prot · FW09129 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag kan inte yttra mig om den saken, men vad jag har fullt klart för migär att utskottet fann att det skulle bli mycket besvärligt om staten skullevara ägare till fritidsbostäder här och där, dvs. köpa in ödegårdar. Vi troratt kommunerna har större möjligheter att klara detta. Det var det vi inomutskottet åsyftade med att säga att frågan i första hand bör tas upp påregional och nivå. Jag ber att få yrka bifall till utskottets hemställan. Det stär i motionen att staten bör undersökamöjligheten att få köpa eller disponera hus som är lämpliga somfritidsbostäder. Det stär inte att staten skall göra det. Givetvis bör det härske i samarbete med kommunerna. Idén i det hela är ju att ge människor, sominte annars har råd att vare sig hyra eller förvärva ett fritidshus, tillgängtill den rekreation som ett sådant medför. Sedan blir det en del bieffekter: visssysselsättningsökning, viss tillgång på reservbostäder vid utrymning. Det harjag inte nämnt den här gängen, men det har jag gjort i ett tidigare sammanhang. Jag tror att om vi skall komma tUl rätta med despekulationer som pågår i människors behov av fritidshus måste samhället gå inoch styra. Kommunerna är intresserade av att fä hjälp med vissa ekonomiskabidrag till en upprustning, men i allmänhet pågår det helt enkelt konkurrens omdem som betalar bäst. Det är turismens innehåll. Därför tycker jag att det är mycket tråkigt att utskottetmenar sig ha delat min uppfattning i den här frågan och ändå avstyrkt motionen. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 25 Föredrogs kulturutskottets betänkande nr 36 ianledning av motion om en vandringsutställning om svensk bibelöversättning. Utskottets hemställan bifölls. Avfallshantering m. m. Föredrogs jordbruksutskottets betänkande nr 31 motioner angående avfallshantering m. m. 1 detta betänkandebehandlades motionerna 1973:108 av m. fl. (fp) vari, såvitt nu var ifråga (punkten 3), hemställts att hos Kungl. Maj:t begärde attutredningen rörande kostnaderna för mUjövärden genom tilläggsdirektiv gavs iuppdrag att utarbeta förslag till metoder för begränsning av avfallsflödet ochförbrukningen av naturresurser, 1973:772 av m.fl, (m) vari, såvitt nu var ifräga (punkten 3), hemställts att hos Kungl, Maj:t skulle anhålla om A v fallshan tering m. m. intensifieringav åtgärderna för återvinning av avfaU för att åstadkomma bättre hushåUning mednaturresurser och underlätta kommunernas renhällningsansvar, 1973.791 av i Äkersberga m. fl. (fp) variföreslagits att hos Kungl. Maj:t hemställde 1. att bestämmelserinfördes om att statlig upphandhng av pappersprodukter inriktades pä dels attprodukterna skulle innehåUa en stor andel återvunnet papper, dels attprodukterna utformades så att senare återvinning underlättades, 2. attsärskilda informationsinsatser gjordes för att stimulera till återanvändning avpapper, samt 3. att forskning och utveckhng avseende återanvändning av papperfrämjades, 1973:932 av m. fl. (m) vari hemställts attriksdagen hos Kungl. Maj.t skulle anhåUa 1. att aktivtmedverkade för att initiera försöksverksamheten med separering av hushållssopor,2. att vid utarbetandet av anvisningar till utformningen avsoputrymmen beaktade de ökade krav som kom att ställas pä separering avhushållsavfaU, 3. att beslutet om statligt stöd till avfallsbehandUngutvidgades tiU att gälla också sädana anläggningar som uteslutande tillkom föratt öka användningen av returpapper, 4. att beaktadeavsättningsproblemen vid undersökningen om samkompostering, 5. att statensnaturvärdsverk medverkade tiU att åstadkomma ett märke att åsätta sådanaprodukter som huvudsakligen' tiUverkats av återvunnet material, alternativtkunde återvinnas, 6. om utarbetadet av sådana anvisningar för statlig ochkommunal upphandhng att användningen av produkter som ställde sig fördelaktigafrän återvinningssynpunkt stimulerades, 7. om tillsättandet av en utredning meduppdrag att lägga fram förslag om hur den framtida