prot · FW09151 · 1973-12-31 00:00:00 — Vi har emellertid god tid på oss attplanera och genomföra erforderlig utbildning. Körkortsreformen bygger i princip på att körkortendifferentieras med hänsyn till den skUlnad i svårighetsgrad som föreligger iframförandet av oUka fordonstyper. I linje härmed uppställes exempelvis frånandra etappens genomförande krav på särskilt kompetensbevis, dvs. körkort klassABCE, alternativt ABCDE, för förare av lastbU med högre totalvikt än . Beträffande brandfordon kan konstateras att ett ickeoväsentligt antal har en totalvikt över och därför efter andra etappensgenomförande i princip endast får föras av den som har körkort av lägst klassABCE. Ett sådant körkort ger emellertid även rätt att föra kombinationer, ivilka ingår tung släpvagn, dvs. långtradare och andra fordonståg. Utbildningenför ifrågavarande kompetens är därför av naturliga skäl omfattande och kostsam. Av dem som redan nu arbetar som heltidsanställda förarevid brandförsvaret torde flertalet genom att förete intyg om körvanaautomatiskt få kvalificerat körkort vid pågående körkortsutbyte. Så äremellertid ofta inte fallet i fråga om den deltidsanställda personalen vidbrandväsendet. I denna situation har överläggningar ägt rum mellanstatens trafiksäkerhetsverk och om en särskild förförare inom brandförsvaret anpassad förenklad och mindre kostsam utbUdning somskulle leda fram till dispens från krav på kvalificerat körkort för förare avbrandbilar. Förslag angående innehåll och utformning av en sådan utbildning harlagts fram av en av verket och tillsatt arbetsgrupp, och verketoch förbundet har enats om att pröva förslaget vid en försöksverksamhet undervåren 1974. Det har också uppgivits att inom den närmasteframtiden avser att göra en framställning till Kungl. Maj:t omförfattningsändring som ger möjlighet till sådan dispens som sagts. I avvaktan härpå är jag inte beredd att göra någraytterligare uttalanden. Ang. förarutbildningen inom brandväsendet HerrENLUND (fp): Jag tackar herr kommunikationsministern försvaret på min interpellation. Bakgrunden till mina frågor är dels själva förslaget somarbetsgruppen frän och trafiksäkerhetsverket lagt fram,dels de reaktioner som detta förslag har framkallat ute i kommunerna. Enligtförslaget beräknas kostnaderna för en deltidsanställd utryckningsförare bli , varav den praktiska utbildningen å drardrygt halva kostnaden. De därnäst tyngsta posterna är förlorad arbetsförtjänstunder och traktamenten för bortovaro från hemorten ,som tillsammans beräknas kosta . Kommunikationsministern talar i sitt svar om en"förenklad och mindre kostsam utbildning som skulle leda fram till dispens från krav på kvalificerat körkort---- ". Det ger mig anledning att fråga; Anser 8 protokoll 1973. Ang. förarutbildningen inom brandväsendet kommunikationsministernatt den föreslagna utbildningen är förenklad och mindre kostsam? Den kostaröver två och ett halvt tusen per brandman och ger inget körkort, bara endispens att framföra brandväsendets fordon. Om kostnaden för att förvärvadenna dispens ligger så högt kan man också fråga sig, hur mycket det kommer attkosta för de innehavare av vanligt körkort som vill förvärvabehörighet som lastbils- eller busschaufförer. Man kanske inte kan begära attkommunikationsministern skall kunna svara på den frågan i den här debatten, menjag ställer den ändå eftersom det finns anledning att fundera över vilkaproportioner som kan anses rimliga. Kommunikationsministern säger att vi har god tid på ossatt planera och genomföra erforderlig utbildning. Jag kan inte riktigt hållamed honom om det, såvida inte kommunerna får en längre tidsfrist än t. o. m.1977. Den extra kostnad - beräknad till 25-30 miljoner - som enligt förslagetkommer att läggas på kommunerna, måste rimligtvis spridas . Minhemkommun, som är ganska liten, och Sala har gemensamt brandförsvar.Brandchefen där har räknat ut att utbildningsprogrammet kommer att kosta dessatvå kommuner sammanlagt . Statsmakterna vill ju inte attkommunerna skall höja skatterna. Då bör man också vara försiktig när det gälleratt lägga på kommunerna nya kostnader. I sitt interpellationssvar säger kommunikationsministernatt han vill avvakta framställning om författningsändringinnan han gör något ytterligare uttalande. Jag beklagar att kommunikationsministernmed hänvisning till den väntade framställningen inte vill svara på mina frågoroch inte heller uttala någon som helst mening om utbildningsprogrammet.Förslaget skall, enligt vad kommunikationsministern själv säger, prövas genomförsöksverksamhet, och jag antar att de kommuner som får dennaförsöksverksamhet förlagd till sitt område också måste betala vad den kostar.Jag är därför rädd att jag snarare är för sent än för tidigt ute med dessafrågor. Det är väl lämpligt att man diskuterar frågorna i innanförfattningsändringarna genomförs. Efteråt är det i regel . För att undvika missförstånd vill jag klart deklarera attjag inte anser att den nuvarande ordningen är tillfredsställande. En artonåringmed nyförvärvat vanligt körkort för bil bör rimligtvis inte köra en tunglastbil utan föregående övningskörning; det är bra att vi nu får en ändringtill stånd på den punkten. Vad jag velat efterlysa med min interpellation är ensmidigare och billigare utbildning i de fall när föraren har en viss körvanaredan förut. Jag kanske bäst klargör vad jag menar genom att ge ett exempel. En brandman har varit deltidsanställd vidbrandkåren och kört utryckningsfordon, Hans chef, som är ensamvetsgrann person, anser sig inte kunna utfärda det intyg som automatisktskall ge ABCE-körkort. Denne brandman är alltså ett gränsfall. vill jagfråga kommunikationsministern, om inte denne brandman borde kunna få dispensutan en lika omständlig och dyrbar utbildning som den måste ha, som inte harnågra förkunskaper alls utöver det vanliga körkortet och framför allt intenågon körvana med tungt fordon.Jag vill även fråga - den frågan antyddes också i interpellationen - omdet inte vore rimligt att denne brandman, om han genomgår utbildningen, får ett körkort i stället för dispens. Jag tycker att de kommuner och de brandmän som redan i vårskall delta i försöksverksamhet med denna utbildning borde få svar på dessafrågor. Jag är glad över att i sittanförande konstaterade värdet av den nya körkortsreformen. Man kunde avinterpellationen få uppfattningen - felaktigt, förstår jag nu - att att man skulle ha kunnat ta litet lättare på en del av dessa frågor. Jagnoterar alltså med tillfredsställelse det uttalandet. Regeringens ochriksdagens beslut innefattar nämhgen en ur trafiksäkerhetssynpunkt - detär det det handlar om - betydelsefull differentiering av förarutbildning och förarprov. Genom specificeringen av utbildningen och proven har man velat skapa garantier för att varie förare på ett från trafiksäkerhetssynpunkt tillfredsställande sätt skall kunna föra det slag av fordon han skall använda i trafik. Det är grunden för körkortsreformen. Genom att kraven i fråga om de mer kvalificerade körkorten ställts högre än för andra är det givet att utbildningen också blir mer omfattande och kostnadskrävande. Detta säger jag, , som en replik till frågan om kostnaden skulle bli eller något annat belopp. Någon omprövning av de kompetensfordringar som fastlagtsatt utgöra grundval för körkortsformen är inte aktuell. Vad trafiksäkerhetsverketoch strävar efter - och vill pröva genom en försöksverksamhetunder - är emellertid, om jag är rätt informerad, en förbrandväsendets personal särskilt avpassad utbildning, som till begränsadekostnader ger denna personal den utbUdning som behövs för att rätt kunna skötaden ansvarsfulla och krävande uppgiften som utryckningsförare av brandbilar. ger in en framställning härom är vigivetvis beredda att pröva möjligheterna till en sådan förbilligad utbildning.Men eftersom vi inte fått någon framställning i denna sak och jag har sagt attjag i nuvarande läge inte vill göra några uttalanden, anser