prot · FW0962 · 1973-12-31 00:00:00 — Under utskottsbehandlingen fick vi gehör för vårtmotionsyrkande jusl vad gäller bibehållande av det anställningsförfarande somnu tillämpas. Vi tycker atl det väsentligaste var all departementschefensförslag att man skulle upphäva de anställningsformerna inle stöddes utan atlvårt förslag fick utskotlsmajoriteten bakom sig. Propositionen behandlar tvåfrågor, men vi har ansett det väsentliga vara all bibehålla kravet påanställnings-och rörelseförbud. När det sedan gäller överförandel av auktorisalionen tillett statligt organ i detta fall kommerskollegium - bör vi ha klart för ossatl handelskamrarna skall bli remissorgan. Vid de kontakter jag har haft medhandelskamrarna har dessa ansett att just de frågor vi drivit därutskottsmajoriteten också har stött oss är de väsentliga. Jag tror inte attöverförandet av handläggningen av auklorisationsfrågor skall innebära någrastörre problem i och för sig, eftersom handelskamrarna, som skall vararemissorgan, har den kännedom och kunskap på det regionala planet som behövs.Det är inte något unikt att det finns ett statligt organ som ger auktorisation. Vi ansåg alt del var värdefullt all vi beträffandeanställningsreglerna kunde åstadkomma en gemensam skrivning, och när vi komöverens i den här frågan vid bordel fanns det inte anledning att gå emotförslaget alt kommerskollegium skulle handha auktorisalionen. Vi har ansett altden väsentliga frågan var att anstäUningsförbudet bibehölls. Jag villyrka bifall till utskottets hemställan. HerrSJÖNELL (c): Utskottet fastslår i sitt betänkande alt delhär ärendet, som tidigare talare har noterat, rör sig om två huvudfrågor. Denförsta är frågan om anställnings- och rörelseförbud för auktoriseraderevisorer, och den andra frågan gäller vilken eller vilka instanser som skallmeddela bestämmelser om auktorisalionen respektive vilka instanser som skalltillämpa de sålunda utfärdade bestämmelserna. Den första frågan om anställnings- och rörelseförbud -har enligt vår uppfattning fått en tillfredsställande lösning i utskottelsbelänkande. Det innebär med andra ord atl anställnings- och rörelseförbud avmånga tungt vägande skäl kommer all bibehållas. Vi är helt överens med departementschefen omall det bör vara statliga myndigheter som utfärdar bestämmelser för auktorisa- tion, mennär det sedan gäller tillämpningen av dessa bestämmelser skiljer siguppfattningarna. Jag skall be att kortfattat få motivera vår ståndpunkt i detavseendet. Ulskoltel säger bl. a.: "Alt samhället övertarhuvudansvaret för auktorisationsregleringen är enligt ulskotlels meningnaturligt, och utskottet tillstyrker all så sker." Del instämmer vi i.Utskottet fortsätter: "Ett konstaterande av all samhällets ochnäringslivels utveckling motiverar denna förändring innebär ingen kritik mothandelskamrarnas sätt alt handha de ifrågavarande uppgifterna." Utskottetsuttalande alt det inte på något sätt föreligger någon kritik mothandelskamrarnas sätt att handha uppgiften atl meddela auktorisationbestyrker och understryker vad departementschefen har uttalat i propositionen,nämligen all handelskamrarna sköter sig på ett i det stora hela förtjänstfulltsätt. Här har man sålunda, fru talman, två myckel auktoritativa uttalanden omdetta. Mot denna bakgrund anser vi att det inle finns något som helst skäl atlta ifrån handelskamrarna möjligheterna atl även fortsättningsvis göraförtjänstfulla insatser när det gäller all meddela auktorisation. Departementschefen redovisar att det enligtauklorisalionsutredningen föreligger två alternativ i detta avseende. Enligtbåda alternativen har Kungl. Maj:t atl utfärda huvudbestämmelserna och etlcentralt ämbetsverk atl meddela detaljbestämmelser. Vi har som sagt ingentingatt invända mot del, utan den principiella uppläggningen vinner vårt fullastöd. Alternativen skiljer sig emellertid däri all alternativ 1 förutsätter altkommerskollegium, alltså del centrala ämbetsverket i sammanhanget, skallmeddela auktorisalionen och ha