläggningar enkursomläggning när det gäller den samnordiska linjen i fråga omlagstiftningsarbetet ? Jag tror det är viktigt med ett klart besked på denpunkten. Detta är en fråga som berör väldigt många människor. Justdetta lagstiftningsområde har en påtaglig och daglig betydelse för storagrupper av invånare. Vi har en öppen nordisk arbetsmarknad, en långtdriven ekonomisk gemenskap, helt öppna gränser de nordiska länderna emellan.Allt detta och mycket annat gör att stora grupper nordiska medborgare verkar iett annat land än sitt eget. Det är för dessa en mycket stor fördel, om vi haren likartad lagstiftning inte minst på äktenskapsrättens område. Därför stäUerjag frågan: Varför har regeringen varit sä ovillig att göra ytterligareansträngningar för att nå fram till en gemensam lagstiftning? Det var så mycket mindre angeläget att här skynda iförväg, eftersom mycket ännu återstår att utreda, innan vi kan få en reform somtäcker Huvuddelen av bestämmelser rör deekonomiska rättsverkningar som följer pä ingående och upplösning av äktenskap,och den delen mäste finnas med i sammanhanget för att vi skaU få en samladbild av hela det problemkomplex det här gäller. Det är mycket möjligt attförslaget också i de delar vi nu behandlar skulle ha fått en annan utformningom vi fått en helhetsreform i stället för den delreform det nu gäller.Gemensamhet pä detta område är något så viktigt att nya försök borde ha gjortsför att finna en gemensam, tUlfredsställande lösning. Men nog om detta. Jag nöjer mig med att hänvisa tillmotionen och yrkar bifall till reservationen 1. Även om den lagstiftning vi nu diskuterar berör inteendast oss svenskar utan även i betydande utsträckning våra nordiska grannar,är det ändå framför allt fråga om en kursangivelse för vårt eget folk pä ettutomordentligt viktigt område. I sitt svar till mig yttradestatsrådet bl. "Vår ambition är att få en modem, tiU nutidaförhållanden anpassad äktenskapslagstiftning, som i sin mån bidrar till attbevara familjen och äktenskapet som den naturliga formen för samlevnad i vårtsamhälle". Det är såvitt jag förstår en lovvärd ambition, men detåterstår att se om den lagstiftning som vi nu diskuterar kommer att innebäradet värn för familj och äktenskap som den målsättningen anger. Jag har för egendel svårt att tro det. Redan grundsynen bakom direktiven tiU utredningen och denproposition som ligger på bord talar emot detta. Det man villbevara måste man värna om. Och går det enligt min mening inte att ståneutral i förhållande tUl de olika samlevnadsformer som förekommer på dettaområde. Samhället måste ha rätt och enligt min uppfattning också plikt att sägaifrån att det prioriterar äktenskapet. Detta bör samhället genom lagstiftningenge utttryck för och medverka till, sä att människor inte av ekonomiska,juridiska eller andra skäl behöver tveka att ingå äktenskap. I det sammanhangetvUl jag gärna tillägga att jag för min personliga del delar den kristna synenpä äktenskapet som en livslång gemenskap. Däremot uttalar jag ingen dom överdem som inte har samma uppfattning. Jag delar den mening som kom till uttryck ifru anförande att vi måste visa tolerans, förståelse, barmhärtighetoch omsorg. Det hindrar dock inte att jag bl. a. från samhällets synpunktprioriterar äktenskapet och vill värna om de värden som äktenskapet och familjenstår för. Det finns delar i den föreslagna lagstiftningen som enligtmin mening försvagar äktenskapets stäUning. Jag tänker på förslaget omförenklad borgerlig vigsel, där allt tal om löften och ansvar gentemotvarandra, barnen