prot · FW0914 · 1973-12-31 00:00:00 — Utredningsdirektiven hävdaratt en ny lagstiftning sä långtsom möjligt bör vara neutral till olika moraluppfattningar. För min del anserjag att samhället inte kan stå likgiltigt till formen för samlevnad och inteheller bör tillåta att t. ex. skattelagstiftning och bidragsregler fårenutformning som i vissa lägen gör det förmånligare att inte gifta sig,respektive att skilja sig. Visst bör äktenskapet - som direktiven uttalar vara enform för frivihig samlevnad mellan självständiga personer. Det är ocksä sedangammalt den kristna inställningen. Äktenskapet skall ingås utan att någonderapartens fria vilja sätts ur spel. I det av landsmöte antagna nyapartiprogrammet heter det bl. a.: "Inom familjerätten bör reformergenomföras som även bevarar äktenskapet som en för det storaflertalet lämplig samlevnadsform." Och partiprogrammet understryker att deflesta ser äktenskapet som den naturliga formen för en samlevnad byggd pä trohetoch ansvar. Därmed är jag inne på den nuvarande giftermälsbalkensordalydelse, att makarna "äro skyldiga varandra trohet och bistånd; dehäva att i samråd verka för familjens bästa". Denna lydelse, somutredningen föreslär skall slopas, bör enUgt min mening bibehållas. Trots direktivens uttalande, att det torde finnas skäl attha kvar en hemskillnadstid för att förebygga förhastade skilsmässor, går de sakkunnigain för hemskillnadsinstitutets avskaffande. Själv anser jag att man i variefall bör ha kvar en "betänketid" på förslagsvis . Den börvara generell. Den förenklade och torftiga form för borgerlig vigsel somen av kontrahenterna gemensamt undertecknad anmälan utgör och som förordas avutredningen kan möjligen göra det lättare för att legalisera en förbindelse somvarat . Kanske kan den finnas med som ett fjärde alternativ. Stark kritik frän våra broderfolk har riktats mot sättetatt nu föra fram sä genomgripande förändringar i äktenskapslagstiftningen utanatt direkta överläggningar skett på regeringsplan. Den norske statsministernLars Korvald menar att detta är en "väldig påfrestning på det nordiskasamarbetet". Och har i en tidningsintervju sagt "attsvenskarna har medvetet brutit en nordisk rättspraxis, som man under en längretid har arbetat sig fram till. Den norska kommitté som arbetar med en revisionav äktenskapslagstiftningen är inte på samma sätt som den svenska bunden päförhand". Ocksä i har vid ett par tillfällenförekommit kritik i detta avseende. Jag tar som exempel ett citat från ett avNordiska rådets senaste sammanträden - i där stortingsman KäreKristiansen, en av mina goda vänner, sade bl. "Er det virkelig noen som mener at den trygghet ogomsorg barnet fär i et godt familiemiljo, kan erstates ved at det gis okonomiskuavhengig-het? All erfaring fra de senere år viser at okonomisk velstand er avmindre betydning dersom miljoet er kjaerlighetslost og ikke gir den nodvendigemenneskelige kontakt. Den hovedvekt som erlagt pä de rent ekonomiske forhold,betyr etter min oppfatning en skjevhet i argumenta-sjonen og overskygger devesentligste sporsmål i denne sak, nemlig de menneskelige og de etiske." Med hänvisning till de nordiska uttalandena men än mertill den överväldigande majoritet i vårt land som vill ha enäktenskapslagstiftning mera i stil med den nuvarande, skulle jag vilja vädjatill statsrådet att vänta med förslagen till en ändrad lagstiftningtills utredningskom- mittenhunnit med att även behandla frågan om äktenskapets ekonomiskarättsverkningar. Jag vih ocksä ha kvar den förhoppningen attvid propositionens avfattande stark hänsyn skall tas till de många tungaremissyttranden som kririskt granskat det nya lagstiftningsförslaget. I detta anförande instämde herrarWestberg i (fp) och Henmark (fp). Herrförste vice talmannen (): Solidaritet med nödlidande människor i andraländer och sohdaritet med medmänniskor i värt eget land är ledstjärnan förcenterns politik. I det kan man innefatta en rad av de åtgärder som vi harföreslagit vid olika tillfällen. De tvä mest aktuella