prot · FW0914 · 1973-12-31 00:00:00 — Antaletforskningsfimmar inom industrin har minskat påtagligt. Svensk ekonomi befinner sig således vid en brytningspunkt där något Den kraftiga strukturomvandling som näringslivet genomgått underefterkrigstiden har i många avseenden varit välfärds-skapande, menförutsättningen har varit att det funnits nya eher expanderandeföretag som sugit upp friställd arbetskraft. Så är inte längre fallet. Närdessutom den offentliga sektorn bromsats upp och inte heller kan erbjudaarbetstillfällen i den omfattning som efterfrågas blir arbetsmarknaden kärv ochbesvärlig på det sätt som vi upplevt . Det bhr därför dekommande årens kanske viktigaste uppgift att återge svenskt näringsliv tiUtrotUl framtiden och till möjligheterna till expansion och konkurrenskraftgentemot en påträngande omvärld. Men det förutsätter en omläggning av svensknäringspolitik. skuhe, förklarade socialdemokratin under1960-talet, bh något av näringspoUtikens motorväg. En kraftigt utvidgad stathgföretagssektor skulle bh ett effektivt medel för att, med statsrådet , ge "samhället möjlighet att lösa sysselsättnings- ochutvecklingsproblem som vi saknar resurser att lösa". Men den härvägen har visat sig vara svår, ja nära nog omöjhg, att bygga ut, och det sombyggts har blivit knaggligt och kantats av svårigheter. Visst kan statligföretagsamhet vara befogad och lämplig i vissa fah, men som princip bör gällaatt statliga företag motiveras i varie särskilt fall och att man noga övervägerom de mål sorn de skah främja inte bättre kan uppnäs pä annat sätt. En allmänexpansion av den statliga företagssektorn utgör inget värde i sig. finns det väl vissa tecken som tyder på attsocialdemokraterna har ändrat inställning i näringshvsfrägorna. Lät mig erinraom den regionalpolitiska propositionen , där statsministern iavsnittet om marknadsekonomins förtjänster säger; "Fortsattproduktivitetsökning inom industrin är ocksä både nödvändig och önskvärd.Nödvändig, därför att vi för att bevara den välfärd vi uppnätt är helt beroendeav att våra företag kan hävda sig i den internationella konkurrensen. Önskvärd,bl. a. därför att det inte finns någon annan väg att skaffa resurser tillförbättringar och reformer inom olika samhällsområden. Industrialismen rymmerfortfarande stora möjhgheter." I årets finansplan understryker finansministern betydelsenav den ekonomiska tillväxten. "Det står aUtså klart att fortsatt ekonomisk tillväxtär en förutsättning för att uppnå övriga mål för den ekonomiska politiken - ochatt ekonomisk tillväxt därmed utgör ett medel att nå de aUmänna välfärdsmålen.Endast en expanderande ekonomi kan skapa förutsättningar för fullsysselsättning." Men dessa välviUiga formuleringar får inte skymma detgrundläggande felet i den socialdemokratiska näringspolitiken. Den bygger i höggrad på centraliseringstanken. Centrala organ skall i ökad utsträckning taansvar för beslut som gäller enskilda företag eller branscher. Dessa tankegångar återfinns i den näringspolitiska rapportsom antagits av den socialdemokratiska partikongressen. Där understryks attsamhällets planering måste utvecklas och att den måste innefatta övervägandenav åtgärder i fråga om näringslivets utveckling. Dessa överväganden skall dågivetvis samordnas med den offentliga sektorn. Man skall enhgt rapporten läggaupp ett bredare informationsunderlag för de statliga organen så att avvägningaroch prioriteringar mellan olika branscher kan göras när det gäller fördelningenav resurserna. På kort sikt skall man skapa, sägs det, en branschplanering ochpå en övergripande näringspohtisk planering. Industrinsinvesteringar skall där styras av samhället och i första hand ta sikte pä deinvesteringar som är avgörande för den totala utveckhngen såväl branschmässigtsom regionalt. Regeringen synes nu benägen att skärpa det centralagreppet om näringslivets utveckling. Nya steg tas från biandekonomin in isammanblandningsekonomin, där politikerna bygger in sig själva i det systemsom de borde sköta utifrån. Förslaget