prot · FW09128 · 1973-12-31 00:00:00 — öka sitthushållssparande föreslår regeringen skall kompenseras via barnbidragshöjningenoch bättre bostadstillägg för barnfamUjer samt subvention av livsmedel alltsåen ökad privat konsumtion. Man kan uppskatta värdet av dessa förslag tiU 700mUjoner kronor. Den kommunala konsumtionen får sin stimulans genom ökadebidrag tUl social hemhjälp, barnstugor, familjedaghem och vissa åtgärder påskolområdet tiU en beräknad summa på ungefär 360 mUjoner kronor. På investeringssidan är stimulansen knuten tiUbarnstugorna, boendemUjön, skolväsendet, de kommunala avloppsreningsverken,industrins miljöinvesteringar, väginvesteringar, affärsverksinvesteringar ochbyggnadsarbeten inom vissa kulturområden. Med dessa åtgärder beräknar vi att kompensera bortfallet iden interna efterfrågan, såsom vi nu avläser det. Då exporten fortsättningsviskan beräknas gå bra , och då exportproduktionen redan nu börjar slåmot kapacitetstaket, har vi kommit fram tUl att de tiU framlagdastimulansförslagen konsumerar ett utrymme som vi just nu kan bedöma föreligger,och en tillväxt i ekonomin pä - som vi nu räknar med skulle därmed stimuleras ytterligare med någonting meUan 0,5 och I procent. Varför framlades dä inte detta förslag tidigare? Det varherr som ställde den frågan. Varför lades det inte fram före valet? Jagblev Utet överraskad, när jag hörde ställa den frågan, ty det är såmånga partivänner som har stäUt samma fråga tiU mig. Och om vi hade gått ut meddetta förslag, med vad det nu innebär av bättre barnbidrag, bostadstiUägg förbarnfamiljer, subvention av livsmedel och stimulanser till kommunerna päpopulära och ömtåliga områden, så är det ju inte aUdeles otänkbart att detparti jag representerar hade fått ytterhgare I eller av väljarna. Detskulle ha gjort det litet lättare att regera, och det skulle också ha gjortpohtiken klarare i hnjerna än den är . Men jag ångrar självfaUet inte att vi inte sade någontingföre valet, ty i det långa loppet är det ändå en fråga om hur väljare ochmedborgare uppfattar sin regering. Och att regera är att handla under ansvar,utan väljaropportunism och utan försök tiU publikfrieri. Och vi hade inte detmaterieUa underlaget. Även om aUt sådant här underlag som vi sagt ärbehäftat med reservationer, så hade vi inget annat materieUt underlag än vadsom redovisades inför innan den skUdes i böqan av juni månad. Jag viUgöra ytteriigare en reflexion, herr talman. De mera minnesgoda av de värderade kammarledamöter somkunde mobilisera intresse och tålamod att avlyssna de regelbundet återkommande,långa och besvärliga debatterna meUan regeringsrepresentanternaoch oppositionen sådana debatter var flitigt förekommandeunder . erinrar sig att oppositionen då attackeraderegeringspohtiken från vissa, mycket bestämda utgångspunkter. Det var angreppsom tUl sin natur var samstämmiga och dessutom återkom år . För det första klagade man över den starka expansionen påden offentliga sektorn. Den kommunala expansionen var perår, medan den privata sektorn fick nöja sig och den Den offentliga sektorn tog för sig, sade man, för stordel av nationens resurser pä bekostnad av den privata sektom, näringslivet ochindustrin. Hur har jag inte stått antingen i kammarens talarstoleUer i riksdagsbänken och polemiserat mot oppositionens predikningar om att denoffentliga sektorn var gökungen som knuffade alla den privata sektoms småvälartade fågelungar ur boet! För det andra angrep man oss för att vi tog aUdeles förstora risker i vär utrikeshandel. Jag var medveten om att vi tog stora risker.Vi hade under åtskilliga år ett klart underskott i vär bytesbalans. Vårvalutareserv var både i absoluta tal och i importmånader räknat riskabelt läg jag är beredd att erkänna det. Den kritiken understöddes av den ekonomiskaexpertis som i munthg och skriftlig form ständigt och energiskt gavfinansministern goda råd. Biand de goda råden fanns också önskningar om ennedtoning av den privata konsumtionen för att släppa fram resurserna framföraUt tUl de