och samhället saknas. Jag tänker också på förslaget omsnabbskilsmässa - det är bara att lämna den andra utan vidare, och det finnsinget krav på betänketid när barn under 16 är saknas. Hur lättvindigt blir detinte att bryta upp ur äktenskapet? Jag tänker vidare på förslaget omborttagandet av den obligatoriska medlingen, som visserligen kan diskuteras isin nuvarande form, men som ändå borde innehålla möjligheter till variation ochförenkling med bibehållet krav på Ä ktenskapslagstift-ningen rn. att medhngskall äga rum. Pä sikt kan det jag nu nämnt och en del annat som jag intehunnit beröra innebära en nedvärdering av äktenskapet som sådant. Formerna harsom all erfarenhet visar en stor benägenhet att påverka innehållet. Enhgt minbestämda mening är det angeläget att vi i vår lagstiftning värnar omäktenskapet och familjen och ökar tryggheten i äktenskapet för makar och barn. Då jag måste räkna med att mittförstahandsyrkande kommer att falla vill jag utan vidare argumentation yrkabifall även till reservationerna 2, 5, 6, 8, 9 och 14. FruHAMBRAEUS (c): Det fattas många beslut i den här kammarensom får biverkningar som vi inte räknat med. Pä det område som vi diskuterar är det oerhört svårt att överblicka konsekvenserna av vårt beslut. Vi röross här med frågor om på vUket sätt värderingar ändras och följderna församhället av att olika företeelser anses socialt acceptabla eller inte. Dethade varit klokt att skynda långsamt, att åtminstone vänta och se helalagstiftningen rörande äktenskapet i ett sammanhang och då även bibehållasamarbetet med övriga . Utredningen som ligger bakom det förslag vi behandlar hararbetat med direktiv vilkas värderingar jag inte delar. Jag anser inte attsamhället bör vara neutralt till olika samlevnadsformer, utan jag anser tvärtomatt samhället bör klart säga ut att äktenskapet är den bästa samlevnadsformenmellan man och kvinna och att äktenskapet i princip är hvsvaraktigt. En nyutredning bör tillsättas med denna grundvärdering i direktiven. Det skullekanske bli lättare att få samarbete i med de värderingama. Jag beralltså att få yrka bifall till reservationen I angående avslag på propositionnr 32. Samhället har, även oberoende av etiska normer, ettintresse av att familjebildningen är fast i formen och stabil. Många har idebatten belyst barnens behov av trygghet, varför jag inte tar upp densaken . betänkande nr 21 ger ett praktiskt exempel på hurnärmast skrattretande komplicerat för samhäUet det blir när man prövar attjämställa olika samlevnadsformer. Enligt min mening bör samhället respekteraatt människor väljer andra samlevnadsformer. Det innebär dock inte att dessaformer skall jämställas i lagen. För äktenskapets varaktighet har det stor betydelse vilkaförväntningar man har på äktenskapet. Om man gifter sig med den inställningenatt går det inte som man tänkt sig och hittar man någon som passar en bättre,så är det ju lätt att skilja sig, och då är förutsättningama små att man skalllyckas få uppleva den utvecklande och djupt tillfredsställande tryggheten i attväxa ihop med en annan människa. Man går då miste om den djupaste gemenskap somfinns. Går man däremot in i äktenskapet med den inställningen att nu hör viihop för alltid, nu är denna människa mig given i lust och nöd, med fel och förtjänster min närmaste medmänniska , då har man en helt annan vilja och beredskap tillanpassning. Alla äktenskap kräver anpassning, och vi kan behöva hjälp med detav känslokompetenta erfarna rådgivare. Anpassning kräver ansträngning, och fördet behövs det motivation. med