hanteringen av hushåUssoporskulle kunna ske med hänsynstagande tiU det samhällsekonomiska kravet på ökadåtervinning, 1973:1413 av herrar Måbrink (vpk) och (vpk) variföreslagits att hos regeringen hemställde att en utredning tUlsattesmed uppgift att skyndsamt framlägga förslag till centralisering av avfallshanteringeni enhghet med i motionen anförda synpunkter, 1973:1421 av i Äkersberga m. fl. (fp) vari,såvitt nu var i fräga (punkterna 1,3,4 och 5), föreslagits att hosKungl. Maj:t hemställde om 1. förslag om inrättande av ettavfallsforskningsinstitut knutet tiU , 3. utredning ochförslag om en återvinningslag, 4. förslag om statsbidrag till omläggande avkommunala avfallsbehandlingsanläggningar, 5. förslag om förstärkt tillsyn,rådgivning och information inom avfalls- och återvinningsomrädet samt 1973:1444 av () och () varihemställts att hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om tillsättande av enutredning med uppgift att snabbutreda frågan om en effektiv återanvändning avavfall. att som sin mening gav Kungl. Maj:t till kännavad utskottet i betänkandet anfört angående behovet av samordning av insatsernapä avfallshanteringens område, m. m. samt i övrigt lämnade utan åtgärd motionerna 1973:108, 1973:932, 1973:1413, yrkande 3, 1973:772, yrkande 3, 1973:791,1973:1421, yrkandena I, 3-5, samt 1973:1444. Reservation hade avgivits av herrarHansson i Skegrie (c), (), (). i (c).Berndtsson i (fp), Leuchovius (m) och () som ansett attutskottet bort hemställa, att i anledning av motionerna 1973:108, yrkande3, 1973:772, yrkande 3, 1973:791, 1973:932, 1973:1413, 1973:1421, yrkandena I,3-5, samt 1973:1444 som sin mening gav Kungl. Maj:t tiU känna vad reservanternaanfört rörande behovet av en utredning rörande vissa frågor i samband medavfallshanteringen. hade vi i denna kammare endebatt om den kommunala renhållningslagen i anledning av att ett antal motionerhade väckts i vUka begärdes en översyn av lagen och kanske framför aUt av desstillämpning i glesbygderna. Man ifrågasatte vid det tUlfället riktigheten avatt i glesbygdsorter samla Uiop hushållsavfallet -till detta räknas som bekantäven trädgårdsavfall och latrin tUl stora centrala reningsverk och soptippar,då mycket av detta avfall kan omhändertas och nyttiggöras på platsen.Återvinningen är ju den naturliga avfallshanteringen. har att ta ställning till ett antalmotioner som berör bl. a. ätervinningsaspekterna i avfallshanteringen. Jag trorinte att det i detta fall råder några delade meningar mellan oss - det gjordedet i vaqe fall inte i utskottet, när vi debatterade frågan om nödvändighetenav att komma till rätta med detta problem, som tycks bli större för varjeär som går. Att fä en lösning tUl stånd är nödvändigt inte bara frännaturvårds- och mUjövårdssynpunkt utan även ur andra aspekter - det kan gällaråvarutillgång, energiförbrukning m. m. Forskningen har här en mycket stor uppgift att fylla, ochhur dessa problem skall lösas beror i hög grad just pä forskningensresultat, som vi aUtjämt väntar pä. Visserligen har forskningen under senare ärfått en förstärkning rent ekonomiskt. Jag kanske i detta sammanhang får nämnaatt förra årets riksdag beslöt bifalla statens naturvårdsverks äskande ochbeviljade tUl miljövårdsforskning, trots attregeringspartiets företrädare kraftigt förordade ett lägre anslag, pä 13,6miljoner kronor. har det inte rätt några delade meningar i anslagsfrågan.Vi är i stort även eniga i själva sakfrågan när det gäller att lösa demiljöproblem som avfallshanteringen utgör, och såväl utskottsmajoriteten somreservanterna understryker båda vikten av att återvinningsprincipen och möjlighetenatt nyttiggöra sig avfall ägnas ingående uppmärksamhet av berörda myndigheter.Detsamma gäller självfallet också i frågan att så långt det är möjligteliminera avfallshanteringens miljöförstörande effekter. Däremot anser sig inte utskottsmajoriteten kunnatillmötesgå motionärernas krav på en utredning med uppdrag att samordna ochsnabbt utreda förslag till åtgärder, så att största