tillsynen över ärendena, medan del enhgtalternativ 2 är handelskamrarna som skall betros med detta uppdrag,självfallet på grundval av de statliga bestämmelser som är utfärdade. Men ochdel är en nyhet i detta sammanhang handelskammarens beslut på del lokalaplanet kan omgående överklagas hos del centrala ämbetsverket. Jag återkommer idelta sammanhang till del uttalande av utskottet som jag citerade och tilluttalandet av departementschefen all man inle har kunnat anföra någonting emothandelskamrarnas sätt atl rykta sitt värv. Det har alltså varit tillfredsställande. Departementschefens invändning motauklorisationsulredningens alternativ 2 är enligt vår mening inte särskiltvägande. Huvudargumentet tycks vara att antalet ärenden växlar mellan olikahandelskamrar och alt del föreligger ojämnhet handelskamrarna emellan när detgäller antalet godkännanden av granskningsmän respektive vägrade godkännanden.Jag tycker med förlov sagt, fru talman, alt det är en mycket svag invändningmot handelskamrarnas sätt atl sköta dessa uppgifter. Del är möjligt alt det kanligga något litet i denna kritik av nuvarande ordning, men del är ändå endasten kritik i marginalen. Som jag underströk skall enligt den ordning vi godtarde statliga bestämmelserna tillämpas av handelskamrarna. Det föreliggerdessutom besvärsrätt. Därmed måste all rättfärdighet vara uppfylld, och allrättssäkerhet också för den delen. Vårhuvudinvändning mot all man inle vill acceptera alternativ 2, dvs. Ny ordning för auktorisation av revisorer m. m. Ny ordning för auktorisation av revisorer m. m. atlhandelskamrarna får tillfälle all fortsättningsvis tillämpa bestämmelserna, äratl del här som tyvärr i så många andra sammanhang föreligger en heltomotiverad centralisering av en statlig verksamhet. Som vi ser saken är detöver huvud taget alllid en sund politik om allt av samhällelig verksamhet somöver huvud taget kan decentraliseras också blir decentraliserat. AUcentralisering av sådan verksamhet som redan ligger på det regionala och lokalaplanet skaU undvikas, om inte mycket bärande skäl föreligger. Självfallet ärdetta ingen, jag höll på att säga idiotinställning, utan man måste kunna prövaskälen. Men enligt vår uppfattning förehgger ingalunda några bärande skäl idetta sammanhang - långt därifrån. Handelskamrarna runt om i landet harmångårig erfarenhet, och dessutom rutin, som på del här viset bara skullestjälpas över bord, om man inle viU utnyttja dem i fortsättningen. Den rutinenoch den erfarenheten bör man tillvarata. Dessutom, fru talman, är ell mycket viktigt argument isammanhanget atl handelskamrarna har en personkännedom som är utomordentligtvärdefull i sammanhang där det gäller all pröva en enskild persons kompetensoch kvalifUcalioner. Då är det avgörande alt man har en direkt personkännedom,vilket handelskamrarna har på etl helt annat sätt än vad etl centraltämbetsverk skulle kunna få, även om delta skickar förfrågningar på remiss. Huvudinvändningen är alltså alt här föreligger en heltonödig centralisering av en verksamhet, som fungerar och har fungerat myckelbra och som kommer alt fungera betydligt bättre, om den får vara kvar på detlokala planet. Av den anledningen, fru talman, ber jag atl få tillstyrkabifall till reservationen 1 under punkten 2. Motivering för utskottets ståndpunkt ianställningsfrågan har lämnats här av såväl som iÖrebro och . I fråga om vem som skall meddela behörighet har vissmotivering lämnats av i . Därutöver vill jag tillägga attutskottets majoritet anser atl meddelande av sådana här behörigheler somprincip bör vara ell statligt ansvar. Vidare anser vi att personkännedomenkommer i tillfredsställande grad till ullryck genom att handelskamrarna ärremissinstanser. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. Överläggnuigen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifaU tUl 1 ;o) utskottetshemställan med godkännande av utskottets motivering, 2:o) utskottets hemstäUanmed den ändring i motiveringen som föreslagits i reservationen nr 1 av herr Börjessoni Glömminge m. fl; samt 3:o) reservationen nr 2 av herrar Regnéll ochHovhammar, och förklarades den förstnämnda propositionen vara med övervägande jabesvarad. Då begärde votering upptogs för bestämmande avkonlrapropolisionen ånyo de båda återstående propositionerna, av vilka denunder 2:o) angivna förklarades ha flertalets mening för sig. Sedan herrHovhammar begärt votering även beträffande kontrapropositionen upplästes ochgodkändes föhande voteringsproposition: Ny ordning för auktorisation av revisorer m. m. Den somvill att kammaren tUl kontraproposition i hu-vudvoteringen angåendenäringsutskoltels hemställan i belänkandet nr 25 punkten 2 antar utskottets hemstäUan med den ändring i motiveringen som föreslagitsi reservationen nr 1 av i Glömminge m. fl. den det ejvUl röstar nej. Vinner nej har kammaren tUl kontraproposition i nämnda votering antagitreservationen nr 2 av herrar Regnéll och Hovhammar. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Hovhammar begärde rösträkning verkstäUdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resuhat: i (c)anmälde att han avsett att rösta ja men av misstag nedtryckt nej-knappen. I enhghet härmed blev följandevoteringsproposition uppläst och godkänd: Den som vill att kammaren bifaller näringsutskotlets hemställan i betänkandetnr 25 punkten 2 med godkännande av utskottets motivering den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalht utskottets hemställan med den ändring i motiveringensom föreslagits i reservarionen nr 1 av i Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr begärde rösträkning verkstäUdes votermg med omröstningsapparal.Denna omröstning gav föhande resultat: den 5 aprU 1973 Lagstiftningen på arbetslivets område § 20Föredrogs civUulskottets betänkande nr 10 i anledning av propositionen 1973:1i vad avser anslag för /74 för stöd tUl allmänna samlingslokalerm. m. jämte motioner. Utskottets hemställan bifölls. § 21 Lagstiftningen på arbetslivets område Föredrogs inrUcesutskollelsbelänkande nr 11 i anledning av motion om lagstiftningen på arbetslivelsområde. I detta belänkande hade behandlatsmotionen 1973:327 av m. fl. (vpk) vari yrkats A. att hosregeringen hemställde att denna framlade förslag om grundläggande demokratiska rättigheter för de anställda och deras fackliga organisationer: 1. lagstadgadrätt till förhandlmgar i aUa frågor, 2. lagstadgad rätttiU strejk när förhandlingar inte gav resultat, 3. lagstadgad rättatt avbryta hälsofarligt arbete, 4. lagstadgad rättatt välja löneform samt att säga nej tiU sådana produktions-, rationaliserings-och tidmälningsmeloder som ökade ut-sveltningen, 5. lagstadgad rättatt hindra uppsägningar och omplaceringar, 6. lagstadgad rättalt inlägga veto i personalfrågor, 7. lagstadgad rättför fackförening atl anordna möten på betald arbetstid samt rätt tUl möten ochagitation på arbetsplatsen, B. att vidare hosregeringen hemställde om följande lagförslag respektive lagändringar: 1. lagen omkollektivavtal av omarbetades i syfte att i första hand urnämnda lag avlägsna paragraf 4, gäUande förbud mot att under avtalstidentillgripa arbetsinställelse, 2. i samband medkollektivavtalslagens omarbetning företogs en översyn och revidering av lagenom arbetsdomstol, 3. ur stalsljänstemannalagenav ströks paragraf 3, 4. bestämmelser avtypen paragraf 32 i Svenska arbetsgivareföreningens stadgar ogiltigförklaradesgenom lagstiftning, varigenom tillämpandet av de prejudicerande domarna iarbetsdomstolen med grund i nämnda paragraf upphävdes, 5. arbetsköparensensidiga tolkningsföreträde avskaffades. Utskottethemställde att skulle avslå motionen 1973:227. Reservation hade avgivits av (vpk) somansett att utskottet bort hemstäUa, att med bifall lUl motionen 1973:327 begärde attregeringen lade fram förslag till åtgärder i form av lagändringar m. m.för all förverkliga det reformprogram som angavs i motionen. HerrHAGBERG (vpk): Denna fråga har behandlats i underett antal år. Utskottet