prot · FW0970 · 1973-12-31 00:00:00 — Vi vet att av de arbetslösa under 25 är ärungdomar som enbart har grundskoleulbUdning. Atl få arbete med en bragrundutbildning kan i och för sig vara svårt, all komma ut utan en ordentligyrkesutbildning är naturligtvis åtskiUigl värre. Det är lill största delen de som har de lägsta betygen ochkanske de sämsta fömtsättningarna som avslutar studierna i och med grundskolan.De möter en mycket hård verklighet ute. Jag skulletro att många av dem upptäcker atl den omsorg som skolan har visatdem inte är lika vanlig i samhället i övrigt. Del är en bekymmersam situation, och man undrar vad mankan göra. Jag tror det är nödvändigt att nu försöka öka valfriheten i nian såatt valmöjligheterna där ger större utrymme för alt ta hänsyn till elevernasbehov, förutsättningar och inlressen. På nytt borde vi slå fast alt praktiskaoch teoretiska studiemöjligheter skall erbjudas eleverna som likvärdigaalternativ. Jag tror all man skulle kunna åstadkomma detta genom alt gekommunerna en större frihet ulan att man behöver pressa på dem någon nyläroplan. Vi har redan exempel på modifierad studiegång under det niondeskolåret och jag tror alt man bör gå vidare och hitta andra liknande modeller. En annan viktig punkt är all verkligen ge alla elever engod yrkesförberedelse. Det är den bästa trygghelsgaranti som samhället kan gedem inför framliden. Det är allvarligt att så många ungdomar lämnar skolan,antingen efter eller under del första gymnasieåret, ulanatt ha fått någon egentlig yrkesförberedelse. Jag tror det är viktigt atl vi också fortsättningsvisgaranterar så många som möjhgt plats i gymnasieskolan. Där står alltså platsertomma . Men de som lämnar skolan utan särskild yrkesförberedelsemåste få vårt speciella stöd. Det är naturligtvis yrkesutbUdning Om åtgärder mot att elever i gymnasieskolan avbryter sinutbildning den 13 aprU 1973 Om åtgärder mot att elever i gymnasieskolan avbryter sinutbildning som vi dåfrämst måste ge dem. Kommunerna bör få stor frihet att inrätta kortareyrkesinriktade kurser i gymnasieskolan för arbetslösa ungdomar. Men vi måsteockså bedriva en uppsökande verksamhet, leta rätt på unga arbetslösa ochinformera om de möjligheter som slår till buds. För detta krävs en samverkanmeUan skolan och arbetsmarknadsmyndigheterna. Det är viktigt atl skolans yrkesvägledande resurser stårtill elevernas förfogande också när de har avbrutit sina studier. Här hoppasjag verkhgen alt SYO-reformen inte skall leda tUl någon försämring. Studieavbrotten är etl växande problem, och jag tror delär viktigt all slå fast alt om vi skall ha någon möjlighet atl råda bot på delså kommer det att krävas samverkan mellan alla goda krafter. Jag lyssnade med mycket stort intresse tUlfröken inlägg. Egentligen beklagar jag all fröken har sitthuvudsakliga arbete i förlagt tUl andra områden. Jag tror att denutbildningspoliliska debatten här i kammaren skulle vinna på om vi ficktillfälle att lyssna till och diskutera med fröken oftare än vad somnu är fallet. Det gör alt jag kanske också gör ett något längre mlägg än jagbrukar göra i repliker. Först vill jag emellertid ta upp en fråga som . Han sade alt det är uppenbart all studieavbrotten ökar. Jag är intealldeles säker på del. Jag tittade före debatten på några av våra äldreutredningar. Gymnasieulredningen visade i sitt betänkande atl av demsom skrevs in var det inle mindre än hälften på de tekniskagymnasierna som nådde avslutningsklassen. Nära en fjärdedel hade avbrutitstudierna och en femtedel hade blivit kvarsiltare. Gymnasieulredningenredovisade en motsvarande undersökning för de då 2-åriga handelsgymnasierna. Ävde kvinnliga eleverna var studieavbrytare och av de manliga 14procent. Andelen kvarsiltare var av de kvinnliga eleverna och av demanliga . Om vi ser på den 5-åriga realskolan, som fanns redovisad iskolberedningen 1959, så finner vi att gick igenom skolanutan försening. Av dessa siffror kan vi se att skolavbrott ochkvarsiltning under lång lid har haft myckel stor