industrieUa investeringarna. Jag kan erinra om långtidsutredningensrekommendationer, som vi mottog i decennieskiftet meUan 1960- och 1970-talet.Där angavs klart att det primära målet för den ekonomiska politiken mäste varaatt återstäUa balansen i utrikeshandeln och att stärka valutareserven. upplever vi en lugn aktivitet på den offentligasektorn. Det är i och för sig förklarhgt. och gymnasieskolansutbyggnad klarades av , en väsentlig del av sjukvårdensspecialkliniker likaså. Bostadsbyggandet forcerades medhänsyn tiU den bostadsnöd som fanns. Vi höU en vid en internationeU jämförelseklar förstaplats år efter är i fräga om antalet nyproducerade lägenheter pertusen invånare. En viss mättnad mäste naturligtvis inträda eftermUjonprogrammets fuUföljande. Jag erinrar mig att jag för tio är sedan på ett stortbostadspohtiskt möte sade det var en relativt ensam ropandes röst i öknen -att om man håller på och bygger en mUjon nya lägenheter , såproducerar man rent matematiskt och logiskt tre mUjoner lägenheter på 30 år.Placerar man in tre personer i vaqe lägenhet - det är inte orealistiskt medhänsyn tiU inslaget av småhus och större hyreslägenheter har man placerathela den svenska befolkningen i nyproducerade lägenheter eUer lägenheter sominte är äldre än tre decennier. Jag byggde min stuga , och detär inget fel på den ; den står säkerligen till. Och detär väl ingen som vUl göra gällande att man utan vidare skaU riva ned ett hus,t. ex. i den stad där vi nu råkar befinna oss, bara för att det har passerat30-årsstrecket. Det går inte att håUa denna nyetablering som ett permanentinslag. Det är väl hka bra att man är på det klara med detta. Dä behöver maninte heller bli så överraskad om denna väsentliga del av offentlig produktionanpassar sig tUl den efterfrågan som börjar visa sig och kommunernasinvesteringar har i väsentlig utsträckning varit sekundärinvesteringar tiUbostadsbyggandet. Dämpas det minskar också den kommunala aktiviteten på dessaområden. Den utveckling som vi upplever nu där somjag sade byggandet av skolor, av specialkliniker på sjukhusområdet och av bostäderhar kulminerat betyder att det finns andra möjligheter än tidigare att sättain resurserna bl. a. på det industriella området. Det är vad vi har gjort underde , t. o. m. under lågkonjunkturåren. Våra besvärigheter medbytesbalans och valutareserv finns inte . Vi har byggt upp valutareservenså att den motsvarar mellan tre och tre och en halv månads import. Det ärganska bra, men det är inte sä överdådigt som jag ibland läser ut av ett ochannat inlägg i dessa frågor. Vi här i representerar ett gottmedeltal i fråga om valutareservens styrka inom OECD-kretsen. Vår handelsbalansoch vär bytesbalans är ändå så tillfredsställande att vi t. o. m. med relativtstort lugn har kunnat ta den förskjutnmg tUl vår nackdel som under de senasteåren ägt rum av kapitaltransaktionerna meUan värt land och omvärlden utan attdärför riskera vår starka stäUning. Man kan således anföra att vi har haft ensädan utveckling att de mer minnesgoda skulle ha kunnat säga: Vad ropar nuoppositionen efter? Den offentliga sektorn är inte längre gökungen. ärdet den privata sektorn näringslivet och industrisektorn som är den aktivadelen bland de olika faktorerna, och det är så man önskat få det. ärnaturligtvis inte oppositionens företrädare, herr talman, sämre än att de kanlägga pä en ny skiva och låta den gå mnt med samma brio som den skiva de hadepå . är det närmast fråga om prisstegringarna eUer, somdet brakar heta, inflationen och arbetslösheten. Jag är medveten om att jag måhända upprepar ätskUligt avvad som har sagts under valdebatten, men jag har en känsla av att oppositionsledarnai sina anföranden inte helt kunde låta bh att faUa för den lockelsen, och somallra hastigast tar jag mig ungefär samma frihet. Prisutvecklingen har varitsnabb i vårt land, bedömd efter traditioneUa utgångspunkter. Det är emeUertidett intemationeUt fenomen, och vi kan hänvisa tUl att vi tycksha inflationsutveckhngen bättre under