har i sitt yrkande om avslag på motionen 1973:227hänvisat till ett antal utredningar. Det är ett gammalt beprövat sätt allslippa en sakbehandling av viktiga frågor. Ätt det bara är en undanflykt frånsakbehandling visar det förhåUandet att utskottet anser atlarbetsrätls-kommittén skall få fortsätta sill arbete i lugn och ro. Dennautredning skall ju behandla frågan om en "arbelsfredslagstiftning".Därmed kan inle motionen 227 inrymmas i de direktiv som utredningen har. Delverkar som om utskottet sticker huvudet i busken och vägrar se den utvecklingsom försiggår på den svenska arbetsmarknaden. Flera missnöjesaklioner har under de senaste årenförekommit på arbetsmarknaden. Det har varit strejker, övertidsblockader ochprotester av olika slag. De har sin grund i förhållandena på vår arbetsmarknad,med en förhandlingsordning som har sin grund i § 32. Förhandlingar får bara skei vissa frågor; de s. k. § 32-frågorna får man inle förhandla om i dessafrågor existerar bara samarbete på arbelsköparnas vUlkor. Att göra gällande all dessa missnöjesaklioner skulle varafruklen av några sekterisliska gruppers agerande är helt felaktigt. Nej,verkligheten är den alt missnöjet länge har grott och resulterat i spontanaktion. Men sedan har dessa små sekterisliska grupper självmant utropat sig somledare för och därmed förstört de spontant tillkomna aktionerna. Förhållandena på arbetsplatserna kan beskrivas somlagstadgad ojäm-hkhet. Arbetsdomstolen har gett § 32 i SAF:s stadgarprejudicerande laglig status. Det skedde i arbetsdomstolens dom nr 1932som erkänner arbelsköparnas rätt all leda och fördela arbetet och anställa ochavskeda arbetare. De "samarbetsavtal" som slutils mellan LO ochSAF har hållit sig inom de nuvarande maktförhåUandenas råmärken. När del kommertill kritan är det fortfarande arbelsköparna som bestämmer över nedläggningar,driftsinskränkningar, avskedanden, investeringar, produktionsplaner ochvinstens användning. Arbelsköparna bestämmer också över arbetsmUjön, vilkamaskiner som skall användas, över arbetstakten och löneformerna. Del har i stort sett visat sig att man förhandlingsvägeninte lyckats förändra dessa maktförhåUanden på någol avgörande sätt. Därförkräver man lagstiftning. pågår en statlig utredning om §32-frågorna. Vidare har etl utredningsförslag framlagts om "trygghet ianställningen" och ett delförslag om arbetsmUjön. På vUket sätt kan manvänta all detta påverkar maktförhållandena? Utredningsdirektiven angående"arbetsfredslagstiftningen" är myckel begränsade. Förhandlingsrättenskall utvidgas men fredspUklen vara kvar. Förhandlingarna skall aUtså intestödjas med utvidgad strejkrätt. Man skaU begränsa arbelsköparnastolkningsföreträde då det gäller tolkning av avtal. Sådana åtgärder är intelillräckhga för att som det heter i direktiven stödja de anställdas kampför demokratisering av arbetslivet. Obegränsad förhandhngsrätt och strejkrättär nödvändiga. Lagförslagetom trygghet i ansläUnmgen går heller inte tUlräckligt den S aprU 1973 Lagstiftningen på arbetslivets område Lagstiftningen på arbetslivets område långt.Arbelsköparna har för syns skuU reserverat sig, men de har stöd från deborgerliga partierna. Avskedanden skaU ske på saklig grund - en formulering somredan finns i huvudavtalet. Vid driflsinskränknmg, där självklart arbetsköparenhar överlägel, skall man föha lurordning efler anställningstid och ålder. Manfår förtur vid återansläUning under ell år. Uppsägning och permiltering skaUske efler varsel. En uppsagdarbetare skall kunna gå till domstol för atl pröva uppsägningen. Det är alltså mer en kvantitativ förändring, t. ex. längreuppsägningslid, än en kvalitativ, dvs. makt för arbetarna all säga nej vidavskedanden. roll ökar inle nämnvärt. Man kan t. o. m. avskedaulan alt blanda in fackföreningen. ArbelsmUjöulredningens delförslag om rätt alt avbrytahälsofarligt arbete är ett framsteg, men del är behäftat med sådana svaghetersom atl etl skyddsombud t. o. m. kan avkrävas skadestånd om man avbryter