prot · FW0965 · 1973-12-31 00:00:00 — hade vägverketuppstäUl en planeringsram på , men sadesdel ifrån alt etl par projekt som rörde E 6 och E 4 - som går i det nordvästrahörnet av länet först skulle komma till utförande. Och det skulle ta helaanslaget inom den planeringsramen! Efler den satsningen fanns det inte en endakrona för utbyggnad av riksvägarna inom det område i som jag nu syftarpå, och det var ändå ombyggnader som varit aktuella . Men det fanns inteen enda krona kvar av anslaget! Och planeringsperioden sträcker sig t. o. m.1977! Om rnan skall avslå helt från planerade utbyggnader avvägarna, så förstår man ju att det inte heller blir någon företagslokaliseringtill området. Jag har tidigare också pekat på skolutbildningen, där detlikaledes är fattigt beställt i området. Det finns ingen gymnasialutbUdning. Jag har emellertid tiU min glädje konstaterat att det nu är aktueUtmed viss försöksverksamhet där nere, och det hälsar jag med största tacksamhet. Utvecklingen i området har varit så bekymmersam, altlänsstyrelsen i länsprogrammet har föreslagit tillskapandet av etl stödområde,men inle heller i del fallet har önskemål blivit tillgodosedda.Det är ju en sak alt planera, en annan sak är om det ges resurser för atlfullföha planerna. Vi vet alla alt många planer går över länsgränserna i Skåne.Både sjukvården och jordbruksutbildningen har planer som går över gränserna,och där har vi också nått vissa resultat. Men när vi då inom länet har kommitfram till ett resultat stöter man pä frågan: I vad mån tillgodoser de centralaämbetsverken våra ambitioner? Och där har vi då inte i alla fall mötts avförståelse. Detta har varit orsaken tiU atl jag har slälll mig litettveksam till vad civilministern skriver på s. 4 i svaret. Sedan civilministerntalat om de olika planeringsproblemen och den uppmärksamhet de har fåll icentrala. regionalaoch kommunala organ säger han: "Detta arbete måste fuUföhas med kraft, men del harenligt min mening en sådan bredd och en sådan inriktning atl några ytterligarespeciella åtgärder från centralt håU beträffande planeringen i inte nu ärmotiverade." Jag vel inte vad civilministern lägger in i begreppet"planeringen". Är det bara en planläggning kanske del han anför kanvara sant. Men om del gäller att verkligen konkret få fram utvecklingsbaraområden i trakter som är utsatta för utglesning när del gäller folkmängdenoch på grund av svårigheter inom näringshvet, förhåller det sig på ell annatsätt. Jag anser att själva kärnpunkten av problemet när del gäller attåstadkomma ell mer blomstrande näringsliv i en del områden är jusl bristen påresurser - resurser som länsplanerarna inte råder över, ulan som del är dencentrala statsförvaltningens sak att tiUhandahålla. Jag skulle som avslutning vilja säga all delfinns starka skäl för alt statsmakterna ägnar sill intresse jusl ål dessaproblem och om möjligt skapar förutsättningar för alt det inte skaU blinödvändigt med etableringskontroU eller restriktiva styrmedel. Näringslivetskulle vinna på om man i stället kan göra olika områden så attraktiva allföretagare vill lokalisera sig dit. Jag tror att de förutsättningarna finns iSkåne jusl på grund av all avstånden är små, atl del är en vän natur och atldet är attraktivt atl bo där - inle minst i sydöstra . Om man därför bara skaparbättre kommunikationer dit, utbildning för ungdomarna osv. tror jag inte skall behöva tvinga förelag dit, utan då skulle säkerligen områdetsattraktion vara så stor, all företagen vore villiga all etablera sig där utansärskilda åtgärder. Ang. utvecklings- och miljöproblem Den här frågan rör och utvecklingendär. Jag vet inte så mycket om i detalj, men jag har följt utvecklingendär på planeringsområdel del gör alla som är intresserade av planfrågor. Manhar nämligen där tagit ett principiellt intressant grepp på de här frågorna. kan det diskuteras vad som är planering: Är det frågaom fysisk planering eller är del regionalpolitik, som i Malmökanske var mest intresserad av? Jag kommer mest atl