prot · FW0947 · 1973-12-31 00:00:00 — Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara i (fp) den 15 februariframställda interpellation, nr 41, och anförde: i har frågat mig dels omvilket resultat den ekonomiska bedömningen av snabbtågsprojektet har gett, delsom jag avser att förelägga ett förslag om snabbtåg i . Enligt vad jag har inhämtat överväger statens järnvägaratt i årets anslagsframställning aktualisera frågan om ekonomiska resurser försnabbare passagerartåg i vissa relationer. i (fp): Jag ber att få tacka kommunikationsministernför svaret. Jag tycker emellertid att svaret är tämligen oklart med tanke på defrågor jag ställde. Det framgår visserligen av svaret att SJ överväger attaktualisera frågan om ekonomiska resurser för snabbare passagerartåg. Men vadman skulle vilja veta, och det tror jag är mycket angeläget att få reda på, ärom SJ nu har den här utredningen klar, och om det finns något material attpresentera. Av en tidningsintervju med generaldirektör att det finns ett sådant material och att man nu tänker begära pengarför att närmare undersöka frågan om snabbtåg. Jag skulle sätta mycket stortvärde på om statsrådet ville medverka till att utredningen och det material somfinns presenteras för oss, så att vi får ta del av detta. Problemet är ju avden räckvidden att SJ inte ensamt bör överväga huruvida ett förslag skallläggas fram eller ej. Det vore enligt min mening av värde om i denviktiga frågan om snabbtåg här i landet fick ett besked om huruvida någontingär på gång och i så fall vad som är på gång. Jag tror att det, om SJ skall kunna hävda sig när detgäller persontransporter, är alldels nödvändigt att SJ följer med sin tid ochordnar snabbare förbindelser. Det är inte enbart en intern fråga för SJ, utannågot som berör befolkningen i hela landet. Jag är medveten om att detta är enfinansieringsfråga, och jag är också medveten om en annan sak, nämhgen att SJväl inte av sin egen förmåga lär kunna klara den detaljen. Det måste bli ettställningstagande av . måste detbli fråga om tillförsel av kapital utifrån, om man skaU göra en så storsatsning på persontrafiken. Om SJ använder konventionella metoder och exempelvisfördubblar lokeffekten skulle det innebära en tidsbesparing på sträckanStockholm-Göteborg , enligt vad den här arbetsgruppen kommit framtill. Men det förslag som arbetsgruppen lagt fram innebär ju en tidsbesparingpå samma sträcka på omkring . Det blir alltså fråga om en helt annantyp av samfärdsmedel, nämligen snabbtågen. Dessa har naturligtvis den störstabetydelsen på de- verkligt stora avstånden där det är angeläget med snabbaretågförbindelser. Studerar man arbetsgruppens redovisning finner man att dentalar om att det går att uppnå hastigheter ., men försiktigtvishar arbetsgruppen gjort en beräkning som utgår . Det betyderatt man skulle kunna åka sträckan på ochStockholmUmeå och . För det näringsliv som finns i exempelvis , ellerför det näringsliv som eventuellt kan tänkas lokalisera sig där, har man atträkna med en invägning av reseavstånden i kalkylerna. Frågan om snabbtågen äralltså även en lokaliseringsfråga och inte bara en intern fråga om konkurrensenmellan SJ och eventuellt andra fortskaffningsmedel. Jag tror det är nödvändigt att SJ blir ett verkligtalternativ att räkna med då det gäller persontransporter, och därför bör SJskynda sig att se om sitt hus och inte låta andra fortskaffningsmedel heltöverta persontransporterna. De etablerar sig ju mer och mer och tar hand omtrafiken, och sedan blir det naturligtvis alltid svårare för SJ att komma in.Det kan också på det här sättet göras en hel del felinvesteringar. Tidsvinsten betyder ofantligt mycket. Tid och kostnader ärdet avgörande för människorna när de väljer hur de skall resa, och jag skulleuppskatta om järnvägarna här i landet blev konkurrenskraftiga och ett verkligtalternativ till bilen när det gäller de långa transporterna, skerfaktiskt de långa persontransporterna huvudsakligast med bil och buss. Tyvärrhar nu SJ med