ettarbete där "skäl uppenbarligen saknas". Del fattas aUlför myckel iförslaget för att lagen skall kunna bh etl verkligt stöd för skyddsombuden,skyddskommittéerna och den lokala fackföreningen. Men försiktigheten beror påall man inle vill stöta sig med arbetsköparrepresentan-lerna i utredningen.Dessa är också överens, utom i en detaljfråga. Det är verkligen överord att säga all § 32 med de härförslagen har fått ett "grundskott". Förslagen har inte sträckt siglångt utöver de "samarbelsavtal" mellan LO och SAF som redan finns.Och det är jusl atl man vall samarbete i stället för kamp som satt broms för enverklig förändring av maktförhållandena. Det är skendemokrati, när man låtsasatl de anställda får större makt genom alt t. ex. sätta in etl parrepresentanter i bolagens styrelser. Inle ens har något emot delta,"bara det är bra folk". Självklart kan man inle genom samarbete med densom har maklen la ifrån honom denna makt. Del kan endast ske genom facklig ochpohtisk kamp. Kollektivavtalslagen är den lag som kriminaliseraraktivitet på arbetsplatsen. Kolleklivavtalslagen av 1928 är riktad motarbetarna och drevs igenom av en borgerlig regering. Den kriminaliserarstrejker under avtalstid enligt den fortfarande gällande § 4;"Arbetsgivare eller arbetare, som är bundna av kollektivavtal, må underden lid avtalet är gällande icke vidtaga arbetsinställelse (lockout ellerstrejk), blockad, bojkott eUer annan därmed jämföriig stridsåtgärd." Observera försöken alt framsläUa lagen som lika"hård" mot arbetsköpare som mot arbetare. Arbetsköparen har redanmakten och enbart detta utgör ett våldförande på arbetarna. Men om arbetarnatvingas resa sig ur sill underläge så betecknas det som en stridsåtgärd.Arbelsköparna eftersträvar fleråriga avtal för alt så länge som möjhgt kunnabinda arbetarnas aktionskraft med hjälp av kolleklivavtalslagen och dessfredsplikt. De kan ändra förutsättningarna för avtalet. De kanändra produktionsförhållandena och arbetsmetoderna, försämra ackorden, ökaarbetstakten genom tvångsslyrning, vidta omflyttningar och försämraarbetsmiljön och skyddet för hälsan, ulan all det därför strider motkolleklivavtalslagen. Men eftersom arbetarna är bundna av fredspUklen får de inte i lokala förhandlingar användasitt främsta påtryckningsmedel, strejken, för alt försvara sig eller förbättrasitt läge. Arbelsköparna har alla maktmedel på sin sida, medan arbetarna kännersig sitta med bakbundna händer, därför all de saknar strejkrätten. När de ändåstrejkar - ty lagen håller inle under det sociala trycket så betecknas derasaktion som "vild" och de släpas inför arbetsdomstolen. Lagen är förödmjukande även för fackföreningen.Fackföreningens styrelse tvingas tjänstgöra som pohs mot sina egna medlemmarför atl klara fackförenmgens kassa. Lagen riktar sig mot solidariteten inomarbetarklassen. Sympatistrejk får inte inledas om en annan arbetargruppbefinner sig i ell trängt läge och behöver hjälp. Men SAF kan fortfarandeanvända den gamla metoden alt svartlista arbetare, dvs. hindra dem från atl fåansläUning i ett förelag. För att ändra nuvarande maktförhållanden den lagstadgadeojämhk-heten är lönearbetarna främst hänvisade tiU sin egen fackliga kamp. Idenna mgår alt rasera de lagar som klassamhäUel stöder sig på och i ställetkämpa för lagar, som bhr ett stöd för fackföreningsrörelsen och gerlönearbelarna de rättigheter som de genom sina fackföreningar i decennierkämpat för. Framför allt några rättigheter står i centrum. För det första ärdel förhandlingsrätten. De anstäUda måste få förhandlingsrätt i alla frågor,även i de s. k. Detta kräver att § 32 slopas och i ställetarbetarna får rätt alt förhandla i alla frågor. Denna linje är en kamplinje motarbelsköparna och den främjar arbetarnas arbetsvillkor. 