prot · FW0939 · 1973-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes av herr tredje vice talmannen, § 1 Justerades protokollen för . Ang. tidpunkten för inlämnande av deklarationer § 2 Ang. tidpunkten för inlämnande av deklarationer Herr finansmmistern STRÄNG erhöUordet för att besvara i FaUcöping (c) i kammarens protokoU förden intagna fråga, nr 119, och a nförd e: i har frågat mig, omjag vUl medverka till att underlätta inlämningen av självdeklarationer genomatt deklarationsirUämnandet senareläggs för vissa kategorier inkomsttagare, t,ex, fastighetsägare och företagare, som är tvungna att inkomma meddeklaration . Som jag förut framhåUit i svar på enkla frågor harnuvarande ordning för att lämna självdeklaration befunnits mest ändamålsenligmed hänsyn tUl den nuvarande laxerings- och uppbördsorganisationen. Jag är förnärvarande inte beredd att medverka till att utsträcka tiden för avlämnande avdeklaration. i (c); Jag ber att få tacka statsrådet och chefenför för svaret på min enkla fråga. Svaret är både kort ochklart negativt. Jag finner emeUertid ändock skäl till att redovisa desynpunkter som ligger tUl grund för min fråga. Det är det förhållandet att ett mycket stort antaldeklaranter som ej själva kan upprätta sina deklarationer måste anlitasakkunnig hjälp. Tyvärr blir dessa deklarationsmedhjälpare överhopade meddeklarationsuppdrag, så att stora svårigheter föreligger för dem att bli klaramed deklarationerna före den 1 . Den som har rörelse och deklarerarpå bokföringsmässiga grunder behöver ej inkomma med deklarationen den I 5februari utan kan avlämna sin deklaration . Huvudparten av landetsdeklaranter skall dock inlämna sina deklarationer . Medhänsynstagande till arbetsbelastningen för deklarationsmedhjälparna vore detytterst värdefuUt, om man kunde senarelägga vissa av de deklarationer som nuskall vara inlämnade . Detta gäller exempelvis för de deklarantersom har fastighet eller rörelse och som deklarerar enligt kontantprincipen.Dessa borde kunna få deklarationstiden utsträckt tiU . Enligt uppgift som jag har inhämtat från någrafögderikontor skulle en senareläggning av vissa deklarationer inte medföranågra olägenheter, eftersom man där som regel inte är klar med registreringen av Ang. tidpunkten för inlämnande av deklarationer Från det hållet lär det därför inte finnas någotdirekt motstånd mot en senareläggning av vissa deklarationer. Jag finner som sagt svaret klart tUl sittinnehåll men negativt. Jag viU ändock uttala en förhoppning om attfinansministern skall finna skäl att bereda möjligheter för en generellsenareläggning av vissa deklarationer. har dragit de aUdeles riktigakonklusionerna av mitt svar: det är negativt. Detta är en fråga som återkommermed stor regelbundenhet år jag tror jag har svarat på liknandefrågor . Problemet var även föremål förskatteutskottets funderingar i anledning av en motion , kom tiU samma resultat som jag har gjort mig tUl tolk för här , SkuUe man hypotetiskt tänka sig en annan ordning, kan denna komma tillstånd först vid en ändring av taxeringsorganisationen. Den frågan är emellertidfortfarande olöst, men det kan hända att vissa förändringar därvidlag kangenomföras . För att inga missförstånd skall kvarstå vUl jag meddelaatt myndigheterna medger uppskov med inlämnande av deklaration till tid efterden , om det finns speciella skäl tUl detta. Sådana medgivanden ärinte alls ovanliga, och denna möjlighet tar väl bort det mesta, föreställer jagmig, av frågeställarens farhågor. i (c): Att liknande frågor återkommer år från årvittnar ju klart och tydligt om att här föreligger ett behov, ett behov somborde kunna tUlmötesgås om den goda viljan finns. Det är nog riktigt somfinansministern säger att myndigheterna medger uppskov om vederbörande kanförebringa godtagbara skäl för sin begäran om uppskov. Men om man kan beviljaseparata uppskov, varför kan man då inte ge generella uppskov för vissakategorier? Faktum är, som jag sade tidigare och som jag har inhämtat frånfögderierna, att man