prot · FW09101 · 1973-12-31 00:00:00 — bedrivs från myndigheternassida en lokaliseringspolitik, som syftar till att motarbeta en nyetablering ochexpansion av industriföretag inom våra största befolkningsområden,Stockholms-, . Företag som redan är etableradedär stimuleras att omlokalisera sig till andra delar av landet. Dennalokaliseringsverksamhet är inte grundad pä rationella samhällsekonomiskaöverväganden." Dettauttalande känner säkert åtskUliga av kammarens ledamöter igen. Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Det ärhämtat ur , som kom . Jag återgerdet här därför att det ger en bUd av den fUosofi som långt in på 1960-taletstyrde den s. k. rörelsens lokaliseringspolitik. Och den s. k. rörelsen betydersom bekant en del för regeringens politik. är det lätt att vara efterklok, och det är lätt att motbakgrunden av senare erfarenheter påstå att man skulle ha handlat på ett annatsätt än man gjorde , alltså då man brottades medproblem om hur vårt land skulle finna arbetskraft till näringslivet för attkunna tUlgodose omvärldens efterfrågan på svenska varor. Men just denomständigheten borde ha talat för en annan politik. 1 själva verket utnyttjademan ju alltför litet den situation som då förelåg för att skapa ett störreinvesteringsintresse i de områden där det lediga folket fanns. Vetskapen om den svenska industrins, framför alltexportindustrins, stora behov av arbetskraft och om de arbetskraftsresurser somglesbygderna erbjöd borde, menar jag, rimligen ha lett tUl att industrintvingats räkna in kostnaderna för anskaffning av sådan arbetskraft, liksom förandra produktionsfaktorer, i sina driftskalkyler i stället för att låtaomflyttningskostnaderna betalas via statsbudgeten. Fri prisbildning brukar jui andra sammanhang leda till anpassning av företagsstrukturen till dealternativ som ger de lägsta kostnaderna. Det är inte osannolikt att omnäringslivet hade fått betala fullt pris för den arbetskraftman dä behövde och inte heller haft den helt öppna invandrarmarknaden atttUlgå, så skulle näringslivet i valet mellan att betala arbetskraftensflyttning och de kostnader i övrigt som denna drar med sig ha varit benäget,i varje fall mera benäget än vad som blivit fallet, att söka sig upp till deområden där ledig arbetskraft stod och väntade på arbete. Inte minst borde detha blivit fallet om statsmakterna redan då varit beredda att vidta de åtgärderav annat slag som senare -och delvis halvhjärtat - tillgripits för att utbUdaarbetskraft, för att se till att det fanns utbUdad arbetskraft eller för attförbiUiga företagsutbildningen och för att genom sysselsättningsstöd eller päannat sätt underlätta anställningsproblemen och omställningsproblemen ochminska igångkörningskostnaderna. Sådana reflexioner behöver ingalunda stå i strid motkravet på en rörlig arbetsmarknadspolitik. Den internationella konkurrensen ochden snabba tekniska utvecklingen kräver mera i fråga om yrkesmässig ochgeografisk rörhghet än tidigare, men denna behöver inte gälla så storaregioner. Detta är dock någonting helt annat än den utvandring av denyrkesverksamma generationen, framför allt den unga generationen, som ägt rumfrän vissa glesbygder och som inte rimligen kan fortgå utan utomordentligt,allvarliga konsekvenser för folkhushället och samhäUs-ekonomin i dess helhet. De synpunkter jag anlagt på det förflutnasarbetsmarknadspolitik har full bärkart. Vad det gäller är ytterst att tillseatt de marknadsmässiga konkurrensbetingelserna för företag i olika landsdelarkan utjämnas sä, att det blir företagsekonomiskt lönsamt att söka etableringinom landsdelar med god tillgäng på arbetskraft, arbetskraft som efterutbildning kan bidra till att göra produktionsprocessen och serviceverksamhetenlönsam och konkurrenskraftig. Det är mot den bakgrunden som vi moderater konsekventdrivit den tesen, att den svenska regionalpolitiken redan frän början borde hamålmedvetet inriktats just på att utjämna konkurrensolikheterna mellan företagi olika