prot · FW0953 · 1973-12-31 00:00:00 — I svaret talas om "konflikter om markanvändningen".Vad är det för konflikter? Är det konflikter mellan kommunen och den enskildemarkägaren, så kan man ju med den nya expropriationslagstiftningen klara detproblemet. Är det konflikter mellan lantbruksnämnden och kommunen i den mån detskulle ligga i lantbruksnämndens intresse att marken som sådan bevarades? Detär i första hand, som jag ser det, ett riksintresse, och jag vill gärna hastatsrådet besked om i vad mån uttalande i samband medden fysiska riksplaneringen, där man instämde i jordbruksutskottets yttrande,över huvud taget har gått ut till kommunerna. Och hur kan i så fall kommunernanere i och få bygga ut denna högvärdiga jordbruksmark utan attta hänsyn till vad har sagt i den här frågan? Jag vill göra några kommentarer i anledning av svaret påherr i interpellation och det anförande som herr Ang. den fysiska riksplaneringen Jag kan betyga att det finns en ganska utbredd oro ikommunerna när det gäller glesbygdsfrågorna. Man har inte riktigt fått klarheti hur man skall behandla dem, och då ligger det nära till hands att man skjuterupp behandlingen och säger: Det går inte vi måste vänta på riksplanering ochannat som väl kommer att av . Och detta är svåra frågor. Har man en översiktligplanläggning eller har man diskuterat detaljplaner av olika slag är ju frågornalösta i förväg, och då är det inga svårigheter. Här gäUer det emellertid frågorsom man ställs inför att lösa och som man gärna vill lösa men där man inte harnågot underlag. Mot denna bakgrund tycker jag att svaret kunde ha varitlitet utförligare i en del avseenden. Men det kan ju hända att begränsningen avsvaret beror på frågans begränsning, så jag kan inte anklaga statsrådet för attmedvetet ha begränsat svaret. Jag menar emellertid att det är en sak som bordeha kommit fram i svaret en sak som förmodligen diskuterats mycket inomdepartementet, eftersom man från början inte torde ha haft den åsikt som senarekommit tiU uttryck. Det är kanske intressen som tUlmötesgåttsi de anvisningar som givits ut. Jag syftar på att det är viktigt att man i denförsta delen av de diskussioner, som skall föras mellan länsstyrelser ochkommuner, slår fast vilka kommuner som har riksplaneringsintresse och vilka sominte har det. Man skiljer alltså ut ett stort antal kommuner. Jag vet interiktigt hur många det gäller. Man har preciserat antalettill 104, men siffran 180 är också nämnd då tror jag emellertid att man hardubbelräknat i vissa fall. Det gäUer under aUa förhållanden mindre än hälftenav sarnthga kommuner; till det resultatet kommer man om man iriksplaneringspropositionen och i övriga handlingar undersöker vilka saker somanses vara av riksplaneringsintresse. Sedan kan man naturligtvis vidgabegreppet och säga: Det och det är ett sådant intresse här kan vi tänka ossatt flytta fritidsbebyggelse och här finns det naturvårdsintressen. En älv gårju, för att ta ett exempel, genom flera kommuner och är intressant under helasitt lopp. Jag tycker det är mycket viktigt att man på detta sätt gerupplysning genom att skilja ut vissa kommuner som man inte behöver ha att göramed i fortsättningen. Något av detta borde alltså enligt min mening ha varitmed i svaret. Sedan skall det som har riksplaneringsintresse bli föremålför fortsalt utredning. Det skall fattas kommunala beslut som redovisas tillKungl. Maj;t. Glesbebyggelsen som i främst uppehållitsig vid - kommer att beröras i mycket liten utsträckning i detta hänseende. Denupplysningen borde kanske också ha lämnats i svaret, eftersom många förmodligentror att dessa frågor kommer att behandlas vidare. Man kan emellertid inte göranågonting förrän , då det hela väl skall vara färdigt och mankan få klarhet i frågorna. Jag vill slå fast att det är angeläget att de kommuner,som har glesbebyggelseproblern, redan nu och oberoende av diskussionerna medlänsstyrelserna men gärna i anslutning till dem, eftersom man då har kontaktmed länsstyrelserna och tillgång tiU deras