attäktenskapet är hvsvaraktigt, och om lagstiftningen om upplösning aväktenskapet har undantagskaraktär, hjälper det till att motivera oss. Människorkan bryta ner varandra i ett äktenskap, och skUsmässor är ibland nödvändiga.Men det finns ingen "ende rätte". Förälskelser kan komma och gå, menäktenskapet är något mycket mera än bara förälskelse. Jag tror att vi behöveren generösare och öppnare syn pä samlevnaden alla oss människor emellan. Vi harför litet värme och avspändhet och beredvillighet att lyssna och komma varandranära. Vi behöver varandra allihop: ungdomar, barn, gamla, män och kvinnor. Våröversexualiserade tid kan inte bota känslokylan. Våra ytkontakters myckenhettenderar att förflacka oss. Vi behöver medmänsklig, öm kontakt på ett djupareplan med flera människor. Det finns sä mänga krampaktigt ensamma. Och den lillasnålt isolerade kärnfamiljen är inte mitt ideal. Men låt oss inte ännu en gäng kasta ut barnet medbadvattnet! En kärnfamilj, där mor och far lever i den trygga gemenskap somvissheten om att man hör ihop för livet ger, har förutsättningar att bliöppnare och ta in ensamstående i sin gemenskap. Jag tror det är viktigt att viskapar möjligheter för detta i samhällsplaneringen. Människan har behov av ytkontakter och stimulerandeomväxling, men hennes djupaste behov är ändå, tror jag, den nära, livsvaraktigasamhörigheten med en annan människa. Samhället bör stödja och uppmuntra, men ocksåuppfordra oss när vi strävar efter den samhörigheten. Ä ktenskapslagstift-ningen m. tn. På förslag av herr förste vice talmannen beslöt kammarenuppskjuta den fortsatta överläggningen rörande dessa betänkanden till kammarensnästkommande sammanträde. § 5 Herr förste vice talmannen meddelade att påföredragningslistan för kammarens nästa sammanträde skulle justitieutskottetsbetänkande nr 26 och socialutskottets betänkande nr 18 uppföras närmast efterlagutskottets betänkanden nr 20 och 21. § 6 Anmäldes och bordlades Kungl. Maj:ts proposition nr131 med förslag till ändringar i bestämmelser om kriminalvård ifrihet, m. m. § 7 Anmäldes och bordlades Nr 25 angående uppskov med behandlingen av vissa ärenden Nr 29 i anledning av Kungl. Maj:ts i propositionen1973:125 gjorda framställning rörande de allmänna riktlinjerna för denekonomiska politiken jämte motioner Onsdaeen den-- '' ' anledning av Kungl. Maj;ts proposition 1973:125 angående 30 mai 1973----- komplettering av riksstatsförslagetför /74, m. m. jämte -------------------- motioner § 8 Meddelande ang. enkel fråga Meddelades att följande enkla fråga denna dag framställts,nämligen av Nr 238 Fröken i (c) till herrutbildningsministern angående den personella assistansen för vissa handikappadeelever i : Är statsrådet beredd vidta åtgärder för att de förändradebestämmelserna om statsbidrag till personell assistans för vissa handikappadeelever i inte innebär försämrad situation för de kommuner somtidigare haft hög ambitionsnivå när det gällt att hjälpa nämnda elever? § 9 Kammaren åtskildes . Förteckningöver talare Nr 105 (Siffrorna avser sida i protokollet) Herr förste vice talmannen 3 FrökenAnderson i (s) 90, 94 i (c) 50 () 107, 112 FrökenHörién (fp) 116 i Skärstad (c) 113, 115 ()27, 46, 81, 105, 106, 111, 113 , statsråd 17, 83, 89, 90 " () 32, 55, 72,87, 111 () 63, 67, 80, 82 " (vpk)39, 94, no, 112 Fröken () 117 i (c) 68 " ()94, 99, 100 " () 52, 56,79, 104, 106 () 74, 81, 83, 88, 90, 99, 100 " () 72 () 47, 50,62 " i (m) 101, 105, 106 " i (fp) 120 " i , (fp) 22, 38, 46, 47, 50, 55,67,81, 82, 115 " () 56, 62, 66, 68, 88 () 44, 47, 104, 105