prot · FW09112 · 1973-12-31 00:00:00 — Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. § 1 Justerades protokollen för . § 2 Föredrogs jordbruksutskottets betänkande nr 29angående uppskov med behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1973:134. Sedan kammaren bifallit utskottetsframställning om att ärendet skulle företas till avgörande efter endast enbordläggning, bifölls vad utskottet i övrigt hemställt i detta betänkande. § 3 Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Fortsattes överläggningen angåendekonstitutionsutskottets betänkande nr 26. i (s): Under gårdagen tillhörde jag dem som lyssnaderätt flitigt tiU debatten. Den del av debatten som jag tyckte mig ha anledningatt särskilt lyssna till gällde frågan om de mänskliga fri- och rättigheterna.Jag hade en känsla av att man tvistade om vem som var mest för attslå vakt om de mänskliga fri- och rättigheterna, oavsett om det gällde attgarantera strejkrätten, demonstrationsrätten och föreningsfriheten eUer om detgällde någon annan fri- och rättighet. Men en frihet som man från borgerligt häll däremot intevar särdeles intresserad av att garantera var rätten för de fackligamedlemmarna att få välja form för anslutning tUl ett politiskt parti. Här vardet plötsligt slut med friheten; så slut att man t. o. m. i grundlag vUle slåfast förbud mot att få välja anslutningsform. Som medlem i en facklig organisation skulle jag inte självfå bestämma hur jag viU ansluta mig till ett politiskt parti, om jag och någraav mina kamrater kommer till uppfattningen att vi vill ansluta oss. Då är jaginte betrodd att själv avgöra det, utan det skall man ha sagt ifrån i grundlag.Där gällde således inte föreningsfriheten. Under gårdagen var det många talare som försökte övertygaom att det är det socialdemokratiska partiet som kollektivansluter, och manförsökte således gå åt partiet för detta tUltag såsom man uttryckte det. Nuär det ju som det redan sades i går fackföreningsmedlemmarna som ansluter sigtill partiet. Varför finns det då anledning för fackföreningsmedlemmar attansluta sig kollektivt även 1973? Svaren kan vara många, men ett väsentligt ärnaturligtvis medlemmarnas känsla av att det finns behov av att vara med ochpåverka frågor i politiska instanser. Det kan naturligtvis ocksä vara Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. den rentideologiska samhörigheten som är avgörande. Det var många saker som sades här i går, men jag fäste migi går kväU särskUt vid några saker som kom in på. Han ansåg detorimligt att man inte helt kan fä avgöra själv, och han påstod att när han varfackföreningsordförande så ödslade han inte krafter på politiskt arbete. Vidarehävdade han att fackföreningen inte skulle göras tUl någon underavdelning tilldet socialdemokratiska partiet. Om jag tar det sista först; blir vadmedlemmarna gör den till, inte vad vare sig styrelsen eUer partiet gör den tiU,utan vad medlemmarna själva gör den till. Det är ju medlemmarna som bestämmer om man nu inte-anser att de behöver förmyndare och i grundlag förbjuderfackföreningsmedlemmarna att fritt ansluta sig tUl politiskt parti och väljaanslutningsform härför. Inställningen att man på den fackliga sidan skulle ödslatid och kraft på politiskt arbete är jag helt oförstående till. Jag säger dettamot bakgrunden av mina egna erfarenheter. Det är nu jag förstagången var på ett fackligt möte. Även om det mesta har förändrats,finns det mänga likheter mellan dagens fackföreningsmöten och de första jagbesökte. I min avdelning är , liksom sedan, ingenmedlem koUektivansluten. Det behandlas dock vid varje möte frågor där man, ominte kraven kan tillgodoses förhandlingsvägen eller på annat sätt genom defackliga instanserna, finner att vad som återstår är lagstiftningsvägen. Dåtalar man om att vända sig till partiet, och med detta menar mansocialdemokraterna. SkuUe vi i avdelningen överväga att koUektivansluta oss tiUpolitiskt parti, måste det vara vi som fackföreningsmedlemmar och ingen annansom skall bestämma. liksom