hålla mig till den fysiskadelen av planeringen. Det som då intresserar mig och gör alt jag går upp idebatten är de synpunkter som lade fram på samspelet mellan statoch kommun. Han sade bl. a. alt kommunernas kapacitet har stärkts på plansidan- han måste då i huvudsak ha tänkt på den fysiska planeringen under det atllänsstyrelsernas kapacitet, även om den inle minskat, inte ökat i samma utsträckning. Del tycker jag är ganska naturligt, eftersom vi har etlkommunall planmonopol på den fysiska sidan. Det är inle meningen alt länsstyrelsernaskall planera, ulan länsstyrelserna har i huvudsak serviceuppgifter när detgäller den fysiska planeringen. Däremot har inte länsstyrelsernas inverkanminskat på andra delar av samhällsplaneringen bostadskvo-lerna, väganslagosv. - utan där har inflytandet befästs i stället. Länsstyrelserna har fåttöverta en del av dessa uppgifter frän tidigare länsorgan av typlantbruksnämnder osv. 8 protokoU 1973. Ang.Skåltes utvecklings- och miljöproblem säger all en lösning för del inteskulle vara en sammanslagning av länen; han är rädd för atl del då blirobalans. Det finns naturligtvis vissa risker för det, beroende kanske framförallt på alt länsstyrelserna har demokratiserats och atl del gamla stora länetdärför får en överrepresentation. Den centrala statsmakten skulle då justbeträffande föras in i bUden och få starkare styrningsmedel av olUca slagför atl man skulle undvika vad som har kallats för federativ uppsplittring. Delintressanta här är, tycker jag, att sydvästra och delnordvästra planeringskommittéerna i MeUanskåne och sydöstra delen är inte såutvecklade även lar upp frågor om genomförande, låt vara all man enligt denpublikation som kommit från sydvästra för regionalplanering ännu inte löst några genomförandefrågor. Men och del skulle jagvilja påpeka för som kommer från länsslyrelsesidan; jag kan självsäga att jag är både från länsstyrelsesidan och från den kommunala sidan görman fysiska planer, även planer av den här typen som har med verkställighet attgöra, skaU man också ha ansvaret för att genomföra dem. Del är en kungslinje iall planering. Jag vet att finansministern underströk att omstaten skall planera, så måste staten också ta det ekonomiska ansvaret förgenomförandel. Jag viU alltså påpeka all dessa kommunalförbund också haravsett atl ta ansvaret för genomförandet. De har ännu inle gjort det, men desäger att de nästa etapp kommer alt la upp frågan om genomförandet, och detgäller aUtså sådant som hgger på kommunerna. Jag föreställer mig atl man kanlänka sig alt uppträda som mottagare av statsbidrag och annat som statsmaktenkan lämna länet. Det är man beredd all la upp. Det finns naturligtvis en viss risk för att etl sådantkommunalförbund fungerar så bra all del får en övervikt jämfört med de andradelarna av länen. Men all fördenskuU la tiU den centrala statsmakten tror jaginte är lämpligt. Del intresse med vilket man har följt utvecklingen ikommunalförbunden i beror dels på alt man i viss utsträckning tar handom genomförandefrågor, dels på alt kommunalmännen här verkligen varit med ochutfört planeringsarbete; man har här diskviterat på ett helt annat sätt än mangjort i de formella regionplaneförbund som har funnits enligt byggnadslagen. Del var ett i och för sig myckel intressantresonemang som i tog upp, när han försökte analysera densituation man befinner sig i bl. a. när del gäller den rollfördelning man måsteha för atl kunna få till stånd den jämnare fördelning av utvecklingen inomlänet som vi väl aUa är ense om atl man bör eftersträva. Då man försökteplanera var för sig i kommunerna, utan något försök i förväg lUl en meraövergripande bedömning av det realistiska i det kommunala planerandet, var denfara som nu anser föreligga ännu större. Då hade vi också attgöra med en kommunslruklur som var ännu mera splittrad. Vi hade dels ett antalstora starka kommuner, dels ett antal mycket små kommuner, och ovanpådetta de olika kommunernas egna ambitioner alt var för sig växa och utnyttjaförutsättningarna