prot · FW0972 · 1973-12-31 00:00:00 — Men, herr lalman, denna attityd som vi i för längesedan avlägsnat oss från, framför aUl på det principiella planet, kännetecknarvad som är bister verklighet i en rad . Del är därför som vi ifolkpartiet stäUer del oavvisliga kravet, alt begär alt del svenskabiståndet för utbildning och yrkesutbildning skall vidgas och alt man därvidger goda möjligheter för kvinnor all della. Fler kvinnor som utbildas iu-länder, både i skola och för praktiska yrken, är helt i hnje med parollenRättvisa ål kvinnorna. Den behöver ges ett fullödigt innehåll både i Sverigeoch i den tredje världen, där större delen av jordens befolkning bor.Partimotionen 850 lar upp frågan, och i motionen 1110 har jag tiUsammans medIngegärd , , och merulförhgl redovisat skälen. Varför har då bl. a. socialdemokraterna i utskottet gåttemot denna beställning av en satsning på kvinnorna? Jag viU rikta den frågandirekt liU den av era talesmän som yttrade sig på denna punkt för ett tagsedan, , som emellertid inle gav ett svar på den konkretafrågan. Varför vill ni inte göra en kraftinsats på detta fält? 1 sak nöjer niju er i ulskoltel med att notera, all vissa projekt är under beredning, menskriver bleksiktigt i principfrågan om en långsiktig ökad satsning påkvin-noutbUdning, all arbetet på atl stärka kvinnans roU "torde ingå blandde frågor som kommer all tas upp av den biståndspolitiska utredningen".Observera ordel "torde", som inle lovar något, och att förhoppningengäUer en utredning som kommer att bli klar först . Och observeraframför aUl att reservationen från vårt håll på denna punkt gäUer satsningar påkvinnoutbildning, dvs. inle ett helt nytt område för kvinnoinsatser över lagutan ett specialfält, nämligen utbildning, där redan har vunniterfarenheter. Varför della skrala intresse? Verkligheten, som gäUer för alt vara en stor fiende, talaremellertid etl tydligt språk. 1 börjar i genomsnitt dubbelt så mångapojkar som flickor i skolan. Majoriteten av de flickor som börjar skolan slutarredan efler ell par år ofta för att gifta sig. Bara en mycket liten del avflickorna får någon form av högre utbildning. Av kvinnorna är illiteratajämfört av männen. 1 ökar den moderna sektorn, därnya metoder och förändrad teknik lärs ut, men det är nästan enbart männen somlär sig de nya färdigheterna. Delta sista skäl som jag angav är inte minst viktigt.Kvinnorna har inte bara sämre chanser än männen, utan de har i själva verketofta fått en sämre ställning . I många länder och områdenhar del nämligen lUl stor del varit kvinnorna som skött del traditionellajordbruket, del har varit de som skött torghandeln, och de har gjort betydandeinsatser inom hantverket. Men det är nästan bara män som i praktiken får lärasig de moderna jordbruksmetoderna, män som får anställning i och leder modernahandelscentra, och män som lär sig den nya industritekniken. Kvinnorna pressasundan när "moderniseringen" inträder. Skall vi inle begå liknande orättvisor som i Sverigefordras därför en kraftfull, ja våldsam satsning på all stärka kvinnansposition i . Det är då Ula atl nuvarande specialstöd medsärskild inrUctning på kvinnoulbUdning bara avser tre länder, alla i i Tabora i samt i och i och ellkvinnoutbildningscentrum i i . Projekt gäUande sekundärskola iTanzania och småskoleseminarium i är.för svensk del avslutade. Lyckligtvis är opinionen i denna fråga mera vaken på andrahåll än hos regeringspartiet. Jag kan påminna om SlDA:s tidskrift nr 10år 1971 och nr 5 1972, vilka hksom Herlha nr 6, 1971, utgör specialnummer omkvinnornas svåra situation i . upp lill den ulmaning som tecknasdär! Sker inte del, riskerar vi att få mer i u-ländema av den surdeg orättvisormellan könen som haft och fortfarande lUl stor del i praktiken har. Låt mig som nämnt också la upp enprocenlsmålet. har gångpå gång sett hur ledande socialdemokrater har klickat där, klickat betänkligt.Jag tänker främst på och . VUka kan del för övrigt havarit avser i sin kusliga, ironiska teckning med den okänsligemannen