sina föråldrade transportmedel släpat efter. Jag anser att manbör försöka få fram nya transportmedel. Detta gäller inte bara internt för SJ,utan det är fråga om att satsa pengar för att få fram bättre transportmedel,vilket skulle ha positiv effekt på många sätt och medföra stora besparingartotalt sett för samhället. Jag skulle sätta mycket värde på om herr statsrådet vUlege besked om huruvida den utredning det gäller har kommit så långt att den kanpresenteras. Jag undrar om herr statsrådet är vUlig att medverka till alt vihär i får ta del av detta material som är ytterst intressant ochviktigt. Ang. fömtsättningarna för att införa snabbtåg i På i fråga vill jag svaraatt SJ såvitt jag förstår inte gjort någon slutlig utvärdering av utredningen.Men SJ har enligt vad jag anfört i det mycket korta skriftliga svaret ochenligt vad jag under hand inhämtat valt att samla Uiop de erfarenheter somhittUls vunnits. Och SJ har tydligen tanke på att presentera dem i åretsanslagsframställning och att även aktualisera frågan om ekonomiska Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådningsfrågor resurserför snabbare passagerartåg, I och med detta har svar lämnats på en av herrLarssons frågor, nämligen om möjligheterna för oss att få insyn i det materialdet här gäller. När anslagsframstäUningen inlämnas, är det en handling som vialla kan ta del av och gå igenom. Jag delar uppfattning om att detta är enviktig fråga. Jag hoppas att det av utredningen skaU komma fram någontingpositivt. Det skulle säkert vara av stort värde för både samhället, människornaoch näringslivet, om det kunde komma tUl stånd någon formav snabbare tågförbindelser. Jag tror inte att vi behöver tvistaom värdet av detta. i (fp): Herr kommunikationsministern säger i svaretatt SJ överväger att i årets anslagsframställning aktualisera frågan omekonomiska resurser för snabbare passagerartåg. Jag tycker att formuleringenär alltför vag. Vad det gäller är - och det är tydligt att herr statsrådet ochjag har samma uppfattning - att man verkhgen aktualiserar och inte baraöverväger denna fråga. Det är väl ändå litet för tamt med ett sådant häruttalande i ett läge, när SJ upplever att andra kommunikationsmedel mer och mertar över persontrafiken. Jag hoppas nu att herr statsrådet använder sitt inflytandeoch ser till att SJ inte bara håller på och överväger frågan utan att manverkligen också kommer med ett förslag i sina anslagsäskanden. Överläggningen var härmed slutad. § 13 Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådningsfrågor Herr utbildningsministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr 23,och anförde: har frågat mig om jag villredogöra för min syn på principerna för undervisningen i religions- ochlivsåskådningsfrågor. Undervisningen i religions- och livsåskådningsfrågor harunder detta sekel genomgått en utveckling från en konfessionell undervisning inära anslutning tUl till en mera allsidig belysning av olikaståndpunkter till sådana frågor. Som framhållit i sininterpellation har därvid eftersträvats att samla elever från olika mihöeroch med skilda uppfattningar i dessa frågor. Redan i samband med att 1919 årsundervisningsplan för rikets folkskolor fastställdes uttalade dåvarandeecklesiastikministern alt undervisningen i kristendomskunskap skulle bidra tillskapandet av religiös tolerans och tillgodose det nutida samhällets krav påtankefrihet. Han tillade bl. a. att om undervisningen gjordes objektiv och barsav fördragsamhetens anda, borde den kunna tillfredsställa det stora flertaletav vårt folk och på samma gång hos våra barn kunna grundlägga en djupare ochsannare uppfattningav de religiösa och sedliga problemen. När statsmakterna tog ställning till riktlinjerför det svenska skolväsendets utveckling, anslöt sig till deuttalanden som dåvarande ecklesiastikministern gjort omkristendomsundervisningen i propositionen 1950. Ecklesiastikministernuttalade där att kravet på objektivitet i undervisningen hölls levande genomatt den var avsedd för barn från skilda läger och inte för en gallrad återstodsom var kvar sedan vissa meningsriktningar vänt undervisningen ryggen. ägde en snabb utveckling av det svenskaskolväsendet rum. Därvid fasthölls de principer för religionsundervisningen somstatsmakterna lagt fast . 