jag att all vidarediskussion om enskildheterna i vad trafiksäkerhetsverket och Kommunförbundetkommit fram till i sina överläggningar skulle bh helt meningslös. Vi väntardessutom, som jag också har framhållit, på att försöksverksamheten skall ägarum under . Jag förslår att vi väntar och ser vad testen ger förresultat. Det är inte osannolikt att vi då får en något fastare grund för attbedöma vUka färdigheter hos förarna som denna skräddarsydda utbildning skallleda till och hur den skall värderas i förhållande till den utbildning somförutsattes för att ge kompetens enligt klass ABCE. I mitt svar har jag sagt att den utbildning som behövs förbrandbilsförama i huvudsak aktualiseras först . blir kravenpå utbildning för att få höjd kompetens och för att få köra brandbil - mycketringa. Det beror dels pä att det bara finns ett litet antal brandfordon vilkasförande förutsätter Ang. förarutbildningen inom brandväsendet Ang. förarutbildningen inom brandväsendet högrekompetens än klass AB, dels på att en hel del förare genom intygsförfarande omkörvana kommer att få körkort av klass ABCE. Jag vill gärna ha dettasagt, därför att de problem som har tagit upp i sin interpellationrent mängdmässigt inte är så omfattande som man skulle kunna tro. Därmed ärinte sagt att inte varje sådant här fall blir intressant att bedöma utifrån dentest som skall ske . Jag har med detta tillägg till mitt svar försökt attbesvara åtminstone en del av frågor. HerrENLUND (fp): Självfallet har jag inte på något sätt velataktualisera en omprövning av det nya körkortssystemet. Min interpellationgäller inte det. Kommunikationsministern säger att den här utbildningeninte skaU behöva komma i fråga i så stor omfattning. finns irunt tal 20 000 deltidsanställda brandmän i , och man har försiktigträknat med att hälften av dem skulle behöva utbildning. Självfallet kan en heldel hända fram tUl 1977, som kommunikationsministern påpekar. Men det är ingentvekan om att kommunerna har blivit oroade över hur de skall klara det hela,eftersom utbildningspaketet förutsätter att de deltidsanställda brandmännen,som ofta har ett civUt arbete, måste bege sig till annan ort . Jag hoppades att jag i den här diskussionen skulle kunnafå ett förtydligande av utbildningsförslagets innebörd, men det har jag intefått. Kommunikationsministern säger att det här inte gäller heltidsanställda,eftersom de i regel har erforderlig kompetens. Det är nog riktigt, men detkommer att uppstå gränsdragningsproblem som är ganska intressanta. Även en delav de heltidsanställda kan få besvär med att få intyget. Det sägs nämligen skall ha kört i betydande omfattning. Enligt vad jag erfarit harkörkortsbyrån i trafiksäkerhetsverket tolkat detta så, att brandmannen skall hakört minst en gång vaqe tjänstgöringsdag, och tUlsammans med annan körning itiänsten skall det motsvara minst ett övningspass om . Jag tror inte att det finns många yrkeschaufförer somskulle kunna få intyg på att de har kört varje arbetsdag underåret. Jag nämner detta bara som ett exempel på hur stelbenta ochverklighetsfrämmande reglerna kan te sig för de människor som skall tillämpadem. Detta gäller nu som sagt en tolkning av vUkakvalifikationer och vilken vana de förare skall ha som kan tänkas få intygtrots att de saknar särskild utbUdning. Men mina frågor gäller ju framför alltde deltidsanställda. Där ger herr kommunikationsministern ingen öppning. Jagtolkar även hans andra inlägg så, att det är ett utbildningspaket som skalltUlämpas på varie deltidsanställd brandman som inte kan få det intyg som vi hartalat om . Följaktligen blir det likartad utbildning, där alla skärsöver en kam. Även i fråga om dem som redan tidigare står på gränsen tillkompetens för att få det kvalificerade körkortet drabbas kommunen av de högakostnaderna. Jag upprepar vad jag sade alldeles somsvar pä senaste inlägg: Låt oss vänta och se vilka resultatförsöken ger! Jag tillade; Det är väl inte osannohkt att vi då får en