i talarstolen som säger: "Då vi icke kan nå vårt mål föreslår jagall vi i släUel kostar på oss ett fyrfaldigt leve för ." Vägen är kantad av besvikelser från u-landsopinionens sidanär del gäller ledande socialdemokraters insatser på denna punkt under desenaste sex åren. Detta får aldrig glömmas när ansvaret inför ocheftervärlden skaU utkrävas. Låt mig i korthet påminna om följande. proposition utsädes all biståndet borde öka såatt det "uppnår en nivå som motsvarar 1 proceni avbrutlonalionalproduklen. Stödet tiU de fattiga länderna kommer därmed altutgöra etl av de viktigaste inslagen i 1960-talels politik." Men manbörjade /68 atl skära ner SlDA:s äskanden; vissa tilltänkta projekt måsteinställas. Etlstatsråd, , kände sig behöva avgå på u-hjälpsfrågan. En arbetsgrupp inom socialdemokratin med många ledandenamn lade till partikongressen fram ett förslagom altenprocenlsmålet skuUe uppfyUas 1972/73 - en klar reträtt från alt görau-hjälpen liU "ett av de viktigaste inslagen politik". Men inte ens det förslaget accepterades av kongressen,ulan 1974/75 fick räcka. vet vi att inle ens den förhalningen accepteras somtillräcklig av alla, allra minst av enligt vad han nyssanfört. På den senaste liden har ni socialdemokrater varit ovilliga att ens slåfast och betona att etappmålel /75 obelmgat kvarstår. Det framgår avutskottsbetänkanden och av debatten . Oviljan all bUda och stödja opinionen för sakär klar, osakligheten dessvärre likaså. Jag skall ge några exempel också pådetta . Finansminister deklarerade attu-hjälpen får betalas "lill sista öret" i utländsk valuta. Det ärfel, eftersom en stor del av våra och andra u-hjälpspengar används för inköp iSverige. 1 riksdagsdebatten om biståndet fäUde cyniska uttrycket "nöden har ingen lag", då beskärningar gjordes.Del var inle nöd han tänkte på. Mittenparliernas förslag om ytterligare 100 mihoner kronortill för /69 avslogs prompt. Såsom tUlräckligt storbetraktade man alltså den dåvarande u-hjälpen - för varje somSverige producerade. har finansministern gång på gång betonatalt det blir svårt alt nå enprocenlsmålet 1974/75, medan en person medveten omopinionspåverkan i stället borde lägga på extra kol för all förverkliga måletoch hålla opinionen solid och positiv. Vi vet också atl LO-ordföranden villegöra del extra svårt för u-hjälpen genom all hota med en extra skatt just förden. är en kort men viktig förteckning, som vi inle fårglömma. Slutsatsen är klar och blir förödande: ett studium avsocialdemokraternas u-hjälpspolilik visar tydligt reträttefter reträtt frän Nr 72 deklarationer, mål, självklartpatos och från en intensiv vilja tiU arbete Onsdaeen den °' prioritering till u-hjälpens fromma och vilja att bilda opinion förden. 25 aprU1973 Anslagen har visserligen höjts -den saken har också varh ostridig mellan --------- ;------- - partierna och självklar med tanke på de nästan obefintliga anslag som Detstatliga utveck- j utgångsläget i 1960-lalets början. Men takten harförhalats, och ingsöistan e negativa opinioner har i praktikenunderblåsts. Det är detta som är det Del är inle några personer bland socialdemokraternasfotfolk som stått för dessa i praktiken hårda attacker mot att uppfyllaenprocenlsmålet för u-hjälpen. Del är i släUet namn ur den högsta ledningen somhär har ansvaret, främst och även statsminister har varit tigaren. Opinion i de viktigaste frågor som gäller världens framtidkan drivas på olika sätt. Äv politiker måste begäras all de inle av dumhet,okunnighet eller okänslighet missköter sådana frågor och inte är vuxna delansvar förhållandena fordrar. har anfört nya synpunkter, och helatiden var tveksamhet det genomgående temat. "Om enprocenlsmålet skaUförverkligas", sade han, behövs olika budgettUlskott. "Om man skalluppnå enprocenlsmålet" måste man göra si och så med andra krav. fråganden: Skall vi uppnå della mål", så------------------------ osv. Det varell beklämmande tal, därför atl del staplade negativismer på varandra. Manfrågar sig: Var är 1960-lalets , som sköt på