om att ge AP-fonderna rätt till aktieköpmåste ses i detta perspektiv. Den frågan kommenterade finansministern pä densocialdemokratiska partikongressen i samband med att han med hänvisning tilldet kommande valet avvärjde ett förslag om banksocialisering. Han hänvisade därbl. a. till den näringspolitiska rapporten, där det talas om behovet av samladöverblick och gradvis starkare grepp över näringshvets utbyggnad. Ett citat kanbelysa vad han avsåg: "står vi inför uppgiften att via fonderna skaffasamhäUet direkt inflytande i företaget." Mot detta ställer vi frän upp med ennäringspolitik som bygger på en socialliberal ramhushållning. Den har uttrycktspä följande sätt i det nyhgen antagna partiprogrammet; "Det marknadsekonomiskasystemet främjar människans uppfinningsrikedom, fria initiativ och framåtsträvan.Det bygger på fri prisbildning, konkurrens och fritt konsumtionsval och gergoda möjligheter tih decentralisering av ekonomiska beslut. Men detta uppnåsinte automatiskt. Det marknadsekonomiska systemet har mekanismer som, om defritt får verka, kan medföra privat maktkoncentration, hård exploatering avmiljön och ekonomiska klyftor. Genom pohtiska beslut fastlägges hurmarknadsekonomin skall fungera så att detta undvikes och viktiga välfärdsmålfrämjas. Dessa beslut gäller i första hand de ramar inom vilka företag ochhushåll kan fatta självständiga beslut. Denna generella styrning av ekonominmåste kompletteras med insatser av selektivt slag." Så långt programmet. Hur vill vi dä frän angripa de konkreta frågornainom näringspolitiken med den principiella grundsyn som finns redovisad ipartiprogrammet? Jag skall, herr talman, försöka i koncentrerad form ta uppnågra delproblem: Tryggheteni arbetet och företagens lönsamhet. Mindre ochmedelstora företags problem. Tryggheten i arbetet har ett direkt samband med företagenslönsamhet. Tyngden i devisen "det måste löna sig att arbeta" försåväl löntagare som företag är obestridhg. Om lönsamheten minskar och investeringarna ökarmåste man givetvis finansiera dessa investeringar i ökad utsträckning med lånatkapital. Industrins långfristiga skulder har ökat markant. Därmed försämrassoliditeten, dvs, förhållandet mellan eget och lånat kapital. Om soliditeten ärdålig innebär det att företagen får svårare att stå emotkonjunkturpåfrestningen. kommenterade dehär problemen på följande sätt; "Självfinansieringsgraden under 60-taletvar väsenthgt lägre än framför allt som en följd av sjunkandevinst- och sparandenivå inom företagssektorn. Utredningen anser att en fortsattutveckhng i denna riktning kan få ogynnsamma följder för industrinsinvesteringsaktivitet och för den allmänna ekonomiska utvecklingen," Enligt vär mening är det alldeles nödvändigt att utformaden ekonomiska politiken och näringspolitiken så, att den nedåtgående trenden ivad gäller lönsamhet och soliditet brytes. En måttlig men varaktig förbättringav lönsamheten ter sig angelägen. Från den utgångspunkten beklagar viregeringens åtgärd att fördubbla löneskatten. Med en förbättrad lönsamhet följer frågan om hur vinstenskall fördelas. Och visst är det en viktig fråga att diskutera. allmänna inställning till inkomstutjämningenkan enklast sammanfattas som ett krav på en utjämning uppåt. Det innebär kravpå en ekonomisk tillväxt som skapar resurser som på olika sätt kan komma deinkomstsvagaste och de socialt underprivilegierade grupperna tUl del. Åtgärder som ökar lönsamheten måste således förenas medinsatser som innebär att förmögenhetstillväxten och dess avkastning inteför-behälles en begränsad krets kapitalägare. Bäde de som tillskjuter kapitaloch de som tillskjuter arbetskraft bör fä andel i den förmögenhetstillväxtinom företagen som utgör resultatet av de gemensamma insatserna. Folkpartiethar därför länge förespråkat ett system där löntagarna pä individuell basis fårandel i företagens förmögenhetstillväxt. Det är uppenbart att system av det härslaget kan utformas på olika sätt, men tih det får vi återkomma i annatsammanhang. Ett