delar av landet, olikheter som sammanhänger med närheten till storamarknader, kontakt med en differentierad företagsamhet och varierandearbetsmarknad, goda kommunikationer med bäde in- och utlandet och rik tillgångpå teknisk och kommersiell expertis på skUda nivåer. I stället utformadeslokaliseringspohtiken som bekant, i varje fall till en början, främst som ett kapitalsubventionssystem.Lokaliseringsstöd och lokaliseringsbidrag utgjorde dess viktigaste beståndsdelar.Krav från vår sida att man skulle ägna större uppmärksamhet ätdriftkostnadssidan tillbakavisades. Statsrådet och jag har fört fleradebatter om detta. Först har en växande förståelse gjort siggällande för att den avgörande förutsättningen för företagsamhet i olikaområden är en utjämning av företagens driftkostnader. Vi har också gjort gällande att stödåtgärderna var alltförselektivt utformade och att långt bättre resultat skulle kunna åstadkommas medgenereUt utformade åtgärder, inte minst därför att sådana inte behöver befarasfå lika stora konkurrenssnedvridande följder inom och utom stödområdet sompunktvis insatta subventioner lätt får. I det sammanhanget vill jag än en gång påminna om attsamtidigt som utslagning av arbetskraft skett inom skogsindustrin ochskogsbruket, har motsvarande utglesning obehindrat fått pågå och t. o. m.uppmuntrats inom det norrländska jordbruket. I stället för att söka bibehållade små jordbruksenheterna, som utgör basen för samhällets servicei ohka hänseenden skolor, detaljhandel, post och kommunikationslinjer harman låtit nedläggningen av småjordbruk fortgå. Pä lång sikt kan det självfaUetaldrig vara möjhgt att annat än för speciella syften bibehålla jordbraksenhetersom saknar ekonomisk bärkraft. Det vet jag också. Men det borde ha framståttsom naturligt att genom generellt utformade stödåtgärder förmå de norrländska småbrukarnaatt sitta kvar på sin jord sä länge som möjligt och genom upprätthällen driftinte bara bedriva aktiv landskapsvärd utan också ge underlag för samhälleligservice av olika slag. Motsvarande åtgärder pä skogsvärdens område skulle haverkat i samma riktning. Först genom beslut - mot socialdemokraterna - idecember tycks möjligheter ha öppnats för en dylik aktiv generellstödverksamhet. Enligt riksdagsbeslutet skall den här frågan utredas. Det ärnaturligtvis något, men det är för litet, för om sädana här åtgärder hadevidtagits , skulle glesbygdernas överlevnads-och serviceproblemha varit väsentligt bättre; hur pass mycket vet man inte, än . I den kamp för generellt insatta åtgärder avekonomisk-politisk natur och med konkurrensutjämnande syften, som vi och andraoppositionspartier, länge förgäves, drev mot regeringen, har också ingåttåtgärder för att utjämna eller minska arbetskraftskostnaderna för att därigenomåstadkomma gynnsamma effekter på företagens driftsida. Ett utbyggt sysselsättningsstöd,sänkning eller borttagande av skatten på arbetskraft Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. löneskattenaUtså hör hit. Sänkta järnvägstaxor, flygtaxor och teleavgifter har ocksåspelat en stor roU. Jag tror att många av oss fortfarande minns hur avhänade viblev i en valrörelse , då vi bland andra frågor drev fråganom en utjämning av teleavgifterna. står även regeringen bakom detförslaget.' Och även i andra hänseenden utgör årets proposition, iförening med mte minst de förslag som fördes fram 1970, en väsentligt ändradgrundsyn på de regionalpolitiska medlen. Det hälsar vi med tUlfredsställelsemen med det samtidiga konstaterandet, att det är beklagligt att dessa åtgärdericke vidtogs tidigare. De slutsatser som jag här redovisat, herr talman, stämmerrätt väl med de utvärderingar av lokaliseringspolitiken som företagits undersenare är. a. göra enintervjuundersökning av ett antal företag som etablerat fUialer inomstödområdet. Syftet med den undersökningen var att klarlägga företagenserfarenheter av etableringarna och av den industrieUa verksamheten inomstödområdet över hu-vud taget. Jag