tidigare betraktar man det som självklart att manskall vända sig tiU partiet när man skall driva på frågor. Det kan gälla frågorsom man inte tidigare kunde lösa. Dit hör, för att bara nämna ett par exempel,pensionsfrågan och frågan om ersättning vid sjukdom. Det kan också, som ärmera aktuellt, gälla arbetsmUjöfrågan eller tryggheten i anställningen. Det har varit en nödvändighet för fackföreningsmedlemmarnaatt pohtiskt kunna påverka framtiden. är ingen oformlig massa,utan det är en sammanslutning av människor som själva är medvetna om behov ochkrav och av den anledningen också är mogna att själva fatta sina egna beslut.Varje fackförbund och avdelning har sina stadgar som reglerar frågornasbehandling, men en sak är gemensam, nämligen att frågorna finns kungjorda påförhand. Ocksä proceduren för beslutens fattande är reglerad i stadgarna. Fackföreningsrörelsen är uppbyggd av människor som är såupplysta, självständiga och kunniga att de själva kan fatta beslut i sina egnafrågor. Även i frågan om koUektivanslutning - om den blir aktuell är detfackföreningen som beslutar och ingen annan. Friheten bör också finnas för de fackliga medlemmarna attsjälva välja anslutningsform till politiskt parti. Även det måste vara en delav de mänskliga fri- och rättigheterna. Med det anförda, herr talman, yrkar jag bifaU tUlutskottets hemställan. () kort genmäle; Nr 112 i upprepar vad herrHenningsson den sade i gårdagskvällens debatt, nämligen att defrågor som skall tas upp pä g | j fackföreningsmötetär i förväg kungjorda. Ja, det är de för de människor--------- som ärkaUade dit. Men hur kungöres de vid representantskapsmöten, -legeringsjoirn som ju majoriteten av föreningarna deltar vid, i ? Då "' 'Y nksdags- vet inte de enskilda människorna vilka frågor som skaU tas upp. i viU påstå att vi borgerliga intevill ha frihet för fackföreningsmedlemmarna att själva besluta om politiskanslutning. Det är ju precis den friheten vi vill att de skall ha, nämligen attsjälva kunna besluta om vilket politiskt parti de vUl tillhöra. När jag hörde i tänkte jag på boken"1984", där man skriver: "Sanning är lögn. Lögn ärsanning." Har vi redan kommit dit? i ägnade mig en replik med anledningav att jag talade om att man inte skaU ödsla tid, kraft och pengar inom denfackliga verksamheten pä politiskt arbete nar man har så mycket att göra på denfackliga sidan, eftersom det fackliga arbetet i så fall ofta blir eftersatt.Jag har själv erfarenhet frän fackligt arbete både när man har sysslat medpolitik och när man inte har gjort det, och jag har den bestämda meningen driver den fackliga verksamheten pä ett mycket effektivare och framför alltbilligare sätt, om man inte ständigt håller på med att väva in politik i denoch göra fackföreningen till någon sorts underorganisation tillsocialdemokratin. Man måste vända sig till politikerna och begäralagstiftning när det är frågor man inte kan lösa, säger sedan,och det är ju alldeles självklart. Oavsett vilka partier som harregeringsmakten måste naturligtvis de fackliga organisationerna vända sig tillpolitikerna när det är frågor de inte kan lösa. i Ahngsås (fp): Den långa debatt som ägt rum i anledning av konstitutionsutskottetsbetänkande nr 26 har ganska väl betat av vad partierna och de olika ledamöternastär för vid denna reform av författningen. Jag skall därför inskränka mig kommentar i anledning av reservationerna 9 och 10, dvs. frågan om kollektivanslutning till politiskt parti. Denna fräga har diskuterats länge i den allmänna debatten,i de fackliga avdelningarna och på arbetsplatserna. Den har också tagit uppmycket stor tid under den debatt som vi har fört här just . Tillenkammarriksdagen har det väckts flera motioner om förbud motkoUektivanslutning eller om att skall uttala sitt principiellaavståndstagande från detta odemokratiska inslag i vårt samhälle. I diskussionen här i går och även om vårt framtidastatsskick har man kunnat finna en vilja att förbättra vår demokrati, låt varaatt det finns nyanser och olika starkt engagemang