och ta tUl sig resurser. Då var vi, som jag ser del,verkligen på väg att hamna i etl sådant extremt läge som här harskildrat och som vi även med nuvarande ordning löper risk atl hamna i. För alt motverka den risken har vi bl. a. fåttkommunindelningsreformen. Den ger oss, anser jag, ökade möjligheter all påprimärkommunal nivå hanlera de kommunala angelägenheterna på ett sådant sättatt vi får mera hkvärdiga förutsättningar kommunerna emellan. Del är klart man kan säga atl det är storskiUnad på kommunernas förutsättningar även sedan kommunindelningen genomförtsoch att även förekomsten av kommunalförbunden i de olika delarna av harså pass olika struktur och olika styrka att det fortfarande skuUe kunna finnasbetydande risk för atl utvecklingen kantrar emot en starkare koncentration avekonomisk liUväxt, t. ex. i den sydvästra delen av . Men då har viregionalpolitiken och dess målsättningar. Den utveckling vi önskar blirberoende av den respekt vi kan skapa för den länsplanering vi bedriver, för denregionalpolitik som länsplaneringen syftar tih. Riktlinjerna, har vi i detregionalpolitiska handlingsprogrammet och för den fysiska planeringen i deriktlinjer vi antog för den fysiska riksplaneringen. Därigenom är,som jag viU uttrycka saken, staten inne i bilden vid avvägningen i stort närdet gäller hur vi skall utnyttja olika resurser för alt få den jämnareutveckling inom exempelvis Skånelänet som jag föreställer mig all vi aUa ärberedda all eftersträva. Regeringen har sett det som en betydande fördel i den månen aktiv regionalpolitik kan bedrivas och utvecklas i nära samspel mellan statoch kommun. Vad gäller den fysiska planeringen har vi lagt fast att detfortfarande är kommunerna som skaU ha huvudansvaret för den fysiska planeringenmen alt den lokala fysiska planeringen skall anpassas tiU de riktlinjer när detgäller utnyttjandet av fysiska resurser som vi bedömer vara av riksintresse ochsom vi lade fast i riksdagsbeslutet . Detta samspel håller vi nu på alt utveckla i den meningenatt länsprogrammen skall omsättas också på den kommunala nivån och att denfysiska riksplaneringens riktlinjer skall omsättas i program för det lokalahandlandet genom de överväganden som sker mellan länsstyrelserna å enasidan och kommunerna å den andra och där man i kommun efter kommun skallförsöka faststäUa på vilket sätt de anspråk skall kunna tillgodoses som manfrån rikssynpunkt kan ha anledning atl ställa på hanteringen av de fysiska resurserna. Vi vill aUlså från regeringens sida betonabetydelsen och värdet av delta samspel och av alt vi i samhäUsplaneringentotalt sett tillgodogör oss både den iniliativlust och den bättre förmåga atlredovisa de lokala förutsättningarna som tveklöst finns hos kommunerna och attvi den vägen på etl bättre sätt än genom en hård central styrning skall kunnabåde garantera en bred förankring av vår samhällsplanering och få liU stånd ettbättre utnyttjande av de samhälleliga resurserna. Då kan man naturligtvis fråga sig: Kommer vi med destyrmedel vi har atl kunna uppnå våra målsättningar? Jag har redan i mittsvar redovisat all när del gäller exempelvis förelagselablering i storstadsom- Ang.Skånes utvecklings- och miljöproblem Ang. utvecklings- och miljöproblem rådena harvi nu infört lokaliseringssamråd, men den utredning som är tillsall prövarockså huruvida man behöver starkare styrmedel. Jag skulle för min del vihauttrycka saken på det sättet, att är vi överens om målsättningen förutvecklingen och finner att vi inte når målet med de medel som vi förnärvarande använder oss av, då är del i och för sig naturligt all del är medlenvi får ompröva och inte målsättningen för utvecklingen. började med atl uttrycka sin glädje över attjag hade betonat vikten av alt man i möjligaste mån kunde lösa samhällsplaneringensproblem i etl samspel och ett samarbete mellan de olika nivåerna lokalt,regionall och centralt. När hon sedan skildrade vissa problem som hon upplevdei , betecknade hon trots allt min uppläggning av sättet att