någotfastare grund för att bedöma frågan om de färdigheter hos förarna som den härskräddarsydda utbildningen skall åsyfta och hur den skall värderas iförhållande till den utbildning som förutsetts för kompetens enligt klass ABCE. Jag tycker faktiskt att det svaret absolut innebär enöppning, som menar att han inte har kunnat förmärka. Om ökad variation i hastighetsbegränsningarna Bara en fråga! Kommer den försöksverksamhet som läggs ut att vara enutbildning enhgt det program som arbetsgruppen har lagt fram, dvs. tiU enkostnad av per brandman? Det kan jag däremot inte svara på ,eftersom vi, såsom jag sade i en tidigare replik, ännu inte har fått någonframställning från om detta. Vi måste först se hur denframställningen ser ut och vad åsyftar att få försöka med. Överläggningen var härmed slutad. §3 Om ökad variation i hastighetsbegränsningarna Herr kommunikationsministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr158, och anförde: har frågat mig, om jag ärberedd att vidareutveckla systemet med hastighetsbegränsningar pä ett sådantsätt att det fortlöpande ökar trafiksäkerheten som det förankras itrafikanternas rättsmedvetande. Försök med differentierad allmän hastighetsbegränsning påväg utanför tättbebyggt område har pågått då systemet med särskildbashastighet infördes. Som ett led i försöksverksamheten sänktes bashastighetenår 1971 tUl . Högre hastighet än bashastigheten tillåts på vägar avgod standard. Det är som bestämmer om högrehastighet än bashastigheten skall vara tillåten. följerfortlöpande utvecklingen och samråder i ohka frågor med rikspolissstyrelsen ochvägverket. Trafikbelastningen är en av de faktorer som hgger tillgrund för avgörandet av vilken hastighet som bör tillåtas. I detta avseendemåste man emellertid utgå från årsmedeldygnstrafiken, vilket innebär atttrafiken under vissa tider kan vara så låg på vägen att bilisternauppfattar fartbegränsningen som mindre nödvändig . För att komma ifrån denna olägenhet skulle man behöva ändra Om ökad variation i hastighetsbegränsningarna hastighetsgränsernaefter växhngarna i trafiken, väderleken och andra inverkande omständigheter.Detta skulle i sin tur medföra att också vägmärkena skulle behöva ändras imotsvarande omfattning. Vare sig man väljer en lösning med manuellt utbyteeller med reglerbara fjärrmanövre-rade skyltar kommer det att medföra orimhgtstora kostnader för väghållaren. Möjligen kan man tänka sig att ändrahastighetsgränsen i särskilt angelägna fall då stark trafik förekommer under enbegränsad period av året, exempelvis , medan trafiken iövrigt är sä begränsad att högre hastighet kan tillåtas. Att som antyder genom information viamassmedia underrätta trafikanterna om vilka hastighetsgränser som gäller kanvara bra som ett komplement till utmärkningen under vissa förhållanden. Det äremellertid omöjligt att förlita sig på enbart sådan information och räkna medatt nå alla trafikanter, särskilt som informationen måste vara detaljerad. Ett system med rekommenderade hastigheter nämns ibland somen lämplig lösning. Systemet har prövats i bl. a. , där det emellertidför närvarande pågår omfattande försök med fasta, skyltade hastighetsbegränsningar.Resultaten av försöken med rekommenderade hastigheter har ännu inte tUl fulloutvärderats. Så mycket kan emellertid sägas att rekommenderad hastighetmedförde en mycket blygsam reducering av medelhastigheten för trafiken ijämförelse med en oreglerad period. Sammanfattningsvis kan sägas att den försöksverksamhet meddifferentierad allmän hastighetsbegränsning som pågår i stort sett synes hafungerat bra. På vissa vägsträckor under vissa tider upplever trafikanternadock inte aUtid hastighetsgränsen som meningsfull, vUket bidrar till attöverträdelser sker. , och vägverketstuderar tillsammans dessa problem. HerrSTÄLHAMMAR (fp): Jag ber att få tacka kommunikationsministernför svaret pä min interpellation. Jag delar i stort sett de synpunkter som förs fram isvaret och uppfattar positivt de