omfattning. De ekonomiskaeffekter som fröken tog upp i sin inledning var alltså ett problemsom man hade atl kämpa med även i den gamla skolan. Det var en mycket storgrupp som avbröt sina studier, och del var en mycket stor grupp som i ställetför de fem åren i i-ealskolan fick gå där , kanske t. o. m. innande avlade sin re.alexamen. Men jag har inte tagit upp detta argument för att sökakomma ifrån debatten. Jag anser att de siffror som Örebroundersökningen visarär för höga. När jag lämnat denna redovisning är del alltså inte ell försök atlundvika en diskussion på den punkten. Jag skulle emellertid även när vi fördiskussionen om de ekonomiska effekterna viha se litet mer differentierat påavhoppen än vad vi kanske har gjort. Jag tyckeralt det från ekonomiska och planeringsmässiga utgångs- punkter ärallvarligare med skolavhopp mitt i terminen än - naturligtvis helst - vidskolårels slut men möjligen också vid höstterminens slut. Jag skaU i minainlägg i fortsättningen precisera mig när jag talar om atl jag inte aUtid anseratt del är olyckligt med skolavhopp till att detta skaU gälla efter avslutatskolår. Jag vidhåUer min uppfattning all del kan vara en fördelför en del elever att avbryta en utbildning och skaffa sig ett eller flera årserfarenheter frän förvärvsarbete. Självfallet har jag den uppfattningen alt delär en fördel, om avbrottet sker mellan skolformerna, alltså mellan grundskolaoch gymnasieskola och kanske i flertalet fall mellan gymnasieskola ochuniversitet. Men i individuella fall, som fröken uttryckte del,uppslår en skolleda eller en situation som gör all eleven har fördel av attbryta utbildningen. Jag tror också alt samhället kan ha glädje av detta. Jaganser atl del kanske inte är så bra att vi skapar ell samhälle, där ungdomenavskUjs från arbetsmarknadssituationen ända upp liU - om vi räknar inmilitärtjänsten 2021-årsåldern och för en del elever efter upptill 25-årsåldern. Jag tror all skolan och samhället har glädje av att det skerett visst utbyte , en växling meUan arbete och studier. Fröken ställde också frågan: Är det inteinkonsekvent av utbildningsministern atl förorda en sådan princip pågymnasieskolans område men all inle tillämpa den på ? Del är rikligtatt jag gör den skillnaden. Jag tror nämligen all man, om man kommer ul påarbetsmarknaden och inte har grundskolekompetens, på något sätt ärstämplad. Jag tror att många säger atl han eller hon inle ens har klarat ,ock då betraktas det som ett bevis för atl man inle heller är lämpad att klaraen viss sysselsättning. Den tyvärr alltför bristfälliga statistik vi har tyderpå att det i en arbetsmarknadssituation som den nuvarande blir dessa elever somi första hand slås ut. Ordel "sabbatsår" tycker jag däremot är ettutomordentligt dåligt uttryck - om det nu användes i tidningen -och det bör vi undvika. Del är nämligen inle fråga om ett sabbatsår i dettasammanhang utan det är fråga om att göra en arbetsinsats som kan vara krävandemen som också kan ge en erfarenhet som leder till en större studiemotivationoch förhoppningsvis en större säkerhet i studievalel när vederbörande kommertUlbaka. Bakgrunden lill alt jag positivt argumenterat för detta är all manhärigenom kan minska riskerna för alt studievalet upplevs som ett misslyckande.Jag har velat säga atl del inte behöver vara uttryck för någol misslyckande förpojken eller flickan alt avbryta studierna utan tvärtom kan vara en mycket klokåtgärd. Jag är medveten om atl man tidigare inle uppfattatsituationen så. Jag har själv avbrutit studier på detta sätt i två omgångar ochhar därmed fått egna erfarenheter. Jag vel hur lätt det kan hos omvärldeninställa sig den uppfattningen atl det beror på atl man inle klarar studiernanär del i själva verket förr ofta var ekonomiska skäl som tvingade fram ettavbrott. kan del dock finnas myckel starka positiva argument för att enelev vidtar en sådan åtgärd. Därför hoppas jag alt vi skall kunna hjälpas ål atlförhindra det som jag vet har inträffat i en del fall, där avbrotten har lett Om åtgärder