1 läroplan för uttalas om ämnetreligionskunskap: Undervisningen skall vara vidsynt och objektiv i denmeningen, att den meddelar sakliga kunskaper om olika tros- ochlivsåskådningars innebörd och innehåll utan alt auktoritativt söka påverkaeleverna alt omfatta en viss åskådning. Den bör ske på ett sådant sätt, atteleverna uppfattar frågeställningarnas allvar och betydelse och så att denfrämjar deras personliga utveckling och bidrar till att skapa förståelse förvärdet av en personlig livsåskådning liksom förståelse och respekt för olikauppfattningar i livsåskådningsfrågor. 1 kompletterande anvisningar tillläroplanen uttalas bl. a.; Föräldrarna de må vara slalskyrkliga eller frikyrkliga,protestanter eller katoliker, kristna eller icke-kristna, religiösa ellerateister - skall med samma förtroende kunna skicka sina barn till skolansreligionsundervisning, vissa om att dessa varken direkt eller indirekt blirutsatta för en auktoritativ påverkan till förmån för någon viss tro elleruppfattning. Som framgår av den redogörelse jag här har lämnat har storuppmärksamhet ägnats utformningen av ämnet religionskunskap, inte minst frånriksdagens sida. Jag ansluter mig helt till de uppfattningar, som uttrycks i dehär citerade avsnitten av läroplanen, uppfattningar som det också rått enighetom i och mellan företrädare för olika uppfattningar ilivsåskådningsfrågor. De frågor, som tas upp inom religionskunskapsämnet, ärcentrala för de flesta människor. Delta gör det omöjligt för skolan att i sinundervisning helt undvika dessa frågeställningar. Det gör samtidigtundervisningen till en ytterst grannlaga uppgift, eftersom det finns mycketstora skillnader mellan enskilda människors uppfattningar i dessa frågor. trots de uppenbara svårigheter som föreligger i detta avseende ändå valtatt söka få till stånd en undervisning i livsåskådningsfrågor beror på denvikt man tillmäter dessa frågor. Det går inte alt förstå vårt eget samhällesutveckling utan att känna till det religiösa inflytandet. Det är heller intemöjligt att till fullo förstå det som händer i världen ulan dennakunskap. En viktig uppgift för skolan är att hos eleverna skapa respekt ochförståelse för andra människors uppfattningar. Ett villkor för detta är atteleverna ges sakliga kunskaper om innebörden i dessa uppfattningar och hur depåverkar individerna. Skolans undervisning får inte, med hänsyn till både denenskilde elevens integritet och kravet på respekt för olika uppfattningar,auktoritativt söka påverka elevens ställningstagande i livsåskådningsfrågor. Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådningsfrågor 7 protokoll 1973. Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådningsfrågor Däremotkan det tänkas att eleven faktiskt påverkas genom bekantskapen med de bibliskaskrifterna, olika prov på förkunnelse eller den argumentation för ochemot religiös övertygelse som också ingår i undervisningen på högstadiet och igymnasieskolan. Så fungerar i princip alla skolämnen med anknytning tilllivsåskådningsfrågor. Undervisningen får inte vara inriktad på att befrämjanågon viss livsåskådning, men del i undervisningen ingående lärostoffet kommeratt utgöra ett material bland många andra för elevens egen fortgåendeåsiktsbildning. Att denna principiella inriktning accepteras är en absolutförutsättning för att en samlande undervisning i dessa frågor skall kunna kommatill stånd. Jag är medveten om att det för många troende kan kännas svårt attfå den egna uppfattningen framställd som en bland många andra, likaväl som detför många icke troende kan förefalla som om alltför stort utrymme gavs derenodlat religiösa aspekterna av Uvsåskådningsämnel. Att de olika samfunden ochåsiktsinriktningarna likväl alltid