prot · FW0990 · 1973-12-31 00:00:00 — Kooperativa ochprivata byggherrar får själva skjuta till ochsmåhusbyggare . Alla dessa på olika grunder statsbelänade hus har ett"bottenlån" som motsvarar av kostnaden. De lånenfinansieras med bostadsobligationer. Mellan 70-procentsnivån och byggherrensegen insats, som alltså för de allmännyttiga företagen är noU, ligger destatliga länen för vilka det finns pengar i statens kapitalbudget. Räntan pädessa län, "bostadslåneräntan", bestäms av staten. Om man nu sänker bostadsläneräntan med en procentenhet,betyder det att statens inkomster minskar i motsvarande mån. Såvitt jag kanförstå innebär det för en årsproduktion något tiotal mUjoner kronor. Men vemskall då stå för den ränteförlust som uppkommer om man sänker räntan också påbostadsobligationerna? De förmedlas av statshypo-tekskassor, av etthalvstatligt kreditinstitut, BOFAB, och av ett sparbankerna närståendekreditinstitut, . Köpare av bostadsobligationer är i mycket storutsträckning AP-fonderna. Räntan är något . Om man bestämde sig för att införa en särskUdbostadsränta, som är lägre än övriga räntor på långfristigt kapital, kunde mansamtidigt ålägga AP-fonderna att köpa alla bostadsobligationer. Merparten avden räntesänkning som man ansåg motiverad av bostadssociala skäl hur storden skall vara vill jag inte gä in på skulle alltså kunna betalas genom accepterade en lägre förräntning av pensionsfonderna. En sådan åtgärd bordekunna anses försvarbar eftersom fondavkastningen tiU följd av den höga räntanblivit betydligt större än man från början räknade med och då syftet medåtgärden skulle vara att sänka hyreskostnaderna. Det syftet borde, inomparentes sagt, ur löntagarnas synpunkt vara väl så angeläget som att placeraAP-medel i aktier och dessutom givetvis mera riskfritt. Ett system med en lägre bostadsränta skulle inte heUerbehöva omfatta allt bostadsbyggande. Det kunde begränsas till flerfamUjshusen.Därigenom skulle man fä ett instrument för att motväga den förmän somsmåhusägarna har genom sina ränteavdrag. skulle man öka den statligalåneandelen i de privatbyggda husen, inte för byggbolagens skuU men förhyresgästernas. BUligare kapital leder naturligtvis till lägrebostadskostnader. I princip kan man räkna med att en procents räntesänkningbetyder lägre boendekostnader. För den trerummare jag nämndekan produktionskostnaden beräknas till ca . En procentsräntesänkning betyder dä i lägre kostnad, vUket marginalskatt betyder motvärdet av en bruttolöneökning på Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Till bilden hör emeUertid också att vi har ettparitetslånesystem, vars syfte är att omfördela kapitalkostnaderna i tiden.Paritetslånesystemet innehåller i och för sig inget subventionsmoment, men detinnebär att staten när huset är nytt och har stora kapitalkostnader"förskotterar" en del av räntan, som hyresgästerna får betala i ettsenare skede. Systemet innebär att hyrorna belastas med en kapitalkostnadsom är lägre än den faktiska. Principen med paritetslån att utjämna kapitalkostnadernaöver tiden är riktig. Men systemet har visat sig leda tUl flera svårighetersom man inte förutsåg när det infördes, framför allt en mycket storskuldökning. Därför undersöker man nu på vilket sätt systemet kan göras om. Detkommer säkert att ta tid innan man är färdig med det jobbet. Vill man att ensänkt bostadsränta skall få effekt pä dagens hyror bör man i motsvarande mån,utan att i övrigt ändra paritetslånets sätt att fungera, sänka den"basannuitet" som paritetslånesystemet är uppbyggt kring och sombestämmer den faktiskt utgående kapitalkostnaden. För att hyres-sänkningenockså skall komma äldre hus tUl del kan man tänka sig att AP-fonderna köper uppen del utestående bostadsobligationer, vUket de för övrigt redan gör i vissomfattning, och vid lämpligt tiUfälle konverterar dem tUl den lägre ränta somgäUer för bostadsändamål. Systemet med en fast, låg bostadsränta och det är närmastdetta som jag i det här exemplet har tänkt mig skuUe innebära en