i kraven. Även om man hargått skilda vägar mot det mål man säger sig vilja nå fram till, har manmotiverat varför man för dagen vill vänta eller välja en annan linje. socialdemokratiska majoritet ger sig inte in på Nr 112 någon seriös analys av varför detskulle vara så nödvändigt att acceptera Onsdagenden ' ' Politiskt parti - i detta fallendast det socialdemokratiska mot 6 juni1973 människors vilja skall kunnaansluta dem tUl en politisk gemenskap som --------- \--------- de inte sympatiserar med. På mindre än två rader avfärdarutskottsmajoriteten motionerna 540 y * och 543, där vi motionärer föreslår att måtte uttala att * ' kollektivanslutning till politiska partier bör upphöra.Man hänvisar till att man hartyckt så här förut och att departementschefen också tycker så, och därför inte vara med om någon förändring. Denna konservativa ståndpunkt är tUlsynes opåverkad av den förda debatten. Man tycks vara ointresserad av enreformering som skulle kunna ta bort denna skönhetsfläck i vår demokrati. För det är ju så att det inte finns någon majoritet blandoss LO-medlemmar för en kollektivanslutning. 1 annat faU skulle väl fler än entredjedel av LO:s medlemmar ansluta sig tiU SAP. Det finns ett stort motstånd inom de fackligaorganisationerna och avdelningarna, men det har inte påverkat utskottet tUl attvUja stoppa denna anslutningsform. Vad är skälet? Kan det möjligen vara de gissningsvis 8-10 mUjoner kronorsom de kollektivanslutna ger i medlemsavgifter till regeringspartiet?Det är inte sä säkert, för SAP är ju kapitalisten i svenskt partUiv. Möjligenkan det bland nitiska partibossar finnas en tro på att koUektivanslutningenskulle ha psykologiska effekter som skuUe komma det socialdemokratiska partiettiU godo. Eller är det en slentrian som har fått avgöra utskottsmajoritetensstäUningstagande också den här gången? I det pluralistiska samhälle vi lever i är depolitiska sympatierna fördelade på olika politiska partier. Större spridningoch större rörlighet kännetecknar den verkligheten - detta gäller ävenfackföreningsrörelsens medlemmar. Vi har i tidigare debatter här i påpekat denytterligare komplikation som denna fråga fått genom storavdelningarnastillkomst, som medfört att de som beslutar i frågor om koUektiv anslutningendast är en eller annan procent av fackavdelningens medlemmar. Ofta är detdelade meningar, och inte sällan ansluter ett representantskap på några tiotalpersoner en fackförening på flera tusen medlemmar till det socialdemokratiskapartiet. Min fräga tiU utskottets talesman blir om socialdemokraternaskulle acceptera ett sådant här system om det vore fräga om anslutning tillannat parti än just det socialdemokratiska? Är svaret ja, är det konsekvens ihandlandet, även om jag anser att ståndpunkten är lika felaktig. Blir svaretnej, bevisar det en egoism och cynism som är häpnadsväckande. i inledde debatten med atterinra om diskussionen om fri- och rättigheterna och utropade patetiskt:"Skulle inte jag som medlem i facklig organisation kunna få ansluta migtUl det politiska parti jag vill?" Jo, , visst fär ni det.Men vad vi anser är att de som inte vill vara med i visst parti också skall fåvara inneslutna i mänskliga fri- och rättigheter. Och finns det så starka skälför ett samband och för anslutningar, ja, då skulle väl de fackliga medlemmarnaockså utan den här formen ansluta sig till partiet. sade i debatten i går kväU att han under48 år varit med om att kollektivansluta folk utan att fördenskuU känna ånger.Det är ett praktexempel på hur ytligt man kan se på problemet. Den principiellasidan har ingenting med ångerkänslor att göra. I ett senare inlägg pä natten menade attdet enligt hans åsikt endast skulle vara "medlemmar som är normaltvakna". - "Är de inte det har de varken i fackföreningar eller andraorganisationer att göra." Min fråga är: Är det som skaUavgöra om medlemmen håller måttet? Och är inte det krav på vakenhet som herrHenningsson ställer ett skäl för att man skaU kräva ett personligtställningstagande för inträde