som regel inte är klar med registreringen avdeklarationerna förrän omkring den 15;e. Då borde man väl t. ex, kunna låtavissa deklaranter dröja tUl . Det är väl värdefullare att man får inkorrekta deklarationer än felaktiga. Jag är övertygad om att man skulle slippamånga deklarationsfel om man gick med på en senareläggning, därför att då kundevederbörande deklaranter lättare få hjälp med deklarationsblanketternasifyUande, Det är otvivelaktigt på det sättet atttaxeringsnämnderna arbetar under mycket stark tidspress, och dentidspressen skuUe ytterhgare accentueras vid genereUa medgivanden om attförlänga tiden för inlämnandet av deklarationer från vissa grupper avdeklaranter. uttrycker farhågorna på detta sätt: Den sannolikaeffekten av en sådan här föreslagen åtgärd skulle bli att de flesta bödadedeklarera senare än vad de gör . Och skulle ju egentligen ingenting Det skulle bli samma besvär i alla fall, endast med ytterligaretidspress för taxeringsnämnden. Det är här inte bara fråga om god vilja eUer mindre godvilja, utan det är klara och faktiska omständigheter, bedömningar ochundersökningar som ligger bakom och som ger mig anledning tiU det här svaret,även om det är negativt. Överläggningen var härmed slutad. Ang. svårigheterna att nå läkare på angiven telefontid § 3 Ang. svårigheterna att nå läkare på angiven telefontid Herr socialministern erhöUordet för att besvara () i kammarens protokoU för den 27februari intagna fråga, nr 114, och anförde; har frågat om jag uppmärksammatsvårigheterna för patienter att komma fram tUl läkare på angivna telefontider. SjälvfaUet bör läkare som har fasta telefontider varaanträffbara på dessa tider. Läkarnas arbete är dock av den naturen att det intealltid går att helt planera i förväg. Vid sjukhusen inträffar inte så sällanatt läkare måste rycka in för att assistera kolleger, t. ex. med attta hand om svårare jourfall och hjälpa tiU vid komplikationer under operationerOch andra akuta medicinska situationer. kan också telefonväxelns kapacitet utgöra enbegränsande faktor när det gäller att nå läkare. Sådana förhållanden kommersnabbt tUl sjukvårdshuvudmännens kännedom, och dessa gör i regel vad som ärmöjligt för att avhjälpa bristerna. För övrigt förutsätter jag att sjukvårdshuvudmännen isamråd med ansvariga läkare reglerar telefontiderna i dagordning eUer andraordningsföreskrifter för sjukhusen. Det finns situationer då rriänniskor upplever vanmakt ochhjälplöshet. Detta inträffar inte minst då man är i behov av läkarhjälp ochinte är i stånd att få sådan. I den aktuella frågan gäller det möjligheteneller rättare sagt omöjligheten att nå en läkare på angiven telefontid. Telefontiderna är ofta korta. Vissa läkare bryteromedelbart telefonmottagningen då angiven tid är slut. Somliga läkarebestämmer, har det sagts mig, att endast ett visst antal samtal får släppasfram. Hos en läkare med eget telefonnummer kan man i Stockholmoch ställa sig i telefonkö, om vederbörande apparatinnehavare givittillstånd härtill. Går läkarens telefon på en växel, finns inte den möjlighetendär heller. Gäller det ett vanligt sjukdomsfall, finns det' möjlighet att fåhjälp via jourdänsten, men för patienter som står under Specialbehandling ärden vägen icke acceptabel. De måste komma i kontakt med sin specialist. Jag tarett par exempel. Fallen gäller medicinering. Ang. svårigheterna att nä läkare på angiven telefontid tiUspecialisten, som har sitt arbete i en annan stad och ett annat taxeområde. Honsöker gång på gång . Avgifterna ökar, telefonhnjenbelamras allt utan resultat. Patientens oro ökas, och tanken att det kan blilika resultatlöst eller nästa telefontid förbättrar icke situationen. Ett annat exempel. En patient har fått ny medicin somverkar effektiv men gör att patienten mte kan sova. Patienten misstänker förkraftig dosering, tar ledigt för att komma i kontakt medläkaren men misslyckas. Andra faU, betydligt allvarligare än dem jag berättat om,kan säkert anföras. Gemensamt gäUer att patienternas läge från deras egen