prot · FW09108 · 1973-12-31 00:00:00 — Trots utspelet frän sida om den störstasocialiseringsaktionen i historien har hela den borgerliga pressen nu fält munhäftasedan avslöjade sig som socialiseringsanhängare det gäller välbara i den här speciella frågan. Det är inte jag - det vill jag säga - sombetecknar som socialiseringsanhängare, ej heller är som har betecknat er som så. Kvar i detpolitiska ammunitionsförrådet finns väl förutom diskussio- Den ekonomiska politiken rn. Nr 108 nen om arbetslösheten frågan om prisutvecklingen och naturligtvis Jag vill säga några ordom prisdebatten, och jag gör det utifrån 4 iuni1973 " j " tidigare. Detfinns ju förklaringsgrunder även till prissteg- -------------------- ringarna,om man nu inte har den mycket bestämda uppfattningen att en Denekonomiska socialdemokratisk regering skall,till skillnad frän alla andra regeringar oavsett partitillhörighet, kunna lyfta sig själv i håret - acceptera lönehöjningar,acceptera inkomstförbättringar, acceptera prishöjningar utifrån, men hållanågot slags prisstopp här hemma i . Om jag ser pä utvecklingen både och under de senasteåren, så skäms inte utvecklingen i värt land för sig i jämförelse medförhållandena hos andra likartade nationer. Vi har haft en prisstegring på2,frän januari till maj. En del av detta, ,är en följd av att vi i den här kammaren har tagit beslut om höjda varuskatterpå öl, vin, sprit, tobak och personbUar; det slår igenom i prisbildningen. Närjag jämför med utvecklingen i världen, sä visar det sig överraskande nog, omjag tar perioden , att av länderna ,, , , , , , ochUSA så har lägre prissteg-ringstakt än , medan alla de andra harhögre prisstegringstakt. Jag kan gä närmare i tiden och ta 1973, som är den senaste fullständigt redovisade månaden, och bilden är densamma.Amerikanerna har haft en något lugnare prisstegring, ligger därefter,och alla de andra har haft större prisstegringar. Gör jag ett försök att ta medapril i den här jämförelsen, fär jag visserligen utesluta ochFrankrike, där siffrorna inte är tillgängliga. Men då visar det sig attprisstegringstakten i och är på tiondelen likartad och lägst,medan de andra länderna ligger högre. Detta föranleder en folkpartistisk tidning att säga:"Man vill helst inte diskutera prisstegringar ifrån regeringens sida. Dethar t. o. m. gått så långt att inte vill medge att ijämförelse med andra länder skulle vara särskilt missgynnat när det gällerprisernas höjning." finns det en och annan tidning även på oppositionssidansom jag höll på att säga av misstag, men det kanske jag inte skall säga, fördet kunde vara orättvist skriver som så: "Sverigesstörsta konkurrenter leder starkt inflationslistan.----------------------- För Sverigesdel tycks det ovanliga inträffa, att vi kommer ganska långt ner påinflationslistan. har haft eninflation på medan resten av legat på "c:a 10 procentliksom de större länderna på kontinenten." Det är som ger denna sanningsenligabeskrivning. Har man varit ärlig och hyfsad i sin redovisning skall mansjälvfallet även från finansministerns sida ha ett erkännande för detta. Det kan också vara rimligt att med några allmännakommentarer se på prisutvecklingen som ett problem. Vi har dragits med den här prisutveck lingen helt enkelt därför att ingen nation är beredd att genomlida den svältkur som en depression, en massarbetslös het och en standardsänkning skulle innebära. Är man beredd att ta det, då får man som en följd därav också prissänkningar. Prisstegringskurvan kan ibland gå i febertopp. hade vi en Nr 108prisstegring som var ett par, lugnare än den internationella. Mind-ieen len Jag tillät mig att i en offentlig debatt på . . . .g,--, säga attkan vi hålla oss i en normal prisstegringstakt pä mellan 2 och 3----------- procent,med de ambitioner vi har i fråga om sysselsättning och med den en ekonomiskafria lönebildning som vi accepterar, vilket smittar av sig i form av politikenm. m. kostnadsstegringar och prishöjningar, sä fär vi vara nöjda. Det blev ettförskräckligt liv efter