kontroU än de flesta andra länder. Arbetslösheten är fortfarande hög, och våra förslag tiUriksdagen när det gäUer aktiviseringen av den offentliga sektorn och enbibehållen aktivisering av den privata industrin motiveras av att vi vUl kommatill rätta med det problemet. Det senast framlagda regeringsförslaget innebär,om kommunerna följer upp intentionema, 10 000 nya arbetsplatser, vilket är värtatt notera. Som ett faktum kvarstår emeUertid att den arbetslöshet viinregistrerar i väsentliga stycken är en arbetslöshet bland personer som harsina alldeles specieUa svårigheter pä den traditioneUa arbetsmarknaden. Det harockså sagts . Det är människor, många ungdomar, vilkas utbildninginte passar ihop med den efterfrågan som förehgger. Det är den kvinnUga giftaarbetsvilliga arbetskraften som är ortsbunden i och med männens anställning ochföljaktligen har svårigheter att ta arbeten, även om det finns efterfrågan påarbetskraft. Det är äldre personer som har fyllt sina 60 är. Det finns ett parsiffror här som är rätt intressanta just för att fä debatten utifrån densakliga grund där jag tycker den skall föras. Av de arbetslösa, som deredovisats i den senaste arbetskraftsundersökningen, var kvinnor. Avindustrikassornas 12 600 arbetslösa var en tredjedel . Jag hade besök för sedan av en föreståndare för enarbetslöshetskassa. Han började bh rätt fundersam över utvecklingen inom hansegen grupp. Han representerade en grupp anstäUda, både arbetare och tjänstemän,som har en reguljär pensionsålder vid . Är man 60 är kan man mänga gångervara intresserad av att ta ett arbete. Man behöver inte vara förbrukad vid 60år - jag känner mig inte förbrukad fast jag snart är folkpensionär. Och man harju möjlighet att anmäla sig på arbetsmarknaden även sedan man har lämnat sittarbete med full pension. Man gör det. är det vissa svårigheter att placera en 60-årigpensionär, i varje faU om han är tjänsteman med relativt rimhg stäUning somaktiv. Då har han sin arbetslöshetskassa att falla tiUbaka på. Han har rätt tiU450 dagars understöd vid sidan av pensionen. Den representant som viUe ha ettsamtal med mig om detta konstaterade att av hans kassas understödgick till pensionärer. Det är naturligtvis bra om dessa kommer ut påarbetsmarknaden. Vi kommer att behöva arbetskraft, hoppas jag, och det är aUtiden tUlgång om en person är arbetsduglig och är beredd att taett arbete. Men det är inte precis med samma indignation man talar om denarbetslösheten som man talar om arbetslösheten bland de aktiva grupperna, sominte har någon pension att falla tiUbaka på om de blir utan arbete. Det finns aUtså när man börjar plöja sig ned i dessafrågor en hel del intressanta iakttagelser att göra. Jag har med intresse studerat bL a. den intensivundersökningsom har gjort i några städer i . Därkonstaterar man att det inte i någon konjunktur finns möjligheter att av dem som är anmälda arbetslösa vid förmedlingen. Vi har en situation i med drygt 5000 lediga, obesatta platser och ungefär 5 000 arbetslösa. Den som hastigtkonfronteras med det problemet säger att det borde ju inte vara någonarbetslöshet i det är bara att flytta över de arbetslösa till delediga platserna. Men i själva verket gär det inte sä lätt och är inte såenkelt. Det är fråga om en anpassningsprocess, det kan vara fråga om enomskolningsprocess, det kan vara fråga om mycket annat som mäste tUl. Det måvara vUken konjunktur som helst, vi har ändå att räkna med detta som ett reeUtfaktum. Ingen genereU påspädning tUl näringslivet, ingen vinstkonjunktur hurbra den än är löser dessa speciella problem pä arbetsmarknaden. Inte ens dagensvinstkonjunktur och här skaU jag glädja med att hämta en uppgiftfrån som är bättre änfjolårets konjunktur för mdustrm, och den var inte dålig 1972 heUer, kan lösade här problemen. Jag tror att ingen som viU göra en realistisk bedömning kanha någon annan uppfattning. är självfaUet varje arbetskraft en tUlgång församhället, och därför skall vi göra vad vi kan för att klara de härövergångssvårigheterna. Men