sidasyns hopplöst. Onödigt långa tider måste stjälas från ordinarie arbete för attklara av situationen. Icke obetydliga telefonkostnader uppstår för patienterna,framför allt för dem som bor utanför läkarens taxeområde. Telekommunikationernablir hårt belastade. Personalen i telefonväxlarna bhr också hårt belastad. Jag tackar socialministern för svaret, men jag måste sägaatt det verkligen inte går in på kärnfrågan. Det berör egentligen inte vad jaghar velat fråga efter, nämligen hur man skall få bort telefonköerna. Jag villfråga om inte socialministern är beredd att göra ett uttalande att påtaladeförhållande bör ägnas ökad uppmärksamhet. Jag vill gärna säga att jag i långa styckenär överens med i denna fråga. Patienter och anhöriga tiU patienterbör ha möjligheter att tala med vederbörande läkare och att läkare som har fastatelefontider i princip bör vara anträffbara på de angivna tiderna. Jag villgärna understryka detta. Det är i första hand sjukhusledningens ochsjukhusdirektionens sak att se tUl att dessa möjligheter finns för aUmänheten,Men låt mig tillägga att jag finner det naturligt att enskilda landstingsmänsom uppmärksammar missförhållanden på det här området också tar de lokalakontakter och initiativ som kan behövas för att få till stånd en bättre tingensordning. Det här är i hög grad praktiska organisatoriska frågor som jag troratt man med en medveten viljeinriktning bör kunna lösa. Jag tackar socialministern för det medgivande som gjordesi det senaste anförandet. Jag vill säga att det är mycket oUka i olika delar avlandet. Jag har erfarenhet från kUniker där denna fråga är löst på ettutomordentligt bra sätt. En patient kan komma fram praktiskt taget när somhelst. Man kan ringa och tala om att man behöver ett samtal, telefonnumret antecknasoch vederbörande läkare ringer upp. Jag tycker att det inte borde vara omöjligtatt få en sådan ordning till stånd över hela landet, och det skulle varavärdefullt om den högste målsmannen för denna tjänst kunde göra ettauktoritativt uttalande om att dessa saker bör beaktas. Det finns olika lösningar som skulle kunna användas utanalltför stora kostnader. På en del ställen går telefonsamtalen tiU enkvalificerad sköterska,som gör en sortering och i många fall kan ge det besked som patientenegentligen har sökt läkaren för. På det sättet avlastas ju läkarna. Man kanockså göra en telefonkö vid sjukhusets växel. Då belamras intetelekommunikationerna på samma sätt, och patienterna kan få sina önskemåluppfyUda. Jag vill understryka att detta självfallet ären fråga för sjukvårdshuvudmännen att lösa. nämnde i sitt senasteanförande att det sannolU har påtalat denna fråga, och jag villgarna understryka dess angelägenhet. Om åtgärder mot thinnermissbmk Överläggningen var härmed slutad. § 4 Om åtgärder mot thinnermissbruk Herr socialministern erhöllordet för att besvara i (s) i kammarens protokoll förden intagna fråga, nr 116, och anförde: i har frågat vilkaåtgärder jag vidtagit i anledning av socialutskottets betänkande nr 1972om åtgärder mot thinnermissbruk, Thinnerfrågan har behandlats vid flera tUlfällen här iriksdagen. Senast besvarade jag en interpellation omförsäljningen av thinner. Jag redogjorde då för bl, a, socialstyrelsenssamarbete med olika branschorganisationer i frågor som rör åtkomligheten avthinner i affärer och på allmänna platser samt giftnämndens kartläggning avanvändningsområdet för thinner och möjligheterna att i stället använda mindrelättflyktiga lösningsmedel. Som erinrat om i sin fråga har riksdagenockså behandlat thinnerfrågan med anledning av motioner om åtgärder motthinnermissbruket. skrivelse nr 253 är 1972 och socialutskottetsbetänkande nr 33 är 1972 med anledning av nämnda motioner har genom beslut avKungl, Maj:t överlämnats till för attbeaktas vid styrelsens fortsatta handläggning av dessa frågor. Socialstyrelsenhar beslutat att tillsätta en särskild arbetsgrupp med uppgift attfölja utvecklingen av thinnermissbruket och Ang. handläggningen av ärenden om socialhjälp