möjliga effektivitet uppnåsoch A v fallshan tering m. m. Avfallshantering m. m. att denfrän samhällets synpunkt mest ändamålsenliga användningen av såväl ekonomiskasom personeUa resurser tUlvaratas. Av den kartläggning av de nuvarande förhållandena på avfallshanteringensområde som har utförts av jordbruksutskottets kansli och som bifogatsbetänkandet 31 en promemoria som jag tycker är mycket klarläggande och somkan vara bra att ha som uppslagsverk i dessa frågor framgår klart att mycketredan pågår inom detta område. Men denna PM visar också en annan sak, nämligenatt det råder stor splittring på avfallshanteringens område. Verksamheten ärsom framgår mycket splittrad på ett stort antal myndigheter, forskningsorgan,enskilda företag etc. Allt talar enligt reservanterna för att en samordning avuppgifterna bör komma till stånd. Utskottets majoritet har i betänkandet medgivit justdetta. Man säger bl. a. att det framstår ändå som angeläget att "de olikainsatserna samordnas". Jag har för min del svårt att förstå annat än attutskottet helst skulle vilja tillstyrka motionärernas önskemål om en samordnadutredning men att det av nägon anledning inte vill gä motionärerna till mötes.Därför föredrar man att påpeka både behovet av samordning och behovet av enuppdelning. Man sätter sig i det här fallet på tvä stolar. Jag har också svårt att förstå utskottets påpekande att enskyndsam utredning om ätervinningsproblemen skulle verka fördröjande på enbättre ordning i detta fall. En utredning som fär i uppdrag att skynda påutvecklingen borde rimligtvis bättre motsvara utskottets uppfattning omönskvärdheten att snabbt uppnå en ändamålsenlig och effektiv organisation avavfallshanteringen i enlighet med de ätervinningsprinciper som det här är frägaom. Även på denna punkt förefaller det mig som om utskottets majoritet borderöstat med reservationen, om man velat handla konsekvent och i överensstämmelsemed uppfattningen i sak. Det är mycket att tillägga om detta storaämnesområde. För att spara tid skall jag dock stanna här. Jag ber bara tillslut få yrka bifall till den reservation som är fogad till utskottetsbetänkande och vars första namn är i Skegrie. HerrTAKMAN (vpk): Först ber jag att få yrka bifall tillutskottets förslag. Jag hade tänkt göra ett tillägg i form av ett särskUtyttrande, men på grund av att en utlandsresa kom i vägen hann jag inte göradetta innan betänkandet gick i tryck. Jag måste därför nu bli någotutföriigare. Som sade gick riksdagsmajoriteten förraåret med på äskande av beträffandeforskningsanslaget. Det var en motion kommunisterna somledde till detta resultat. Denna motion var ensam 1971 men följdes 1972 avmotioner även från andra partier. majoritet, som jag tillhörde, beslöt ivåras att göra en egen utredning i avfallsfrågan - denPM som hänvisar till i stället för att begära ytterligare enomfattande utredning och skjuta problemens lösning . Jag röjer välingen statshemlighet, om jag säger, att det var jag som föreslog dennakansliutredning. Efter att som läkare ha sysslat med miljövårds- problemunder snart 30 är har jag kanske rätt att bli en aning otålig och vill seresultat relativt omgående på de områden där sä är möjligt. Det är verkligeningen brist pä vetenskapliga undersökningar, praktiska erfarenheter ellerstatliga utredningar som lett till att avfallsproblemen blivit alltallvarligare. Det finns vetenskapliga och tekniska metoder för att lösa nästanalla dessa problem. Den stora och avgörande bristen är att dessa metoder intetillämpas. Jag skall ge en kort historik över den tid jag själv varitmed om. När jag invaldes i 1954 och började enmångårig kampanj för rening av avloppsvattnet trodde jag att det fanns någracentrala tekniska problem som inte hade lösts. Jag skaffade undan för undan alllitteratur jag kunde hitta om behandling av avloppsvattnet, men fann ingentingav värde om hur man skulle behandla rötslammet för att fä det lättransportabeltoch attraktivt också i andra hänseenden för användning i jordbruket. fanns det