vi kommer ständigt tUlbaka tUl detta, att det härklarar vi sannerligen inte genom att dela ut pengar tiU företagsamheten. Det ärbara samhället som med direkt riktade åtgärder kan komma tUl rätta med dennarestarbetslöshet man kan ha vilka förklaringar som helst tiU den, men denfinns där och därförbhr det nödvändigt att fortsätta med arbetsmarknadsmässiga, riktade metoder.Vi får föra en arbetsmarknadspolitik som har inslag av socialt engagemang äveni ordets mer begränsade mening. Vi behöver inte skämmas, menar jag, för enredovisning av arbetslösheten som om man bara läser siffrorna kan synas hög, omvi känner till det här och vet att antalet sysselsatta i förhåUandetill den arbetsföra befolkningen ständigt ökar och är högre i vårt land än i deländer som siffermässigt visar en lägre arbetslöshet. Det kostar en hel del pengar att driva denna ambition iarbetsmarknadspolitik, och säg gärna socialpolitik utan att det sistnämndauttrycket innebär något förnedrande. Vi fär vara beredda på att ta deutgifterna inte bara i dämpade konjunkturer utan även i högkonjunkturer. Denframlagda propositionen är ett uttryck för detta, och jag hoppas att det på denpunkten i den sittande kammaren inte finns någon meningsriktning med andrauppfattningar. Om jag nu gör ett försök att med alla erforderligareservationer spå om framtiden jag var obetänksam nog att lova även det - viUjag säga följande. Vi upplever den unika situationen att praktiskt taget heladen ekonomiska sakkunskapen, som den framträder i , i LO;sutredningsavdelning och i ekonomiska utredningsavdelningoch i fhtiga inlägg från experter som sysslar med den ekonomiska teorin, tycksvara överens om konjunkturbedömningen . Som jag redan har sagt harregeringen och dess finansminister inte haft något annat att hålla sig till,och därför är väl enigheten sä fuUständig den kan bli. Man drar slutsatsen att vär utomordentligaexportkonjunktur kommer att fortsätta. Man registrerar att orderstocken för densvenska industrin är högre än och attvinstutvecklingen är meUan bättre än för ett är sedan, dvs.den är helt tillfredsställande. Man tycks vara överens om attproduktionsökningen också kommer att ligga högre äni år. Man talar om att industriinvesteringarna t. o. m. bör öka med 10 procent1974 gentemot 1973. Man vågar sig också pä att räkna med en privatkonsumtionsökning på och likaså med en tillväxt i den totalaekonomin av samma storleksordning. De negativa inslagen skulle begränsa sig tiUden offentliga sektorns aktivitet - en omständighet som väl till stor del äravhjälpt genom det förslag som regeringen har lagt på bord. I slutetav sina konjunkturbedömningar anser experterna också att detta bör kunna ökatUlväxttakten med mellan 0,5 och I procent. Är det av regeringen framlagda stimulansförslaget enriktig avvägning för att fyUa det kapacitetsutrymme som man anser föreligger?Vi har bedömt det så på de siffror som dagens redovisningar ger vid handen. Jagär medveten om att det ligger stora lockelser i att bjuda över dettaytterligare. Prov på det har givits i dagens debatt och finns i de motioner somsä småningom skall behandlas i utskott och riksdag. Jag har idenna kammare som min personliga uppfattning gjort gällande att det i regelinte föreligger några svårigheter att få oppositionens anslutning tiU förslagsom har karaktär av stimulans till ekonomin och därmedlättnader för de enskUda människorna och stimulans tUl näringslivet. Det ärväsentligt svårare att få en accept i det motsatta läget. Jag läste min norske koUegas budgetpresentationi : Den var så intressant att jag har svårt att låta bh att förmedlahtet grand av den tUl kammarens ledamöter. Även han representerarsocialdemokratin, i detta faU i värt västra broderland. Hans tal innehålleraUvarliga varningar för inflationens och överansträngningens faror. Hanpresenterar en budget som är stram och återhållande till sin natur medmotiveringen att han anser det nödvändigt för att komma tUl rätta medprisstegringen, som där har en ökningstakt på , således högre än hososs. Han understryker nödvändigheten av att begränsa statensefterfrågan på arbetskraft. Han går ut med stora förändringar på skattesidan,en skattelättnad för de lägre betalda det skaU vi väl inregistrera med stortiUfredsställelse såsom naboland och en skattehöjning för de högre betalda.Han går ut med skatteskärpningar för företagsamheten och på vissa omräden närdet gäUer punktbeskattningen aUt för att få uttryck för den återhåUsamhet somhan anser vara erforderlig för att hälla inflationen i styr. Detta är en intressant budgetförklaring i ett sänäraliggande land. Visserhgen är den registrerade arbetslösheten lägre i Norgeän i , men den sysselsatta befolkningen i relation till antaletarbetsföra är högre i än i . Jag har anfört detta endast såsom ett uttryck för att viständigt måste vara vaksamma sä att vi inte halkar in i en ytterligareaccentuerad prisstegring genom for vidlyftiga påslag stimulansvägen. Får vi enprisstegring i vårt land, som ligger högre i stället för att ligga lägre än ivärlden i övrigt, behöver jag inte understryka vilka komplikationer det för medsig i fråga om vår intemationeUa konkurrenskraft och balans i byteshandeln. Jag tUläter mig säga att lUca lätt som det är att fåoppositionen med sig på lättnader i den ekonomiska poUtiken, lika svårt trorjag det blir jag talar här av erfarenhet att få oppositionens öra förskärpningar i den ekonomiska politiken, om så skuUe bh erforderligt; det mågälla, skattepolitiken eUer penningpolitiken. Min slutsats av detta är följaktligen att vi har gått sålängt som vi med hänsyn tiU regeringsansvaret kan gå, när vi tar på oss enstatlig upplåning innevarande år på ca 8 mUjarder kronor. Vi vet att vi i storutsträckning måste ta denna lånefinansiering pä kapitalmarknaden. Vi känner denbegränsade tUlgången på vår kapitalmarknad. Vi vet vilka bekymmer vi kan stäUatill med för den svenska industrins investeringsbehov, för den erforderligakommunala upplåningen, för bostadsfinansieringen i fråga om nödvändiga avlyftav bostadskrediterna, om nu staten tar hand om för stor del av sparandet. Möjligheterna att ge resurser tUl den övriga raden avkapitalinstitut, som också skall lämna långa krediter, måste beaktas. Jagtänker närmast på , för småindustrin ochhantverket samt för jordbruket. Hypoteksbanken - var och en har sina institut och skeppsbyggnadskrediterna. Jag har så sent som haft flitigauppvaktningar frän alla de intressenter som svarar för dessa kapitalinstitut.De har klagat sin bittra nöd över att de inte fått de pengar i lång upplåningsom de önskar. Jag har tUlsammans med försökt tUlgodose dem så långtsom möjligt med den restriktion det ändå innebär att staten, närupplåningsbehovet bhr för stort, är tvingad att ta väsentliga delar av sittpenningbehov på den långa kapitalmarknaden och inte gärna kan fortsätta attlikvidisera banksystemet. Jag har sagt detta närmast med en viss avsikt, herrtalman. Jag upplever ju , höU jag på att säga när jag följer denekonomiska debatten intressanta men subtUa och teoretiska förslag, som talar omatt det egenthgen bara är att ösa på, eftersom vi har något slags obestämtkapacitetsutrymme, som man anser skall fyUas ut. Men ingen kan säga var dettakapacitetsutrymme slutar. Man tycker rent allmänt att det ger mycket vidamöjligheter. Felet med dem som talar i dessa ordalag är ju att de leveri den blåögda föreställningen att man kan släppa på ekonomisk Ukviditet ochstrypa av en för stor ekonomisk likviditet lika lätt som man vrider av och påen vattenkran. Den pohtiska verkligheten är annorlunda, jag har lärt mig detefter som finansminister. Och jag är aUdeles övertygad om att minaerfarenheter på den punkten skuUe besannas i det intressanta 175 175-läget jag kanske skaU gå ännu längre ner och inskränka mig tiU de mandat somregeringspartiet har bakom sig i slUca awägningar. Med detta, herr talman, har jag väl anfört de allmännasynpunkter som jag tycker hör tUl höstens liUa remissdebatt. Men jag gjorde ettpar anteckningar när jag