dt sökandesom avskedats för delaktighet i missnöjesaktioner lägga framförslag tUl de ytterligare åtgärder som kan behövas. Jag vill också erinra om den forskningsgrupp som hararbetat med att kartlägga thinnermissbruket och dess verkningar i ,Forskningsgruppen har ansökt om medel för att kunna fördjupa och slutföraundersökningen, och jag kan här nämna att bidrag från allmänna arvsfondenkommer att anvisas för detta ändamål. i (s): Jag ber att få rikta ett tack tillsocialministern för svaret på min enkla och raka fråga. behandlade, som socialministern påpekar,thinnerfrågan i ett betänkande , och vi hänvisade då tUl det samarbetsorgansom fanns inom regeringen för bekämpande av narkotikamissbruk. Anledningenhärtill var främst att thinnerfrågan hör ihop med narkotikafrågan och bordebehandlas i ett sammanhang. har såvitt jag vet detta samarbetsorgan upphört,och jag var därför intresserad av att höra var och hur thinnerfrågan handläggs.Jag har fått besked härom, och jag hoppas att , som hartUlsatt en arbetsgrupp, följer denna fråga med stor uppmärksamhet i olikaavseenden. Jag tänker då också på den lagstiftning som behövs inom det områdesom övervakas av giftnämnden. talade vid sin behandling av frågan ombehovet av upplysning och erinrade om de 5 mUjoner kronor som anslagits tUl upplysningsverksamhetrörande alkohol, narkotUia m,m. Jag utgår från att thinnerfrågan var inrymd ide två sista bokstäverna av denna anslagsrubrik. tog vidare upp frågan om åtgärder för attförsvåra åtkomligheten och hänvisade till miljökontrollutredningens förslag ochden kommande lagstiftningen i denna fråga. Efter vad jag vet kommer förslagtill en sådan lagstiftning . Socialministern nämner i sitt svar den s, k,thinnergruppen i , som har arbetat och som lade framett förslag där man i tio punkter redogjorde för hur man ville ha det. Den härthinnergruppen vill arbeta vidare, och man har sagt att man vill gå fram iungefär fyra steg; man tar bl, a, upp dödsfallen på grund av thinnermissbruk man har konstaterat att det finns ett 45-tal sådana här i landet. Det finnsockså flera andra frågor som gruppen tar upp. Jag är glad över att det nu serut som om gruppen skall få de som den har begärt för att kunnafortsätta det här arbetet, och jag hoppas att socialministern har givit demdenna summa. Överläggningenvar härmed slutad. § 5Ang, handläggningen av ärenden om socialhjälp åt sökande som avskedats fördelaktighet i missnöjesaktioner Herr socialministern erhöUordet för att besvara (vpk) i kammarens protokoll för den 2 marsintagna fråga, nr 123, och anförde: har frågat om jag anser detförenligt med sociallagstiftningens anda att arbetare, som avskedats frånarbetsplatsen för delaktighet i missnöjesaktioner, särbehandlas vid ansökan omsocialhjälp. Enligt bestämmelserna i socialhjälpslagen ankommer det påvade kommun att handlägga frågor rörande socialhjälp till dem som vistas ikommunen. Rätt till sådan hjälp, s. k. obligatorisk socialhjälp, har den som ärminderårig liksom den som på grund av ålderdom, sjukdom eller eljest bristandekrafter inte kan försöda sig genom arbete och som saknar medel tUl sittuppehälle. Den som är arbetsför men som på grund av arbetslöshet saknar medeltill uppehället har inte rätt till obligatorisk socialhjälp men kommunen får isådana faU bevilja socialhjälp om det behövs, s. k, frivUlig socialhjälp.Frivillig socialhjälp utgår enligt grunder som kommunfullmäktige bestämmereller, om sådana grunder inte fastställts, efter vad socialnämnden prövarerforderligt. Sådan socialhjälp skall i princip betalas tillbaka, men kommunenfår efterge återbetalningsskyldigheten. Med anledning av fråga vill jag framhålla,att socialnämnden, eller den som nämnden delegerat beslutanderätten till,enligt bestämmelserna i socialhjälpslagen vid beviljande av socialhjälp ärskyldig att företa en individuell prövning av hjälpbehovet i varje särskiltfall. Av vad jag här sagt framgår att kommunerna har ensjälvständig bestämmanderätt i frågor beträffande utgivande av