hjälpåtgärdema som diskuterats idagens debatt är helt naturligt Vietnamproblemen och problemen för våranordiska medbröder på . I vad det gäller är det klart att varjemänniska hälsar med största tihfredsstähelse det stilleståndsavtal som harträffats, och vår varmaste önskan är att man skall nä fram till ett ordentUgtfredsavtal, att striderna skall fuUkomhgt upphöra och att skall kunnabli ett återuppbyggt land, som helst också kan leva under demokratiska former. I fär nu hjälpåtgärdema en bättre start därigenomatt vi redan har vidtagit vissa åtgärder som vi kan fortsätta med. När detgäller åtgärderna i fråga om är det glädjande att statsministern idagens debatt sagt ifrån att det är meningen att det skall bli snabbahjälpätgärder. - Jag har just kommit från , där Interparlamentariskaunionen haft en konferens. De nordiska parlamentariker som deltog i konferensensamlades och avfattade följande kortfattade skrivelse, som det kan varaanledning att ta till protokoll: "Danska, finska, norska och svenska parlamentariker,samlade i i samband med omeuropeiskt samarbete och säkerhet, önskar härmed ge uttryck för sin medkänslamed de många islänningar, som sä hårt drabbats av vulkanutbrottet påVestmarmaeyjar. Vi hoppas innerligt att naturkatastrofen icke skall fä enännu större omfattning och att följdverkningarna för öbefolkningen och förlandets ekonomi trots allt skall kunna begränsas. Vi avser att hos våra respektive regeringar söka utverkadet bistånd för återuppbyggnad och ekonomisk rehabilitering, som kommer att visasig nödvändigt." Vid samtal med isländska representanter framhölls att detär mycket svårt, för att inte säga omöjligt, att bedöma när lavaströmmeneventuellt kan upphöra. Man gjorde en jämförelse med , där man visade påatt det tog innan lavan hade nått etl sådant tillstånd att manverkligen kunde göra någonting. Det är därför svårt att avgöra vilkahjälpätgärder vi skall kunna vidta just , men vi får vara beredda att intebara utan kanske också försöka hjälpa våravänner islänningarna. När statsministern talade om sohdaritet ocksä fråndet socialdemokratiska partiets sida var det för oss glädjande att hanuttryckte sig så som han gjorde. Men det kunde inte undgås att tanken genastgick till den u-hjälp som vi ger tUl andra länder. har vi finansministernnärvarande, och det är många människor, herr finansminister, som undrar: Hurskall det bli , dä socialdemokratin och vi andra har sagt attenprocentsmålet för u-hjälpen skah uppnäs? Det är ett stort steg dit, herrfinansminister, och jag är övertygad om att många skulle vara intresserade avatt höra vad finansministern säger om möjligheten att kunna planera på ettsådant sätt - om nu får lov att planera nästa gång också - att vikan avsätta de 700800 miljoner som utgör differensen mellan de nuvarandeinsatserna och enprocentsmålet. Det har sagts för litet från detsocialdemokratiska partiets sida på den punkten. I en allmänpolitisk debatt om vårt lands struktur,näringsliv, bebyggelse, socialpolitik, miljöpohtik, och mycket annat måste manbeakta de stora förändringar som sker under relativt korta tidsperioder. Det ärsjälvfallet att en politiker bör dra lärdom av vad som skett, och han bör ocksåså långt möjhgt söka påverka och förutspå i varje fall den närmaste framtiden.Då kan man göra vissa konstateranden om det som har skett under de senareårtiondena. Den koncentration till i synnerhet stora tätorter, sommånga ansåg oundvikhg och t. o. m.eftersträvansvärd, har snart ingen större aktuahtet. Minskningen i Stockholmskommun har redan påvisats. Denna koncentration kan ahtså betraktas som ettpasserat stadium. Bilen har blivit nära nog var mans egendom, och därmed spelarett avstånd pä inte den roll som det gjorde bara i början av1950-talet. Produktionen har inte ökat så mycket som vi hade önskat,delvis beroende på den oskickhga politik som förts, men den har dock ökat ochgivit människorna i vårt land en bättre levnadsstandard. Man har fått råd attåka bil, man har kommunikationsmedel av olika