det uttalandet. Jag skändades i den gamla ,för jag skulle gubevars ha sagt ifrån att här skall det sannerligen inte blinågon prisstegring, alldeles oavsett vad som händer med kompensation tilljordbrukarna över livsmedelspriserna eller med lönehöjningar förlivsmedelsarbetare, transportarbetare och servicepersonal. Som sagt kan prisstegringskurvan ibland gä i febertopp,och den gjorde det alltså , är vi inne ,och 1970-talets prisstegringar visar ganska dystra perspektiv. Jag redovisadedet här i det internationella sammanhanget. Vi har talat om fem å sexprocents prisstegring hos oss, och ändå ligger vi i den absoluta botten vid eninternationell jämförelse. Det här oroar alla nationer, och många ordinationer - iregel av ganska dubiös karaktär ser dagens ljus. Jag har under de senasteveckorna, när jag talat och debatterat offentligt, fått en del rekommendationer.Tyvärr har jag inte fått någon som jag anser vara sådan att man egentligenkunnat allvarligt fundera över den. En rekommendation som gärna framförs, framför alltbland de skolade ekonomerna, är att vi skall tänka efter om vi inte skulle varaframme vid en revalvering. På det sättet skulle man ta ner prisstegringen överimporten men vi skulle naturligtvis också försämra exportindustrinsmöjligheter, försämra dess vinster och inkomster som de ter sig. Det härtror jag är lätt att säga men rätt svårt att genomföra. Jag är alldelesövertygad om att hur lätt man vid skrivbordet och i studerkammaren än kan sittaoch konstruera program för en revalvering, sä torde det inte vara särdelesmånga sorn blir entusiastiska inför tanken på vad en revalvering egentligeninnebär - dvs. att man skulle ta av företagarna en del av de exportvinster somde har. Om vi skulle få en viss, billigare import sornsjälvfallet skulle vara hälsosam för konsumenterna, blev nog inte vår oskyddadehemmamarknadsindustri jag tänker här på t. ex. textil- ochbeklädnadsindustrin - så särskilt glad över att möta ännu härdare konkurrensutifrån. Vi har ju inga tullar längre. Vi laborerar inte med dem utan är i färdrned att i rask takt avveckla alla sådana handelshinder. I en del offentliga debattersom jag deltagit i, där en och annan nationalekonom av facket har lanserattanken pä revalvering, har vederbörande snabbt och hårdhänt återförts tillordningen av de närvarande industrirepresentanterna. Tro därför inte att det ärnågon lysande genväg att komma till rätta med problemen. Då kan man säga: Låt statskassan ta kostnadsökningarna.Låt statskassan betala matpriser och vad det kan vara fråga orn. Krav har som bekant också framförts om att statskassan skulle betala hyresstegringar- na. Jag tror inte på den lösningen heller. Eller någon kanske säger slopa momsen på matvaror. Det har sagts från denna talarstol . Den ekonomiska politiken m. m. tanken ärjag emellertid klar motståndare till. Jag tror det var som sadeatt vi subventionerar mjölkprodukter och vissa andra livsmedelfrän jordbruket. Ja, det är en given följd av att vi har infört ett prisstopp,sorn hindrar jordbrukarna frän att ta ut sitt avtalsenliga tillskott viaprisförbätlringar. Följaktligen har det inte varit något annat att välja pä änatt låta statskassan betala. Skall vi fortsätta med det? Ja, vi har en utredning som nuhåller på att fundera på den saken, och där har man i sina direktiv i uppgiftatt överväga om vi skall slå in pä något av en partiell eller mera dominantlågprislinje, som - det skall vi vara på det klara med - betyder merasubventioner och större utgifter för statskassan. Jag föredrar tveklöst denvägen där vi subventionerar bort en del av prisgenomslaget på matvaror framfördet s. k, partiella slopandet av momsen, därför att slopande av momsen för medsig en alldeles omöjlig organisatorisk situation både för handlare och andra.Det skulle komma att medföra att vi öppnar dörrarna för att köra sönder det ioch för sig rikliga skattesystem som momsen innebär. räcker statskassan precis så långt som svenska folketär berett att förstärka den, I ett konjunkturläge där