socialhjälp. Den som är missnöjd med socialnämndens beslut i fråga omsocialhjälp kan besvära sig häröver hos . beslutkan i sin tur överklagas hos kammarrätten. Ang. handläggningen av ärenden om socialhjälp åt sökandesom avskedats för delaktighet i missnöjesaktioner HerrHAGBERG (vpk): Jag tackar föratt jag har fått svar på min fråga. Min fråga har sin grund i de förhållanden som råder påarbetsmarknaden arbetsmiljön med högt arbetstempo och ensidiga arbeten, ettförhandlingssystem som ger anledning till missnöje och arbetsköpare somutnytdar arbetskraften till det yttersta. När arbetsförhållandena blirbesvärliga för arbetarna och när vi har en sådan förhandlingsordning som vi hari dag kan missnöje på arbetsplats ta sig uttryck som inte överensstämmer med deklasslagar som vi har i vårt land det kan bli spontana missnöjesaktioner. Närsådana här missnöjesaktioner sker kommer det ibland små sekteristiska grupperoch hakar på aktionen och förstör för dem som spontant visat sitt missnöje. Mankan inte försvara att utomstående grupper agerar på detta sätt. Men jag villklart slå fast att med en annan förhandlingsordning, med lokal strejkrätt ochett slopande av § 32 skulle inte sädana här situationer behöva uppstå. En konsekvens av dessa missnöjesaktioner har blivit attarbetare avskedats, som t, ex. nu senast på i . Däravskedades 13 arbetare. Dessa arbetare har svårt att få arbete. De behöversannolikt socialhjälp för att klara sig framöver. Men på ett tidigtstadium har socialnämndens ordförande i varit framme och sagt attdessa arbetare skall särbehandlas vid ansökan om socialhjälp. Ang. handläggningen av ärenden om socialhjälp åt sökandesom avskedats för delaktighet i missnöjesaktioner Han hartydligen direkt överfört § 32 på tUlämpningen av socialhjälpen. Vad som ärhäpnadsväckande är att han gör den här frågan till ett ärende för den politiskanämnden det blir alltså en särbehandling. ordförande iTrollhättan hänvisar till 13 § socialhjälpslagen, där det talas om frivilligsocialhjälp, men vi vet ju att det på det här området utarbetats en praxis sominnebär att den som behöver hjälp också får den. Vad som inträffat i visar också att det gåratt hjälpa människor som begått rent kriminella handlingar, men arbetare somavskedats på grund av § 32 och kolleklivavlalslagen skall särbehandlas. Närinitiativet till detta till råga på allt tas av en socialdemokrat tycker jagdet är än värre. redogör socialministern för förhållandena, men hansvarar egentligen inte på själva frågan om särbehandlingen - eller ocksågodkänner han att sådan här särbehandling skall få förekomma. Därför tycker jagdel är viktigt att få ett klart besked. Anser socialministern att man så häröppet och på ett tidigt stadium, som man gjorde i , skall utpeka enspeciell grupp för särbehandling just i fråga om socialhjälp? talar om särbehandling. Han hartydligen fått för sig att socialhjälp kan utbetalas kollektivt till skUdagrupper. Så är inte fallet. Socialhjälpen måste alltid prövas individuellt medhänsynstagande till de omständigheter som föreligger i det enskilda fallet.Herr bör verkligen observera de principer som ligger till grund förkommunernas handlande på det här området. Jag skall väl inte förlängadebatten, herr talman, men när inledningsvis tar upp någraallmänna synpunkter på konflikter och talar om sekteristiska grupper etc, nogså intressant att notera kan jag inte undgå att göra en reflexion, eftersomhan också nämner vissa speciella händelser i , Här har en fråga som gäller efterlevnaden av sociallagstiftningen. Han vUl vetaom lagstiftningens intentioner och anda har följts i det här fallet, och jaghar svarat på det. Men han har ingenting att säga dä det gäller den andrasidan, dvs, de grupper som direkt bröt mot de regler och fackliga avtal som isedvanlig ordning hade slutits. Vill man att gällande regler skall respekterasi det ena fallet, måste man i rimlighetens namn göra det också i det andra fallet, HerrHAGBERG (vpk): Jag skall börja där socialministern slutade och säga