1 dagens läge försökerju statsmakten tiUsammans med de fackhga ledarna och arbelsköparna i ställetgöra allt flera frågor liU samarbetsfrågor. Vid har man gjort den största satsning som kan tänkasi samverkansfrågor. Redan nu kan konstaleras - som även en forskargrupp, dens. k. Kronlundsgruppen, konstaterat - atl arbetarna endast får igenom margineUakrav. I allt väsenfligt får företaget som det vUl i de samverkansgrupper somdär har bUdals. Arbetarnas krav måste vara atl göra alla frågor tillförhandlingsfrågor, där makt kan stäUas bakom kraven. Den andra frågan gäller lagstadgad rätt till strejk ominte förhandlingarna ger resultat. Strejkrätten är nödvändig som stöd åtförhandlarna. Det inser även förbundsordföranden i SF och ledamoten av LO:slandssekre-larial , som i en intervju 1972 framhöU: "Utvidgadförhandlingsrätt i lokala frågor är viktig i och för sig men del löser inleproblemen om man inte får strejkrätt . Som det nuär kan arbetsgivaren med fredspliklen i ryggen säga nej lUl snart sagt allt vadman begär på det lokala planet. Det är då man tvingas tillgripa 'vUda'strejker." Även Kronlundsgruppen har konstaterat all det behövs lokalstrejkrätt. Den tredje vikliga frågan för arbetarna är all få enlagstadgad rätt att avbryta hälsofarligt arbete. I delbelänkandet frånarbelsmiljöulredningen föreslås; "Innebär visst arbete omedelbar ochallvarlig fara för arbetstagarens liv och hälsa och kan rättelse inte genastuppnås genom hänvändelse flll arbetsgivaren, kan skyddsombud bestämma attarbetet skaU avbrytas i a-waktan på ställningstagande avyrkesinspektionen." Detta ärett tillmötesgående av ett gammalt krav. Lagstiftningen på arbetslivets område Lagstiftningen pä arbetslivets område paragrafheter det: "Avbryter skyddsombud arbete trots att skäl härtilluppenbarligen saknas, har arbetsgivaren rätt lUl ersättning. Vid bestämmandeav skadeståndsskyldighet skall skyddsombud, som utsetts av fackförening eUerannan liknande förening av arbetstagare eUer tiUhör sådan förening, anses somföreträdare för förenmgen. Vidare skaU 8 § andra och tredje styckena lagen(1928:253) om koUeklivavlal ha motsvarande tillämpning. inträder dock icke om föreningen efter del atl den haftlUlfäUe alt taga ställning förklarar att arbetet bör återupptagas." Detbetyder att kolleklivavtalslagen har införts på arbetsmiljöns område. Skyddsombudens stäUning försvåras och försvagas genomsådant skadeståndsansvar och sådana oklara lagbestämmelser.Skadeslåndsskyl-digheten måste bort och fackföreningarna bh den enda instanssom har rätt all pröva det berättigade i skyddsombudens åtgärder. Skyddskommittéernas befogenheter måste klart fastställas.Dessa måste innehåUa majoritet för de anställda, ha rätt atl falla beslut medenkel majoritet och ha möjlighet att utfärda bestämmelser med laglig gUtighet.Sorn ett ytterligare stöd för skyddsombuden måste fastsläUas låga hygieniskagränsvärden och reglerade bestämmelser för arbetsmUjön. Dessa bestämmelserskall föreskriva regelbundna pauser vid löpande band och kontinuerligaarbetsprocesser och högsta tUlåtna hastighet vid sådana arbeten. Den fjärde frågan är lagstadgad rätt att välja löneform.Man skall även kunna säga nej tiU sådana produktions- och UdmätnLngsmeloder somanvänds för alt öka ulsvetlningen. Gruvarbetarna vid genomdrev vid sinstrejk 19691970 en fast månadslön utan inslag av prestationslön och meritvärdering.Även vid har arbetarna genomdrivit en fast månadslön medmyckel få lönegrupper och en ytterst hten rörlig del, och man kämpar för alt fåen "rak" månadslön. Det måste vara en rättighet för arbetarna attsjälva få väha löneform. Del är ju de som skall göra arbetet, och de vet vad deorkar och tål. Den femte frågan är lagstadgad rätt till möten ochagitation på arbetsplatsen. En arbetsplats kan ju inle vara något avskUt frånsamhället i övrigt. Den övervakning och slavdrivning som § 32 innebär måsteavskaffas. De arbetande måste ha rätt till agitations- och mötesfrihet påarbetsplatsen. Arbetsledningen skall inle kunna stoppa ell möte t. ex. under enrast och inle heller kunna stoppa flygbladsuldelning eUer hknande. Skall arbetarnakunna hävda sina intressen, måste de även ha rätt att genomförafackföreningsmöten på betald arbetstid.