prot · FW09141 · 1973-12-31 00:00:00 — Dä innehållet imotionerna sä nära sammanfaller med direktiven till utredningen bör det finnasstora utsikter till att förslagen i motionerna tar gestalt i verkligheten. Till trafikutskottets betänkande har fogats någrareservationer. En av dessa gäller högsta tiUätna längd på landsvägsfordon. Påbegäran av riksdag är ärendet föremål för prövning hos Kungl. Maj:t.Då frågan på nytt togs upp av riksdag, beslöt man avvakta resultatetav prövningen hos Kungl. Vissa utredningar har också gjorts hos statenstrafiksäkerhetsverk och statens väg- och trafikinstitut, men enligt vad somfrån det hållet erfarits har man ännu inte nått klarhet i fräga om -vilkenlängd som ur trafiksäkerhetssynpunkt är att föredra. Innan någon bedömning avfrågan kan göras här i , bör därför Kungl. Maj:ts prövning avvaktas.Herr SeUgren kommer senare att närmare utveckla våra synpunkter i dettasammanhang. Jag ber att fä yrka bifaU tiU reservationen 1i trafikutskottets betänkande nr 23. 1 övrigt ansluter jag mig tillutskottsbetänkandet. HerrPERSSON i Heden (c): 1 ett par motioner dels 181 av herrHermansson m. fl., dels 477 av i m. fl. har yrkatsatt uttalar sig för att maximilängden på landsvägsfordon begränsastill . Detta är ingen nyhet för . Som fröken framhöllbeslöt riksdag att hemställa hos Kungl. Maj:t om en prövning avmaximUängden. Ärendet var även uppe ärs riksdag, dä det ocksåbeslöts att awakta utredningens betänkande. Just denna prövning av långa lastfordon i trafiken äger nurum. Trots den pågående utredningen har trafikutskottets majoritet ändå intekunnat avvakta resultatet av denna utredning utan vill ge vissa uppfattningartill känna i fråga om lastfordons maximilängd. Jag anser det vara felaktigt meddylika yttringar just under en pågående utredning. Om skulle antadenna majoritetsskrivning, kan det väl betraktas såsom en viss anvisning jagvill inte säga styming tUl en pågående utredning. Det är något högst ovanligti det svenska utredningsväsendet. Enutredning bör vara förutsättningslös i aUa avseenden, och det kan den välknappast vara om skulle anta majoritetsförslaget sådant det nuföreligger. Det finns faktiskt inga belägg för att lastfordon med 24 meters längd förorsakar flera olycksfall än kortare fordon. Just detta söker utredningenklarlägga. Man kan måhända i stället säga att i händelselastfordonens längd skulle begränsas tiU - det har t. o. m. sagts i vissa sammanhang så kommer antalet fordon att öka. Detär helt naturligt, för den mängd som skaU fraktas bUr ju Uka stor, och därmedblir det tätare trafik på våra vägar. Det kan antas att ökningen av antaletfordon förorsakar mera besvär och tillika ett större antal olyckor än omlastfordonens längd tilläts uppgå tUl . Det bör också tas med i beräkningen att en maximering avlastfordonens längd innebär en fördyring av frakterna. Detta ärav betydelse inte minst för skogsnäringen, vars förädlingskostnader till stordel utgörs av fraktkostnaderna. Det gäller ju för oss att se till attförädlingskostnaderna hålls nere sä långt som möjligt jag tänker närmast påträvaror och papper som skall exporteras - för att vårt näringsliv skall ståsig i konkurrensen. Det må vara hur som helst med detta utredningen skaU ju analysera alla dessa problem - en sak är dock ett givetfaktum: att under nu pågående utredning göra ett förhandsuttalande, somtrafikutskottets majoritet har besvärat sig med, mäste vara absolut fel. Detfinns inga fakta i målet att hälla sig till utan bara antaganden och tro på attdet förhåller sig sä som majoriteten anfört i betänkandet. Vi har inte tillgångtiU fakta förrän frågan bhvit belyst i sin helhet. Jag kanske kan tillägga attvad man ändock har fått fram är att lastfordon med 24 meters längd inte tycks förorsaka flera trafikolyckor än andra lastfordon. I reservation nr 1 tUl trafikutskottets betänkande haranförts just de betänkligheter som jag har framhålht. I reservationen yrkasdärför avslag pä ifrågavarande motioner och hemställs att Kungl. Maj:tsprövning