slag, t. ex. TV, radio, telefonosv. Allt detta har medverkat till att människorna nu inte är hka beroende avatt bo i tätorterna. De har inte heller sä stark önskan att göra det. Miljönspelar också en allt större roll, och därför flyttar man gärna ut ett styckefrän tätorten. Den förkortade arbetstiden, som bl. a. har givitmedborgarna femdagars arbetsvecka, har ocksä medverkat till denna utflyttningfrän tätorterna. Om vi kan fortsätta att öka produktionen och fortsätta denutveckhng vi haft hittiUs - och helst i starkare takt än - är detsannolikt att arbetstiden kommer att förkortas ytterhgare, och dä blir ocksåbenägenheten större att bo pä ett längre avstånd från den ort där man arbetar.Den utveckling som jag här skissserar befinner sig ännu bara i sin begynnelse,men den kommer säkert att fortsätta i accelererad takt. Ju kortare arbetstid,bättre kommunikationer och starkare lust att bo i en sund miljö, desto starkareär människornas önskan att flytta ut från tätorterna. Därför konstaterar jagatt det är ett passerat stadium att koncentrera människorna till tätorter. Motdenna bakgrund och denna hastigt skisserade utvecklingslinje tycker jag detframstår mycket klart att centernsregional- och miljöpohtik är den riktiga. Vi måste beakta hur medborgarnaönskar leva och bo , en önskan som inte är densamma nu som den varunder . Det är också en förlegad ståndpunkt att till vilket prissom helst kämpa för materiella fördelar. Människorna har upptäckt att det finnsen hel del andra saker att sätta värde på än direkt materiell standard, värdensom väger tungt i vägskålen då det gäller att välja livsform . Dettabetyder emellertid inte att vi skall avstå frän teknisk utveckling där den urmiljösynpunkt är acceptabel. Tvärtom vih jag starkt understryka att teknikenbör på allt sätt utnyttjas, så att vi får både tid och ekonomiska resurser förandra intressen i livet. Det är bakåtsträvan att argumentera sä, att vi inte skallarbeta för materiella framsteg och inte utnyttja den tekniska utvecklingen. Attutnyttja den tekniska utvecklingen behöver inte innebära försämradeförhållanden för människorna. Tyvärr har den nuvarande minoritetsregeringen lyckatsdåligt med att utnyttja vårt lands resurser. Alla är eniga om attsysselsättning för alla människor är ett av de viktigaste målen i denekonomiska politiken, inte därför att människorna i och för sig skall hanågonting att syssla med utan därför att det är avgörande för produktionen. Menden förda politiken har inte lett till hög sysselsättning utan i stället tiU enalltmer besvärande arbetslöshet. Trots aha förklaringar av finansministern ochfrån olika ledande socialdemokrater har vi nu bara att siffermässigt konstateraatt läget ingalunda är tillfredsställande. Vidare kan vi slå fast att dennuvarande arbetslösheten inte är resultatet av en tillfälligkonjunktursvängning, utan den har orsakats av mänga års felaktig planering iden ekonomiska pohtiken. Om man inte ser till att produktionsapparaten är modemoch att den expanderar, så blir resultatet förr eller senare att vi färarbetslöshet. var vi som bekant medvetna om att t. ex.industriinvesteringarna var för svaga. Det konstaterade ocksä finansministernmed all rätt. Men det vidtogs inga sädana åtgärder att det blev några nämnvärdastegringar. Därför har vi det nu så som vi förtjänar. Vi måste ha en modernproduktionsapparat för att kunna hävda oss i konkurrensen med andra länder ochmot den import som kan välla in över värt land om vär konkurrenskraft inte ärtillräckhgt stark. Detta har inte beaktats tillräckligt . I finansplanen sägs att antalet personer som innevarandevinter bereds direkt sysselsättning genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder iform av beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning och skyddad verksamhetuppgår till ca 125 000. Lägger man därtill antalet arbetslösa , ca 85000, sä är det över 200 000 personer som inte har lyckats få ett reguljärtarbete. Det är verkligen mycket dystra siffror! Jag säger inte att de inte harsysselsättning - det hade varit ett felaktigt uttryck, den som harberedskapsarbete eller går på omskolning har visst sysselsättning, och ennyttig sysselsättning. Men det är ingenting som vederbörande kan bygga . Man kan inte hälla pä med beredskapsarbete,och man kan inte heher gå omskolningskursen mer än till slut, sedan gäller detvar man kan bh placerad. Det är 200 000 personer som får dras med dennaotrygghet. När detgäller de viktiga saker som socialdemokratin sagt sig arbeta för - fullsysselsättning och trygghet - har vi alltså en mycket besvärande situation. Detär ett misslyckande. Vad är orsakerna till detta? Jag nämnde att den svagainvesteringsutvecklingen är en av huvudorsakerna till de svårigheter vi kämparmed . Det räcker inte med att ersätta gamla maskiner och byggnader med nya,det måste ocksä tih en expansion. a. finansministern förklarar det med attdet är ett större antal människor som vhl ha arbete. Det är alldelesriktigt, och det är en stor tillgång att de finns. Men kan man inte ge demsysselsättning får man ingen nytta av deras arbetskapacitet. Slutsatsen blir attvi måste ha inte bara sådana investeringar som är en följd av att virationaliserar och skaffar nya, moderna maskiner vi måste också ha enexpansion. De redan etablerade företagen måste expandera och nya måste startaför att dels kompensera den minskning av antalet arbetstillfällen som uppstårgenom rationaUseringar, dels skapa nya arbetstillfällen. Vi har inte detsysselsättningsvänliga klimat som vore önskvärt. Ett företag kan existera ochäven gä med en viss vinst, men är framtiden oviss och betingelserna integynnsamma stannar man på sin nuvarande nivå och utökar inte driften så attflera sysselsättningsrillfällen skapas. Det är därför vi har sagt att vi måsteförsöka få fram 100 000 nya jobb. Det sker genom att man skapar ettsysselsättningsvänligare khmat. Man visar pä företagens vinster, men det ärinte säkert att de betyder allt. Företagen måste också fä en gynnsamuppfattning om framtidsutsikterna, så att man inte bara rationaliserar genomatt skaffa moderna maskiner och därmed sysselsätter färre människor. Vi måsteocksä få expansionsinvesteringar. har anvisat vägar som vi trorskulle ha lett till betydligt bättre resultat. Det har vi tyvärr inte bliviteniga om - striden om det har fortsatt. Men jag hoppas verkligen att vi iframtiden kan se tih att värt näringsliv blir mera expansivt än det är . Det är självklart att det är mycket lätt att lösasysselsättningsproblemen om man använder den metod som tillämpas ikommunistiska stater. Vi kan dag säga till de större företagen att detkommer 100 eller 200 man och till de mindre att de fär ytterligare 20 personer de skall ha arbete och betalt. Därmed har man ju löst hela problemet. Men detär just den metod som kommunistiska länder använder, och den är i högsta gradineffektiv och leder till ofrihet. Det är just ineffektiviteten och ofrihetensom kännetecknar de länder som har ett kommunistiskt system. Man blir förvånad när man hör företrädare förvänsterpartiet kommunisterna tala om att lösningen pä detta problem är attsätta i gäng mera statlig företagsamhet. Staten kan göra ett enastående gottarbete genom att vid olika tillfällen ge stöd pä olika sätt, som exemplifieratshär , t. ex. genom att se till att fä ut företag till områden där debehövs, men att driva stathga företag har vi inte någon god erfarenhet av. Vibehöver statUga företag pä vissa ställen av sysselsättningsskäl vi harNorrbottens jämverk och andra, som bör finnas till men vi skall inte tro attvi löser problemen genom att starta flera statliga företag. Jag vill ta upp ett par problem som varit aktuella vidmånga tillfällen. Jag tänker då först på räntepolitiken i värt land. 9 protokoll 1973. i denekonomiska politiken vid mänga tillfällen har överskattats, har räntesatsernadock en viss betydelse, i synnerhet vid långa lån. Vårt nuvarande diskonto harvarit oförändrat . Det är inte speciellt högt,men inte heller särskilt lågt. I och är diskontot , iItalien, och , i och detsamma