och hjälpte till iopinionsbildningen för u-landsfrågan? Solidaritet och jämlikhet talas del om . Det gälleratt kunna leva upp lill dessa krav konsekvent. hjälper det i u-landsdeballen atl grupperaproblemet för sig själv så att del blir litet enklare alt fatta. I u-ländernabor ungefär så många människor som i de rika länderna. Det är som omvarje i-land, om det tog pä sig sin andel av bislåndsbördan, skulle"ansvara" för så många människor i . För Sverigemed 8 miljoner människor skulle det bli ca 25 miljoner människor i u-länderna.Om vi tänker oss saken på del sättet, är det mycket lättare atl få grepp omproblemet. Jag har ibland lekt med tanken all dessa 25 miljonermänniskor var invånare i och hörde ihop med de nuvarande 8 mihonerna i Sverigeoch hade rösträtt här! Då skulle minsann politikerna frän alla kanter visa atlde ställde andra krav och skulle anslå andra tonfall än vad en del gör . Jag vill också säga mot framför allt , somförde passivitetens talan , atl den ökning som för näslföljande budgetår blir betydande hade kunnat undvikas, om ni hade velat ha en jämnare ökningslakt och hade fattat tag i den hand som vi år efler år sträckt ut mot er till förmån för en snabbare ökningstakt i u-landshjälpen. Den mycket stora ökningen kan fortfarande delvis undvikas om och andra röstar för reservationen I, så atl SIDA kan få planera för en 35-procentig ökning redan nästa budgetår i stället för en 25-procenlig. Då blir del lättare atl det föhande budgetåret fylla ut det som då fallas. '06 Herr talman! Låt mig i fråga omupplysning och opinionsbUdning i stället fåge en eloge åt det uppoffrande och effektiva arbete som de frivUligaorganisationerna bedriver. De och människorna bakom dem ger storabidrag åt . Deras insatser sker till låga kostnader i förhållandetill uppnådd utvecklingseffekl. Jag vUl betona, såsom framhålles ireservationen 14, att stöd också bör ges lill missionens och andra friviUigaorganisationers verksamhet i och när syftet med insatsernaär social utveckling och befrielse. Dessutom bör bidrag kunna utgå inte baratUl igångsättning av helt nya projekt, för hka viktigt kan det vara med enutvidgning av projekt, som redan finns, liksom all övergångsvis beviljatilläggsanslag för driftkostnader när utvecklingseffeklen av del totalaprojektet i så faU skulle ökas avsevärt. Den andra viktiga sidan av organisationernas verksamhet äratl själva insamlandet av pengar ger upplysning i och skapar mycket avden goodwill som u-landsinsatserna har i . Frivilligorganisationernasarbete fyUer på så sätt en dubbelt viktig uppgift och gör det med den äran. Vad u-landsförhållanden beträffar har ocksåförfattarna bidragit lUl att ge oss inlevelse en inlevelse utan vilken varjeengagemang för sak riskerar all bU alltför grant förankrat ochaUlför kortsiktigt vidmakthållet. Då jag nämner författarna syftar jag inle främst på demsom skriver om ulan på den svenska litteraturens stora namn,som beskrivit fattigdomen i på t. ex. eller i början av1900-lalel. För om dagens människor bara kunde dra parallellen, säga sig vidupplevelsen av dessa verk: "Jaha, så illa var lägel för de flesta iSverige för inte så länge sedan, och del var nödvändigt atl det blev ändrat;men precis så illa är läget för folk " då har de ocksåfått en djupare inlevelse i vad u-landsmisären innebär. Den har flyttalsnärmare oss, blivit påtagligare och därmed mer påfordrande. För vad är skildringar av Slalarsverigeannat än också en skildring av dagens u-landsförhållanden? Beroendet av storbonden,ockerräntorna, vräkningarna, de undernärda barnen som far illa i skola, i hemoch i alltför tidigt arbete allt detta är en nutida verklighet även om denråder på andra håU i världen än i . Vad är skildringari Nässlorna blomma eller Vägen ut om inte detsamma, trols den varmamänniskoteckningen och det lyriska språket? Och vad är inle ? Det är värt all kanske särskilt påminna om filmen , som gicköver landet härom året. Tänker vi efter, ser vi alt den fUmen handlar liksom omväriden av . Där lever människorna liksom och med ontom jord, de drabbas av missväxt, de fastnar i penningskulder. Barn sväller ochdör. Naturkatastrofer, som när blixten slår ner i en ängsstuga, stjälper tidvisöver ända de små utkomstmöjligheter som man haft. Låt oss politiker inle vara sämre i viljan än dessaförfattare, ulan verka för alt levandegöra och positivt och ulan tvekanuttrycka de minimikrav som de svåra dagliga förhållandena för större delen avmänskligheten måste ställa på oss själva! 