löntagarsparande skall ingå som ett naturhgt led i enny näringspohtik som syftar tih snabbare framsteg och jämnare fördelning.Därtill kommer emellertid andra reformbehov i syfte att stärka företagenstUlgång till såväl riskvilligt kapital som krediter. En förutsättning för att riskvilligt nytt aktiekapitalskall kunna ställas till industrins förfogande är givetvis att det allmännahushällssparandet hälls uppe. har det successivt sjunkit föratt åter öka. Vi vet inte om den här sparandeökningenär ett resultat av att människor känner sig otrygga eller om den är ett teckenpå en mera varaktig utveckling. Det vore av stort värde att få säkrare kunskapom bakgrunden till dessa svängningar liksom sparbeteendet över huvud taget. Vibeklagar därför att finansministern inte önskat biträda statistiskacentralbyråns förslag om en stor sparandeundersökning. Vi menar att en sådanbör genomföras. Så några ord om de mindre och medelstora företagenssituation. Professor , som tillhör de mest kunniga på det härområdet, menar att vi går mot en utveckhng där näringslivet kännetecknas avdels ett litet antal mycket stora företag, dels ett stort antal relativt småföretagsenheter. De stora blir större, de små håller sin ställning medan demedelstora fär allt svårare att klara sig. Denna trend talar för att det behövskrafttag och en koncentration på de mindre företagens problem. Redovisning över lönsamhet och företagsnedläggelser talarsitt tydliga språk liksom de uttalanden av delvis pessimistisk, delvisresignerad, delvis aggressiv art som görs av skilda företrädare förföretagsamheten. Det är uttalanden som kan verka överdrivna men som speglarföretagarnas oro. Det är befogat att, som professor gör, tala om ettslags företagens kris åtminstone på det psykologiska planet. Men ändå vet vi att de mindre företagen har företräden somgör att i varie fall vi i menar att de är oersättliga ocksä imorgondagens samhälle. Det finns betydande smädriftsfördelar bl. a. genom dessaföretags flexibilitet, mindre byråkratiska struktur samt i många avseendengynnsamma miljöer för utveckling av produkter. De kan mer än de störrekoncentrera sig pä udda efterfrågan och relativt snabbi kasta om kurs. Men problemen finns där. De små företagen har svårare attfå krediter när marknaden kärvar. Är det kanske det som är en av förklaringarnatill att antalet fusioner ökar kraftigt, främst vad det gäller de medelstoraföretagen? är generationsväxlingarna en "kritiskålder" i familjeföretagen, och är de mindre företagen i stortbehov av ohka service. Det är en lång väg, kantad med många bekymmer, attförverkliga en bra produktidé till en vara som efterfrågas i butiken.Företagaren, som är specialist på att framställa produkten, behöver hjälp av enrad andra specialister med teknisk och merkantil utbildning. Vi satsar från sida på en regional bas för de här servicefunktionerna.Företagareföreningarna är den naturliga utgångspunkten enligt vår uppfattning.Vi påpekade redan i föregående års motion om regionala serviceorgan för mindreoch medelstora företag att det är "väsentligt att ge föreningarnasinsatser en mer offensiv prägel genom att tillförsäkra dem resurser föruppsökande och förebyggande verksamhet bland företagare". Detta är inteminst viktigt mot bakgrund av att undersökningar har visat att många företagsom reellt är i stort behov av främmande tjänster utnyttjar företagareföreningarnai alltför liten utsträckning. Bakom detta ofiUfredsställande förhällande liggernaturligtvis psykologiska, geografiska och ekonomiska faktorer, t. ex.bristande kännedom om serviceutbudet, rädsla för att dra pä sig ytterligarekostnader, långa avstånd osv. En utbyggd informationsverksamhet är därförnödvändig. Vi har tUl årets riksdag återkommit med motioner om de mindre ochmedelstora företagens problem, och i dem belyses bl. a. servicefunktionerna,produktutvecklingen och även kredit-och kapitalfrågor för den här gruppen avföretag. Dessutom har ju till årets riksdag utlovats en proposition medanledning av vad delegationen