i ett politiskt parti? Den aUmänna och lika rösträtten var den gemensammanämnaren för liberaler och socialdemokrater under lång kamp förrösträttsreformen i seklets början. Det skulle vara lika naturligt attsocialdemokratin ställde upp och hävdade att ett personligt ställningstagandemåste vara vägledande för människors val av politisk gemenskap. Att det finnsreservationsrätt ursäktar inte tUlvägagångssättet. Min förhoppning ärfortfarande att vi inte behöver tillgripa lagstiftning men att ettStäUningstagande av i principfrågan skall vara tUlräckligt för attSAP skall rensa ut denna odemokratiska form av infösning i en partifålla. En majoritet bland fackföreningsfolk är för att skiljameUan den fackliga verksamheten och det partipolitiska engagemanget. Det finnsockså en majoritet i denna kammare för en sådan ståndpunkt. Men här får vpkstora skälvan. Man för i ett särskUt yrkande fram samma krav sommittenpartiernas reservation men har en skrivning som gör det omöjligt att fåframgång för det man säger sig slåss för. Bättre än på detta sätt kan knappastvpk visa sin underkastelse för dagens makthavare. Om demokratin får fortsätta att utvecklas och fördjupaskommer denna rest att falla. Det är beklagligt att socialdemokraterinte vUl medverka i det arbetet. Den fackliga rörelsens styrka avgörs inte avhur hårt man är bunden till ett politiskt parti. Ingen facklig organisation harnågon möjlighet att samla alla sina medlemmar till samma samhällssyn. Styrkanbestår i stället i att man trots olika politiska värderingar - med ömsesidigrespekt tUlsammans arbetar för gemensamma fackliga mål. Vi vUl göra dettillsammans med socialistiska och andra arbetskamrater i kampen för bättrevillkor i arbetslivet, och när det gäUer kravet på verkligt medbestämmande ärdet inte vi som har sviktat. Den politiska friheten stärker den fackliga solidariteten.I den uppgiften är vi liberala arbetare beredda att ställa upp. Jag ber med detta att få yrka bifaU tillreservationen 10 vid betänkande nr 26. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. 1 detta anförande instämde (). Nr 112 () kort genmäle; Jag kan i stor utsträckning hänvisa i 6 iuni1973 till vad som sades här - jag förmodar att han lyssnade då. A''>' regeringsform och ny riksdagsordning III. Det finnsinte mycket att tillägga. frågar om det ocksä skuUe vara tUlåtet attansluta sig tUl andra partier. Ja, det är ju helt naturligt att man harfullständig frihet att ansluta sig till vilket parti man vill. Men jag måstesäga, , att de skulle vara rätt egendomligt funtade i en fackligorganisation om de hade så värst mycket att välja på. Då vet jag inte vad jagskall säga när det gäller deras klarhet över vad den fackliga verksamhetenbetytt och vad det samarbete inneburit som har skett med det socialdemokratiskapartiet. TiU vUl jag säga, att när han påstår att hanhar bedrivit mycket billig facklig politik, sä har jag ingenting att invända.Det trorjag fullt och fast på. i (fp) kort genmäle: gör en reträtt och säger atthan har ingenting att tillägga till vad han sade i går. Det är ändå väldigttunt när man ser tUl den principiella sidan. säger närmastförvånad att det kan knappast bli tal om anslutning till något annat parti, menändå skulle han tycka att det vore rimligt. Jag framhöU i mitt anförande attdet är konsekvent om man säger att det är O.K. att göra på detta sätt. Dethindrar emellertid inte att ståndpunkten ändå är lika orimUg. Att de fackliga framgångarna skuUe vara avhängiga av detpolitiska sambandet har jag också svårt att förstå, därför att de fackligaorganisationer som inte har detta samröre har ändå fått ett gott utbyte. Ta t.ex. TCO, där man inte är partipolitiskt bunden. Jag har hört en ledamot avdenna kammare berätta - han är också medlem av sitt - att han har den bestämda uppfattningen att det närmastvarit ett plus att inte behöva ta partipolitiska hänsyn i förhandlingsarbetet.I det utskottet fanns både folkpartister och socialdemokrater, och det varnärmast en stimulans, enligt hans sätt att