1 annat sammanhang skall jag la upp frågan omalt göra Sri Länka alltså f. d. lill ett svenskt programland,vUket den 25 aprU 1973 påyrkas ireservationen 4. Jag ber atl få yrka bifall lUl samtliga reservationer iulrikesutskollets betänkande nr 3 som bär folkpartUeda-möternas namn, då inleminst liU reservationerna nr 15 om insatser för kvinnorna, nr 14 om bidrag lUlenskilda organisationers hjälpverksamhet och nr 18 om informationsinsatser iSverige om u-landsproblemen. I detta anförande instämde (). /() kort genmäle: Jag apostroferades av medanledning av frågan om kvinnoutbildning, men jag kan inte låta bU att passa påall protestera mot del mångordiga anklagelselal han höll om socialdemokraternasreträtt i fråga om anslagen till biståndspolitiken. Jag kan inte känna igen migi del avseendet. Såvitt jag vel har man planenligl höjt de här anslagen helaliden, och det finns ännu inle något bevis för att man inte kommer alt nå delbislåndsmål som man har satt ul. På tal om den utsträckta handen tror jag nog att vi hadetagit den , om den hade innehållit något konkret och det inte barahade varit ett allmänt ordande om att man bör göra det och del, om det någongång hade funnits konkreta förslag om hur man skulle skaffa de ökade resursersom man har vinkat med. Nog om det. När det gäller kvinnorna kan jag till stora delar instämmai den beskrivning av förhållandena som ger. Han har också talat omde projekt som har drivit. Vi har ju haft ett 20-lal projektsom framför allt har syftat till kvinnoutbildning i olika länder. Att flera avdem nu har överlagils av vederbörande land kan inte vara någol fel. Men jagvill också påstå alt vi gjorde vissa erfarenheter, nämligen att sådana projektför särskilt långt och lyckas inle särskilt väl om inte initiativet kommer frånlandet självt. En sådan insikt atl la falt på kvinnornas problem är inle såutbredd . Dessutom har det visats att om man ordnar yrkesutbildningför kvinnor möter svårigheter. När de väl är yrkesutbildade finns del ingenarbetsmarknad för dem. Det är aUtså en lång rad problem som reses i dettasammanhang. Och del är för att få en bättre utgångspunkt för agerande i de härfrågorna som vi har låtit göra den här utredningen på SIDA. Jag är myckel gladför min egen del över alt den finns, och jag tror all med stortintresse kommer att la del av den och finna alt man med utgångspunkt i den kangöra flera och bättre insatser för kvinnornas utbildning än man har kunnat görahittiUs. Låt oss alltså studera den och se vad del kan komma ut av den! Underliden är del ju ingenting som hindrar atl vi i del arbete vi allmänt driver iutbildningsfrågor i olika länder skall observera de här frågorna. Men vi skallinle la del som en självklarhet att anser alt jusl kvinnornasutbildning är del väsentliga som de vill satsa på. HerrMÖLLER (fp) kort genmäle: Del är klart all del alltid är svårt allsjälv upptäcka reträtterna eller gärna vilja göra det. Men när det ovanliga att han personligen signerade bislåndspropositionen nr 100år 1962, därman talade om enprocenlsmålet och i anslutning därtill sade allhjälpen lUl de fattiga länderna kommer all framstå som ett av de viktigasteinslagen politik, så gav man ett intryck av att del var under1960-lalet som man skuUe försöka all nå upp till detta måls fön-erkligande. Viär nu efter den tiden. Del finns emellertid fler och än mer konkreta bevis. UllaLindström avgick ju inte ur regeringen därför all hon skulle få någon trevligannan uppgift eller därför alt hon var så enig med regeringen. honaccepterade tvärtom inte