praktiskt taget ingen vattenvård alls någonstans i Sverige.Bara några fä städer hade reningsverk. Kloakvatten och industrielltavloppsvatten leddes i regel utan rening ut i sjöar och vattendrag, och inte sällanhämtade städer och andra tätorter sitt dricksvatten ur samma sjöar där desläppte ut sitt obehandlade kloakvatten. Av alla de många miljövårdsfrägor som stack ut som en ömtumme hade avlopps- och vattenfrågorna blivit speciellt akuta i genomatt man tvingades stänga alla frUuftsbaden . Den formella anledningenvar de stora polio- och paratyfusepidemierna. Den senare epidemin orsakades avkött frän ett infekterat slakteri, men innan detta hade klarlagts gickmisstankarna, inte utan orsak, till vattnet i frilufts-baden, som i Stockholmoch i många andra städer hade massiva och ofta fullt synliga tillsatser avobehandlat kloakvatten. I den kommunistiska gruppmotionen nr 19 är 1956 krävde vimot bakgrund av dessa förhållanden en tioårsplan för utbyggnad av . Vi utgick redan dä frän den återvinnings- elleråteranvändningsprincip som först mänga år senare började fä gehör även utanförarbetarrörelsen, I motionen skrev jag: "Men förlusterna genom dålig vattenhygien är bara ensida av det ekonomiska problemet. Mycket talar för att frågan om renhållningensekonomi skulle kunna tagas upp från andra utgångspunkter än som hittillsvanligen skett. I regel har reningsverken betraktats som improduktiva ochkostsamma inrättningar och endast få samhällen i värt land har gjort någotväsentligt åt denna fråga. Det långsamma tempot i utbyggnaden visas av enuppgift i bok . Vadavloppsledningarna i vårt land vräker ut i sjöar och floder uppgår, omräknat itorrsubstans, till . Till största delen är detorganiska ämnen och salter, som jorden berövas och som i någon form bordeåterföras dit i stället för att förstöra våra vatten. Med all säkerhet skulle fortsatt forskning göra detmöjligt att tillvarataga dessa ämnen. Den största produkten skulle bli gödningsämnen.Vad man inte kunnat lösa är frågan om att pä ett billigt sätt avvattnaslammet tUlräckligt för att göra det lätt transportabelt och lätt att sprida.Veterligt har man heller ingen enkel metod att avskilja Avfallshantering m. m. Avfallshantering m. m. växtnäringsämnenakväve, fosfor och kali." Vi föreslog i motionen, utöver tidsgränsen för utbyggnadenav reningsverken, att en "expertutredning företages rörande möjlighetenatt genom vetenskaplig forskning och reningsverkens transformering tUlkemisk-tekniska fabriker tillvarataga rötslammet i stället för att förstöradet". Den kommunistiska gruppen i gav i motionen 785 iandra kammaren är 1956 en mycket utförligare redogörelse för samma problem ochställde några yrkanden i samma riktning. Men jag upptäckte senare att det verkligen fanns en mängdvetenskapliga fakta, som jag från början inte kände till och som uppenbarligenvar okända för de flesta experter inom vattenvårdsområdet. Jag fick klart förmig under debatterna i fullmäktige att betraktades som ettslutet helt, kanske inte av alla experter men av alla som hade det politiskaansvaret för vatten- och avloppsfrågorna. Att det fanns ett svenskt jordbrukhade inget intresse för . Min plädering för att använda rötslammet för nyttigaändamål betraktades och betecknades i debatterna som Ulusionspolitik. Dettaframgick också av de uttryck som användes då och som fortfarande släpar med, t.o. m. i den förträffliga promemoria som vi fått från jordbruksutskottet. Mantalade om "kvittblivning", "destraktion", osv. Det var först när jag närmade mig problemen från ett heltannat håU, nämligen från jordbrukssidan, som jag i den internationellahtteraturen böqade hitta högintressanta böcker och artiklar om rötslammetsbehandling och användning. Det fanns och hade länge funnits en mängd positivaerfarenheter, men alla eller nästan alla pionjärer hade haft att kämpa motoförståelse och byråkratisk tröghet. Kampanjen mot lortvattnet i fortsatte i sju år.Jag skall inte referera mera om den utan hänvisar till de protokoll som finns.Jag