mot att elever i gymnasieskolan avbryter sinutbildning Om åtgärder mot att elever i gymnasieskolan avbryter sinutbildning till enmot\'ilja över huvud tagel mot fortsatta studier. Jag skulle viha uttrycka det så att vi inle skall skapa en1112-årig obligatoriskt sammanhållen skola utan en 11 12-årig ungdomsskola,där man har rätt liU utbildning men valfrihet i tiden att ta ut de två ellertre senare åren, alltså i realiteten gymnasieskoledelen. Jag vill också kommentera det fröken sade om atlgymnasieskolans kompetens naturligtvis måste ligga över . Ja, delär en given huvudprincip, men jag vill understryka att jag är väldigt rädd föratt skapa ell syslem i varje fall - där grundskoleeleven i vaqesituation är utslagen av gymnasieskoleeleven. Vi har ju - jag har inle denexakta siffran med mig, men jag gjorde en uppskattning när jag lyssnade tiUfröken - 1,5-2 miljoner människor under som har högstgrundskolekompetens och som alltså i varje läge skulle slås ut avgymnasieskolans elever, om gymnasieskolans kompetens alltid skulle ta över.Därför tror jag all vi måste försöka hitta någon formel som gör att dagenselever inte sneglar på sill gmndskolebetyg, om det börjar gå litet sämre igymnasieskolan, och gör de här taktiska avhoppen, men vi måste samtidigtundvika atl definitivt slå ut de någol äldre gmpperna, som fanns i skolsystemetinnan gymnasieskolan var så kraftigt utbyggd som den är . Slutligen ställde fröken två frågor, som jagskall försöka svara på. Den första gällde om man inte kunde ålägga elever somantagits lill en viss utbUdning i gymnasieskolan alt före terminens början gebesked om de tar platsen. Jag tycker .spontant alt det kan vara ett rimligtkrav all man ger det beskedet, och underlättar del planeringen för skolledaren detta har fröken erfarenhet av, och det bör det rimligen göra kanjag inle se några argument för atl detta besked skulle vara särskilt svårt attge för eleven. Jag kommer att vidarebefordra det uppslaget, om jag får kalla detså, till , så alt den får pröva det i sitt arbete. För minpersonliga del är jag aUtså spontant positiv till förslaget. Den andra frågan, om närvaron, är kanske ett annal problemän del som vi diskuterar . På den punkten kan jag bara säga atl jag vidflera tillfällen har sagt, alt om man anmäler sig lill en frivUlig utbildningoch den - som när del gäller gymnasieskolan kostar perår och slev, har man också en skyldighet alt närvara vid undervisningen. harskolöverslyrelsen utfärdat helt nya bestämmelser så färska alt deinle nått milt skrivbord ännu och de har lUI syfte att åstadkomma enförbättring på den här punkten. Skolan är emellertid kanske inte riktigt sådålig som sill rykte. Jag såg för inte så länge sedan uppgifter om atlfrånvaron i skolan trots allt är lägre än motsvarande frånvaro påarbetsmarknaden. Men situationen kan förvisso bli bättre, och jag betraktar detsom relativt riskabelt om del blir en vana i ungdomsåren atl man själv kanbestämma om man utan vidare skall vara borta från en arbetsplats, för trotsallt är ju skolan något av en arbetsplats. Fröken (): Jag vill lacka för den här kompletteringen avsvaret som för mig är utomordentligt värdefull, inte minst därför attstatsrådet verkligenuppfattar milt agerande här som vad det är, nämligen en positiv angelägenhet omatl det blir en god utveckling på ett område där jag själv har varit myckellänge engagerad. Jag är glad ät vad statsrådet sade senast och har ingenanledning att gå närmare in på det annat än möjligen i ett avseende. Det gällernärvarofrägan, som jag tror har en stor psykologisk-metodisk betydelse iskolarbetet - psykologisk inte minst därför att eleverna i gymnasiet i regelinle är äldre än alt de gränslöst väl känner behovet av alt del är någon somfrågar efter dem på arbetsplatsen, om de uteblir. Jag tror atl detta är enuppgift för lärarna i elewårdssammarUiang som behöver betonas starkare änvad som sker. Jag skall inte uppehålla mig vid det utan bara dröja ettögonblick vid det här om riskerna vid avbrott. har jag litet