all sakkunskap pä ekonominsområde börjar tala om inflationsrisken som ett spöke som knackar på dörren, enoch annan talar också om att Koreainflationen stär bakom knuten, torde ingenmed känsla för logik och med kännedom om ekonomiska sammanhang rekommendera ensvag finanspolitik. Med en statsuppläning pä 7,2 miljarder innevarande år och5,7 miljarder nästa budgetår - utan hänsyn till de extra påslag somregelmässigt blir ofrånkomliga; vi har ju erfarenhet av att siffran förupplåning som redovisas för kommande budgetår alltid brukar vara i underkant -torde finanspolitiken inte ge utrymme för några vidlyftigheter. Med denstatsuppläning som jag här angivit och med allt starkare krav på ökadeupplåningsrnöjligheter för svensk företagsamhet, enkanneriigen de små företagen- vi diskuterar ju dem praktiskt taget var och här i -går det helt enkelt inte ihop att låta den statliga upplåningen breda ut sigytterligare. Jag återkommer sedan till tal pä årsstämman.Vi behöver politisk ärlighet och hederlighet i debatten, sade , ochhan var inne på det också. Ja, följ upp den sentensen! Det kommer attkräva återhållsamhet i oppositionens publikfriande utdel-ningsverksamhel, somäven och hans parti är med om att bedriva. Svårare är inle dagensproblem än att slutsatserna är ganska givna. fick vi här ett skatteutspel frånmittenpartierna. Jag läste med stort intresse vad den presumtive ledaren förregeringsalternativet, dvs, , sade till svenska folket. Först och främst skulle man ta bort momsen påbaslivsmedlen. Momsen på livsmedlen ger 4,4 miljarder iskatteinkomster. Låt säga att man behåller momsen på allt det där som inte ärsä viktigt. Det är till att börja med rätt svårt att hitta allt det där sominte är så viktigt - det kan vara speciella konserver och liknande. Jag vill gåså långt att jag säger att av alla livsmedel är vikliga: potatis,bröd. kött,fläsk, korv, mjölk, smör, margarin, osv. Ett slopande av momsen päbaslivsmedlen alltså på tre fjärdedelar av livsmedelssektorn kostar dä 3miljarder kronor. Vidare, säger , skall vi införa ettinflationsskydd i skattesystemet. Diskuterar vi en prisstegring på -och det torde vara ganska realistiskt - betyder det 1,1 miljarder iskattebortfall för statskassan. Vi skall ha en väsentlig lindring av marginalskatten,säger , och då talar han självfallet även för räkning.Skall rnan göra en väsentlig sänkning av marginalskatten - jag har haftanledning att fundera pä det 1970, 1971, 1972 och 1973 - torde man få varaberedd att satsa omkring 3 miljarder. Här ställer man alltså ogenerat ut skattesänkningslöftensom vid ett enkelt överslag visar sig kosta 7 å 8 miljarder. Och när reporternfrågar hur det här skall täckas, svarar den presumtive statsministern: Det ärklart att i det länga perspektivet mäste rnan tänka pä att skaffa inkomster,men i det korta perspektivet har vi inte ansett det nödvändigt att nu anvisanågra finansieringsställen. - Ett statsmannauttalande som på sätt och vissätter betyg på det kommande alternativet till den socialdemokratiskaregeringen! Ytterligare några ord om den så intressanta skattefrågan. Jagär övertygad om att den kommer att diskuteras i dagens debatt, och jag bör välrimligtvis säga något orn den, även om jag blir mycket återhållsam på denpunkten. I den interpellationsdebatt vi hade för några veckor sedansade jag att uppslaget från löntagarhåll att växla löneprocent tillskattesänkning via arbetsgivaravgiften är intressant. Det är så intressant attdet finns anledning att diskutera det, när nu löntagarna framfört del - deltaär nämligen inte finansministerns påhitt utan frågan har aktualiserats frånlöntagarhåll. Uppslaget bygger, kan man säga, pä samma premisser som det beslutdenna riksdag fattade , men med den väsentliga skillnaden attföretagarna den gången var avtalsbundna; nu är avsikten från löntagarnas sidaatt man skulle ta upp denna diskussion i samband med avtalsrörelsen ochföljaktligen ha möjlighet atl växla lörieprocent mot skattesänkning. Det måste, mot bakgrund av vad jag har sagt. i