fortfarande bör avvaktas, innan tar ställning i den härfrågan. Jag ber att få yrka bifaU till reservationen 1. Trafiksäkerheten m. m. HerrLINDAHL (s): Trafiksäkerheten är alltid ett angeläget ochviktigt överläggningsämne här i . Vår strävan är att trafiksäkerhetenoch det arbete som ligger bakom den skall bli än mer meningsfyllt ocheffektivt. Vi kan också glädjande nog konstatera att det trafiksäkerhetsarbetevi bedriver i vårt land har givit många och påtagligt goda resultat under desenaste åren. Det här är frågor som engagerar många människor, och varjeär fär vi i trafikutskottets betänkande nr 23 behandlas ett trettiotal motioner stora och övergripande partimotioner men också motioner i vilka enskildariksdagsmän utifrån sina personliga erfarenheter tar upp viktigatrafiksäkerhetsfrågor. Sammantaget kan man säga att de här motionerna på ettfint sätt täcker in problemen på hela trafiksäkerhetsområdet. Trafiksäkerheten m. m. Många motioner har naturligtvis karaktären av gamlabekanta, som vi senast behandlade vid fjolårets riksdag. Därmed inte sagt attfrågorna är oviktiga. Jag tolkar i stället detta som ett uttryck förriksdagsmännens starka och levande intresse för de här frågorna. Vi har också itrafikutskottet ägnat dessa frågor en mycket seriös behandling, och utskottetsbetänkande utmynnar i förslaget att motionerna skall överlämnas till den i juUi är tillsatta utredningen, där särskilda sakkunniga fått uppdraget att utredavissa trafiksäkerhetsfrågor. Värt problem i utskottet har varit att nästan alladessa frågor ligger under utredning. Vi har uttryckt förhoppningen attutredningarna skall bedrivas med största skyndsamhet, men vi är samtidigtmedvetna om att det är komplicerade frågor som man har att lösa och att sådanttar tid. Pä vissa områden anser vi att resultatet av pågående försöksverksamhetbör awaktas. I andra sammanhang framhåller vi att ingen åtgärd är påkallad, ochi sädana fall sker en hänvisning tUl riksdagsbeslut så sent som för ett årsedan. På åtskUUga punkter har vi, för att använda riksdagsspråk, velat geKungl. Maj.t tiU känna vad vi i utskottet kommit fram till. framstår i många fall som detnaturliga organet för det utredningsarbete som erfordras vid sidan av pågåendeutredningar. har också stor erfarenhet beträffandetrafiksäkerhetsarbetet, liksom naturligtvis försäkringsbolagen, som för övrigtårligen anslår betydande belopp 3,8 mUjoner via NTF för insatser pätrafiksäkerhetens område. Utskottet erinrar också i sin skrivning om att Kungl.Maj:t genom beslut har tUlkallat särskilda sakkunniga meduppdrag just att utreda vissa trafiksäkerhetsfrägor. 1 utredningsdirektiven, som vi läst med stort intresse,framhälles att de insatser som i värt land gjorts frän det allmännas sida samtav olika organisationer och enskilda har lett till att vi trots ett alltintensivare trafikarbete med allt flera motorfordon i rörelse pä vägarna kunnatunder det förhindra en ökning av trafikolyckorna. Det ärmycket viktigt att vi här kan konstatera detta. När man tar del avrikspolisstyrelsens statistik finner man att den gynnsamma utvecklingen harfortsatt även . Antalet dödsfall i trafiken i ärhar faktiskt minskat. Däremot har det skett en försämring vad gäller antaletskadade, som har ökat högst avsevärt. När det gäller minskningen av antaletdödsolyckor kan man kanske göra den lilla reflexionen, att den ökadeanvändningen av bilbälten har betytt en hel del. 1971 ansågs det att 20 procentav bilisterna använde bilbältet. är siffran mellan . Påfrivillig väg har det alltså skett en ökning , något som är värtatt notera. Statistiker har räknat ut att över 400 000 bilister, som tidigareinte använde bilbältet, numera gör det. Detta är en ganska bra siffra, som manhar anledning att notera. Eftersom vi känner till bilbältets stora betydelseför att mUdra skadeverkningarna vid olyckor, kan vi våga anta att just denökade användningen av bilbälten har bidragit till att antalet dödsfall isamband med trafikolyckor minskat på det glädjande sätt som har skett. Inför