svårtatt se skillnaden när del gäller avbrotlsriskerna för och gymnasieskolan.Men statsrådet modifierade också sitt uttalande med atl när det gällergymnasieskolan kan det vara positivt framför allt vid avslutningen av ettläsår, och jag håller med orn atl det är en väsentlig skUlnad jämfört med atlman hoppar av milt i en termin. Men jag tror att även i slutet av ett läsår spelar ettavbrott en väldigt stor roll just som en upplevelse av etl eget misslyckande.Det är kanske inte så att man får höra utifrån all man inte har klaratstudierna, men del gäller den inre upplevelsen av atl det här var något som manicke fullföljde, en inre bitterhet över en fråga. "Kanske kunde jag -detinte, eUer kanske kunde jag ha gjort del om jag hade lagt ned lilel mera energipå det." Jag tror atl man så långt möjligt skall hjälpa eleverna fi'ån allavbryta studierna. Däremot håller jag helt med om alt litet grand avarbetslivserfarenhet utanför skolan, varvad med skolarbetet, hur det nu skallgå till, är en utomordentlig tUlgång för eleverna, och det gäller noghögstadiet likaväl som gymnasieskolan. Men dä skall också skolan helst hamöjlighet atl sä atl säga locka tillbaka eleverna på något sätt så all inte detdär ärret, som jag talade om förut, förblir oläkt. Bara några korta kommentarer.Utbildningsminislern säger att studieavbrotten inte har ökat. Tyvärr tror jagnog att de har det, men etl bekymmer är all vi inte har någontillfredsställande statistik när det gäller avbrott under läsåret. Jag delarutbildningsministerns uppfattning atl det är betydligt allvariigare med densortens avbrott än när man lämnar skolan efter ett avslutat läsår. Däremot är jag litet förvånad över allutbildningsministern anför ett argument som man då och då möter i debatten,nämligen atl skolan egentligen innebär en avskärmning från samhället ocharbetslivet. Ja, det är väl möjligt att den ibland har gjort del, men dagensskola tror jag faktiskt inle fungerar på del sättet. I varie fall är det välhelt uppenbart all när skolan fungerar rätt så skall den öppna nya fönster motsamhället och vidga perspektiven för eleverna. Det kan väl i varje fall intevara rimligt att vi ger det intrycket att vi betraktar skolans värld somalldeles avskärmad från samhället. Om åtgärder mot att elever i gymnasieskolan avbryter sinutbildning Om åtgärder för att motverka tristess och vantrivsel iskolarbetet Del viktigaste skälet till all vi bör stimulera elevernaall gå kvar i skolan är alt vi inte kan garantera rätt tUl arbete, allraminst för dem som lämnar skolan efter grundskoleutbildning eUerefler oavslutade gymnasieskolstudier. Det är avsevärt lättare attgarantera rätt lill utbildning. Del tycker jag är del viktigaste skälet tillatt vi skall sätta in alla krafter på att stimulera eleverna att utnyttja denutbUdning som står dem till buds. Vår ambition måste alltså vara att kraftigtreducera antalet avbrott i studierna. (ni): För någon vecka sedan hade jag tillfälle atldelta i en interpellationsdebatt, som bl. a. kom att gälla den av oss moderaterflera år i följd väckta frågan om atl en elev skulle ha rätt att söka på sittmest konkurrenskraftiga betyg. Jag skall inle upprepa vad jag sade dä, men jag viU erinrastatsrådet om alt han även i den deballen framhöll att del inte varrimligt att en gymnasieelev alltid skulle ha företräde framför engrundskoleelev. Jag repliker.ade då alt del har vi aldrig krävt. Vi har barakrävt att den som går i gymnasiet skall ha rätt att åberopa sillgrundskolebetyg. Har han etl bättre gaindskolebelyg än den som enbart hargrundskolan bör han ha företräde. Jag blev därför förvånad när statsrådet i dagupprepade sitt tidigare resonemang. Jag hoppas att statsrådet harfullt klart för sig vad vi avser med vår motion som vi väckt för tredjegången. Till slut vill jag bara understryka att detta är ett stortproblem för många barn och för många föräldrar. Och just vid denna lid på åretöverväger man i många famiher om inte barnen skall hoppa av sistagymnasieklassen för att inle bli bundna vid ell