betraktat det som så viktigt att skolan gettutrymme för dessa för alla människor centrala frågor att man varit beredd attavstå från kraven på att undervisningen i varje detalj skall överensstämma medden uppfattningen betraktar jag som en stor styrka, inte bara för skolan utanför hela samhället, eftersom del visar en strävan att undvika att görareligionen till en splittrande faktor i samhället. Det är givet att ett ämne som rör så känsliga frågor somreligionskunskapsämnet gör är föremål för ständig debatt och kritik. Jagfinner denna debatt inte bara naturlig utan också nödvändig; denna ständigagranskning har sin betydelse för att garantera att undervisningen inte ger ensned eller felaktig belysning av olika uppfattningar. Varje sådant debattinläggbör tas emot med stor uppmärksamhet. Då det emellertid är flera, iblandmolstridande synpunkter som måste tillgodoses, ligger det i sakens natur attingen åsiktsinriktning till alla delar kan få just sina uppfattningartillgodosedda. Jag vill dock erinra om alt det förutsätts att eleverna självaaktivt skall delta i undervisningen och alt del i lika hög grad är dessa öppnadiskussioner i skolorna som undervisningsmaterial i form av läroböcker o. d.som skall avgöra undervisningens utformning. Det är också med utgångspunkt idenna totalbild som undervisningen skall bedömas. Det finns tendenser att ifrågasätta principerna omden samlande undervisningen i religionskunskap. Jag finner detta djupt oroande.Detta kan lätt skapa motsättningar mellan elever av olika trosuppfattning somockså kan leda till sprickor mellan olika grupper i samhället. En avgörandeförutsättning för att ämnet religionskunskap skall kunna fylla den uppgift somhär angetts är att medborgarna och de skilda kristna samfunden tror på möjlighetenatt anordna objektiv undervisning i detta ämne och anser en sådan undervisningvara av värde. Skulle betydande grupper ta avstånd från ämnet religionskunskapgenom att begära befrielse från undervisningen synes det mig inte möjligt attfrån samhällets sida vidmakthålla den grundsyn jag i detta svar ger uttryck åt.Konsekvenserna blir då att undervisning i religonskunskap kan ske iskolan annat än som ett inslag i undervisningen i ämnen som historia ochsamhällskunskap. Enligt min uppfattning skulle detta vara en stor förlustför den enskilde, för skolan, för de kristna samfunden och för samhället somhelhet. Jag vill därför uttrycka den förhoppningen alt man från deohka samfundens och åsiktsinriktningarnas sida även i fortsättningen skall varaberedd att arbeta för de riktlinjer man kunnat ena sig om i vad gällerskolans undervisning i livsåskådningsfrågor. Jag vill tacka utbildningsministern för ettmycket utförligt svar. Vad som sagts i svaret är av väsentlig principiellbetydelse för att klargöra religionsundervisningens ställning i skolan. Del ärmin övertygelse att utbildningsministerns syn har en mycket bred förankring iden allmänna opinionen och för övrigt även inom de kristna samfunden. Låt migockså säga att jag genomgående delar den syn på religionsundervisningen somkommer till uttryck i svaret. Anledningen till interpellationen var den oro som skymtati flera sammanhang inför de tendenser till splittring av skolan påreligionsundervisningens område som kommit till uttryck här och var i debattenunder senare år. Om dessa splittringstendenser ledde till att samhället omprövadeden nu gällande ordningen skulle det få mycket allvarliga konsekvenser. Låt mig markera två grunddrag i svaret, som jag anser varasärskilt väsentliga. Det ena är vad som sägs genom ett citat från Lgr 69. Detheter där bl. a. att undervisningen "skall vara vidsynt och objektiv i denmeningen, att den meddelar sakliga kunskaper om olika tros- ochlivsåskådningars innebörd och innehåll utan att auktoritativt söka påverkaeleverna att omfatta en viss åskådning. Den bör ske på ett sådant sätt, atteleverna uppfattar frågeställningarnas allvar och betydelse och så alt defrämjar deras personliga utveckling och bidrar till