tror inte att den redovisningen hardebatterats här i kammaren, men inrikesministern har säkert tagit del av den.De slutsatser den leder fram tUl är icke desto mindre sä intressanta ochpositiva att det kan finnas anledning att i korthet återge något av materialet.Undersökningen avsäg 23 av sammanlagt omkring 65 filialer till företag i södradelen av som etablerats i stödområdet och fram tiUundersökningstUlfället och som tillfört stödområdet i runt tal 10 000arbetstillfällen. Erfarenheterna var genomgående positiva. I ett stort antalfall hade de ursprungliga investeringama lett till ytterligare utbyggnad ochnyanställningar . Genomgående för etableringarna var deras karaktär av justfilialföretag. Syftet var att komplettera moderföretagets tillverkning avvissa produkter, främst halvfabrikat. De centrala och kontaktberoende funktionernahar alltså legat kvar hos moderföretaget i . Beslut om produkteroch sortiment, försäljnings-, administrations- och personalfunktioner,utvecklingsarbete och andra hknande arbetsuppgifter har icke flyttats ut. tendens till ökad självständighet i de här hänseendena för dotterföretagenhar av intervjuerna att döma uppenbarligen gjort sig gällande, vilket är mycketpositivt. Lokaliseringama har skett med utnyttjande avinvesteringsfondsmedel eller lokaliseringsbidrag eller bådadera och skulletroligen inte ha kommit tUl stånd för så vitt inte dessa finansieringskällorhade stått till förfogande. Men de avgörande motiven för utflyttningen har varitbehovet av tUlgäng till arbetskraft, önskemål från kundkretsen i vissa fall ochi något fall bättre kommunikationer i förhällande till kunder och andra företagi stödområdet som man haft kontakt med tidigare. I vissa fall har industrivan arbetskraft funnits påplatsen, men i flertalet fall har en relativt lång företagsutbUdning måstföregå produktionens igångsättande i beräknad omfattning. Ett genomgående dragtycks vara att inkörningstiden har blivit mycket längre och inkörningskostnadernamycket högre än vad företagen beräknat. Bristen pä industriell grundutbildning och industrivana har varit ett negativt moment ochlett tUl anpassningssvårigheter, lågt produktionstempo och betydandeövergångssvärigheter. Samtliga intervjuade företag gör dock gäUande att dessaolägenheter som är allvarliga i och för sig sedan har kompenserats av lågflyttningsbenägenhet och låg frånvarofrekvens. Efter inkörningsperioden har denya anläggningarnas produktivitet varit lika hög eller t. o. m. högre änmotsvarande anläggningar i andra delar av landet nägot som jag tycker är detallra mest positiva i bUden. Intervjuerna har också klarlagt vilket även detsammanhänger med en brist pä företagartradition på grund av det dåligaföretagarklimatet inom stödområdet den stora bristen på underleverantörer ochföretagsinriktad service. Man har uttryckt sin stora förvåning över attföretagarandan i så hög grad har saknats pä de olika etableringsorterna, bl. a.därför att tUlkomsten av nya företag de som kom dit borde ha fött uppslagoch skapat idéer till kompletterande småföretagsamhet av servicekaraktär ellerlämpad för legotillverkning. Transportkostnaderna har uppfattats som besvärande höga avflera och kostnadsutvecklingen på området som "skrämmande". Sammanfattningsvis ger aUtså den här analysen vid handenatt det övervägande antalet företag har goda erfarenheter och att, trots attundersökningen företagits i ett otiUfredsställande konjunkturläge, vissa avföretagen redovisat fuUt färdiga fasta planer på att ytterligare ökasysselsättningen . Åtskilliga har förklarat att de hadeplaner för sådan ökning, ehuru dessa ännu inte var fastställda, och flertaletutesluter inte möjligheter tUl ytterligare expansion en ytterligaregenerering, alltså, av verksamheten. Undersökningen var naturligtvis begränsad - jag har talatom hur begränsad den var men vad den visar är i alla fall följande: När motståndetväl har brutits mot etablering i stödområdet och initialskedet har passerats,finns det