lyssnade tUl oppositionsledarna. sade bl.a. att kommer att kräva en sänkning av pensionsåldern omedelbart.Det låter bra. Varje förbättring av en social reform kan man livligt applåderaoch ansluta sig tUl. Men presenterade bara halva problemet. Enlagstiftning, ärade kammarledamöter, betyder att man lyfter av de kostnaderfrån arbetsmarknadsparterna som de har tagit på sig, när de träffat avtal omatt sänka pensionsåldern från 67 tUl . Den kostnaden, tillika med attacceptera samma pensionsålder för de egna företagarna och för husmödrarna,grupper som inte täcks av arbetsmarknadsuppgörelsen, ligger om jag minns rättvid 1,7 mUjarder. Mot den bakgrund jag skildrade av statensupplåningsbehov och situationen pä kapitalmarknaden kräver detta, som jag serdet, sin särskilda finansiering. Jag utgår ifrån att den sittandepensionsålderskommittén kommer att lämna förslag icke allenast om sänkning avpensionsåldern tiU utan även om hur detta skaU finansieras. Det vore intressant att få besked frän om hanär beredd att se frågan i hela dess vidd, dvs. inte bara kräva att vi skaUsänka pensionsåldern utan även tala om hur vi skall finansiera den åtgärden.Skall vi täcka kostnaden med en ökad indirekt beskattning eUer skall vi göradet med en skatt på produktionen? Det kommer inte pengar från himlen för attfinansiera en sådan reform. gjorde också gällande att han önskade enomprövning i fräga om behandlingen av reahsationsvinstbeskattningens dispenser.Den behandhngen sker ju i , och personUgen torde jag vara densom har den största erfarenheten pä området, eftersom jag sitter med i denpraktiskt taget var och . Kriterierna för dessa dispenser harangivits av . När man bedömer en fusionering såsom befrämjande försysselsättningen, såsom befrämjande för utveckhngen inom den specieUabranschen, såsom en riktig rationalisering, när det finns ett klartsamhällsintresse bakom, då skall dispens ges fränreahsationsvinstbeskattningen. Det har säkerligen inte undgått attnär det gäUer den fusionering som han kom tiUbaka tiU i sinaanföranden, nämligen Cementa-GuUhögen, sade regeringen nej tUl befrielse frånrealisationsvinstbeskattningen. Vi betraktade inte det samgåendet som ettsamhällsintresse och sade följaktligen nej. Även om två relativt stora företag fusioneras mångagånger är det ett relativt stort företag och ett mindre företag som gårtUlsammans i och med att det stora företaget köper det hlla så är det klartatt man ibland kan säga att därmed elimineras ett företag frånkartan över företag i landet. Om det visar sig och det är inte alls ovanhgt att det där liUa företaget håUer på och gär kräftgång, helt enkelt därför attdet inte haft den kapacitet i ledningen som är erforderlig i en hårdkonkurrenssituation eUer därför att det inte haft ekonomiska möjligheter attbygga upp den marknadsorganisation, inomlands och utomlands, som ärerforderlig, då har jag betraktat det som önskvärt med fusioneringen, även omdet liUa företaget försvinner. Därmed har man ju räddat de anställda som i annatfaU icke kunde ha räknat med att få behålla sina arbeten, och man har t. o. m.skapat förutsättningar för jag har bevis på det att efter en sådan härfusionering öka antalet anställda. Jag har velat säga detta som en kommentar tUloppositionsledaren inlägg . Jag viU också säga någonting till . sig som i vaqe fall en av de stora vinnarna i dentilländalupna valrörelsen. Och han har väl rätt att göra det! var ettbra resultat för det moderata samhngspartiet, även om det självfallet är en bitkvar tiU de som socialdemokratin uppnådde. Jag tror att herrBohman personhgen gjorde en god prestation under den här valrörelsen, enprestation som kan vara värd ett erkännande från en politisk motståndare somhade nöjet att möta honom i varje faU i en stor debatt i slutet av valrörelsen.Jag tror inte att vann sina lagrar på att han reste omkring ochförklarade att han var beredd att underordna sig mittenpohtiken och mittensförslag, utan mer på att han framstod som en garant för gammal traditionellhögerpolitik.