att skapa förståelse förvärdet av en personlig livsåskådning liksom förståelse och respekt för olikauppfattningar i livsåskådningsfrågor." Jag menar att detta är en mycket väsentlig grund. Del ärkännetecknande för den demokratiska folkrörelsetraditionen i vårt land, attdet är något fint och efterlrävansvärt att slå för en ståndpunkt och alt ipersonlig livshållning och praktiskt samhällsarbete hävda och förverkliga deidéer man slår för. 1 skola, organisationer och samfund har man uppmuntrat ettpersonligt engagemang i idéer och rörelser som man utvecklat respektoch tolerans för meningsmotståndare. All sekte-rism har däremot alltid ansettssom ett misslyckande för de samarbets-och gemenskapssträvanden som har gåtthand i hand med viljan att uppmuntra till personligt engagemang. Att låta desekteristiska tendenserna splittra skolan vore därför direkt förödande, förövrigt inte bara för skolan. Det är bra att det slås fast. När kravet på objektivitet och frihet från propaganda harhävdals såväl i skolan som i det frivilliga bildningsarbetet har det varit ettuttryck för vår gamla fina tradition att inte tvinga någons samvete. Alla skallfå välja åsikter och ståndpunkter fritt, och all undervisning skall strävaefter att ge en objektiv bild av alla de alternativ som står till buds. Iblandhöjs det röster för en utvidgad tolkning av objektiviteten som Ang. principerna för undervisningen i religions- ochlivs-åskädn ingsfrågor Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådn ings frågor renneutralitet och åsiktslöshet. Gör man den till skolans linje, hamnar man i ettlivsfarligt "äsneläge" mellan "å ena sidan" och "åandra sidan". Idélöshel och brist på engagemang är en skolatdlyd som jagtror för unga människor skulle leda till ökad villrådighet. Del är ytterst angelägelatt den nya skolan förverkligar intentionen att stimulera eleverna till förmågatill objektivitet och självständighet, till kritisk hållning, osv. Naturligtvisfinns det ingen anledning att befrämja bigotta och intoleranta ideologier, menvi är inte heller bedänta av en idélös neutralitet. Skolan måste skapaförståelse för oliktänkande, vidsyn mot det främmande, men lust tillengagemang i vårt eget och det världsvida samhällets kamp för rättfärdighet ochbroderskap. Därför är livsåskådningsstudier, religionsundervisningen och densociala fostran angelägnare än någonsin i den svenska skolan. Allt som föreleverna kan konkretisera ett ideellt och socialt engagemang behöver utnyttjasi skolans undervisning för att befrämja idébildning och grundlägga etiskavärderingar. Det reguljära skolarbetet bör i alla sammanhang uppmuntra en fridebatt och därmed medverka till att eleverna får lust att engagera sig i ochidentifiera sig med de uppfattningar som de har i olika frågor. Kravet på objektivitet och opartiskhet står alltså inte imotsättning till personligt engagemang. Tvärtom kan personliga uttryck för enidé eller en tro förstärka förståelsen för olika uppfattningar. Från en delhåll har man i del här sammanhanget rest frågan om lärarnas och elevernas rättalt i skolan ge uttryck för personliga åsikter och värderingar. har objektivitetskravel tolkats så att läraren intefår röja sina egna värderingar. Han skall vara neutral. Enligt min mening är ensådan ståndpunkt mycket svår att genomföra i praktiken. Och som jag sadeär den också olycklig med tanke på skolans uppgift att främja personligtengagemang. Jag tror att en del lärare känner en viss osäkerhet i det häravseendet, och det skulle därför vara av stor betydelse om utbildningsministernville kommentera frågan om lärarnas och elevernas möjlighet att ge uttryck förpersonliga ståndpunkter i undeivisningen som naturligtvis respektenför opartiskhet och tolerans upprätthålls. Den andra punkten i svaret, som jag särskilt vill markera,är vad som sägs om betydelsen av att olika ideologier och trosåskådningarpresenteras tillsammans i skolan. Den öppna debatten mellan skilda ståndpunkter och mötetmed olika livsåskådningar i en samlad