för mindre och medelstora företag föreslagit omutökad företagsservice. Fler tillfällen kommer således att beredas attdiskutera de mindre och medelstora företagens problem under vårriksdagen, ochjag nöjer mig därför med dessa korta påpekanden. Jag har tillåtit mig att referera tiU vårtnya partiprogram i det här anförandet. Jag viU avslutningsvis peka pä enbärande idé i det; det dubbla greppet. Med det menar vi att det går att förenakravet på ekonomisk tillväxt med krav pä utjämning, medbestämmande och socialtansvar - ja, att dessa båda krav rent av förutsätter varandra. Vi vill stimulera människor att ta initiativ och ansvar inäringsliv och samhälle. Och vi vill inte bara det utan också att en pohtikförs som gör att människoma finner det meningsfullt och lönsamt att engagerasig. Mot det ställer vi bestämda krav på företag för atttillgodose löntagarnas rättmätiga behov av insyn och medinfiytande, men ocksäett socialt ansvarstagande för de anställda. Vi tror att värt program visar hur vi principiellt villangripa den här besvärliga avvägningen och ocksä anger depraktiska fra mgå ngsväga rna. (): ' Herr talman! Frän talarstolen i gamlariksdagshuset hksom från denna talarstol har jag och många med mig frånmoderata samlingspartiet gång efter annan erinrat om värdet av ettkonkurrenskraftigt, expanderande, lönsamt näringsliv som en av de viktigasteförutsättningarna för sysselsättning, framåtskridande och välstånd. Vi harerinrat om att det svenska näringslivet från allra första bögan byggts upp avsmå företag och att de mindre och medelstora förelagen inom industri, handel,hantverk, serviceyrken och jordbmk alltjämt utgör en betydande del av vårtnäringsliv. av den totala industriomsättningen återfinns i företagmed upp till 100 anställda, och ungefär 1,3 miljoner människor har sin utkomstfrän dessa företag. Såväl företagarna själva som de anställda i dessa företag har gjort allt för att utveckla dem. småföretaghar ocksä vuxit och blivit stora företag. har det emellertid skett en markantdämpning av hela näringslivets investeringsvilja, av näringslivetsutvecklingsvilja en försämring av lönsamheten och självfinansieringsförmågan.Den extrema kreditpolitiken med inslag av direkta restriktioner ledde tilllikviditetsproblem och en markant uppgång i antalet konkurser och företagsnedläggelser.Härtill kommer också den i våra massmedia ofta förekommande företagsfientligaattityden. Detta har skapat oro och misstämning, och mänga har tyvärrförlorat förtroendet för den förda näringspohtiken och tron pä framtiden. Deinstrument regeringen använt sig av i den s, k, aktiva näringspolitiken är delsvissa selektiva åtgärder punktinsatser som kanske hjälpt på ett ställe menförsvårat eller stjälpt på ett annat, dels ständigt återkommande höjningar avföretagens sociala avgifter, ATP-uttag och den allmännaarbetsgivaravgiften. Resultatet har blivit orimligt höga priser för konsumenternapå så gott som alla svenska varor inte minst livsmedel och dessutom enregistrerad öppen arbetslöshet pä ca 100 000 människor enhgt räkningen idecember 1972 och ytterligare ca 300 000 människor i dold arbetslöshet människor som är sysselsatta utanför den reguljära arbetsmarknaden och vilkaslöner och ersättningar indirekt till stor del skall betalas av de pä denreguljära marknaden sysselsatta. Detta kan ju inte precis stimulera tihnyföretagande eller till ökad satsning och inte heller till några speciellainsatser från dem som arbetar pä den ordinarie marknaden, HärtiU kommer denfinansiering av vissa statliga företag och institutioner som snedvriderkonkurrensen till de privata företagens nackdel. har relationerna mellan regeringen ochriksdagsmajoriteten ä ena sidan och näringslivet å andra sidan varit pätaghgtansträngda. Frän näringslivets organisationer har upprepade gånger kraftigtutformade framställningar gjorts till regeringen och om en omläggningav den ekonomiska pohtiken, en annan näringspolitik i mera företagsvänligriktning. Specieh uppmärksamhet har frågan om den