alltväsentligt bli en fräga om omläggning och växling inom ramen för en oförändradfinanspolitik. Jag lade märke till alt i sitt inlägg gav enantydan om - lät vara att han gjorde del t"örsiktigt - att del är möjligtatt detta förslag är något atl diskutera. Och jag märkte inte sammairritation och irpphet.sning fiån och sida som när vidiskuterade donna fråga vid inlcrpellationsdebatten . En iiiterriationcll liögkorijurrktur lever vi i och harframför oss. Skall jag tro , som sade att 1973 blir ett bra åroch 1974 ännu bättre, så har väl lr;rn bedömt det hela sä, att den härhögkonjunkturen räcker framöver och iiiähärida accentueras motslutet av 1973 och . Vi harunder deiiiia tid all avläsa en internationell prisstegring - i alla Den ekonomiska fwUtiken m. m. Den ekonomiska poUtiken m. tn. de länderdär vi säljer och köper - som ligger på mellan . De fackligaförhandlarna för naturligtvis sitt resonemang från dessa utgångspunkter. Dekommer att säga att en del av vår lönehöjning går bort på grund avprisstegringarna. Visserligen skulle man, om man var riktigt noga, säga: Omschejkerna i och tar hem stora pengar på sinaoljeleveranser är det sakligt förtvivlat svårt för oss att kompensera oss fördet bortfall i vår ekonomi som det innebär. Men jag är inte alls överraskad omförhandlarna anser att lönlagarna bör ha kompensation för prisstegringarna.Eftersom finansministern har lagt fram en kompletteringsproposition med ettganska optimistiskt antagande om den ekonomiska tillväxten bör väl löntagarnafå del av den också. Sedan är det på det sättet alt skatten tar en del avlönehöjningen. En enkel addition av dessa faktorer visar att det finns risk föratt utbud och utspel blir höga, onyanserat höga, i själva förhandlingsläget. Jag skall inte utveckla det hela vidare, men när jag harlyssnat på de fackliga företrädare som fört fram dessa krav har jag gjort denreflexionen att en sådan här omväxling bl. a. skulle ha den fördelen med sigatt utspelet rent lönemässigt skulle kunna tas ned icke oväsentligt, även om -det är jag beredd att erkänna oreserverat priseffekten är densamma ochkostnadseffekten för företagarna i själva verket skulle vara densamma elleroförändrad. Jag skall inte utveckla det här längre, men jag anser attdet vore fel av en finansminister att avvisa ett sådant här förslag när det tasupp. Jag sade i interpellationsdebatten: Får jag här en enig löntagarfront somär beredd all växla om löneprocent till arbetsgivarprocent och därifrån få enskattesänkning så är själva utspelet så intressant att man bör fundera över detoch diskutera det. Jag tillät mig att säga: Jag vill se den regering som skulleavvisa en sådan diskussion. De uttalanden jag gjorde i den debatten har därefterföranlett en mycket onyanserad debatt i pressen. Där heter det: Vad är det förhemlighetsmakeri som försiggår i ? - Det försiggår ingethemlighetsmakeri alls. Jag gör följande reflexion: Sedan oppositionensföreträdare har ropat på stabiliseringskonferenser och inkopplandeav arbetsmarknadsorganisationerna i en diskussion om den framtida ekonomiskautvecklingen i avseende på skatter, löner och priser är de nu av denuppfattningen att det här är något mystiskt', hemligt pä gäng. De som betthärom har faktiskt blivit delvis tillgodosedda i och med den heltförutsättningslösa diskussion om dessa frågor som skall äga rum medarbetsmarknadsorganisationerna och näringslivets organisationer. Fru andre vice talmannen har skrivitett offentligt brev till mig, som hon snabbt sprang till tidningarna ochpublicerade. Jag läste det först i tidningarna och fick det sedermera till migsjälv. I det brevet frågar hon om inte finansministern vill släppa ut desiffror på eventuella förslag sorn finns i i avseende påtänkta skal tesänkningsal terna tiv. Jag skulle gärna vid det här tillfället vilja svara fruNettelbrandt med att säga att det inte finns några alternativa skatteförslag ifinansdepartementet. De kan bli aktuella först när finansministern ochregeringen bakomhonom - har kommit fram till ett