vill säga att det blev en delframgång . Det fastställdes entidsbegränsad generalplan för utbyggnad av reningsverken i , och attvi nu har sådant vatten i Strömmen att man kan bada i detutan risker och utan estetiskt betingade obehag är inte alldeles utan sambandmed lortvattenkampanjen pä . Men detta är bara den ena sidan av problemet, och härkommer jag till den egentliga avfallsfrågan igen. Den andra sidan, frågan omrötslammets användning, har inte kommit mycket längre, trots det stora intressesom jag vet att det borgarråd visade som senare blev ansvarig för denna detalji och det intresse man också har visat i några andra städer. Menoförmågan att lösa de praktiska problemen på det ena stora avfallsområdetefter det andra beror inte jag upprepar det på brist pä utredningar ochbrist på undersökningsresultat. I tidning , nr 3 är 1973,stär det så här: "producerar våra reningsverk ca 5,5 milj. kubikmeterförtjockat slam och är det 6,3 milj. 1980 beräknas slambergetha växt till ca 10 milj. kubikmeter, allt räknat på ett slam med fyra procentstorrsubstans. läggs huvuddelen av slammet på hög. har manockså i betydande utsträckning börjat använda slammet som gödsel pååkrarna.---- Men i stort sett är slamberget ett olöst miljöproblem." Det bordeinte behöva vara det. Det finns möjligheter att använda rötslammet ochnyttiggöra det. Ett annat av de stora olösta avfallsproblemen gällerjärnskrotet. Här kan jag citera ur för :"Det böqar bli med järnskrot som med gamla tidningar omöjligt att bli avmed. Försök att fä en skrothandlare att hämta hushållsskrot som en järnsäng,sparkstötting eller cykel. Han visar kalla handen och säger att sängen ingetvärde har för honom. Snarare åsamkar den honom en utgift pä 10-20 kronor.Mängden insamlat järnskrot borde enligt all logik öka i takt medstålproduktionen. Det gör den inte i stället ökar den mängd järnskrot somhamnar på soptipparna. Enligt skrotbranschen beror det på alltför låga prisertill följd av exportförbud och priskartell bland stålverken." Sedan kommer man med nägra statistiska uppgifter, som ärde färskaste jag har. Den mängd metall- och järnskrot som försvinner medhushållssoporna uppskattas tUl . Till detta kommer ca 300 000ton industrisopor. Totalt alltså som går förlorat varje är jämförtmed de ca I miljon ton som den svenska skrotindustrin tar hand om och återförtill stålproduktionen. Vi kan ta pappersavfallet. Jag hade enuiterpella-tionsdebatt med dåvarande jordbruksministern, och jag hade ett ärsenare en liknande debatt med kommunikationsministern. Den förra gången gälldedet de 1 1/2 mUjon ton pappersavfall som gick till soptippen eller som brändesvid sopförbränningsstationerna. Då hade pappersinsamlingarna slutat och vihade, som alla här vet, högar av gamla telefonkataloger liggande i portarna.Det var dem som min debatt med kommunikationsministern 1972 gällde. Det rördesig om någonting på telefonkataloger som gick tUl soptipparna ellerbrändes upp och som var ett koncentrerat, standardiserat pappersavfall sommycket väl skulle ha kunnat användas tUl att framställa papper för nyatelefonkataloger eller något annat ändamål. Pappersavfallet beräknades viktmässigt utgöra 64 procentav s. k. sopor, alltså hushållsavfaU när det varpappersinsamling. Jag utgår ifrån att dä det mte förekom nägonpappersinsamling alls utgjorde papperet kanske av allthushållsavfall. Vi har sedan glasavfallet som består av väldiga mängderengängsglas som skulle kunna returneras till glasbruken och användas på nyttsom råvara. Och vi har slutligen, för att hålla oss enbart tUlhushållsavfallet, det plastavfall som når en allt större volym av dethushållsavfall som går till soptipparna och till sopförbränningsstationerna ochsom verkligen inte är ofarligt att destruera pä det sätt man gör genomförbränning, I vissa plastsorter finns det kadmium och andra beståndsdelar somvid förbränningen sprids över landet genom luften och kan orsaka sjukdomar. Vi har också det organiska hushållsavfallet som går tUlsoptipparna och förbränningsstationerna men som skulle kunna komposteras ellersamkomposteras med rötslammet och sedan användas som gödnings- Avfallshantering m. m. A vfallshantering m. m. Jag har här inte tagit upp den andra stora avfallsdelen,nämligen det industrieUa avfallet. En del av detta är volymmässigt inte stort,men det utgör ett ytterligt allvarligt problem. Jag upprepar: På alla dessa områden och på praktiskt tagetalla andra områden som jag inte har berört här finns det metoder för attåteranvända avfallet. Det är bara sorgligt att dessa metoder inte tUlämpas. 