som iSverige för att nu nämna några av de länder som har lägre diskonto än ellersamma diskonto som . Vad jag emeUertid särskilt vill påtala är hurräntan på de länga länen bestäms. En av de dominerande faktorerna i svensktkreditväsende är AP-fonderna. Vilken regel bestämmer räntan för lån frändessa fonder? Är det samhällsnyttan eller den ekonomiska polifiken sombestämmer den räntan? Nej, det är det givetvis inte. Tar man frän det hållethänsyn till kommunernas stora länebehov och svåra ekonomiska situation närlåneräntan bestäms? Nej, det gör man inte. Fonderna skall göras så räntabla sommöjligt. Därmed har vi fått en faktor i svenskt kreditliv som pä sitt sättskall påverkas av statligt inflytande men som lever sitt eget liv vid sidan avriksbanken. AP-fondernas betydelse pä kreditmarknaden och hur dessa skallbedriva sin räntepohtik måste förr eller senare bli föremål för översyn. Vi kaninte ha förhållanden på kreditmarknaden som närmast innebär att vi har tvåriksbanker. Det skulle vara intressant att höra om finansministem anser att denfrågan är värd några ord. Mig förefaller detta vara ett stort problem, eftersomdet inom AP-fonderna förekommer en räntesättning som inte har samma målsättningsom den som gäller för . En av grundförutsättningarna för att näringslivet skallutvecklas gynnsamt är givetvis att krediter kan erhåhas på rimhga villkor.Finansministern sade att staten inte skah låna upp så mycketpengar, eftersom det ger bättre länemöjhgheter för näringshvet. Siffrorna fördet nu löpande budgetåret - och de siffror som förutspås för det kommande innebär att statens upplåning tar mycket stor del av utrymmet påkreditmarknaden, även om det för tillfället är bra. När det gäller frågan om solidariteten och vad vi kan göraför andra människor skall jag beröra en enda punkt, nämligen frågan om ensänkning av pensionsåldern. Det har varit mycket tal om vad som tidigareförevarit i denna fråga, och jag vih bara citera något frän en debatt onsdagenden . Jag sade i denna debatt: "pensionsåldern till 65är för folkpensionärerna och höj folkpensionerna ytterhgare så fort våraresurser medger och i den takt som kan bli möjlig! Genomför man ensådan pensionsreform, kan man få rättvisa och ordning när det gäller denstörsta fråga, som skall behandlas vid årets riksdag." 1959 - det är denna debatt, och ännu har viinte fått mer än en utredning i frågan. Det tycks inte vara någon större iverpå detta område. Man kan också förstå det när den dåvarande statsministem ochdet socialdemokratiska partiets ordförande sade i denna debatt: "Och hurmänga miljarder, utöver dem som regeringen har föreslagit, kommer förorda för att realisera denna intressanta pensionsreform? Eller är detmånne någonting som är stäUt pä evigheten, är del månne fram mot år2000, som talar om." Ja, ibland undrar man om det verkligen skah dröja fram tUlår 2000 innan det blir en rättvis ordning när det gäller pensionsåldern. Herrstatsministern frågade : Vem skall betala denna reform? Det är bara detatt man kan säga att det utgår en betalning nu ocksä. För denna svarar de somfortfarande jobbar till - de fär med sina extra betala förden orättvisa som det innebär att vissa människor har en lägre pensionsålder änandra. Eftersom jag inte tror att någon tidigaregjort det berjag att fä yrka remiss av Kungl. Maj:ts propositioner nr 1 och 2tih vederbörande utskott. HerrHERNELIUS (m): TUlåt mig att lyckönska regeringen statsministern och justitieministern i synnerhet tih en sak, till att haövervunnit sig själva, åtminstone inom ett område. Vad som åsyftas ärdirektiven av till den för brottsbekämpningen tiUsatta parlamentariskakommissionen. Den skall ju såsom uppgift ha att lägga fram förslag tih konkretaåtgärder för att bekämpa brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen. Det som tidigare sades icke existera dvs. ökningen avgrövre brottslighet befanns plötsligt finnas till. Det som förnekades - denbristande rättstryggheten blev hka plötsligt en realitet. Vad som kallats förbagateher