experter tänker Som herr statsrådet sade är det inget krav på att man skall göraupp planer och sådant - det är bra om man gör det. Man skall i varje fall tänkasig in i hur glesbebyggelsen skaU planeras: var man skall vara försiktig, varman skall utfärda förbud, var man skall släppa fram bebyggelse osv. Det ärangeläget att man ägnar sig åt att klara av dessa saker, för det går i detlånga loppet inte att ta ställning från faU tUl fall i samband medbyggnadslovgivningen. Dessa upplysningar gav statsrådet i viss utsträckning isvaret, men vad jag där saknade var en uppmaning tiU kommunerna att ta hand omde här frågorna och inte tro att detta löser sig i det fortsatta riksplaneringsarbetet. Ang. den fysiska riksplaneringen Det finns anledning slå fast att avsikten medden hantering som Ugger inom ramen för det s, k. programarbetet är attklajlägga på vilket sätt kommuner som berörs av riksplaneringen i sin lokalaplanering avser att ta hänsyn till intentionerna i riksplaneringen. Det pågårnu överläggningar meUan länsstyrelser och kommuner för att klarlägga sättet förkommunernas fortsatta planering i dessa avseenden. Programarbetet syftar intetiU att avkräva kommunerna någon typ av heltäckande plan, och det förmodar jagstår klart för både interpeUanten och de övriga talare som har deltagit i dennadebatt. Det är riktigt som sade, att frågan omglesbebyggelse åren helt annan sak. Vi har fått den ordningen att ävenglesbebyggelse bör föregås av bedömning från samhällets sida. Vi har då sagtatt eftersom det är kommunerna själva som skall bevilja byggnadslov är detrimligt att de genom något slags översikthg bedömning skaffar sig enuppfattning om var inom kommunen glesbebyggelse i fortsättningen kan vara denlämpligaste formen för bebyggelse och var det kan vara nödvändigt attbebyggelsen föregås av en detaljplaneläggning. i tycktesanse att jag gav ett något negativt uttryck för hur jag över huvud taget såg påglesbebyggelsen. Jag sade i mitt interpellationssvar att det i riktlinjernainte finns någonting som pekar på ett stopp för glesbebyggelse. Att jagsvarade på det sättet beror på att så har ställt sin fråga. Men låt mig få hänvisa till ett tidigare svar på eninterpellation av i . Den gången gäUde det i stort settsamma fråga, och svaret gavs . Jag sade då att de uppdragnarikfhnjerna innebär bl. a. att "glesbebyggelse som är och kommer attvara den enda lämpliga byggandeformen i stora delar av landet inte skallmotverkas och att en betungande prövning inte skall införas. Något krav påplanläggning aktualiseras inte. Men möjlighet skaU ges till en bedömning iallmänhet mot bakgrund av översiktliga markhushåUnings-program av i vad månglesbebyggelse bör få komma tUl stånd." Detta gäller då de områden sominte berörs av särskilda anspråk inom ramen för riktlinjerna i den fysiskariksplaneringen. Det är riktigt som i antog, attkommunerna själva får välja vilken typ av översikthg planering de skall användasig av. Och när talade om den oro som han visste råder Nr 53 ute i kommunerna i det här fallet,så är jag inte övertygad om att den Tisdagenden oron längre finns kvar. Vi harnämligen redan haft en konferensverksam- 27 mars1973 het i gång i regi,där planverket har varit engagerat Ang. den fysiska riksplaneringen och därman ute i länen för alla kommuner redovisat både för programplaneringen och förförhållandet att vi numera också skall låta glesbebyggelse bli föremål förnågon bedömning från samhäUets sida. Det material som har redovisats vid dekonferenserna kan säkerligen vara tUlräcklig vägledning för kommunerna redan numed avseende på var kommunen skall bygga glest och var det kan komma att krävasdetaljplaneläggning. avser att utfärda ytterligare anvisningar undersommarens lopp. Jag säger det här med hänsyn till att jag av interpellationenfick intrycket att i var orolig för all kommunernaskulle få lov att skjuta framför sig alla avgöranden om bebyggelse i de delarav kommunen där man kunde ifrågasätta huruvida glesbebyggelse var lämplig ellerej. Så