s. k. löneskatten fått.Regeringens utspel med förslag om fördubbling av löneskatten frän 2 fr. o. m, 1973 ledde till en rad spontana protestuttalanden frännäringslivets sida. Kulmen utgjorde det stora offenthga protestmöte som höllspå utanför mot löneskattensfördubbling. Den socialistiska riksdagsmajoriteten svarade dagen därpå medbeslut om fördubblingen, detta trots att regeringen var medveten om vilketstatsministern också bekräftade i replikskiftet med -attdenna form av skatt drabbar vissa företag orättvist. Den slår allra hårdast motde mindre och medelstora företagen och specieht mot de arbetskraftsintensivaserviceföretagen och deras anställda. Resultatet av denna skattepolitik stimulerar eller tvingarmänga företag tih ytterligare friställningar eher permitteringar. genomfördes ytteriigare en konferens med representanter för olikaföretagstyper, och vid den konferensen uttalades åter att näringspolitikenmåste stimulera lusten atl arbeta. Den måste stimulera skapandet ochutvecklandet av företag. Den måste inriktas på att främja lönsamheten 12 protokoll 1973. inom näringshveti dess helhet. Endast lönsamma företag kan ge säker och varaktig sysselsättningoch goda löner. En avveckling av löneskatten och en sänkning av ATP-avgiften ärmed hänsyn härtih angelägna åtgärder. anordnades så en "Företagets dag"i med deltagande av bl. a. de fyra demokratiska partiledarna. Ocksådå hemställdes om att man skulle ompröva beslutet om löneskatten. Problemen aktualiserades pä nytt vid enföretagarkonferens här i för mindre och medelstora företagare, därman inte alls var hka övertygad som finansministern om den kommande konjunkturuppgången. frågar sig mänga om regeringen inte anser att dennasektor inom svenskt näringsliv har någon betydelse vare sig församhällsekonomin eller för sysselsättningen, i all synnerhet som det i denframlagda statsverkspropositionen föresläs ytterligare pålagor på företagen,avsedda att finansiera nya reformer. De föreslagna reformerna är i och för sigangelägna, men vi vänder oss mot att finansieringen huvudsakligen skall skegenom nya pålagor på näringslivet och pä företagsamheten. Faktum är att denmindre och medelstora företagsamheten drabbas särskilt hårt av regeringens ochriksdagsmajoritetens kallsinnighet i detta fall, och jag kan inte förstå varförden delen av näringslivet inte kan få möjligheter att arbeta under sammavillkor som övriga delar av svenskt näringsliv. Jag tillåter mig bara erinra omt. ex. beskattnings-, utbildnings-, konkurrens-, arbetslöshets-,finansierings-, kredit- och semesterproblemen för den här gruppen. Som riksdagsman och företrädare för denna företagsamhetsintressen skall jag förvisso inte ge upp hoppet om en vändning till det bättre.Måhända blir höstens val utslagsgivande i det avseendet. Helst skulle jag dockse att den politiska fronderingen finge vika för ett realpolitiskt malmedvetetsamförstånd partierna emellan i dessa för rikets välfärd så viktiga frågor. Jagdjärves därför hoppas att behandling av den långa rad avföretagarmotioner som inte bara jag utan en ansenlig skara ledamöter väckt i ärskall behandlas mera välvilligt . Det skulle föra för långt att ta upp alla motionsyrkandentill granskning . De flesta är dessutom välbekanta. Några centralayrkanden förtjänar kanske dock att nämnas, t. ex. avskaffandet avkonkurrensbegränsningar som gynnar offentliga företag och av de snedvridningarsom eventuellt kan förorsakas genom verksamhet - jagtänker då, herr talman, speciellt på anslagen till ytterligare en skidfabrik iNorrland, där vi redan har tre, som har problem med avsättningen. Jag tänkerdessutom på de skyddade verkstäderna och på Allmänna förlaget ochtvätteribranschen osv., vidare på skapande av ökade länemöjligheter försmåföretagen, avskaffande av den faktiska sambeskattningen för rörelseidkare,borttagande av löneskatten, i varje fall inom stödområdet till att börja med,införande även rättvis och jämhk definition på begreppet arbetslös företagare,ökad förståelse för ungdomens