blev tih en stor sak. För många kriminologer inom eller utomdepartementet måste det ha känts som att befinna sig pä en vridscen, därplötsligt det ljusa rummet blev mörkt och dystert. T. o. m. allmänpreventionenfanns nu med i direktiven! En passus är särskht intressant. När genom lag- ochgrundlagsändringar tukt och sedhghet försvann genomlagstiftningen, var vi åtskihiga i som röstade emot, däriblandsamtliga moderater. Samtliga socialdemokrater torde däremot ha röstat förregeringsförslaget. Vårt motstånd grundade sig på farhågor för den framtidautveckhngen om allt släpptes fritt, men dessa farhågor nonchalerades ellerviftades bort av regeringspartiet och även av många andra. Dock besannadesdessa farhågor tyvärr mycket snabbt, och i slutet av höstriksdagen lätjustitieministern antyda givetvis under bedyranden om att han hafträtt att en reträtt var förestående. Och har reträtten kommit och bhvitfuhständig. Kommissionen skah granska sexklubbarnas verksamhet, pornografiskaförestäUningar och mycket annat. Justitieministern konstaterar nu även attordningsförhähandena pä allmänna platser och kommunikationsmedel ofta ärotillfredsställande. Han har så rätt. Men när en moderat arbetsgrupp röranderättstryggheten framförde hknande synpunkter är 1970, blev detta signalen tUlett stormanlopp i viss press, främst , som gjorde gällande attmoderaterna vUle ställa varje medborgare under polisbevakning, i den delen harränderna ännu icke gått ur . Där uttalar man att det är beklagligtatt "så starkt har betonat en slags ytlig renhållningsaspekt närhan talar om ordningen på gator, torg och tunnelbanor". Det är vad tidningen kahar försöken att möjliggöra för vanligamedborgare att i lugn och ro kunna färdas på allmänna kommunikationsmedel ochatt utan otrygghet kunna besöka ahmänna platser och institutioner! Vad är då anledningen tih regeringens omvändelse den 3januari? Har fjähen kanske fallit från ögonen? Har man äntligen insett attverklighetens kalla fakta icke längre går att förneka? Kanske, men måhända ärdet ocksä ett utslag av årstidernas obönhörliga växhngar och av det fakum attefter december följer januari och ett nytt år, tihika ett valår. Så ett annatämne, herr talman! sammanträdde senast utrikesnämnden. Sedandess har den icke varit kallad. Med den skall regeringen samråda iutrikesären-den av större vikt, och har det faktiskt inträffatatt fått sina diplomatiska relationer med en av de två supermakternanedskurna tiU ett minimum. Något liknande har icke tidigare inträffat i vårmoderna historia. Vi vet aha bakgrunden tUl - ochspeciellt president nedfrysning av de diplomatiska relationerna. Dennamotiveras av statsminister uttalande av , dä han jämfördebombningarna i med vissa exempel pä nazistiska, och i ett fällockså sovjetiska, terrordåd under ; en jämförelse somuppfattades såsom kränkande. Det är icke min avsikt, herr talman, att närmare gå in påsakinnehållet i detta uttalande. Som antydde , mht iform men starkt i sak, håller det knappast inför en kritisk granskning. Men detär några omständigheter som är djupt oroande i sammanhanget och som gör detberättigat att ställa frågan om svensk utrikespolitik numera väsent-hgenutformas och formuleras av en enda man statsministern. Ett ensamt agerande avsådant slag har förekommit förr i vår historia, men det har då inte betecknatssom särskUt demokratiskt. Man får lätt ordet enmansteater i tankarna. I en intervju för den ansedde journalisten i och som jag utgår ifrån korrekt har återgivit samtalet sägerPalme nämligen att sedan rapporter ingått om bombskador på sjukhuset i han sig ned vid sitt köksbord pä kvähen och skrev en deklaration, där han"jämförde bombningarna med nazisternas massakrer". Han läste omutkastet , rådgjorde med några av sina närmaste rådgivare dockinte med och lämnade utkastet tih tidningarna förpublicering. Resultatet blev en reaktion i , och ambassadörMöller betecknades som icke välkommen dit för ögonblicket. Än värre: Tredjedag jul sammanträffade statsministern medde övriga parthedarna.