se, att utifrån skilda politiskagrundåskådningar finna radikala lösningar, t. ex. i låglönesatsningen. Även om särmeningar på ett ganska stort antalpunkter och många viktiga sådana har framförts i form av reservationer tUlutskottets betänkande, sä är dock enigheten här i bakom huvuddragen idet grundlagsförslag vi nu diskuterar ganska stor. Detta har ju ocksäomvittnats här i debatten av flera talare före mig. Men jag är övertygad om,herr talman, att om svenska folket i en folkomröstning kunnat få ge sin meningtill känna, så skulle det ha gett oss riksdagsmän klart besked om att en stordel av medborgarna - troligen en majoritet -icke godtagit flera av de mycketgenomgripande och långt gående förändringar i riksdagsordning och regeringsformsom vi nu strax går att fastställa. Maj:ts proposition nr 90 med förslag till nyregeringsform och ny riksdagsordning kommer, enligt mångas uppfattning, attgöra tiU ett land utan traditionsbundet och historiskt samband med detförflutna. Visserligen sägs bestå som monarki men en urholkadsådan, där konungen i stort sett fråntas alla de befogenheter som eljesttillkommer statsöverhuvuden ute i världen. Detta är resultatet av en kompromiss igrundlagberedningen, och som alla kompromisser där det är nödvändigt att ge uppvissa ståndpunkter för att nå enighet och resultat är även denna behäftad medpåtagliga svagheter. Det finns ingenting som talar för att denna kompromissåterspeglar den allmänna meningen ute i landet. Tvärtom har kompromissenmottagits med mycket stor misstro. För stora delar av vårt folk är alltjämtregeringsformens ord att "Konungens Majestät skall hållas i helgd och vördnad"levande realiteter, som inte kan utraderas med ett penndrag. Konungens90-årsdag blev en mäktig manifestation för den urgamla lojalitetenmellan konungen och folket, inte minst - och glädjande nog uppburen av deunga. Eftersom författningen utgör grundvalen för statensoffentliga liv måste den fyUa högt ställda krav för att kunna anses vara enfuUvärdig lagstiftningsprodukt. I detta avseende finner jag att det framlagdaförslaget uppvisar åtskilliga brister. Visst ligger det ett betydande värde iatt landet får en ny och modernt utformad författning, men den borde bättre änvad fallet är anknyta till den historiska utveckling ur vilken den harframsprungit. Förslaget saknar historiska perspektiv. Detta har redanframhållits från flera håll. De föreslagna bestämmelserna relateras vidareendast i begränsad omfattning tUl nuvarande konstitutionella praxis. Motivensom redovisas för viktiga stadganden är i många fall mycket knapphändiga.Frågeställningar som följer av en på folksuveränitetens grund konstrueradförfattning har heller inte närmare analyserats eller belysts. Framtidensgrundlagstolkare kommer efter vad jag förstår att ställas inför storasvårigheter då det gäller att tolka innehållet i gällande rätt. Utöver vad tidigare talare från moderata samlingspartietanfört viU jag peka på några andra punkter, där många medborgare inte anser sigkunna godta propositionens förslag. Det gäller dels monarkens ställning överhuvud taget, dels monarkens medverkan vid regeringsbUdningen, dels monarkensbefattning med promulgation av lagar och undertecknande av expeditioner, delsock monarkens förhällande till försvarsmakten. Monarkens uppgifter vidregeringsbildning och vad gäller promulgation av lagar och undertecknande avexpeditioner har överförts tUl talmannen, respektive tUl statsministern. Enligtförslaget erhåller statsministern både reellt och formellt en mycket storpolitisk makt. Denna nya ordning kan med fog ifrågasättas, då aUt starkareröster höjs för koUegiala och decentraliserade beslutsformer. 