ytterligarespecialisering på kreditmarknaden. AP-fondema finge koncentrera sig på attfinansiera de långa och i varje fall tämligen riskfria bostadslånen ochaffärsbankerna kunde få ökade resurser för industriinvesteringar. Samtidigtborde man hberalisera s. k. emissionskontroll, vilket skulleförbättra näringshvets möjligheter att få tillgång tUl riskviUigt kapital. En rörligare ränta för industriinvesteringar skulle skapaflera jobb. En fast, låg ränta inom en avskärmad kapitalmarknad förbostadsfinansiering skuUe sänka hyrorna. Låt mig,herr talman, sammanfatta mitt anförande: Man kan, som jag visat med exemplen ur den nämndaforsknings rapporten, bygga biUigare småhus genom en annan inriktning som innebär en med lägenheterna i flerfamUjshus jämförbar standard och storlek. Man kan byggabåde hyreshus och flerfamiljshus billigare genom effektivare konkurrens iproduktions- och förvaltningsledet. Man kan sänkahyran i flerfamiljshus genom att sänka räntan. I aUa tre fallen rör det sig om idéer som ännu inte fåttnågon slutgiltig utformning men där inriktningen ändå är klar. De syftar allatUl lägre boendekostnader, och det måste ändå vara en viktig målsättning fördagens bostadspolitik. Med detta ber jag, herr talman, att få yrka bifaU tUlsamtliga de reservationer vid civUutskottets betänkanden nr 19 och 20 därfolkpartiets ledamöter står antecknade. FrökenLJUNGBERG (m): Bostadspolitiken är ett mycket svårt komplexav ärenden det tycker i varje fall jag. Det består av så många enheter inteminst av teknisk karaktär planeringskaraktär, lagteknisk karaktär och bakomvarje ställningstagande ligger naturligtvis också ett politiskt bedömande. Jaghade i den här debatten tänkt avstå från att gä in i detaljplädering när detgäller de enskUda reservationer som fogats tUl betänkandena och mera uppehåUamig vid de principiella och politiska synpunkterna på bostadspolitiken. Jagkonstaterade med glädje att det gjorde även utskottets värderade ordförande.Det gjorde också inledningsvis, fast jag sedan tyckte att han åktelitet långt ut på ett vanskligt område. Alltså, herr talman! fick det dåvarandestatsutskottets tredje avdelning tUlfälle att göra en studieresa tUl Sovjetför att se pä bostadsproduktionen där. Elementfabricerade höghus ochindustriellt byggande över huvud taget var ju det som då skulle hjälpa ocksåoss att bygga bort bostadsbristen, och var otvivelaktigt det bästastudieobjektet när det gällde den produktionstekniken. hade hunnit långtdärvidlag, och vi fick veta att man höll på att bygga bort bostadsbristen med13 till 16 våningars höghus. Någonstans däremeUan låg den hushöjd som man hadefunnit vara den optimala. Med de fabrikstUlverkade elementen, som forsladestill byggplatsen, kunde ett sådant här höghus färdigstäUas på tre tiU fyramånader. Det var en enorm och mycket imponerande fart på byggandet. Men nog trorjag att vi rynkade litet på vara svenska kvalitetsmedvetna näsor, när vi sågden låga standarden pä både våningsinredning och utrustning. Vi konstateradevidare att hyrorna var mycket låga man kan nog säga enormt låga ijämförelse med västerländska hyror i allmänhet och med våra hyror i synnerhet.Och det var, fick vi veta, tack vare de långa seriernas ekonomi och den härdastatliga styrningen. Den största lägenheten i höghuset, i regel pä fem rum, varavsedd för den som skulle ha ansvar för huset, en direktör som också varpolitisk funktionär. Resten av hyresgästerna fylldes pä frän den lokalastatliga bostadsbyrän. Jag vet inte om detta, som jag nu bara kortfattat harrelaterat, är något av det som skulle tUlgodose vad vänsterpartietkommunisterna i motionen 59 kallar för kraven om bostaden som en socialrättighet och social rättvisa på bostadsmarknaden. Men jag vet att det vi säg iSovjet var resultatet av vad kommunisterna i samma motion kallar för "enny bostadspohtik med socialistiska lösningar, en politik där samhället taransvaret och ledningen". Någonting som vi helt och hållet saknade i varhyresgästernas inflytande på bostadens utformning och hyresgästernas möjhghetatt välja bostad. Jag kan förstå att inför sovjetisk bostadspolitik ter sig ikommunisternas ögon vår egen regerings politik i som ett uttryck föratt varken vUja eller kunna. Och ändå har den politiken, som jag ser det, iåtminstone kännetecknats av en serie socialistiska försök, dikteradeav den politiska uppfattningen att problemens lösning alltid finns i ökatmflytande från samhäUets sida över både produktion och marknad. Jag har enannan och litet större tUltro tUl marknadskrafterna. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. som bådeherr Grebäck och uttalade sin misstro mot, och jag får kanskemotivera det påståendet om . Regeringen har och med all rättframhållit, att den svenska bostadsproduktionen kvantitativt och, tror jag,även kvalitativt har legat pä en från internationell synpunkt mycket hög nivå.Jag vUl gärna också tillägga att resultatet i det avseendet har blivit att vihar fått ett mycket stort bestånd av goda bostäder under de 30 är som jagnärmast tänker på. Men har kostnadsökningarna beskrivit en stigandekurva, som har krävt ökande bostadssociala insatser. De åtgärderna är vi iprincip överens om. Jag tror att de är godtagna av alla som nödvändiga, omboendekostnaderna för den enskilde skall kunna hällas pä en sådan nivå att allakan få en god bostad. Däremot har vi frän moderata samlingspartiet hävdat attkonkurrensmöjligheterna borde ha ökats i kostnadspressande syfte. Det finns ettmyller av reglerande lagar och förordningar, som försvårar vårbostadsproduktion och bostadsförvaltning och som gynnar - som regel -kommunala bostadsföretag i förhällande tUl enskUda. Det gäUer bostadsfinansieringeni produktionsledet, där vi fortfarande hävdar att bestämmelserna diskriminerarenskilda låntagarkategorier av olika slag i förhåUande till framför aUtaUmännyt-tiga bostadsföretag. Utskottets majoritet avstyrker i mycket kortfattade ordalagnu som tidigare ändringsförslag från de borgerliga partierna. De politiskapartierna sinsemellan skaU både respektera och bekämpa varandras ideologisktmotiverade bedömningar. Om en socialdemokratisk regering också ideologiskt skaUhysa misstankar mot enskild företagsamhet, har denna samma regering i alla fallaldrig tagit avstånd frän principen om konkurrensens betydelse.Inrikesministern har själv gett uttryck åt att kostnadsökningarna mäste ägnasstörre uppmärksamhet och att i alla moment som bostadspolitiken omfattaråtgärder måste vidtas för att begränsa kostnaderna. eller senare måste väldå också sädana frågor som de om de övre lånegränserna bli föremål förbedömning, och det blir väl närmast bostadsfinansieringsutredningen som fårta itu med det. mäste det fram! Vi har länge frän mitt partis sida hävdat att regleringarsom var betingade av det speciella läget förr ellersenare måste upphävas. tänker jag främst på den kvarstående hyresregleringen.Vi har en blandad bostadsmarknad här i landet - i den meningen nämligen att denerbjuder konsumenterna enskilt ägda och offentligt ägda hyreslägenheter,bostadsrättslägenheter i kooperativa eller privata bostadsrättsföreningar ochsmåhus av olika slag. Men bostadsmarknaden regleras ändå sä att vissa delar avden ligger utanför hyreskontrollsyste-met, andra inom, och så att alla delar avdet prisreglerade området i sin tur har olika utformning av kontrollen. Redandetta innebär att vi har en administrativt besvärlig apparat, som man måstekomma underfund med. Avvecklingen av regleringssystemet har pågått, det villjag säga, , men den går mycket långsamt, och frågarjag; Skall det definitivt ske , som det sagts, att de sista resterna aven hyresreglering som kom till är skall kunna avskaffas? Jag tycker attdet är hög tid! En marknad med bostadsbrist kan av fördelningspolitiskaoch sociala skäl kräva hyreskontroll. Regionalpolitiska skäl kan kanske ocksågöra en sådan kontroll nödvändig. Men vi mäste nu konstatera att sombostadsmarknaden kämpar med de outhyrda lägenheterna finns det ett överskott påefterfrågan det finns en