är det inte. Man bör i kommunerna redan, med ledning av det materialkommunerna fått redovisat för sig, kunna gripa sig an med någon enkelform av översiktlig bedömning för den markhushåUning man vUI lägga fast förkommunens vidkommande i fortsättningen. Det finns inom varje kommun - på denpunkten hoppas jag att vi ändå är överens ett behov av all bedömabebyggelseutvecklingen, var glesbebyggelse skall kunna få komma ifråga och vardet kan komma att krävas detaljplaneläggning. Delta måste kunna bh till fördelför prövningen av enskilda ärenden, eflersorn det, sedan man infört ordningenmed en översiktlig bedömning i förväg från kommunernas sida, finns störremöjligheter alt efterge kraven på detaljplan även i områden som vi medhittillsvarande bedömning betraktat som tätbebyggelse. Jag syftar då påmöjligheterna att släppa fram en och annan enstaka byggnad, exempelvis för attkomplettera jordbruksbebyggelse med någon fritidsbostad, i områden där det kanbefinnas lämpligt och där detta inte kan anses föregripa den planering i övrigtsom man kan ha behov av. När det gäller frågan om den högvärdiga jordbruksmarkenhade jag rysligt svårt att förstå . Jag fick ett intryck av att hon hade för sig att vi nu gått ifrån både riksdagsbeslutet och de intentioner som ligger i den fysiska riksplaneringen på denna punkt. Det är tvärtom så att vi i riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen har slagit fast att vi skall vara rädda om den högvärdiga jordbruksmarken, att vi skall engagera oss vidare för firftcartering av den högvärdiga jordbruksmarken och att vi vid den programmering som skall ske måste få möjligheter att bedöma var konflikter mellan å ena sidan högvärdig jordbruksmark och å andra sidan andra anspråk fiin samhällets sida kan uppstå. fann det märkligt att här över huvud taget skulle kunna finnas några konflikter. Om jag fattade henne rätt ansåg hon att man a priori skulle uttala att är det fråga om högvärdig jordbruksmark, så kan man över huvud taget inte diskutera någonting annat än att bevara den för jordbruksändamål. Men man får väl ändå lov att medge att det finns anledning att i de bedömningar som skall göras också pröva vilka motsatta intressen som kan komma att göra sig gällande och sedan ta all " den hänsyn som är möjlig inom ramenför riktlinjerna till önskemålet att bevara den högvärdiga jordbruksmarken. Där stöder vi oss på de Nr 53formuleringar har antagit. Den formulering som den viU ha uppfattar jag bara som en nyansering avriksdagens formulering.Såvitt jag kan förstå medverkar den inte på något sätt till att -------- precisera begreppet ytterligare. Jag kan inte finna att det för mitt *" ' vidkommandefinns anledning att mot bakgrunden av den nya formule- ngen ring somherr i angett överge den formulering när det gäller denhögvärdiga jordbruksmarken som tidigare anslutit sig tUl. Jag vill gärna tUl slut instämma med i att detsjälvfallet är angeläget att våra kommuner nu tar sig an uppgiften att försökaskapa en bättre översiktlig bedömning av hushåUningen med markresurserna. SkaUvi uppnå fördelar inte bara med den fysiska riksplaneringen utan också när det gälleratt över huvud taget kunna hushålla bättre med marken är det naturligtvis avutomordentligt värde att kommunerna till ledning för sm fortsatta planeringockså sörjer för att man får tiU stånd'en översiktlig plan för kommunernasmarkhushållning. i (c): Statsrådet och jag - och flera andra också är tydligen helt eniga om att det är viktigt att kommunerna tar fasta på detansvar som gett dem beträffande planeringen och även upplever detansvar som hgger i den möjlighet de nu har att själva besluta ombyggnadsplaneringen. De uttalanden som statsrådet gjorde i sitt kompletterandesvar var värdefulla. Statsrådet hänvisade till ett tidigare interpeUationssvardär han uttalat sig positivare än vad han gjort i det svar han gett mig i dagnär det gäller angelägenheten av och möjligheten tUl glesbebyggelse förtätning av byar exempelvis. Det vill jag tacka statsrådet