öppningar som görs när det gäller ettvidareutvecklande av systemet med hastighetsbegränsningar. Syftet medhastighetsbegränsningarna har varit och är att åstadkomma en lägre trafikrytmsom i sin tur kan leda till minskad olycksfallsfrekvens i trafiken. Genom deundersökningar som har gjorts vet vi också att hastighetsbegränsningarnahar haft en gynnsam effekt på trafikolyckorna. Den publicerade rapportenmed en jämförelse av olycksfallssiffrorna vid en övergång från 90 tUl 110km/tim. på tvåfältsvägar visar t. ex. en ökning av olyckorna i med 10procent och i det övriga landet . Jag skall inte gå in på någramer detaljerade tolkningar av resultaten, som finns i statens väg- ochtrafikinstituts internrapport nr 130. Vi kan i alla fall konstatera att lägre hastigheter germinskat antal olyckor. Men tyvärr är inte problemet så enkelt att vi kan stannavid detta konstaterande. Vi vet alltför väl både av egen erfarenhet och genomundersökningar att hastiglietsangivelserna alltid överträds. För en ensam bilist på en torr och bred asfaltväg i en vägsäker bil ärdet naturligtvis svårt att hålla 90-gränsen om han själv bedömer riskerna bådeför att bh upptäckt och för att råka ut för en trafikolycka som mycket små,medan samme bilist säkerligen håller sig en bra bit under 90-gränsen om det ärmörkt, halt, dimmigt eller slaskigt eUer om det är tät trafik på sammavägsträcka. Det är just därför som det är så viktigt att få enhastighetsangivelse som är så varierad som möjligt, så att den både upplevs somvettig i bilistens eget rättsmedvetande och sänker hastigheten så att riskenför olyckor minskas. Siffrorna för antalet överträdelser avhastighetsangivelserna är ganska höga. I rapport nr 12 från statens väg- ochtrafikinstitut redogörs för en undersökning, där av personbilarnakörde fortare än där det var ., och av dem hadeen hastighet som med mer än överskred den tillåtna. För 90 km-vägarnavar samma siffror . Det allvarliga är alltså den ökade tendens som man harkunnat konstatera tUl nonchalans i allmänhet mot trafUcregler. Den blirnaturligtvis inte bättre av att det blir en utbredd uppfattning hos en storallmänhet att man kan bryta mot gäUande regler och bestämmelser utan attriskera någon påföljd. Vi har t. ex. kunnat konstaterahur tendensen att köra mot rött ljus har ökat i mycket stor utsträckning. Detvar mot den bakgrunden som jag stäUde min interpellation. Det finns två vägar man skulle kunna tänka sig att gå. Denena är att pröva hur ett system med en högsta hastighetsangivelse och sedanrekommenderade hastigheter skulle utformas och vilka effekter det skulle få.Tyvärr avvisar kommunikationsministern det förslaget ganska kategoriskt genomatt säga att det systemet har prövats i bl. a. och att man där gåttöver till omfattande försök med fasta skyltade hastighetsbegränsningar. Jagskulle gärna se att man även i gjorde försök med rekommenderadehastigheter under en högsta angiven hastighet. Det kan hända att vi både skulleklara förankringen i rättsmedvetande och trafikolyckorna. Vi vet i alla fallinte förrän vi gjort försök. Den andra möjligheten skulle vara att ha avsevärt mervarierade hastighetsangivelser. Jag hade skisserat några tänkbara modeUer i mininterpellation, men kommunikationsministern avvisar det mesta av detta också dåhan säger att det finns inga möjligheter att klara de tekniska ändringar sommåste till när det gäller information via vägmärken. Jag tolkar annarskommunikationsministerns svar på det sättet att han är öppen för en meravarierad hastighetsangivelse baserad på flera komponenter av typ växlingar itrafik, väderlek och andra faktorer som spelar in. Man måste gå vidare på denvägen även om det innebär tekniska svårigheter. Bashastigheterna som vi nulaborerat med , dvs. 70, , får bara vara ett första steg på vägen. Om vi bortser från den rent tekniska fråganom hur informationen skall spridas måste och jag tror kommunikationsministernger mig rätt på den punkten ett mer differentierat system vara att