attdet är många som bryter mot lagar i samhället, t, ex, de rent kriminella. Demförsöker man på socialbyråerna hjälpa så mycket man kan utan att särbehandladem i uttalanden i TV osv. Del tycker jag är viktigt att notera. Dessutom pågår det utredningar - arbetsmiljöutredningen,utredningen om § 32 och de har inte tillkommit bara därför att det skallutredas utan därför att det finns berättigat missnöje med de lagar som gäller.Att då straffa enskilda människor som råkar ut för förhållandena på det härsättet tycker jag är mycket olyckligt. Men jag vill vända på frågan till socialministern. Hansäger att kollektivt kan man inte få ut de här pengarna, men tydligen kan ensocialnämndsordförande kollektivt särbehandla människor och göra uttalanden omdem. Det anser jag är anmärkningsvärt i det här fallet. Dessutom vet jag att man kan delegera uppgiften att tahand om sädana här fall till socialassistenten. Det är just denna delegeringsom denne ordförande har tagit bort. Det kan inte stämma med den anda man börha när det gäller socialhjälpen. Ordförandens uttalande är ju en direkt partsinlagai konflikten på , och det tycker jag är mycket beklagligt. Ang. handläggningen av ärenden om socialhjälp åt sökandesom avskedats för delaktighet i missnöjesaktioner Får jag bara understryka att det är kommunensom genom sin socialnämnd har att självständigt besluta om socialhjälp skallutgå i ett enskUt fall. Det är omöjligt att här i diskutera ettbeslut som ankommer på en myndighet att fatta. Låt mig också tillägga ytterligare en sak, eftersom herrHagberg tog upp den sidan av den här frågan. I framför allt större kommuner ärdet vanligt att socialnämnden delegerar beslutanderätten i löpande ärenden omsocialhjälp till tjänstemän. I frågor av mer ovanlig eller komplicerad karaktärär det naturhgt att rätten att besluta förbehålls nämnden eller delegation inomnämnden. I det fall som avser har enligt vad jag kan bedömasocialnämnden handlat i överensstämmelse härmed. (vpk); Jag tycker det är ytterligt anmärkningsvärt att socialministernhär nu ställer sig bakom ett sådant agerande. Mig veterligt brukar man inteoffentligt i tidningar och TV säga att en viss grupp skall särbehandlas och tar bort delegationsrätten ifrån tjänstemännen i det fallet och innannågon över huvud taget har sökt hjälp. Detta förfaringssätt kan ju inteinnebära att hjälpa utan snarare att stjälpa och ta politisk ställning i enkonflikt, till en missnöjesaktion pä en arbetsplats. hartydligen inte lyssnat på vad jag har sagt här. Jag har sagt att socialhjälpenär en angelägenhet, och borde känna till att kommunerna haren direkt självständig bestämmanderätt i frågor beträffande utgivande avsocialhjälp. Vi kan ju inte här i diskutera handläggningen av enskUdafall, som det alltid ankommer på de kommunala myndigheterna att ta ställningtill. HerrHAGBERG (vpk): Men då handläggningen i det här fallet direkt strider motandan för socialhjälpen, då kan man väl ändå i åtminstone uttala attså bör det inte vara. Det är det jag har velat komma fram till, men av svaretoch den efterföljande diskussionen att döma ställer sig här socialministernbakom socialnämndsordförandens agerande. Om ökat statligt stöd till miljöförbättrande åtgärder iäldre industrier Jag skulle vilja rekommendera läsa sociallagstiftningen på detta område, så blir han kanske klarare övervad frågan gäller. De beslut som skall fattas beträffande enskilda socialhjälpsärenden,som ju tar upp här, måste bedömas av den behöriga socialnämnden pågrundval av de förhållanden som föreligger låt mig upprepa det i varjeenskUt fall. Om sådana förhållanden föreligger att socialhjälp skall utgå,ankommer det på myndigheter att i vanlig ordning besluta härom. Man kan alltsåinte, som jag redan har understrukit, bedöma detta med socialhjälpen som någonsorts kollektiv utbetalning. Det är alltid fråga om en individuell behandling idet enskUda fallet. Överläggningen var härmed slutad, § 6 Om ökat statligt stöd till miljöförbättrande åtgärder i äldre industrier