för. har också verifierat den osäkerhet som råder utei landet. Jag tycker att det är värdefuUt att statsrådet här på nytt haruttalat att kommunerna inte behöver känna osäkerhet, att det är angeläget attkommimerna börjar med sin planering med full kraft och att de själva får avgöravilket planeringsunderlag de anser vara till fyllest för den bebyggelse det härär fråga om. Jag skulle också gärna vilja vara överens medstatsrådet . Men jag kan inte vara det. Det är någonting som inte ärriktigt klart när det gäller uttalande om den högvärdiga jordbruksmarken.Jag citerade ur minnet jag ber om ursäkt för om citatet var felaktigtbeträffande ett eller annat ord att jordbruksmark icke skulle användas förbebyggelse "om annan för samhällsbyggande likvärdig mark kan ställas tillförfogande". Det är ju den inskränkningen som är det väsentliga. För att återvända till del exempel som jag tog vetjag att representanter för har uppvaktat civilministern i denna fråga. har alltså beslutat att göra ett uttalande. Men här bygger man på mark som har fått det högsta graderingsvärde något slag av mark 91 Ang. den fysiska riksplaneringen kan få ivårt land, trots att det finns för byggande hkvärdig mark, som är graderad medsiffran 8, dvs. den är för jordbruksändamål betydligt sämre än den mesthögvärdiga marken. Det finns aUtså ingen bestämmelse som hindrar kommunerna attbygga, och att bygga i snabb takt, på denna högvärdiga jordbruksmark, trots attriksdagen har uttalat att annan mark, som är hkvärdig ursamhällsbyggandesynpunkt, skall tas till vara i första hand. Jag har förundrats över detta, alldeles speciellt när jagnu har sett i planer för utbyggnad, där ,, och Vällinge kommuner ligger med stora expansionsplaner utöver precis den mest högvärdiga jordbruksmark som vi har i det här landet. Desom jag har talat med i dessa kommuner kände över huvud taget inte till attriksdagen har gjort två sådana uttalanden. Att jag begärde ordet berodde på att jagtrodde att statsrådet kunde förklara för mig - det har ju ändå snartgått varför man inte har fört ut det här budskapettill kommunerna. Sedan har det, herr talman, i samband medglesbebyggelserätten talats om kommunernas självstyrelse och rätt att läggafast sin markhushåUning, som statsrådet sade. Jag delar de synpunktersom därvid kommit fram. Men det märkvärdiga när det gällde jordbruksmarken varju att ville se denna fråga som ett riksintresse, dvs. att kommunernainte skulle få anlägga enbart markpolitiska och ekonomiska synpunkter påkommunernas vidare utbyggnad, utan att andra, övergripande miljöintressenskulle liksom konkurrera eller att man skuUe visa på annan markanvändning. Statsrådet hänvisade till att jag hade ställtfrågan om konflikterna. Jag går med på att konflikter kan uppkomma då det rörsig om ett riksintresse - i detta faU ett miljövårdsintresse och ett intresseför den enskilda kommunen. Men när dessa frågor har debatterats, inte minstfrån regeringens sida, har man fått den uppfattningen att konfliktsituationenskulle uppstå mellan företrädare för jordbruket och kommunen. Det var därförjag ställde mig negativ. klargjorde statsrådet att man kan sevidare på konfliktbegreppet, men jag vet inte när man kan tänka sig attkommunerna kommer att få något besked om dessa uttalanden. Jag kanbara konstatera att läggs högvärdig jordbruksmark under asfalteller förvandlas till husgrunder. Jag anser att detta står i strid med tvä avriksdagens uttalanden. På förslag av statsrådet ber jag att få ändramitt uttryck "oro" till "osäkerhet". Jag har dess värreinte varit med på de konferenser som har håUits i länen, men jag har talat medfolk som varit med där. Jag menar nu inte föredragshållarna - visserligen harjag talat också med dem - utan publiken, som fortfarande svävar i vissosäkerhet. Jag tror att det kanske hade varit välgörande, om man ägnat htetmera tid åt saker som inte har med riksplanering att göra, i varje fall vidnågra av konferenserna. har vi fått ett klart uttalande av statsrådet, meduppmaning att fastställa