föredra,dvs. om vi kunde komma dithän att hastigheterna på samma vägavsnitt kundevariera med dygnsrytm, veckodag och årstid. Om ökad variation i hastighetsbegränsningarna Om ökad variation i hastighetsbegränsningarna Men för den som väljer att åka t. ex. skuUehastigheten kunna vara högre. Den täta helgtrafiken på fredagseftermiddagar ochsöndagskvällar bör ge lägre hastigheter än övriga dagar , särskilt , skulle kunna ha lägrehastigheter än övriga månader. Speciella sänkningar skulle kunna göras understorhelger och semestertider. Genom ett sådant system skulle hastighetsbegränsningarnaverkligen förankras i det som bilisten upplever som rimhgt på ett helt annatsätt än . Jag är htet förvånad, trots allt, över den sangviniskainställning som svaret andas i slutet där kommunikationsministern säger apropåhastighetsangivelserna att på vissa vägsträckor och under vissa tider upplevertrafikanterna inte alltid hastighetsgränsen som meningsfull. Men i stort setthar det mesta fungerat bra. Jag tror att det är alldeles för stor del som inteupplever hastighetsgränsen som meningsfull och därför bryter mycket motbestämmelserna. Ett varierat system skulle ha en annan positiv effekt. Viskulle kunna införa drastiska skärpningar över jul- och nyårshelger ochsemesterrusningstider. Det märkte vi innan vi hade en allmän hastighetsbegränsningatt just dessa drastiska nedskärningar av hastigheten som då gjordes omedelbartförankrades i bilistemas rättsmedvetande och resulterade i lägre hastighet. Man skulle också kunna tänka sig ett system därtrafikanterna skulle ha möjlighet att välja att resa eller på nattenoch således själva bestämma vilken högsta hastighet som skulle vara tillåten.Om man åker en väg ena dagen med därför att det är då trafiken inte är särskUt tät så bör naturligtvis böterna kunna bli bra myckethögre än nu om man åker samma väg då hastigheten är begränsad och man överskrider hastighetsbestämmelserna. Det är också mycket möjligt att detsystem av det här slaget skulle ge större spridning av trafiken till olikadagar och tider. vet jag att många invändningar reses mot det system jagskisserat. Trafikanterna kommer inte att kunna hålla reda på de olikahastigheterna, säger man. Hur skall man kunna informera om vad som gäller? Detär de vanhgaste invändningarna. Men om vi nu måste börja se på bilismen pä ettannat sätt än tidigare på grund av bensinbrist, höga bensinpriser ochmiljöförstöring kan det inte vara orimligt att tro att den som väljer att åkabil i stäUet för ett allmänt kommunikationsmedel också lär sig ta reda pågällande hastighetsbegränsningar, t. o. m. från till en annan. Då sägerkommunikationsministern att ett system med utbyte av vägmärken medhastighetsangivelser, vare sig det skulle ske manuellt eller automatiskt, blirså dyrt att det inte går att genomföra. Systemet med information i radio och TVtrodde kommunikationsministern inte heller på. Ändå är kommunUcationsministernpositiv till mer varierande hastighetsangivelser. Hur det skall gå till är dåfortfarande en öppen fråga. Jag tycker att kommunikationsministerns svar andas välmycket av handlingsförlamning. Ingenting säger väl att vi måsteange hastigheterna med vägmärken vid vägarna. Man kan kanske tänka sig andrametoder vad vet jag - t. ex. färgmarkeringar på samtliga vägar, i sUtbananeller genom skyltar. Kartor, plånboksinlägg och liknande kan delas utpå bensinstationerna bensin måste ju alla bUister ha med information omvilka hastigheter som gäller för olika vägar. Kompletteras detta med ensystematisk information i radio och TV, har jag svårt att förstå om dennainformation inte skulle nå fram. Här finns verkligen utrymme för kreativitet. Attav slentrian hålla fast vid vägmärkena och hastigheterna 70, 90 och 110 samtpåstå att vi inte heller kan ändra hastigheterna, eftersom vi inte kan ändravägmärkena, är ett för dåligt försvar. Jag skulle vilja att kommunikationsministern mer konkrettalar om vilka åtgärder han är beredd att vidta.