den fortsatta trafikökning, som trots dagensstörningar är att vänta, anses emellertid ytterligare åtgärder krävas för attvi skall komma till rättamed trafiksäkerhetsproblemen, något som ligger i linje med trafikutskottetstidigare ställningstaganden. Vissa synpunkter och förslag har lagts fram i enav trafiksäkerhetsverket överlämnad promemoria med förslag tUl målsättning förarbetet för ökad trafiksäkerhet. Denna promemoria och remissyttrandena därövervisar behovet av en mer övergripande syn och av en på fördjupad kunskap grundadplanering av verksamheten på trafiksäkerhetsområdet. I de nämnda utredningsdirektiven sägs att en förstauppgift för de sakkunniga bör vara att kartlägga olika möjligatrafiksäkerhetsfrämjande åtgärder. Dessa kan, sägs det i direktiven, medavseende pä effekten och inriktningen naturligtvis vara av ohka slag; man kanskilja mellan ä ena sidan olycksförebyggande, ä andra sidan skadeförebyggandeåtgärder. Som exempel på olycksförebyggande åtgärder nämns bl. a. den förbättradeförarutbildningen och skärpt trafikövervakning. Propaganda för och lagstiftningom användande av bUbälte anses vara en typisk skadeförebyggande åtgärd. Menman pekar i direktiven också pä andra insatser, t. ex. vägförbättring,föreskrifter om fordonens beskaffenhet och utrustning etc. Insatser som gällerföraren, fordonet, trafikmiljön eller trafikövervakningen kan ha effekter iflera hänseenden. Man har också fäst uppmärksamheten på en annan viktig saksom ett led i detta arbete, nämligen att det bör följa en utvärdering av olikaåtgärders effekt i fråga om minskning av olyckor och skador. Det är någontingsom vi saknat men som jag tror har allra största betydelse. I den mändet är möjligt att ange storleksordningen av olycks-och skadereduceringen iabsoluta tal, bör detta givetvis ske. Jag nämnde ett exempel, men det blev meren gissning från min sida. Det gällde frägan vad den ökade användningen avbilbälten kan ha betytt. Enligt direktiven torde det endast i begränsadomfattning vara möjligt att på detta sätt ange effekterna av olika åtgärder.Det anses emellertid inte böra hindra att man kan få fram ett underlag förprioritering av åtgärderna med hänsyn tUl effekterna. Jag tror att detta ärmycket viktigt eftersom vi alltid kommer att befinna oss i den situationen attanvisade medel inte räcker till. Man ställer sig då frågan: Använder vi alltidanvisade medel pä det rätta sättet? Där svävar vi ibland ut i det blå; vi harinte tillräckliga fakta på bordet. Jag hoppas att vi skall bli bättre rustadepå det området när denna utredning är klar. Det bör, säger man, vara möjligt att åstadkomma enjämförande gradering av åtgärdernas effekter, vilket är av stort värde förplanläggningen av det fortsatta trafiksäkerhetsarbetet. Ja, på detta sätt kan man gå igenom direktiven och bliganska övertygad om att många av de problem, som vi haft uppe till behandlingåtskilliga gånger i trafikutskottet, pä ett skickligt sätt blivit infångade.Utredningsarbetet lär förutsätta att orsakerna till olika slag av olyckorstuderas och analyseras på ett mera planmässigt och målinriktat sätt än som nusker. Detta vill vi varmt förorda. Frågan om hur det fortsatta trafiksäkerhetsarbetet skallplanläggas och administreras för att nå bästa resultat är naturiigtvis också avstor betydelse. I direktiven sägs, att de sakkunniga därvid bl. a. bör sökavägar att med bibehållet ansvar för trafiksäkerhetsverket öka dettasmöjligheter Trafiksäkerheten m. m. Trafiksäkerheten m. m. att vidgasamarbetet och samordna insatserna i det samlade trafiksäkerhetsarbetet. Jagvill för min del fästa stor vikt vid just den motiveringen och målsättningen. Man säger också att de sakkunniga skall bedriva arbetet såskyndsamt som möjligt. Det är samma tankegång som präglar trafikutskottetsbetänkande. Vad som är intressant är att det ställs i utsikt att man möjligenskall kunna redovisa nägra delförslag innan slutbetänkandet föreligger. Jag har velat referera tUl utredningsdirektiven. Vi harefterlyst dem tidigare