normer för en bedömning av de här frågorna. Därför görjag bara det konstaterandet, att den första statsrådsrepliken ofta är merainnehåUsrik än själva interpeUationssvaret. Det är kanske otacksamt av mig attsäga det, eftersom jag har fått norra längsta interpellationssvar avstatsrådet ; och jag viU inte påstå att det var så den härgången. Jag tycker dock att det var en värdefull komplettering som kom framgenom statsrådets uttalande i två omgångar i hans första repUk. Låt mig tUl säga att vi inte harhaft något beslut om att börja bedriva en fysisk riksplanering förrän i höstas.Nu har vi det beslutet, och har redan de här konferenserna förekommit, däralltså intentionerna i beslut om den fysiska riksplaneringen har klarlagts,där kommunerna har fått en hel del av det material som kan vara värdefullt fördem att använda i den kommande lokala planeringen och där alltså frågan om denhögvärdiga jordbruksmarken nu kommer in i den riktiga hanteringen om jag fåranvända det uttrycket dvs. i det programarbete som skall ske i samråd mellanlänsstyrelse och kommuner. Man skall med hänsyn tUl intentionerna göraavvägningar mellan intresset att bevara högvärdig jordbruksmark och andraintressen som just nu kan komma att göra anspråk på sådana områden. Sedankommer resultatet av detta programarbete att redovisas för , och fruSundberg kommer själv att få möjlighet att granska vad som blivit resultatet avdessa avvägningar. TiU vill jag säga att informationsarbetet ochupplysningsverksamheten inte kommer att stanna uteslutande vid de första konferensersom har hålUts mellan kommunerna i regi och länsstyrelsernaoch där planverket har funnits med i bilden. Avsikten är att länsstyrelsernaskall fortsätta diskussionerna med varje enskild kommun. Jag föreställer migatt det då skall finnas möjhghet att få eventuellt återstående oklara punkterklarlagda. Jag är över huvud taget glad över att kunna säga att dehär konferenserna som vi inledningsvis haft har mötts med mycket stort intresseoch mycket stor förståelse. Inte minst har det material som ställts tillkommunernas förfogande bedömts mycket positivt enligt de rapporter jag har fåttfrån de kommunala företrädarna. Jag vågar tro att vi har kommit i gång på etthyggligt sätt med den här formen för planering. Överläggningen var härmed slutad. 8 protokoll 1973. Ang. SJ.s organisation i § 5Ang, i Ångeområdet Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara () den 6 februariframställda interpellation, nr 33, och anförde; har frågat mig om jag är bereddatt redovisa min tolkning av beslut beträffande SJ:s framtidaorgarusation i Ängeområdet. För del gäller att driftverkstäderna för lok ochgodsvagnar -helt enligt statsmakternas beslut kommer att inordnas under enverkstadsregion med som huvudort. Några förändringar ipersonalhänseende planeras inte i samband med denna övergång. För delgäUer vidare att organisationsförändringen avseende driftavdelningen i övrigtendast kan komma att innebära en minskning av administrativ personal avstorleksordningen 2 å 3 man. Jag tackar kommunikationsministern försvaret. Det är positivt i den meningen att den omorganisation som avserÄngeområdet endast kommer att beröra två ä tre man. Ätt jag stäUt frågan beror på som jag också antytt iskrivningen att man från SJ:s sida framhålht, att uttalande intefår ges en sådan restriktiv tolkning att regionalpolitiska skäl skulle varabindande för SJ i dess planering av distriktens verksamhet, utom i vissaundantagsfall. Enhgt den information som utgått tUl företagsnämndernatycks samma uppfattning råda även bland SJ:s lokala planerare. Från kommunens sida har vi tolkat beslutet enligt denskrivning, som utformats av trafikutskottet och som lyder; "Utskottetförutsätter också i enhghet med sitt uttalande vid fjolårets riksdag attbeträffande i Ängeområdet regionalpolitiska synpunktervederbörligen beaktas." Jag vore tacksam om kommunikationsministern ville ge sinsyn på hur beslut skall tolkas även på denna punkt. i SundsvaU (c): Mot bakgrunden