presentation är av mycket stort värde. Enskiktning av skolan efter ideologiska linjer skulle med allsäkerhet leda till motsvarande klyftor i samhället. Förståelsen för ochkunskapen om andra skulle minska och risken för motsättningar öka. Jag delarutbildningsministerns oro för en sådan utveckling. Alla parter skulle förlorapå den, och den stora majoriteten av de kristna samfunden tar för övrigt ocksåavstånd från den. Mycket av osäkerheten inför religionsundervisningen berorsäkert på missförstånd om vilka möjligheter som finns till kontakt mellansamfund och skola när del gäller att presentera sig för varandra, och det vorebra om lärare i samhällskunskap och religionskunskap i större utsträckning läteleverna få direkt kontakt med organisationer och samfund. attutbildningsministern delar den önskan. Sedan är det viktigt att erinra om att skolan inle är helalivet. Organisationer och samfund samlar inom och utom skolan människor tillolika aktiviteter, och samhället uppmuntrar på olika sätt sådana aktiviteter.Barnarbete, ungdomsorganisationer, studieförbund, vuxenorganisationer osv.erbjuder ett rikt varierat utbud. nya förslag ger hopp omytterligare möjligheter för det arbetet. Inte minst barn- och ungdomsarbetethar troligen mycket att ge i samspel med skolan, och det är angeläget alt somkomplettering till den mer formella undervisningen underlätta förorganisationerna alt ge eleverna möjligheter till engagemang och personligainsatser i skolsamhället. Än en gångber jag att få lacka för svaret. Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådningsfrågor HerrSTÄLHAMMAR (fp): Den redovisning av principerna förundervisningen i ämnet religionskunskap som statsrådet nu givitkammaren är utomordentligt fyllig och klarläggande, och jag kan- till alladelar instämma i vad han har sagt. Jag delar också uppfattningatt det skulle vara en stor förlust för den enskilde, förskolan och fördekristna samfunden liksom för samhället som helhet, om undervisningen i ämnetreligionskunskap skulle försvinna. Men låt mig ändå, herr talman, göra någrakommentarer till regligionskunskapens ställning i skolan, delvis från en någotannan utgångspunkt, närmast från den som kom in på i slutet avsitt anförande. Vi kan ju konstatera hur det ibland från kristet hållriktas en ganska onyanserad kritik mot den nya skolan. Man beskyller den föratt vara irreligiös eller ateistisk. Man säger alt i motsats till den gamlaskolan ger inte den nya svar pä den enskilde individens trosfrågor. I del lägetmåste det vara väsentligt att slå fast att de övergripande målsättningar somgäller för skolan också helt ligger i linje med det arbete som kyrkor ochsamfund bedriver, bortsett nu från den rent evangeliska dimensionen. Läroplanen beskriver de personliga kvaliteter elevernagenom skolan skall förvärva i termer som solidaritet med svaga, generositet,engagemang, tolerans, personlig individuell harmoni, respekt för sanning ochrätt och känsla för rättfärdighet. Att detta är egenskaper som vi kan enaskring är ganska naturligt. Någon målkonflikt mellan kyrkor och samfund å enasidan och skolan å den andra behöver därför inle inträffa när det gäller denövergripande målnivån. En analys av läroplanen visar också att del finns oändligtmånga öppna dörrar i skolan, genom vilka samfund, kyrkor och för övrigt olikafolkrörelser och föreningar kan komma in. Och det finns lika många dörrar genomvilka skolan kan gå ut och få kontakt med kyrkor, samfund, föreningar etc. Låtmig bara nämna några: fritt valt arbete, studiebesök, praktiskyrkesorientering, timme till förfogande, lägerskolor, morgonsamlingar ochgemensamma samlingar. Det är helt klart, och jag antar att utbildningsministernger mig rätt på den punkten, att skolan för att den skall nå sina mål behöverha den här intima kontakten med olika grupper i samhället, antingen det ärkyrkor, samfund eller övriga föreningar som arbetar ål samma håll som skolan. Ang. principerna för undervisningen i religions- och livsåskådn ingsfrågor