att man när det fanns färdiga projekt - och sådanahade efterlysts inte kunde ge anslag från regeringens och socialdemokraternassida tiU dessa projekt. Det var då förslaget kom från vår sida om 50 mihonerkronor i ökning, vilket utgjorde en stor andel av biståndspengarna . Vi krävde ett annat budgetår en ökning på 100 mihoner kronor. Socialdemokraternapåstod då all vi försökte låsa u-hjälpsdebatlen genom all alltid komma medöverbud. Jusl för all nå resultat sade vi därför från bl. a. folkpartihåU införföljande års riksdagar all vi önskade öka u-hjälpen snabbare och var villigaatt i samråd med andra partier överlägga om finansieringsformer för detta. Del är den hand som sträckts ul och som aldrigtagils mot av er. Slutligen hade vi i en omröstning om 100miljoner kronor i tilläggsanslag lill och , tvåkrigshärjade länder, och där ni röstade emot. Visst finns del bevis för vårakonkreta försök atl öka och era idoga bromsningar. När det gäller kvinnor i u-land har bl. isin bok med denna lilel övertygande tecknat den allvarliga situationen. Jag ärövertygad om all personligen har samma positiva känslor fördetta problem som vad jag har. Men även om det fordras ell initiativ från u-landetför att det skall mötas av SIDA och den så är det ju på detsättet, alt om man har en uttalad policy från svenskt håll atl man prioriteraretl 'visst område - såsom kvinnoulbUdning - så blir del från håUlättare förfrågningar på detta område. Jag är glad över atl en utredning nyUgen blivit klar inomSIDA. Men den gäller bara hur man skall analysera detta problem för alllotalbe-döma situationen i varie land. Vad som fordras och vad vi kräver äremellerlid att della leder fram lill atl olika projekt framskapas som hjälperkvinnorna i många, många . i (m): Jag vill använda mmulerna till att kommenteradel s. k. enprocenlsmålet. Det kan kanske vara lämpligt atl någon också frånvårt håll lar till orda jusl i det ämnet, eftersom de båda folkpartistiskatalarna herrar och inte har försummat någol tillfäUe att angehur moderata samligspartiel gör gemensam sak med regeringspartiet i dessastycken jämt och samt. Del är nu inle hela sanningen, . Det finnstre motioner i denna del som yrkar på att man står fast vid enprocenlsmålet,och två av de tre motionerna är moderata. Den första motion som reservanternasluter upp kring i reservationen 1 aren moderat motion, och det är jag tacksamoch glad för. den 25 aprU 1973 den 25 aprU 1973 Det har blåst många vindar sedan med stor emfastog enprocenlsmålet 1968; vi som var med den gången upplevde hur de bådakamrarna var etl hjärta och en själ. Regeringens planeringsförslag bidrog ocksåverksamt till att partierna kunde samlas kring en gemensam biståndspolitik, ochpåföhande budget blev det en ökning . En sådan årlig ökningskulle, menade man då helt korrekt, göra det möjligt atl infria målsättningen 1procent av bruttonationalprodukten /75. Men del har som sagt blåst många vindar , och vihar aUlfort delta beklagliga läge alt det samlade biståndet från de rikaländerna -t. ex. snarare minskal än ökat. Och definitivt är deten minskning om man i biståndsvolymen väger in de avbränningar som räntor,amorteringar och prisökningar utgör. För många har läget bhvit värreän tidigare, beroende på stark folkökning, svåra naturkatastrofer och sådant.Indien av är ju ett talande exempel. På grund av den årslånga torkan hardet blivit katastrofala förhållanden på försörjningsfronten i nästan allaprovinser, och har landet fått vidkännas den vanliga årligafolkökningen på 1 2 mihoner människor. I detta läge börjar också gamla humanitära nationer somSverige atl sväva på målet när del gäller att slå fast vid givna löften tiUfalliga folk. Utskotlsbetänkandet i den delen är en beklämmande läsning medsina undanglidningar, och jag tvekar inte alt på vissa punkter kaUa delhyckleri, för man talar uppenbarligen mot bättre velande. 