yrkesutbildning och läriingsutbildning, slopandeav energiskatten, m. m. Mångabetecknar sådana ständigt återkommande krav som tjat och avfärdardem därför utan motivering, men tjatet måste betraktas som ett motiv i sig. Detär en konsekvens av ett länge känt och synnerhgen starkt behov hos främst denmmdre företagsamheten, som i varje fall enligt min uppfattning är av storbetydelse för vårt samhälle och vars företagare och anställda bör ha sammarättigheter som övriga medborgare. Fär jag så, herr talman, nämna några ord omregionalpolitiken jag tror jag har kvar av den angivna tiden. De svära struktur- och befolkningsproblemen i stora delarav norra sammanhänger med den alltför snabba folkminskningen ibasnäringarna: jordbruk och skogsbruk. Dessa näringar är i hög grad beroende avstatsmaktemas politik för sin utveckling. Särskilt i norra kan man seavigsidorna av den socialdemokratiska politikens inriktning; att antaletverksamma i dessa näringar snabbt minskar. Vi i moderata samlingspartiet är klart medvetna om att ettviktigt led i lokahseringspolitiken måste vara ett bättre stöd till jord- ochskogsbruk även till kombinerade jord- och skogsbruk och specialodlingar.Någon risk för att ett ökat stöd rill jordbruket i dessa bygder skulle medföramärkbara överskottsproblem finns inte, eftersom produktionskvantiteten ärförhållandevis hten. Trivseln i bygden skulle öka för alla genom etthvskraftigt jordbruk. De förbuskade åkrarna ger ett beklämmande intryck. Detskogsvärdsprogram som finns i norra bör också omgående bh föremål föraktiva insatser från statens sida. Det skulle verkligen ge meningsfull och pålängre sikt för landet lönsam sysselsättning över hela stödområdet. Det gerökade arbetstillfällen i skogsvärd och skogsavverkning just i de glesbygder därdet annars är svårast att skapa nya sysselsättningstillfällen. Vår export avskogsprodukter skulle kunna öka starkt genom en kraftfull satsning päskogsvård. Virkesbrist hotar delar av norrländsk skogsindustri. Även ur dessasynpunkter är en satsning på ökad skogsvärd angelägen. Jag hoppas att värregering fullföljer de halvt om halvt utlovade åtgärder varom stalsverkspropositionenberättar. När man talar om eller rättare sagt omstödområdet kan jag som norrlänning inte annat än beklaga dentrepartiöverenskommelse som träffats angående bensinskatten och bilaccisen ochvarmed man övervältrar en del av kostnaderna för det prisstopp, som irealiteten egentligen inte är något prisstopp, pä invånarna i de delar avlandet, som har de längsta avstånden, som drabbats av indragningar av denkollektiva trafiken och där man följaktligen har det största behovet av bil försin försörjning och för sitt uppehälle. Denna överenskommelse rimmar illa medden av samtliga demokratiska partier antagna regionalpolitiken. Låt mig till slut ocksä få uttrycka den förhoppningen attmoderata samlingspartiets motion liksom de motioner, som jag med flera väckt, isyfte att förbättra sysselsättningen och utvecklingen inom stödområdet vinnerförståelse vid utskotts- och riksdagsbehandling. Jag tänker på förslagen omtrafikpolitikens samordning med lokaliseringspolitiken, om en omedelbarjustering av taxorna för såväl person- som godstrafiken pä både SJ ochinrikesflyget, om transportstödet, om en effektivare marknadsföring avnorrländska varor, om utlovade åtgärder i Vindelådalen, om utnyttjandet avturistanläggningar under lågsäsong för konvale- scent- ocheftervård av sjuka människor, om angelägenheten av skepp-ningar över de norrländskahamnarna året om, om återinförandet av lotsning frän och flera andraförslag för utvecklingen i stödområdet. Jag har, herr talman, redan håUit på längre än beräknat,och jag ber om överseende härför. Låt mig därför sluta med en vädjan tiU justitieministern,som tyvärr inte är närvarande, att den av stödda och avGävlepoUsen delvis friviUigt bedrivna, mycket värdefulla ungdomsverksamheten iGävle kan fä fortsätta. HerrSVENSSON i (vpk); bjuds folket i Sverigepå stort skådespel av staten. Det är vid remissdebatterna.