komma tUlrätta med de problemen som något av etl idealt förhållande; hon kunde för sindel ge vissa exempel på alt delta ideala förhållande inte leder till det avhenne önskade resultatet. skulle väl därför närmast, om jagfattade henne rätt på den punkten, vilja ansluta sig till kravpå hårdare central styrning. tror jag att vi skall vara försiktiga med att så härtidigt döma ul resultatet av de former för planering som vi nu det får vi välvara överens om lämligen har börjat arbeta med. Vi måste se vadresultatet blir av länsplaneringen, av den omgång meUan länsstyrelser ochkommuner som vi skall ha när det gäller den fysiska riksplaneringen och påvilket sätt vi kan nå den totala effekt som vi är ute efler. Jag är väl för min del benägen all säga: Låt oss pröva dehär framgångslinjerna! Låt oss hoppas på all vi skaU kunna skapa respekt ävenhos kommunalmän som bor i ell område som i och för sig kanske har speciellaförutsättningar för expansion för de mål som vi har salt upp i deregionalpolitiska handlingsprogrammen och all vi skaU kunna väcka derasintresse för alt medverka till all planerna också omsätts i lokall kommunallhandlande. Kan vi inle skapa respekt för en samhällsplanering upplagd eflerden här ordningen, tvingas vi kanske alt tillgripa andra åtgärder för att nåeffekt, för atl nå de resultat som vi är ute efter. sade: Del räcker väl inte med alt planera.Del är naturligtvis rikligt. Man måste också se till atl planeringen följs uppav åtgärder och resurser så att planerna kan förverkligas. log somett exempel upp trafikfrågorna för vidkommande. Jag vill där erinra omall del i länsstyrelsernas uppgifter också ingår all göra upp en regionalIrafikförsörjningsplan, koordinerad med de regionalpolitiska målsättningarna.Eftersom de regionalpolitiska handlingsprogrammen är statsmakternas program förlänsstyrelsernas handlande i olika sammanhang skaU naturligtvisresurstilldelningen ske med utgångspunkt i att de uppsatta målen skall kunnauppnås. Jag skulle sammanfattningsvis viha säga all det väl nufinns skäl all länka på alt vi befinner oss i uppbyggnadsskedet när det gällerdessa former för en aktivare samhällsplanering. Jag tror också atl det finnsgoda skäl alt ta till vara de initiativ som kan väckas inte minst på den lokalanivån och atl det finns goda skäl alt ge utrymme för dem som arbetar på denlokala nivån atl göra sin mening gällande. För att det skaU bli möjligt måstevi bygga upp de former för samhällsplanering som vi nu talar ompå ell samspel meUan de olika nivåerna och kanske inle vara så ivriga attsnabbt nå det mest perfekta resultatet atl vi är beredda alt kasta över bordviktiga hänsyn som vi ändå vanligtvis viU ge ell myckel stort utrymme, nämligenexempelvis möjligheten för våra kommunalmän att utomordentligt aktivt bådeengagera sig i samhällsplaneringen totalt och bidra med sina viktiga bitar liUdet gemensamma resultatet. i (vpk): Det här har ju blivit en ganska inlressanloch på sitt sätt för problemet iUuslrativ debatt. Låt mig först säga något om vad statsrådet härnämnde. Del är klart att det låter sig sägas i regioner där trycket i fråga omplaneringsproblemaliken är betydligt mindre markant än i , att man böra'wakla resultatet av del som pågår. Men man är inle så benägen atl hålla medom att vi bör inta denna avvaktande attityd när man hela liden har upplevt atlutvecklingen i en provins som ständigt rider betydligt fortare än de administrativaåtgärderna och att planeringsresurserna ständigt tenderar atl komma påefterkälken. Låt mig i detta sammanhang la upp ett rätt intressantprincipiellt problem som rör just förhållandet mellan ä ena sidan en relativtstram central styrning, en manifesterad central vilja med en klar målsättningoch å andra sidan de tendenser till lokal federalism som jag tidigare berört.Det brukar höra till den allmänna politiska vardagslerminologin, inte minst iden här kammaren, att man skall uttrycka sig mycket välvilligt och generöstuppskattande om den kommunala självstyrelsen här i landet, betona