1 fjol försökteutskottet i varje fall slå på sig och ställa sig bakom målsättningen från 1968.Nu blandar man bort korten och talar om FN-strategins målsättning på 0,7procent av bruttonationalprodukten och kryper i denvevan bakom förmodan på i att baraSverige och skulle kunna nå det målet. När departementschefen förde dennadel av FN-slrategin på tal i sin fjolårsproposition och erinrade om atl ocksåSverige accepterat 0,7-pro-centsmålet skyndade han sig att tillägga, att detbör påpekas att 0,7-procentsmålet hänför sig till faktiska utbetalningar, medandel svenska enprocenlsmålet avser budgetanslag. Och det var ju en klokförklaring. är det väl ändå beklämmande, herr lalman, atl man skuUekunna ha råd med 1 proceni av bruttonationalprodukten, när denna låg på 1968/69års nivå, men när den vuxit mer än man från början anade skulle man inle ha rådall klara den procentsatsen. i sade med kusliguppriktighet all problemet är all bruttonationalprodukten vuxit mycketsnabbare än vad vi räknade med. Del skulle alltså göra all man inte hade råd!Detta alt vi i vårt land har ökat vår produktion av varor och tjänster skullegöra det svårare för oss alt stå fast vid vårt avgivna löfte tillfatliga folk. Vi har beskaltningsprogression här i landet, och deltycker vi ju alla är korrekt. Progressionen är väl lika motiverad när detgäller rikare stater som när det gäller rikare individer. Då finansministern istatsverksproposilionen talar om en ökning av bruttonationalprodukten med 4proceni för innevarande budgetår vore det ju rätt märkligt om man inte skullekunna hushålla så att man avstod från något av den ökningen för alt nästa årinfria enprocenlsmålet. Utskottet gör etl något skenheligt konstaterande, närutskottet anför all de av Kungl. Maj:t framlagda förslagen ligger i linje medden av statsmakterna antagna utbyggnadsplanen, som syftar till enprocentsmåletsuppnående under /75. Kan utskottet där verkligen göra anspråkpå trovärdighet, när utskottet vet hur avlägsen målsättningen på 820 miljonerkronor är? Man visste ju efler 1968/69 all ökningstakten interäckte lill för atl vi skulle nå målet 1974/75. kommer räkenskapens dagredan nästa år, och den enda räddningen för regeringen är väl då atl den intelängre regerar. En annan praktfuU undanglidningsmanöver gör utskottet, närutskot tet konstaterar atl infriandet av enprocenlsmålet 1974/75 fordrar en anslagsökning på 52 proceni eller , och där utskottet sedan säger: ; "Av föredragningar inför utskottet har framgått alten sådan anslagshöjning kan genomföras utan atl planerings- och adminislrationsproblemenblir alltför svåra all bemästra." Man väljer aUtså där alt tala ombiståndsorganets möjlighet atl konsumera 820 miljoner, i stället för atl talaom hur vi skall kunna släUa dessa miljoner till förfogande . Det är juändå det primära problemet. Man förslår förvisso utskottets skrivning på s. 9,där ulskoltel talar om all den årliga anslagsvolymen för biståndsändamål skalluppgå liU av bruttonationalprodukten. Man menar tydligen "hitmen icke längre". Men det menade man bevisligen inte 1968, då man taladeom minimimålsältning. Redan i fjolårsdebatlen började finansministern och ArneGeijer all förbereda kammarens ledamöter på att del måhända fick anslå med altuppnå målet. Den saken har andra talare redan erinrat om, hotade iså fall med någol slags extra beskattning. Det förslaget har han inle framförti år, utan i släUet har han sagl atl i så fall får vi skjuta på andra angelägnareformer. Det är mycket bestickande men mycket demagogiskt sagl. Vad vidiskuterar nu är ju ingen reform. Det är ingen nyhet. Det är något som vi harvelat om . Och därför borde vi ha kunnat planera in det bland angelägnareformer. Vi har ingen anledning atl spela ut det ena mot det andra i dettasammanhang. Del är ganska underligt all människor som menar sigrepresentera internationell solidaritet ändå är beredda att i praktisk handlingge den solidariteten så låg angelägenhetsgrad. Vi skaU i vår anta entandvårdsförsäkring som kommer alt kosta . Hur kan mansvälja den utan att hota med någon extra utdebitering? Jo, se den försäkringengäller våra egna. Men vem gäller u-landsslödet?