bostadskö. Men den efterfrågan gäller tydhgen intedet som bjuds ut. Varför, frågar man sig. Vi har alltså, påstår jag, endifferentierad, blandad bostadsmarknad. Men regleringssystem hindrar den attkomma fram tUl det som en marknadshushållning bör leda fram till, nämligen enjämviktsprisbUdning, en jämviktsmarknad. För tio är sedan gav ut enskrift med titeln "Bostadsbristen. En studie av prisbUdningen påbostadsmarknaden". Den var författad av tre svenska nationalekonomer,såvitt jag vet utan någon speciell borgerlig politisk belastning. senarehar samma institut återkommit med en ny skrift, till vUken en av de trenationalekonomerna står som författare. Den boken heter . Det är intressant att konstatera att de principiella resonemangenfrän den tidigare skriften, den som utgavs , sägs ha bevaratsin aktualitet. Men situationen på bostadsmarknaden har på flera sättförändrats. Bostädernas antal har ökat, bostadsbeståndet i dess helhet har imycket stor utsträckning sanerats, de allmänna bostadsföretagens ställning påbostadsmarknaden har stärkts, vi har fått en ny hyreslag med besittningsskyddoch bruksvärdesreglerad hyra, det statliga stödet har förändrats med införandeav de s. k. paritetslånen, delar av kontrollsystemet har avvecklats detgäller bl. a. försäljning av bostadsrättslägenheter, statligt belånade villoroch vissa delar av det privata hyresfastighetsbeståndet. gör man i skriftenen mycket intressant jämförelsemellan det partiella hyreskontrollerade system som vi har på vår bostadsmarknadoch ett system med bostadsmarknad i jämvikt, som vi alltså inte har ett tänktsystem alltså men som skulle kunna vara ett resultat av en annanbostadspolitik än den socialdemokratiska. Jag tillåter mig citera ett styckesom ger en något annan utblick över den svenska bostadsmarknaden än bådedepartementschefens och utskottsmajoritetens framställningar gör i de ärendenvi nu har att behandla: "De sociala missförhållandena på den svenskabostadsmarknaden har under senare är alltmer uppmärksammats, framför allt imassmedia, men i viss män också i den politiska debatten; bostadsbrist ibeståndet av tidigare producerade hus parallellt med förekomsten av tommalägenheter i nyproduktionen, en bristande valfrihet för det enskUda hushållet,konsumenternas starkt begränsade inflytande på nyproduktionens inriktning,hyressplittringen och därmed sammanhängande godtyckliga effekter påinkomstfördelningen mellan olika hushåll, bostadssegregeringen på åldersklasseretc. Vad som däremot inte uppmärksammats så mycket i debatten är att alla dessafenomen hänger samman med det system med hyreskontroll som myndigheternabedrivit ." Författaren har tydlingen inte tagit del av hela debatten,i varje fall inte som den förts från moderata samlingspartiets sida, men iövrigt instämmer jag helt med vad jag här citerade. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Även om vi skulle få den friare bostadsmarknad som vimoderater hävdar betydelsen av och om den skuUe leda oss fram till ett slagsderr fria marknadens jämviktsprisbildning som vi anser att den skulle göra,blir självfallet den situationen inte problemfri. Utan att närmare gä in pä defrågorna vill jag, för att avvisa en del av den kritik som brukar riktas motoss och vår bostadspohtiska uppfattning, ändå klart deklarera attmarknadshushållningens effekter inte löser en rad problem av social karaktär där är jag helt överens med de föregående talarna och inte heller vissaekonomiska problem, främst då inkomstfördelningsfrågor, t. ex. frågan hur lägreinkomsttagare skaU kunna hävda sig på bostadsmarknaden när den genomsnittligahyresnivån blir högre än . Alltså, klart uttryckt: Sådana frågor löser maninte med ett bostadsmarknadssystem. Men och det tycker jag är väsentligt att få säga mankan ändå hävda den betydelse som ett sådant system som det vi företräderrepresenterar. Det är viktigt att framhålla det har vi sagt förr, och jag gördet också nu genom att återigen citera samme nationalekonom som jag nyssapostroferade. Han säger