betingelser för ekonomisk och lönsam drift samt vidareutveckhng.Intresset för etablering står i direkt relation till det allmännakonjunkturläget i landet. Etableringslusten har under de senaste årensekonomiska stagnation drastiskt avtagit. Inkörningsperiodenssvårigheter som sammanhänger med bristen på yrkesutbUdad arbetskraft och dehöga kostnaderna för företagens utbildning - utgör en avhållande faktor, menden kan med ändamålsenliga åtgärder brytas ned. Det är alltså en viktiguppgift för regionalpolitiken! Vi har ju börjat, och kommit en bit på väg därmen inte tillräckligt långt. Transportkostnadernasstora betydelse i konkurrenshänseende kan elimineras. De försök som i detsyftet har bedrivits och som drivits fram av oppositionenbör alltså fullföljas. Jag vet inte om inrikesministern känner till attriksrevisionsverket just i dagama avslutar en intressant studie om Norrbottenstransportsystem. Den studien tror jag kan ge åtskUhga uppslag. Jag tror inteden är offentlig ännu; jag fick den just med posten . Bristen på mindre och medelstor företagsamhet, lämpadför legotillverkning och annat slag av underleveranser samt serviceverksam het, är besvärande. När de nya företagen kommer dit, får de inte den Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. 5 protokoll 1973. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. De mäste gä ihop för att klara reparationer och alla möjliga andraproblem som skulle kunna lösas av utomstående små företag - som skulle kunnaleva på dessa större företag. Denna brist är oförståelig, inte minst därföratt, som man sade, ekonomiska möjligheter för sådan verksamhet finns. Det ärmänniskorna, det är idéerna, det är initiativen som saknas; inte de ekonomiskabetingelserna. Här finns alltså ett väldigt behov av påverkan, avutbildning och av ett organiserat samarbete för utveckhng av idéer ochföretagsamhet samt inte minst - stöd för marknadsföring ochproduktutveckling. Företagarföreningama, näringslivets organisationer.Norrlandsfonden och många andra har här ett väldigt stort arbetsfält attpåverka människorna i dessa bygder att göra som man gör i : sätta i gängde idéer man går och bär på. Och här kommer jag äter in på sambandet mellan detallmänna näringspolitiska klimatet och nyföretagandet i södra delen av på andra håll. Den helt avgörande förutsättningen för en resultatrikregionalpolitik är - och det framhåller vi i våra motioner - en godföretagsmUjö i hela landet. Den låga lönsamheten, de senaste årens OtUlräckligainvesteringstakt, det stora antalet företagsnedläggelser och bristen på nyainitiativ och nyföretagande ger en klart otillfredsställande bild i dethänseendet. I näringspolitiska debatt belystes deproblem för sysselsättningen, tryggheten och välståndsutvecklingen som dettaför med sig. Och dessa problem löses inte genom en ytterligare utbyggd renbidragspolitik, en ren understödspolitik. Industrihuvudtiteln fär inte somherr framhöll i debatten -bli något slags socialhu-vudtitel.Det löser vi inte våra problem pä lång sikt med. Möjligheterna att driva en aktiv regionalpolitik beroralltså ytterst på om vi har en god samhällsekonomi och ett näringsliv somgenerellt sett har förutsättningar att hävda sig pä världsmarknaden, ärkonkurrenskraftigt och utvecklingsdugligt och har sädan lönsamhet att detmöjliggör nya investeringar och fortgående expansion det är inte minstexpansionen som får betydelse. Saknas dessa betingelser, saknas ocksåmöjligheterna att fullfölja de strävanden i regionalpolitiskt hänseende som vialla står bakom. Den företagsamhet som behöver tillföras de delar av vårtland som fortfarande präglas av brist pä den måste alltså tas någonstans ifråneller nyskapas. Kapital, människor, kunskaper och idéer, som allt skallomsättas i produkter som kan säljas, måste hämtas någonstans. Det säger sigsjälvt att i ett utvecklingsskede då det råder stagnation i ekonomin ärsvårigheten att åstadkomma nyföretagande i glesbygderna avsevärt mycket störreän vad fallet är i