och varit pådrivande. När vi nu har en utredning i gång,finns all anledning att understryka de positiva effekterna. Då vi itrafikutskottet behandlat dessa motioner, har vi sett frågan på det sättet. Detsom sägs om skyndsamhet tycker vi är en bra och ambitiös målsättning. När man dä tittar på vilka det är som fått uppdraget attutreda trafiksäkerhetsfrågorna, finner man att dessa viktiga spörsmål ligger igoda händer. Ordförande i utredningen är generaldirektören i trafiksäkerhetsverket,och vi har funnit att i utredningen ingår flera riksdagskolleger meddokumenterat intresse för de trafikpolitiska frågorna. Mot denna bakgrund har vi konstaterat att direktiven istora delar omfattar de önskemål som upptagits i motionerna. Dessa motionerinnehåller för trafiksäkerhetsarbetet även i övrigt värdefulla synpunkter, sävärdefulla t. o. m. att utskottet anser att'motionerna bör överlämnas tUlutredningen för att där tas under övervägande. Mera väl-vilhgt kan man knappastbehandla det knippe av motioner som ligger på bord. Detta kanmöjligen bidra till att det inte blir någon lika längt utdragentrafiksäkerhetsdebatt vid årets riksdag som vi hade under fjolårets riksdag ochäven tidigare. Jag skall nöja mig med detta. Det är intressantafrågeställningar som aktualiseras i utredningsdirektiven, och vi önskar attutredningen skall bh framgångsrik i sitt arbete. Jag tror att anserdetta vara viktiga och angelägna frågor, på vUka vi vill ha fram nya synpunktersä fort som möjligt. Avslutningsvis kanske jag skall säga några ord om de tremindre men därför inte oviktiga reservationer som fogats till utskottetsbetänkande. Den första gäller största tillåtna längden för landsvägsfordon.Reservanterna vill här inte göra nägot uttalande i ämnet, utan vill vänta påKungl. Majoriteten tycker emellertid att det är på sin platsatt en kraftig vUjeyttring kommer till stånd om att starka skäl talar för enminskning från nuvarande tUl , vilket är det internationella mått, som borde kunna vara acceptabelt även i värt land. Det här ärnaturligtvis en trafiksäkerhetsfråga. Men det är naturhgtvis, som i Heden framhöll,också en transportfråga. Då fär man i en sädan situation väga för och emot. beredda att betala ett pris för ökad trafiksäkerhet? Vi har anledning attställa oss den frägan. Det är föga förpliktande att avge deklarationer om vill öka trafiksäkerheten; det kommer sedan alltid invändningar om attdetta kostar en hel del och det uppstår problem i samband med sådanaförändringar. Det är vi medvetna om. Men vi har ansett det viktigt att göradetta påpekande frän utskottsmajoritetens sida. Det behövs väl egentligen inte stora utredningar för attvi skall få klart för oss att det är svårare att köra om långafordonskombinationer ute på vägarna. Det blir också en ökad internationelltrafik framöver, får vi hoppas. Därför vore det lämpligt även ur den synpunktenatt anpassning sker tUl internationella bestämmelser pä detta område. Vi har talat om detta tidigare i ,och jag skall inte fördjupa mig i problematiken. Det är ett faktum, som vi haranledning att erinra oss, att länga lastbilskombinationer som svänger utgör enfara för mänga cyklister. Det kan vi se i våra tidningar. Och ju längre ettfordon är, desto svårare är det att köra om, speciellt , i mörker,på saltade vägar med dåhg sikt. Jag tror, ärade kammarledamöter, att detta är en mycketangelägen fråga. Därför har vi sagt från utskottsmajoritetens sida, att visstskall vi införskaffa ytterligare fakta utredningsarbetet skall bedrivas medskyndsamhet så att resultatet blir tillgängligt men vi har inte velatnöja oss med den utslätande skrivningen, utan har velat göra detta påpekande.Bakom utskottets skrivning på denna punkt stär sju socialdemokrater, en folkpartistoch en frän vpk. Det har aUtså skett även en liten inbrytning bland deborgerliga oppositionspartierna. Jag skall nöja mig med detta. Starka skäl talar för justden skrivning som majoriteten framlagt. talar i sin reservation om rekommenderadefarter. Han är ensam på den