ståndpunktstagande i själva principfrågan.Frågan är ju så till ytterlighet preliminär att jag inte vet om det överhuvud taget finns enighet bland fackorganisationerna och mellan de olika intresseorganisationerna.Detta är en av förutsättningarna. Om det råder enighet och föreligger en sådanönskan, kan det göras upp ett förslag. Det förslaget mäste dä hafinansministerns och regeringens accept, innan det kan presenteras - annars ärdet ju helt meningslöst. Jag har en viss erfarenhet från fjolåret. När det ladesett förslag orn en skattereform på bord beställde fru vice talmannenett eget förslag på egna förutsättningar, som jag tyckte var helt uppåtväggarna. Lojala och tjänstvilliga som vi är fick emellertidfinansdepartementets tjänstemän utarbeta ett förslag enligt fru talmannensförutsättningar. När detta förslag sedan blev offentligt gav jag ut ettTT-meddelande, där jag påpekade att det inte var något förslag som hade auktoriseratsav finansministern och regeringen, utan att detta var ett beställningsarbetesom hade beställt och som stod för hennes räkning.Detta uteslöt dock inte att vi därefter fick läsa siffror såsom "siffermaterial"!Jag vet inte orn det bakom ett sådant här agerande kan ligga någon specielltpolitisk tanke på att man skall ta poäng. Det finns inga skatteförslag förränden dagen då regeringen och finansministern ställer sig bakom ettskatteförslag. - Detta är följaktligen mitt svar till hennes brev. När jag nu har presenterat hur den finanspolitiskasituationen ser ut, hur den statliga upplåningen ser ut, hurkonjunkturperspektivet ser ut, vill jag, herr talman, i medvetande om attriksdagen ogillar hårdare ingrepp pä kreditpolitikens och penningspolitikensområde, till detta lägga ytterligare en omständighet som jag anser tillhöra detmest orimliga som oppositionen har presterat i en politisk debatt det äroppositionens motförslag till årets budget. Jag har ställt hela denna sammanställning tillförfogande för oppositionspartiernas kanslier. Tyvärr gick det inte att göradetta förrän , eftersom jag inte själv förrän under gärdagenhade haft tillfälle att gå igenom materialet. Här ligger det överbud påregeringsförslaget som varierar frän 2,5 och upp till nära 4 miljarder kronor.Och inte nog med det; det är förslag som skulle drabba kommunerna medväsentliga skatteförluster. eleganta skattesänkningsförslag skulleta ifrån kommunerna 860 miljoner i skatteinkomster. Något sådant går ju inte,om man inte är beredd att från statskassan kompensera kommunerna. När jag talar om dessa belopp: från 2,5 miljarder och upptill nära 4 miljarder ligger dess bättre i botten, i toppen, och ligger sin vana trogen där mitt emellan - harjag tagit med även förutsättningen, dvs, statskompensation till kommunerna förett bortfall av skatteinkomster. Detta är de sedvanliga överbuden som skall läggas till detspritt sprängande nya skatteutspelet. gör sig visserligen baratill tolk för mittenpartierna, men det är ju rnittenpartiernas politik som är Den ekonomiska politiken m. rn. Nr 108 alternativet - får varamed och rösta för detta alternativ den " °' ° ®" något, inflytande pä utformningen. 4 iuni1973 " " "" "'" "' krampaktigt försöker ena er om allmänna, till -------------------- intet förpliktande uttalanden skulle man kunna ta upp bara en fråga Denekonomiska sådan som den här: I hans partis skatteulspel tar man i m väsentligt pä skattesidan bortinkomsterna frän statskassan och de Pä mittensidan är det överbud i fräga om reformer. Det blirintressant att se hur ni skall kunna förena er i denna konkreta fråga, som intebara är ett allmänt tal av den karaktär som presteras pä tre eller fyra sidor ier dagsaktuella gemensamma deklaration. Vi har, ärade kammariedamöter, en fullkomlig verifikationpå det fullkomliga statsfinansiella vansinne - det är ett hårt ord - som hargripit oppositionen, när den eggad av gallup känner vittringen avregeringsinnehavet i näsborrarna. skall rnan inte önska någon människa någotont, inte ens sina politiska motståndare, men nog har