desshistoriska anknytning osv. Det är ganska sällan som man i denna kammare hör enkritik mot det sätt för maktutövning som vi har här i . Jag skullevilja något ifrågasätta atl kommunerna alllid är så goda företrädare för denlokala folkviljan och alt den centrala statsmakten är en så dålig företrädareför folkvihan. Del är ingalunda alltid sä. Jag skulle viha påstå alt del minstlika ofta är så, att den centrala statsmakten är en lika god eller om man såvill lika dålig företrädare för folkvihan, den lokala såväl som denprovinsiella, som kommunerna. Antag alt vi har etl system som är federaltbetonat och atl man lyfter bort all statlig planering i , något som vissaintressen vill göra. Man har målat upp den bilden och sagt atl vi kan i stortsett klara oss med en vagt övervakande central statsmakt i . Då skallde stora kommunala planeringsenheter som håller på alt växa fram få skötaden regionala planeringen genom att samarbeta sinsemellan och genom alt arbetai sina respektive regioner. Föhden härav har visat sig bli myckel kompliceradeadministrativa strukturer och komplicerade beslutsstrukturer som leder tUlbeslut i slutna rum som mycket sällan kommer ul till folklig diskussion och därdet i själva verket finns en stark tendens till atl det uppslår speciellaopinionsgrupper som måste gripa in; dessa blir så atl säga folkviljans endauttrycksmedel gentemot den lokala byråkrati som i komplicerade och ihierarkiska strukturer tenderar att göra sig själva till en sorts frimureri somuteslutande löser planeringsproblemen som en intern maktfråga och i samarbete med de storfinansintressen som ju alltid verkar speciellt i Ang. utvecklings- och miljöproblem Ang. utvecklings- och miljöproblem expanderandekommuner av Örestadstypen. Del har i den offentliga politiska debatten förekommitmycken alldeles riktig kritik gentemot denna typ av maktutövning. Jag tyckerinte kommunerna har någon som helst anledning alt varje gång en sådan här frågakommer på tal stiga upp och förhäva sig och mena att deras form förmaktutövning alltid är mycket bättre än en lösning som innebär atl en starkarecentral politisk viha gör sig gällande. Denna politiska vilja kan nämligen tillsitt innehåll och i sin förankring myckel väl vara mera i överensstämmelse medfolkliga intressen än vad summan av de kommunala byråkratiernas göranden ochlåtanden tillsammans med lokala' storfinanspampar kan vara. Jag målar numedvetet upp etl polemiskt perspektiv, men jag vUl poängtera atl man inte fårdiskutera i sådana termer atl centralism alllid är ofolkligt medan federalismoch självstyrelse alltid är folkligt. Så är det inte! Jag skulle viha ta det jag nu sade tUl utgångspunkt föratl gå in litet på vad andra debaltdeltagare har anfört. Jag menar att de iviss utsträckning - det gäller både och - är offerför ett Ulusionärl tänkande. De kan å ena sidan proklamera sig vara bestämdaanhängare tiU atl man begränsar storsladstUlväxten och å andra sidan proklamerasig som motståndare lUl en centralt manifesterad statlig 'vilja för att drivaigenom bestämda mål i en regional planering. Hur skall man få de maktpolitiska förutsättningarna föratl praktiskt, konkret kunna begränsa storsladstUlväxten om man ärmotståndare till atl i spelet föra in den enda viha som skulle kunna matcha deintressen som hela liden driver denna region mot ökad koncentration? Vem skallvara stark nog tih del i ? och de andra kommunerna är delför närvarande inle. Vem skall då vara stark nog i atl säga till detsydvästra kommunalförbundet, alt de expansionsplaner som ni har gjort upp ochskisserar upp som önskvärda i er regionplan inte bara är orealistiska iallmänhet utan också framför allt strider mot varje form av målsättning som gårut på en ökad regional balans? Varifrån skall den viljan komma som skall kunnasäga till dem det och lägga en hämsko på deras expansionskrav? Såvitt jag kanförstå kan den bara komma från ett håll; därom är ingen diskussion. Jag antar att liksom jag är anhängare av denuppfattningen alt brofrågan