1 de allra flesta stater är det vanligt att statschefenformeUt utövar högsta befälet över krigsmakten. kan det med mer eller mindrerätt påstås att detta inte överensstämmer med en konsekvent genomfördparlamentarism. Jag accepterar denna förklaring och godtar därför ocksåpropositionens förslag att konungen endast titulärt tilldelas försvarets Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Ny regeringsform och ny riksdags-orchiing m. m. Jag förutsätter dock att den svenske konungen även , på detsätt som är vanligt beträffande utländska statschefer, behåUer sin rätt tillmUitära hedersbetygelser samt att konungen skall ha tUlgång tiU personligmUitär stab och även tUl namnet vara chef för vissa fredsförband. Så några ord om en helt annan fråga som inteupptas i propositionen 90 men som har aktualiserats i en motion i anslutningtill propositionen. I motionen 963 har i , herrNilsson i Agnas ochjag hemställt om en omprövning av spärregeln vid val tiUriksdagen. Fyraprocentsregelns uppgift är att hindra en alltför storpartisplittring i . Alla är väl medvetna om att något slag av spärrbehövs mot uppkomsten av alltför många småpartier. Ett valsystem utantröskeleffekter är otänkbart det inser säkert även fyraprocentsspärrensargaste vedersakare. A andra sidan bör man inte tillgripa större våld än nödenkräver. När den partiella författningsreformen beslutades och1969, framförde ett flertal remissinstanser starka betänkligheter mot en så högspärr som . Det påvisades bl. a. att en enda röst kunde innebära attett i tidigare orepresenterat parti fick ett flertal mandat teoretiskt ända upp tUl 14 stycken. A andra sidan kan frånvaron av en enda röst medföra attett parti med ett ganska stort antal ledamöter helt utraderas ur landetsbeslutande församling, vilket aUså får tiU följd att en stor grupp väljare -upp tiU ett par hundra tusen under en hel valperiod utestängs frän att genomsina egna representanter påverka riksdagsarbetet. En så hög spärr som 4 procentfår utan tvivel effekten att den konserverar den nuvarande partistrukturen, ochdet medför att icke återspeglar de åsikter och uppfattningar som ärrådande bland väljarna vid det aktuella tUlfället. Svenska erfarenheter när det gäller politiska partier ochpartibUd-ningar pekar inte på att partisöndringen på något sätt varit ettproblem i vårt lands politiska liv. Jag tror att vi har alltför lätt attöverföra de svårigheter som andra länder haft pä detta område till värt egetland. Det gäller då länder med en helt annan bakgrund, såväl politiskt som socialt,språkligt och konstitutioneUt. Det är mängas uppfattning att vi överdriverfaran av splittring och underskattar värdet av att genom en lägre spärr hållademokratin frisk och levande. Utskottet avstyrker motionen, och mot ett enigt utskottgagnar det föga att yrka bifaU. Jag gör det heller icke. Men jag är övertygadom att vi motionärer förr eller senare kommer att få gehör för våra krav. Jag biträder de yrkanden som tidigare ställtsav moderata samlingspartiets utskottsledamöter, herrar och iMalmö, i anslutning till föreliggande utskottsbetänkande. Idetta anförande instämde (). HerrWICTORSSON(s): Jag skall först be att få kommentera någrapunkter i ett anförande under gårdagskväUen av , som berörde vissa frågor ianslutning tiU arbetsformer. tog först upp förslaget att debatt inte skallfå förekomma vid beslut om införande av tidsbegränsning i viss riksdagsdebatt.Han hävdade att det var nödvändigt att man i samband härmed tUlät inlägg påhögst är det ju så att vid tidsbegränsning skall varjeriksdagsledamot ha rätt till ett anförande och rätt tiU replikerpå 2 gånger . Vi är här i kammaren överens om att debattbegränsningari första hand skall göras pä frivillig väg, men som en sista utväg måste detfinnas möjligheter till formeUa och bindande tidsbegränsningsbeslut. Skall ettbeslut om debattbegränsning vara meningsfullt är det självklart att det intefår ge upphov till en ny debatt. Detta är för övrigt ett system som redan nugäller för arbete. Innebär frågan om tidsbegränsning, som herrRomanus befarade, i ett visst läge ett viktigt politiskt avgörande, kansäkerligen de politiska konsekvenserna redovisas i den följande debatten, bl.a. genom att flera talare från den berörda partigruppen går upp. Riskerna äralltså inte särskilt stora med att fortsättningsvis tUlämpa nu gällande reglerpå den här punkten.