1 det särskilda yttrande, som jag alltså inte ficktillfälle att avge, hade jag tänkt gå ut över utskottsbetänkandet och anföranägot om den vpk-motion som behandlades i det här sammanhanget och där motionärernavUle ha ett enhetligt system vid tillvaratagandet av soporna. Jag hade tänktförsöka få fram de data som behövdes där och sä att säga fä ett tillägg tillpromemorian. Men i stället får jag säga att jag tror att synpunkterna imotionen i stort har tillgodosetts genom skrivningen i betänkandet. Man bordeförstås ha tillfogat ett "fan anamma bom bom" på slutet för attytterligare markera att det nu är resolut handlande som krävs. De övriga motionerna täcks av vad vi i utskottsmajoritetenhar anfört på s. 7 i betänkandet. Det vore olyckhgt om man nu skulle begravadessa viktiga frågor i en ny långvarig utredning utöver alla dem som finnseller som just har avslutats på detta område. Jag yrkar därför som sagt bifalltill utskottets hemställan. () kort genmäle: sade att den av reservanternabegärda utredningen skulle fördröja ärendets handläggning. Vi har en annanuppfattning. Det är inte fräga om en ny utredning utan om en samordning av deutredningar som finns och ett påskyndande av dessa. talade vidare om sina motioner från tidigareår. Jag vill bara påpeka att det var föregående års motioner som vi behandlade,och det året hade samtliga borgerliga partier väckt motioner i anslutning tilldet av naturvärdsverket äskade anslaget på . Det var demotionerna vi behandlade, inte motioner . (vpk) kort genmäle: Jag sade ju att vpk-motionenvar ensam . Sedan tillkom motioner från andra partier, och det var deoch vår förnyade motion som bifölls så att anslagsbeloppet tillnaturvärdsverkets forskning höjdes från 13,6 miljoner till 19 mUjoner kronor. HerrNORRBY i Äkersberga (fp): En helhetssyn på miljöfrågorna är nödvändig.Vi mäste utgå från samspelet mellan människan och naturen i alla politiskabedömningar. Den ekologiska grundsynen måste vara vägledande. mer ännågonsin i mänsklighetens historia framstår hushållningen med naturresurser somen avgörande fräga för kommande generationers existens och för vår generationslevnadsnivå. Naturresurser, mUjövärd och avfall är mänga gånger trevinklingar av samma problem problem som vi politiker måste medverka till attlösa a.genom att styra den tekniska utvecklingen så att den verkligen blir tiU gagnför mänskligheten. Då måste vi använda olika styrinstrament, t. ex.lagstiftning, skatter, taxor, avgifter, bidrag till forskning och UtveckUngsamt information. En målmedveten mUjö- och naturresurspolitik är nödvändig.Låtgåmentaliteten och korrigeringar i efterhand räcker inte. Vi kan och måsteställa upp ramar för olika verksamheter som påverkar vår miljö och som tär påvåra naturresurser. Avfall är då ett intressant tillämpningsexempel pä dennaprincipiella grundsyn. Avfallshanteringen är ett angeläget område för tUlämpningav exempelvis miljöbudgettänkande och teknikvärdering, som påpekari den partimotion som behandlas i utskottsbetänkandet. En mUjöbudget skall varaen sammanställning av alla uppoffringar och all nytta som är förenade med enplanerad åtgärd eller verksamhet. Även påfrestningar på miljön skall räknas inliksom de fördelar för mUjön som verksamheten kan innebära inte bara hurmycket energi och råvaror som går åt utan även t. ex. hur mycket luft ochvatten som smutsas ned och hur mycket avfall som bhr kvar. AUa dessa faktorer måste vägas Uiop i en gemensamvärdeskala.