ur miljöpolitisk, trafikpolitisk ochregionalpolitisk synpunkt borde ha fått den lösningen att bron placerades någonannanstans än där den nu antagligen kommer alt ligga och att man skulle ha prioriteratjärnvägsförbindelse och ett Helsingborgsalternativ. Som jag förstått det hardel beslut som fatlats förvisso även på central nivå, där man har följtupp frågan - sina rötter i den maktpolitiska styrka som den sydvästra delen avSkåne har satt in som en faktor i spelet om bron. Man borde ha haftett starkare centralt korrigeringsmedel för att hålla dessa intressen stången,om man önskade bron förlagd på något annat ställe eller över huvud tagetönskade en socialt bättre lösning av brofrågan. Jag ser inte heller där hur man skulle ha klarat sig utanen starkare central viha och inte heller när det gäller exempelvis planeringenpå fritidssektorn. Som länsplanerare upplever man all kommunerna har en myckelpåtaglig benägenhet atl ge efter för olika exploaleringsintressen. Närkommunerna nu har blivit större har också exploaleringsintressena blivitmäktigare, eftersom vi har en ekonomisk koncentrations-process påden kampen. Del betyder all dessa intressenters möjligheter all pressa på delokala politikerna olika lösningar är ganska stora. Det har i mångagånger tagit sig bisarra uttryck. Jag erinrar bara om del förhållandel altstormarknaden ett stycke från har kommit flll stånd. Det var enkonstruktion som planeringsmässigt måste förkastas men som kunde drivas igenomdärför alt en privat exploatör kunde spela ul olika kommunalaplaneringsinlressen mot varandra och därför all det icke fanns någon centralviha med befogenhet atl säga ifrån alt det fick vara slut på det här spelet ochatt man över huvud taget inle skulle ha denna planeringsmässigt förkastligalösning med en stormarknad utslängd på landsbygden. När det gäller Österlenproblematiken menar jag också alldet är etl felaktigt sätt att framställa den såsom gör, även omman naturligtvis måste uppskatta alt driver frågan som sådan. Jagtror all del är ell felaktigt och Ulusionärl sätt all skylla det faktum allÖsterlen inte kommit ur sin kroniska depression på att man där inle fåtttUlräckligt med statliga väganslag och alt man inte fått tillräckligt medcentrala anslag av annan typ. Det är ju marginella ting i sammanhanget. Vägproblemel är naturligtvis påtagligt i för delokala bygderna vid sidan om de stora vägarna. Del finns mycket usla vägar, somskollransporterna väl fått tiUfälle alt känna på, men ur företagarsynpunkt kanrimligtvis inte vägar utgöra någol problem. Där finns nämligenutomordentligt bra vägar. Det är inle många delar av vårt land som kan ställaupp med den kvaliteten på sina vägar. De är sannerligen inle heller tillÖvermått hårt trafikbelastade. Man skall inte göra sig till offer för Ulusionenatt man genom alt lägga västtyska autostrador mellan de öslerlenska småorternaskulle kunna locka fler företag dit. Del handlar icke om delta. Österlensdepression är fruklen av all det icke finns någon central vilja, som förmårsäga tUl exploatörer och företagare atl nu får det vara slut med koncentrationentUl den kanten och tvingar vi er all förlägga er här. måste mannaturligtvis också garantera en infrastmklur som gör det möjligt för företagenatl verka på ett produktivt sätt i denna del av . den typen avkvalificerade styrningsmekanismer kommer aldrig ur problemen. Man fårinte reducera depressionsproblemalik till någonting som kan avhjälpasmed litet större väganslag, litet större bosladskvoter eller liknande. Det äricke detta del handlar om. Jag vill slutligen betona den politiska utgångspunkt jagsom socialist naturligtvis har, även om jag självklart hela liden här hardiskuterat med hänsyn till den borgerliga statens vUlkor och hur man inom denramen skaU kunna åstadkomma någonting bättre och mera progre.ssivt för Skåne.Jag kan inte underlåta all jusl som socialist peka på de stora sociala farorsom ligger i denna bristande integration och i den bristande balans som alltmertenderar atl prägla .