av vad som förevarit och deuttalanden som gjorts angående inom Ängeområdet vill jaguttrycka min tillfredsstäUelse över att tagit upp denna fråga. Jag har i anledning av Kungl, Maj:ts propositioner tUl1971 och riksdagar med förslag tUl ändring av den regionalaorganisationen inom SJ motionerat om förhållanden i detta sammanhang.Läget var ju det att Ange knappast nämndes i propositionerna men att man,eftersom förslaget tiU distriktsindelning inte skulle skära över länsgränserna,kunde riskera att verksamheten i Ange skulle få ett minskat underlag. Vi vetatt SJ har varit den viktigaste arbetsgivaren i Ange ochatt antalet SJ-anställda där minskat. Enhgt vissauttalanden från SJ-håll kan man påräkna att antalet SJ-anställda genom fortgåenderationaliseringar kommer att minska . Mot bakgrunden av svårigheterna att skapaersättningsarbeten för minskningen av sysselsättningstiUfällena både inom SJoch inom jord-och skogsbruket ser många i viss mån mörkt påframtidsförutsättningarna för Ange. Det har bland befolkningen rätt stor oro.Vissa förhoppningar uppstod när trafikutskottet med anledning avmotioner bl. a. av och mig bl. framhöll att regionalpolitiskasynpunkter skulle beaktas vad gällde i Ängeområdet. Hösten1972 fick vi en ny proposition, som föranledde motioner av ungefär motsvarandeinnebörd. Ett enhälligt trafikutskott framhöU då vUcten av regionalpolitiskahänsynstaganden i Ångeområdet, och har ju citerat utskottet. Detta lät betryggande ur synpunkt, men sedan uppstodfrågan hur riksdagsuttalandet skall tolkas och vad man kan förvänta sig av SJ:sverksamhet i Ange mot bakgrunden av det. Vissa uttalanden från SJ-håll harföranlett farhågor för att SJ;s planering inte i speciellt stor utsträckningskulle komma att ligga i linje med vad vi hoppades att riksdagsbeslutet skulleinnebära. Statsrådets uttalande nu att kortsiktigt endast två å treman skulle beröras låter kanske lugnande, men det gäller här inte barakonsekvenserna på kort sikt utan den stora frågan avser väl SJ:s verksamhet iAnge på mera lång sikt. Härvidlag är det ju viktigt med samverkan meUan allaslag av statlig verksamhet, främst SJ:s, och den statUga lokaliseringspolitikenför att tillgodose de regionalpoUtiska målsättningarna. Jag hoppas att kommunikationsministern skallanvända sitt inflytande för att medverka till att ytterligare minskningar avSJ:s verksamhet i Ange kan förhindras och att den positiva skrivningen iriksdagsbeslutet skaU beaktas, så att rimhga regionalpolitiska hänsyn tas iplaneringen av SJ:s verksamhet i Ange. HerrWINBERG (m): Det har ju numera förts åtskilliga diskussioner här ikammaren om i Ängeområdet. Jag tror att kommunikationsministernoch jag har svarat för merparten av de diskussionerna. Det är inte så underligtatt det har varit åtskilliga debatter om den frågan därför att SJ betyder sämycket i området. Det är ett stort intresse i bygden för vad SJ tar sig till.SJ har en nyckelställning i Ange, det vet vi. Jag erinrar - jag tror att det var i Sundsvallsom gjorde det också om riksdagsbeslutet rörande vissa principer förtrafikområdesindelningen. hade kommunikationsministernoch jag en diskussion med anledning av att jag hade frågat om den då föreslagnadistriktsindelningen överensstämde med beslut. Jag fick det svaret avstatsrådet att det ansåg han att det gjorde. Han sade vidare att detskulle ske en minskning med bara en man i Ängeområdet, Jag tillät migkommentera att det väl skulle vara i ett ganska kort perspektiv om det skullestanna med en man. Sedan fick vi riksdagsbeslutet , som upprepade detbeslut som hade fattat 1971 om att regionalpolitiska hänsyn skullebeaktas. sägerstatsrådet, till skillnad från vad han sade i det svar som jag fick förungefär , att det är aktuellt att flytta två å tre man pådriftavdelningen. Jag konstaterar att det är ett annat svar än . Detkan synas vara en ganska obetydlig skillnad, om det är ett par tre man eller enman, men det är en tendens som är litet farlig . Man kan alltsåkonstatera att åderlåtningen fortsätter här.