ett expansivt utvecklingsförlopp. Dä företagen bygger ut sinkapacitet, då företagen letar efter arbetskraft och efter möjligheter atttillgodose efterfrågan på arbetskraft, dä finns också mycket godaförutsättningar för aktivitet inom områden som kanske inte från början teddesig som de mest attraktiva. Men då blir även de områdena i hög gradintressanta. däremot strävar företagen efter atttUlgodose de anläggningar, de omräden och de människor till vilka de tidigarehar koncentrerat sin verksamhet. Detta är sä självklart att det egentligen inte bordebehöva sägas. Men jag tycker det sägs aUtför sällan. Därför är också de krav vihar framfört i våra motioner på att statsmakterna skallskapa generella utvecklingsbetingelser för det svenska näringslivet självklaraelement i en aktiv regionpolitik. Och det är därför som det är så oroande attnyföretagandet ligger på så låg nivå lägre än någonsintidigare. Att de regionalpolitiska åtgärder somvidtagits har lett till resultat har ingen bestritt.Medan industrisysselsättningen minskade med nära 4 procentutanför stödområdet och i , skedde en absolutökning i stödområdet. Men vad som kan diskuteras är om dettaresultat står i proportion tUl de betydande satsningar som har ägt rum. Det ärtroligt att vi, om regionalpolitiken varit mera realistisk och målmedveten,mera anknuten tiU verkligheten, skulle ha kunnat åstadkomma mycket mera ochdessutom kunnat förebygga en utveckling vars konsekvenser vi nu med olika medelförsöker reparera. Det är jag erkänner det lätt att vara efterklok men nogvågar vi påstå, herr talman och herr inrikesminister, att oppositionen i varjefall på detta område har varit den pådrivande kraften. Men om jag bortser från det förflutna har vi ettbättre underlag . Det bör utnyttjas. Vi har frän oppositionens sidapekat pä åtgärder som bör komma i fråga, och vi kommer om att votera omdem. Men det helt avgörande för att förverkliga en aktiv, balanseradregionalpolitik är - och jag knyter än en gäng an tUl den näringspolitiskadebatten - att den ekonomiska politiken och näringspolitiken ivårt land utformas på sådant sätt att enskUda människor, som skall satsa sittkunnande, sitt arbete och sina pengar i ny företagsamhet, också hyserframtidstro, annars kommer de satsningarna inte tUl stånd. Och tUl sist. Regionalpolitiken fär inte förverkligas så,att motsättningar uppkommer mellan olika landsdelar. Solidariteten hoskommuner, fackföreningar, kommunmedlemmar över huvud taget och olika lokalaintressen har sin begränsning. Om strävanden att skapa sysselsättning pä vissaorter och i vissa regioner de må vara aldrig så motiverade får klartnegativa konsekvenser för sysselsättningen i andra orter eller regioner, då kanpä sikt möjligheterna att fuUfölja de regionalpolitiska strävandena hämmas. Dendramatiska och hårdhänta utflyttningen av statsanställda och deras familjerfrän , främst tUl delar av vårt land som ligger utanförstödområdet, är ägnad att utsätta solidariteten för allvarliga prövningar.Rekylerande krafter har redan gjort sig gällande, bl. a. i form av ett nyttslags "pervers" lokaliseringspolitisk strävan att ersätta utflyttadadministration med nyinflyttad industriell verksamhet. Skulle sådana tendenserbackas upp och göra sig gällande på andra häll i landet, tror jag att detrelativt hyggliga utgångsläge för en bättre regionalpolitik som vi just nu harsnabbt kommer att förbytas i sin motsats. i (vpk); Det borgerliga samhällets maktcentrum haraldrig varit parlamentet. Samhällsutvecklingen beror av faktorer som liggerutanför Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. De politiker som är anhängare av det etablerade samhället vUl integärna erkänna detta. Därför drivs de att spela ett spel medelst det politiskaspråket. Alla här i kammaren är t. ex. ivriga att betona sittansvar för en god mUjö. Ändå blir den aUmänna miljöförstöringen aUt värre. Allavill tävla med varandra i välvilja mot och glesbygderna. Ändå krympersysselsättningsbasen i dessa områden stadigt och obönhörhgt. 