i den skrift jag tidigare omnämnde; "Det finnsmetoder att i hög grad eliminera nackdelarna med en bostadsmarknad medjämviktsprisbildning, medan nackdelarna med en hyreskontrollerad marknad, medefterfrågeöverskott, i huvudsak är omöjliga att ehminera.Inkomstfördelningsproblemen, t. ex. mellan hyresgäster och fastighetsägare, päen viss jämviktsmarknad är med andra ord inte konstitutivt knutna tUl dennamarknadsform medan konsumentens bristande valfrihet och den begränsadekonsumentstyrningen är oskiljaktigt förenade med systemet med hyreskontroll, omhyrorna där sätts under jämviktsnivån" yUket de ju i regel gör. Jag nämnde att man frånregeringens sida gärna har framhäUit vår bostadsproduktions stora omfattninginternationellt sett. Däremot har man inte talat om den internationellt settstora koncentrationen till flerfamiljshus - den har legat på avnyproduktionen. De borgerliga partierna har år ställt kravet på ökadandel för småhusbyggandet, och vi gör det också. Vi återkommer därvidlagmed gemensamma reservationer. Vi har fått en successiv ökningav småhusandelen. Det framgår klart och tydligt av tabeUen på s. 10 icivilutskottets betänkande nr 19. Pä s. 11 står det att andelen påbörjadelägenheter i småhus 1973, alltså innevarande är, beräknas tiU ca 47,5 procentoch att den kommer upp tUl . Det där är ju utmärkt. Ändå är det betydelsefulltatt åtgärder vidtas för att bibehålla den här höga andelen. Det är ocksåviktigt. Men uppgången är intressant. I de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen jag har studerat en del av dem har man nu lyssnat tUl människornas klagomålöver bristen på konsumentstyrning av den svenska bostadsmarknaden. Man harklart och tydligt skrämts av de uttryck som den här klagan har tagit sig i formav ökningen av antalet outhyrda lägenheter. Redan vid tillkomsten av paritetslånesystemetvarnade vi från moderata samlingspartiets sida för riskerna. Ambitionen attersätta ett snedvridande subventionssystem, som vi tidigare hade pä kreditgiv- ningssidan,med något annat var värd uppskattning. Så tiU vida har vi fått våra önskemåltillgodosedda som att departementschefen har tillsatt enbostadsfinansieringsutredning, som också, såvitt jag förstår, skall ta itu medparitetslånesystemet. Men risken finns att utredningsresultatet låter vänta päsig så länge att skuldanhopningen på lånesidan blir så stor för fastigheterna som ju minskar i värde genom åldrande att kraftiga avskrivningarförr eller senare kommer i fråga med ännu större svårigheter pä kredit- ochkapitalsidan i fråga om de långa lånen. Detta är besvärande ivarje fall har man givit ett starkt uttryck häråt frän affärsbankernas sida. Även om paritetslånesystemets effekt från socialistisksynpunkt kanske är önskvärd jag har litet svårt att analysera det tror jaginte att regeringen helt viU driva bort privata företagare från bostadsmarknaden.Och man riskerar ju att paritetslånesystemet kommer att fortsätta att isynnerhet i kombination med hyresregleringens bruksvärdesregler försämrafastighetsekonomin för privata företagare så att just detta blir effekten. Mandriver bort dem från bostadsmarknaden och därmed får man en sjunkandekonkurrens, en ökad monopolisering. Det tror jag inte att man avser. Därförfrågar jag; När kommer paritetslånesystemet att skrivas bort, herrinrikesminister? Med de frågor som jag nu har berört har jagockså åtminstone delvis motiverat det krav som moderata samlingspartiet harställt i en partimotion, nämhgen att en utredning tiUsätts med uppgift attavveckla hela den reglerings- och restriktionspolitik som kommit att leda tillganska orimliga konsekvenser på bostadsmarknaden höga bostadskostnader,brist på valfrihet för bostadskonsumenterna och en inte alltid lämpligbostadsmiljö. Vi har fått ett väldigt negativt svar från utskottsmajoritetenpå vår önskan om den utredningens tillsättande, och något annat var väl inteatt vänta. Utskottsmajoriteten säger att "såvitt motionen avserkrav pä utredningar är den tUlgodosedd och bör i övrigt inte