punkten, och det kan jag möjligen förstå. Det vorekanske vanskligt att falla för den argumentering han ger uttryck åt. Frågan är:Vad skall vi rekommendera? Har viendast en rekommendation kan vi ju inte göra nägot om man sedan kör kanskeuppåt . Det sägs att de generella hastighetsbegränsningarna interespekteras av bilisterna. Det är nog sant, men då kommer vi in på ett annatproblem. Jag skulle för min del önska att vi kunde få en bättretrafikövervakning ute på vägarna. Trots allt har hastighetsbegränsningarna haft en storbetydelse för att hålla antalet olyckor nere, det kan vi inte komma ifrån. Närde en gång infördes, fanns många som var tveksamma, men efter vad det nu verkari tidningar och övriga massmedia tycks alla ha accepterat detta som enbidragande orsak till att vi kunnat hälla olyckorna under kontroll pä det sättsom skett. Ingen vill väl heller gå tillbaka tUl fri fart. Därförtror jag att det vore ganska äventyrligt att acceptera en sädan uppmjukning avden här bestämmelsen som gjort sig tUl tolk för. Jag vet att det är många riksdagskolleger som brukar sägaatt vi skulle behöva ha en ökad trafikövervakning ute på vägarna. Jag harundersökt den saken. Vid länstrafikgrupperna är det 880' och vidtrafiksektionerna 464 poliser som på heltid arbetar med trafikövervakningen.Det är i vårt stora land I 300 poliser av de ca 14 000 vi har. Om jag skulle geuttryck för en önskan så vore det att vi kunde prioritera också på dettaområde, men det har skett andra prioriteringar inom polisväsendet och jag harförståelse för de argument som ligger bakom dessa. Vi behöver dock enligt mitt förmenande en ökad satsning på trafikövervakningen. Trafiksäkerheten m. m. 8 protokoU 1973. Trafiksäkerheten m. m. behöverockså undersöka vad som orsakar trafikolyckorna, var olyckorna inträffar vissa vägsträckor är särskilt illa utsatta vi behöver sträckbevakning etc,och det fordrar ökade polisiära insatser. Jag tror att det är på detta områdevi skaU agera, inte gå in för den uppmjukande linje som förordar. Jag har förfäktat utskottsmajoritetensuppfattning, men plötsligt blir nu rollerna omkastade. Jag kommer nämhgen framtill reservationen 3 och befinner mig då bland reservanterna. Någon annan färyrka bifall till utskottets förslag pä den punkten jag kan i varje fall integöra det. Redan när jag läste motionen 311 tyckte jag attdet låg mycket i den. I motionen utgår man från att bestämmelser som ej åtlydsgör mer skada än nytta. Detta gäller särskilt om de är försedda medstraffsanktion men trots detta opåtalt överträds i betydande omfattning. Jaghar funderat på detta problem och vet att det jag nu säger kan ansesäventyrligt, men jag tror att tiden är inne för en reformering på denna punkt.Man bör överväga att slopa ansvarsbestämmelsen för gående som utan att gröntsken visas beträder kör- eller cykelbana där trafiken regleras medtrafiksignal, om beträdandet sker under sädana förhållanden att fara eller olägenhetför trafiken inte uppstår. Mot den bakgrunden och med de anförda skälen har jagställt mig bakom reservationen. Jag yrkar alltså bifall till reservationen 3, och pä allapunkter i övrigt bifaU tUl utskottets förslag. Under detta anförande övertog fra andre vice talmannenlednuigen av kammarens förhandhngar. HerrPERSSON i Heden (c) kort genmäle: Vi är säkert aUa överens om att allt måstegöras för att öka trafiksäkerheten pä våra vägar. Därom råder ingen oenighet.Det råder heller inga delade meningar om att utredningsarbetet bör ske säsnabbt som möjligt. Vad jag framhöll i mitt inlägg var bara att det i fråga omlastbilarnas maximilängd pågår en undersökning huruvida lastfordonen förorsakarolyckor just på grund av sin längd och att man inte i utskott och riksdag skallgöra några uttalanden under pågående utredning som kan uppfattas som enfingervisning till utredningen om att majoriteten i utskott och riksdag önskaratt utredningen skall ta ställning så att den förordar en längd av pä lastfordonen. Det anser jag vara felaktigt alldenstund det ännu inte har