1 denna debatt om regionalpolitik och stödverksamhetkommer det givetvis att talas mycket om målsättningar och viljeinriktning. Mankommer att tiga om de krafter som ligger bakom den utveckling som är upphov tUlproblemen. Man kommer att undvika att tala om vilka kvantitativa insatser sombehövs för att uppnå målsättningarna. Talade man om det, skuUe tomheten idiskussionen obönhörligen avslöjas. Svensk regionalpohtik är anpassad till storkapitaletsintressen och underkastad dess behov av och tvång till koncentration. Dettafastslogs -som här redan har erinrat om - i det regionpolitiskaprincipbeslutet . Näringslivets spontana utveckling skuUe vara vägledande.Stödåtgärderna skulle inte vända utvecklingen, endast göra omställningensmidigare och mer stegvis. Den utveckling som denna politik sökte underbygga vålladeunder aUt svårare problem både i storstäderna, i skogslänen ochglesbygdsområden över hela landet. Den kapitalistiska tes regeringen drev, attkoncentrationen i sig skuUe öka välståndet, kom alltmer i vanrykte.Människornas faktiska erfarenheter och iakttagelser sade dem att sä inte varfallet. En opinion växte fram utom och inom de pohtiska partierna motkoncentration, rovdrift och avfolkning. Inför detta tryck svarade regeringen och de ledandeyrkespolitikerna med opportunistiska och skenbara eftergifter. Det är dennaopportunism och detta politiska språk som gör dubbeltydighet ochförvirring tUl den officiella regionpolitikens mest framträdande egenskaper. En Ulustration till detta utgör t. ex. historien ombefolkningsmålsättningen för skogslänen. Pä socialdemokratiskapartikongress krävde att målet för skogslänen skulle sättas vidbibehållen totalbefolkning. Pä detta svarade inrikesministern att en sädanmålsättning vore orealistisk och att man inte borde ge folk i dessa regionersädana falska förespeglingar. Men gjordes just oförändradtotalbefolkning tUl ett officiellt planeringsmål för skogslänen under1970-talet. Varför denna omsvängning? Ideologin hade inte ändrats. Men mankunde inte lika öppet säga vad man sagt tidigare. Man måste lugna opinionen.Därför drog man till med en målsättning som man tidigare hade utdömt somorealistisk. Detta är typiskt för den fraseologi som kännetecknar dagensregionpolitik i . Man drar tUl med målsättningar och principer som maninte vet vad de skall innebära och inte vet hur man skall uppnå dem eller omman kan uppnå dem eller om man kan uppnå någonting över huvud taget. Som mottoför denna politik gäller: Föreställningen är allt, verkligheten intet. VUken är egentligen målsättningen för t. ex. skogslänen? Ililla propositionshäftet står det att alla i arbetsför ålder så långt sommöjligt skaU få arbete i hemorten eller inom sin region. I bilaga 1 står detatt befolkningsmålsättningenskaU vara oförändrad totalbefolkning, vUket betyder utflyttning av ett antalmotsvarande hela födelseöverskottet. I utskottets skrivning heter det attmålsättningen oförändrad befolkning inte skall uppfattas som garanti. Det sägsatt det också i fortsättningen blir nödvändigt att godta utflyttning frånhemlänet hellre än att befolkningstalet, som det heter, skaU hållas uppe genomatt människor hälls kvar arbetslösa. Det är aUtsä en tredje målsättning. HurSkaU man ha det? Statsmakterna har ju formeUt beslutat bäde att man skall haoförändrad befolkning i skogslänen och att man inte skaU ha det. Vad är det somskall gälla? Som synes är det diffust, planlöst, självmotsägande. Det är ordutan täckning, fraser som fylls än med den ena än med den andra innebörden. Så kommer man till medlen och resurserna som är dagenskärnpunkt. Om man nu har någon sorts målsättning måste man naturligtvis stäUafrågan: Vilken kvantitativ insats måste tUl för att den skall uppnås? Har samhäUsapparaten råd med det? Man kan inte bara sättabefolkningssiffror i en tabeU. Man måste räkna ut hur många jobb dettabefolkningsunderlag kräver för att bestå. Hur mycket pengar måste tiU för attskapa dessa jobb?