otUlfredsställandegymnasiebetyg. Detta är en orimlig ordning. Det är en ordning som skolledarehar betraktat som absurd, och det finns anledning all möjligt häråstadkomma en rättelse. Jag vädjar än en gång lill statsrådet att se tillatt den här frågan inte blir Uggande hos den stora betygsutredningen, somkanske måste ha är på sig. Denna fråga bör brytas ul och bringas tUl enlösning. Överläggningen var härmed slutad. §13 Om åtgärder för att motverka tristess och vantrivsel i skolarbetet Herr utbildningsministern erhöll ordet för altbesvara () framställda interpellation, nr 58, ochanförde: har frågat mig, vilkaåtgärder jag avser vidta för alt motverka tristess och vantrivsel i skolarbetetoch öka elevernas upplevelse av meningsfullhet i skolan. Av interpellationen kan den oinilierade fä uppfattningenalt de senaste besluten om grandskolan och gymnasieskolan fattals efteruppslitande politiska strider och under stor oenighet. erinrainterpellanten om den breda enighet som rådde i om den nya läroplanenför högstadiet och om den nya yrkesutbildningen. Del finns enligt min meningell särskUt skäl att återkalla denna stora enighet i minnet hos de partier ochgrupper som synes viha avsvärja sig sin delaktighet i den nuvarandeskolans slraktur, organisation och innehåll. De som verkar i skolan är enligtmin mening i sin dagliga gärning inte betjänade härav, Interpellanten hävdar atl regeringens mening skulle varaatl reformverksamheten på skolans område under 1970-talel nu måste betraktassom avslutad. Detta påstående är grandiost. Jag har i skilda sammanhang framhållit att del är delgenomgripande yttre reformarbetet som kan anses vara avslutat för den tidsom kan överblickas. Intresset bör nu bl, a, koncentreras på atl söka nyavägar för alt få alla barn och ungdomar alt uppleva skolarbetet sommeningsfullt. Detta framhöll jag i direktiven till utredningenom skolans inre arbete. Man bör också sträva efter ett ökat kommunall ochlokall ansvarstagande för skolan. Skolan har naturligtvis sina problem att brottas med,problem som ofta kan bero av förhållanden utanför dess egen sfär, Minaerfarenheter säger mig att man bland dem som verkar i och för skolan som regelmöter ett starkt intresse och engagemang för alt inom ramen för gäUande regleroch möjligheter bemästra de problem som finns. Successivt försöker vi också, itakt med våra ekonomiska möjligheter, att öka resurserna för skolans del. Jagvill i detta sammanhang endast peka på bl, a, den utökning som skett avspecialundervisningen och av speciallärarulbild-ningen samt på denresursförstärkning som ämnet teknik i får fr, o, m, nästa läsår. Åtgärder av här redovisat slag kan behöva kompletteras medförändringar av skolans inre arbete. Utredningen om skolans inre arbete harnyligen genom en särskUd skrift - Skolans arbetsmihö - gett en orientering omnågra av de problem som utredningen tagit upp till diskussion. Skriften syftaräven till alt stimulera en fortsatt debatt och att därigenom kunna tillförautredningsarbetet synpunkter och konkreta förslag. När utredningens förslagläggs fram , bör de kunna ge en god grund för fortsalla insatser ivad gäller skolans arbetsmiljö-frågor. Jag ber atl få tacka utbildningsministern försvaret pä min interpellation. Låt mig först, innan jag går in på själva frågan vad mankan göra ål eller för de elever som upplever skolarbetet som meningslöst ellertråkigt, göra några allmänna konstateranden. Utbildningsministern antyder isvaret att den oinilierade lätt kunde ha fått den uppfattningen all besluten omgrundskole- och gymnasieskolereformerna fattades efter uppslitande politiskastrider och under stor oenighet. Jag vel inle vad grundar dettapåstående på. Jag säger i interpellationen all del förs enallmän debatt om skolan, och det är ju ett välkänt faktum för alla. Däremot nämner jag över huvud laget inte Om åtgärder för att motverka tristess och vantrivsel iskolarbetet den 13 aprU 1973 Om åtgärder för att motverka tristess och vantrivsel iskolarbetet Del kanske därför är på sin plats att jag gör del här och . har ställt sig bakom och arbetat förreformeringen av det svenska skolväsendet. Vår partiledare sade t,ex, när han som representant pläderade 1962följande: "Skolrefonnen syftar till atl ge en bra skola åt all svenskungdom. En bra skola utest.änger inte elever som lyder under skolplikten frånstudievägar som de själva och deras föräldrar anser att de har förmåga ochfallenhet för. En bra skola låter inte föräldrarnas ekonomi, ulbUdnings- ochbostadsorl bestämma över barnens rätt atl söka sin egen väg," Det är slälll utom all diskussion att 1960-taletsskolreformer har inneburit avsevärda förbättringar i landets utbildningsväsen.Vi har fått moderna och funktionella skollokaler och allt bättre läromedel, vihar fått special resurser för utökad individualisering och hjälp åt de handikappade,vi har gjort en kvanlilalivt och kvalitativt enorm satsning pålärarutbildningen både när del gäller grundutbildning och fortbildning, vi harbyggt ut elevvården och föräldrasamarbetet, och vi har fått nyapersonalkategorier i skolorna, t, ex, skolvärdinnor, skolsköterskor, kuratoreroch lärarassistenter. Vidare har undervisningen demokratiserats, så att ingennumera behöver utestängas från högre utbildning på grund av bostadsort,ekonomiska förhåUanden, social uppväxtmiljö eller av andra orsaker, Etl annal mått på omfattningen av skolsalsningen ärskolans andel av bruttonationalprodukten, som har ökat frän 4 till 8procent. Själv har jag i mitt civila arbete som skolledare varit med om alt aktivt införa, genomföra och arbeta för enhelsskolan,Lgr 62, Lgr 69 och senast den nya gymnasieskolan. Lät oss alltså slå fast atl vi inle har avsvurit oss ochinle kommer att avsvära oss vår delaktighet i den nuvarande skolans struktur,organisation och innehåll. Tvärtom är vi stolta över alt vi aktivt har deltagiti arbelel för all förbättra och reformera skolväsendet. Men detta innebär inte,herr statsråd, att vi skulle underlåta att rikta kritik mot sådant som intefungerar på del sätt som avsågs när reformerna genomfördes. Vår kritik har intetill syfte att återinföra ett gammalt och från vår synpunkt sett orättfärdigturvalssystem. Vi vill fortsätta reformerandet och utvecklandet av den svenskaskolan, så att de nödvändiga förbättringarna genomförs. Jag noterar därför medmycket stor tUlfredsställelse och tillförsikt utbildningsministerns ord om attreformverksamheten inle är avslutad. Min tidigare förmodan omutbildningsministerns inställning på den punkten får tillskrivas vissa,tydligen felaktiga, tidningsreferat. måste vi också ha klart för oss atl de krav som ställspå dagens skola är enorma både till omfång och innehåll. Så fort något isamhället inte fungerar sorn man avsett blir det föremål för diskussionhuruvida inte skolan skulle kunna ta in ämnet eller belysa företeelsen i sittarbete. Men kanske är det så atl vi som har arbetat i, med och för skolanibland har haft en tendens alt ställa målen alltför högt och på sä vis uppväckaför stora för-vänlningar hos både föräldrar och avnämare. Sedan måste vi också i skoldebatten alltid föra fram atlskolan inte är ensam i samhället om atl påverka barnen. Vi vel atl massmedia. kamratgruppernaoch naturligtvis också hemmen påverkar åt ena eller andra hållet, ofta mereffektivt än vad skolan gör. Ett beteende som eleverna har lärt in i skolan kanförslärkas av hemmen, men det kan också konkurreras ut av krafter som arbetardirekt emot skolans intentioner. Dessutom har den psykologiska forskningen visat atleleverna redan vid inträdel i skolan är färdigutvecklade i såstor utsträckning att man kan säga - om man spetsar till det hela litet - allskolan knappast kan förstöra ett barn som har haft en trygg och emotionelltpositiv uppväxt , hur dålig den än skulle vara. Däremot kanskolan göra mycket för alt hjälpa de elever som inle någon annanstans isamhället än i skolan kan hitta en vuxen som har lid och intresse för dem ochvilka kanske bara i skolan upplever trygghet och värme i en i övrigt tilltufsadomgivning.