man en känsla av alt detvärsta som skulle kunna hända er vore om ni tvingades äta upp den soppa som nihäller pä att spotta ihop i era offentligt utgivna förslag. Jag är ledsen, herr talman, att jag har hållit pä sälänge, men det är kanske ytterligare några synpunkter i de tidigare inläggensom jag borde kommentera. Det fanns väl inte särdeles mycket nytt i dem - detvar mera en repetition på vad vi har hört mänga gånger tidigare. För att inte ta upp tiden för den kommande debatten ikammaren skall jag rekommendera er att läsa den nya , där en professor i nationalekonomi utförligt redovisar vad som harhänt och 1972. Att han i långa stycken kommer påsamma linje som jag gjort mig till tolk för i mina inlägg i de ekonomiskadebatterna menar jag inte gör artikeln mindre läsvärd. Men vill man ha envetenskapligt underbyggd redovisning har man den faktiskt där. Går ni hem ochläser den på er kammare får kanske ~ men det är väl att hoppas pä för mycket -de två förlorade åren inte samma utrymme i de kommande debatterna som de har hafthittills. Jag nämnde kanske att det var ett intressant medgivande avherr när han nu tycks vara inne på att det där med att växla omlöneprocent och arbetsgivarprocent ändå är värt att undersöka. Han har slutitupp på min sida ungefär pä samma sätt som när det gällde AP-fonderna. Och dethar väl sina särskilda förklaringar. Vi skall titta på detta heltförutsättningslöst. Är det klokt, skall vi vara med om att genomföra det; gårdet inte är det bara att konstatera att det inte blev någonting av det. Men låt mig göra klart på en enda punkt: Det kan aldrigbli fråga om att ställa den svenska vid sidan om beslut. Detta harinsinuerats i den borgerliga pressen . När ett förslagläggs fram för är suverän att ta det eller förkasta det.Även här har man demokratins spelregler. Jag kan inte inbjuda varendariksdagsman till för att diskutera med mig hur ettskatteförslag skall utformas. Blir det ett skatteförslag - jag resonerar frånden hypotesen, men jag kan också resonera från hypotesen att det inte blirnågot förslag - rnäste det ändå utformas i departementet under ledning avden minister som har ansvaret för detta och sedan underställas Nr 108 Sedermera är det som har att ta ställning till Måndaeen den Jagerinrar mig att när jag och en gäng ------ --------- pa tu man hand kom fram till en skatteuppgörelse serveradejag denna Dolitiken m rn uppgörelse för mina partivänner och herrHedlund för sina. Hedlundspartivänner tyckte att det var ett bra och klokt förslag och sade att dettakommer vi att rösta för i . det.Skulle vi komma fram till ett förslag, där man har anledning tro att det finnsriksdagsmän som är överens med och står bakom dem som gör uppförslaget, så blir det också ett riksdagsbifall. Så enkelt fungerar det. Det är bara löst prat allt detta om hemliga funderingar, hemliga konspirationer, hemliga siffror som kastas över och att riksdagenär maktlös och ställs utanför. Den här avgör hur skattenskall se ut och hur den skall se ut framöver. den alltid att göra. Den har ju, som det har sagts tidigare, de möjligheternaenligt grundlagen, och ingen människa har ifrågasatt något Jag tror att det var som tillät sig att sägaatt när det gäller arbetsmarknadspolitiken var det en annan socialdemokrati pä1930-talet. Då angrep man sysselsättningssvårigheterna för att tillsammans medbondeförbundet dem. Visst gjorde vi det. Vi lyckades i enöverenskommelse mellan det socialdemokratiska partiet och bondeförbundet taner arbetslösheten från i medeltal i början pä till 10procent i slutet pä . Den arbetslöshet vi talar om nu häller sig pä2,under det sämsta /underhögkonjunkturen. Det är en helt annan situation. Att vi redovisar arbetslöshetberor helt enkelt på att vi nu tar hand om människor som vill arbeta på ettsätt som ingen kunde föreställa sig. Sådanaenkla klyschor i det historiska perspektivet bör följaktligen sig från. följer med en bit på vägen och tarupp frågan om partiernas kris och säger: Har vi en Glistrup som stär och väntaräven på oss?