föranleda någonriksdagens åtgärd". Visst är det riktigt att kravet att försöka ersätta enbostadspolitik, som inte lyckats med vad den lovat, med en nybostadspolitik är någonting som utskottsmajoriteten inte utan vidare viUbejaka. Man borde väl ändå vara litet öppen för tanken. Visst har det tillsattsutredningar, som utskottsmajoriteten säger. Jag har fått reda på att det ärsammanlagt tio olika utredningar som sysslar med var sin bit av detbostadspolitiska komplexet. Men var får vi helheten? Vi har fått en väldig administrativ apparat, ett stortbyråkratiskt system och en snårskog av lagar och förordningar. Men jag frågar:Var finns regeringens bostadspolitiska program? Det tar ju slut med ,då programmet "1 mUjon nya lägenheter pä " är genomfört. Nästaårs riksdag skall få ett förslag tUl program på lång sikt, står det klart ochtydligt i utskottsbetänkandet på s. 22. Utredningen skall lägga fram ettdelförslag om bostadsbyggandets inriktning och omfattning 1974 och1975. Hade vi inte behövt ha det nul Vår planering nu skaU ju i grova draggälla framåt. Hur går det förresten för de många allmännyttiga företagensenare , efter valet? Måste de slå igen? Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. haranledning till oro. Kommer de speciella lån som genom riksdagsbeslut bevUjadesförra året att klara upp den besvärliga situation jag förmodarUkviditetssituation som många hamnade i på grund av de outhyrda lägenheterna?Eller kommer kommunernas ekonomiska situation att drabbas, sä att man päkommunalt håll fär ytterligare hårda påfrestningar? Jag skulle kunna rada upp en hel del frågetecken, herrtalman, just i avsaknad av ett samlat bostadspolitiskt program. Var finns det? Det ursprungliga syftet för regeringens bostadspolitik,såsom vi såg den läggas upp och lanseras i efterkrigsskedet, var utomordentligtbra. Jag vUl gärna erinra om vad jag uppfattade som tre huvudpunkter; Manskulle skapa goda bostäder i tUlräckligt antal, man skulle göra det tUl rimUgapriser så att människorna kunde tillhandla sig bostäderna, och man skulle göradet med en fortlöpande god planering, en planering som också skiUle borga förden jämna sysselsättning som efterlyste på det här området. Jag upprepar frågan; Var- finns nu detprogram som skuUe kunna fullfölja de viktiga tre punkterna och den ambition somtog sig uttryck i det programmet? Utan att närmare motivera de reservationer som jag harvarit,delaktig i ber jag, herr talman, att fä yrka bifall tUl reservationerna1, 2, 3, 4, 10, 13 b, 14 b, 16, 17, 20 b, 21, 22, 27 b, 28, 29, 30 a, 31. HerrCLAESON (vpk): Föregående talare har i ganska litenutsträckning ägnat sig åt det konkreta innehållet i de betänkanden som vi nuhar att behandla. TUlät mig därför att göra en liten betraktelse. Jag lovar attden inte skall bli så lång som den senaste talarens. Bostadsbyggandet skärs ner med ca 8 000 lägenheter.Regeringen påstår ibland att bostadsbristen har byggts bort, men det är lögn.Över 400 000 hushåll är fortfarande trångbodda, över 250 000 lägenheter är heltomoderna, 10 000-tals barnfamUjer bor trängt och dåligt, och den sämstabostadsstandarden har de ensamstående, inte minst pensionärerna. 100 OOO-talsbostadssökande står fortfarande i bostadskön och ca 15 000 byggnadsarbetare iarbetslöshetskön. står ca 20 000 lägenheter i det här landet tomma.Folk har inte råd att hyra dem. Bostadsbristen är inte bortbyggd. Det ärhyrorna som är för höga. Ansvaret för de tomma lägenheterna skall tas avsamhället och inte av hyresgästerna. Därav följer att stödet inte fär utformassä att de hyresbetalare som redan nu har stora svårigheter att klara dagenshyror fär ytterligare pålagor. Hyrorna i flerfamiljshusen har mer änfördubblats . 1972 blev ett verkligt rekordår. Hyrornai flerfamiljshus ökade då med i genomsnitt , ofta med 500 kronoreller mer. Fortsättning följer och om inget görs för attstoppa hyresutplund-ringen. Regeringen subventionerar visserligen halvahöjningen av det s. k. paritetstalet, men det innebär inget hyresstopp.