kunnat påvisasfrån något häll att de lastfordonen har förorsakat störreolycksfrekvens än andra bilar. Jag vill också understryka vad jag inledningsvis sade, attdet kan bli fler och värre olyckor om man får fler lastfordon på vägarna,vilket onekligen blir faUet om man sätter gränsen vid . Därför vill jag, fru talman, alltjämt vidhålla mittyrkande om bifall till reservationen 1. Sedan vUl jag tUlmötesgä yrka bifall till utskottets förslag på övriga punkter. HerrCLARKSON (m) kort genmäle: I frågan om fordonslängden för lastbilarkommer min kollega senare att utveckla våra tankegångar, meneftersom rephkskiftena nu kommit i gäng vill jag tUl i vaqe fallsäga att en stor ökning av antalet lastfordon såvitt vi kan se måsteinnebära en försämrad trafiksäkerhet. Vaqe omkörning är ett faromoment, ochökar man antalet fordon mäste följden bli att trafiksäkerheten minskas. Jagtycker därför att man så långt som möjligt måste ha ett vetenskapligt underlagför sitt tyckande, och vi kan gott vänta på ett sådant underlag i detta fall. Men det var i själva verket inte det jag skulle tala omutan om rekommenderade hastighetsbegränsningar respektive förbudssituationenvid "röd gubbe". Pä den sista punkten har givit migrätt. Han tycker, hksom jag sade i mitt anförande, att det inte är bra för denallmänna laglydnaden och folkopinionen att man tvingar folk att ideligen brytamot bestämmelser som de finner orimhga eller obilliga. Detta är samma synsätt som det jag vill anlägga på fråganom rekommenderade hastigheter. Jag tror själv på att de hastighetsbegränsningarsom har införts har varit välgörande för trafiksäkerheten. Men jag tror ocksåatt en övergång tUl en smidigare tUlämpning av hastighetsbegränsningar av denart som jag talade för inte skulle försämra utan kanske rent av förbättratrafiksäkerheten. De hastighetsbegränsningar vi har bygger i alla fall påett ganska dött underlag, nämligen årstrafikintensi-teten för de olika vägarnaoch deras tekniska utformning. Men trafikrytmen växlar från minut till minutunder dygnet, och en hastighet kan vara alldeles för hög kl. 11och alldeles för låg . Jag tycker därför att man med förtroende borde kunnaöverlåta åt trafikanterna att på vägarna utanför tätorterna betraktahastighetsskyltarna som rekommenderade hastigheter. En stor del av svenskafolket är i själva verket så villig att följa rekommendationer och föreskrifterfrån myndigheterna att jag tror att man i stort sett skulle iaktta dessa. Jag räknar med att tänker över situationenoch kanske röstar med mig även när det gäller reservationen 2. Trafiksäkerh e ten m. m. HerrLINDAHL (s) kort genmäle: Jag vill till säga att vi ju iutskottet har pekat på att försöksverksamheten fortsätter enligt riksdagensintentioner med fartgränser som differentierats efter vägarnas standard ochtrafikintensitet. Jag tycker att man bör awakta resultatet av den härförsöksverksamheten, som kommer att redovisas för när tiden är inneför beslut om en mera differentierad utformning av hastighetsbestämmelserna.Mot den bakgrunden avstyrker vi tankegångar, såsom de harframförts i reservationen 2. Jag kan även beträffande reservationen 1 säga att vitycker att det är på sin plats med en stark viljeyttring och att, som jagframhöll tidigare, starka skäl talar för att vi skuUe så snart som möjligtgenomföra 18-metersgränsen. Jag vill också säga att om detta skulle leda tUlett överförande av gods- och persontransporter till järnväg därom brukar viju i andra sammanhang alltid uttala oss positivt - har jag ingenting att Trafiksäkerheten m. m. invändaemot en sådan utveckling. Utredningen har fått tUl uppgift att föreslå åtgärder somskall stimulera till ökad användning av järnvägar som transportmedel, kanske iförsta hand på längre sträckor. Jag tror att också sådana åtgärder harbetydelse för frågan om en gräns vid för de tunga lastbilarna. Jag kan naturligtvis förstå företagare, om de är negativtinställda, men jag ser detta i första hand som ett viktigttrafiksäkerhets-politiskt problem. () kort genmäle: