prot · FW0994 · 1973-12-31 00:00:00 — Som ett led i strävan att underlättabostadsanskaffning har rätten till bostadsanskaffningslån med statlig garantiutvidgats till att också gälla kontantinsats vid köp av eget hem. Därigenomtorde utsikterna för de anställda vid omlokaliseringsmyndigheterna att skaffa en bostadav önskad typ på rimligt avstånd frän arbetsplatsen vara betydhgt gynnsammareän de nu är i . När det sedan gäller avyttring av nuvarande bostad iStockholm kan detta naturhgtvis i vissa fall vålla problem. Man måsteemellertid komma ihåg att försäljningen av bostaden inte behöver ske på dagensamordnat med myndighetens flyttning. Om en tjänsteman som fått bostad försitthushäU på den nya orten eUer i dess närhet vUl uppskjuta inflyttningen får hanenligt "omlokaliseringsavtalet" skäligersättning av staten för den särskUda hyreskostnad som han drabbas av. Lägger man härtill den tid som återstår tUl dess de flestaflyttningarna skall ske torde det finnas rådrum för försäljning också av mindreattraktiva bostadsobjekt i , varför jag inte kan finna att staten börvidta ytterligare åtgärder. Mot bakgrund av vad jag här kortfattat redogjort för anserjag mig med fog kunna påstå att personalfrågorna i samband med omlokahse-ringenhandläggs helt i överensstämmelse med andan i såväl regeringens proposition sominrikesutskottets betänkande. Omlokaliseritig av viss statlig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet HerrMUNDEBO (fp): Jag vill tacka för svaret på min interpellation.Det var ett omfattande svar, och jag tycker det är bra att vi fått en såutförlig redovisning. Min fråga gäUde vilka åtgärder regeringen kommer att vidtaför att se tUl att personalfrågorna vid omlokaliseringen av statlig verksamhethandläggs i den positiva anda som riksdag förutsatte. Jag redovisade imin interpellation en del data och omständigheter, som enligt min uppfattningtydde på att riksdagsbeslutet inte till fullo följdes i det praktiska arbetet.Statsrådet anser sig med fog kunna säga att personalfrågorna i samband medomlokaliseringen handläggs helt i överensstämmelse med andan i såvälregeringens proposition som inrikesutskottets betänkande. Jag är trotsstatsrådets omfattande redovisning och argumentering inte övertygad om atthans slutsats är riktig, att den överensstämmer med de verkhga förhäUandena, Jag skall ta upp några avsnitt i statsrådets svar. Jagkommer alltså inte att närmare gä in på dagens huvudämne, den andra etappen avomlokaliseringen av statlig verksamhet, utan begränsa mig till personalfrågornai samband med den första etappen. Det är väl naturligt att en bedömning av defrågorna kan fä betydelse också för ställningstagandet till en eventuell andraetapp. Jag vill först ta upp en allmän utgångspunkt i anknytningtill svaret. Statsrådet säger att en omlokalisering av den omfattning somriksdagen beslöt 1971 ställer stora krav på en dynamisk personalpolitik och eneffektivt fungerande personaladministration. Jo, och det isynnerhet sombeslutet i väsentliga avseenden knappast går att förena med en dynamiskpersonalpolitik och en effektiv personaladministration. Från personal politiskutgångspunkt fanns ju vägande skäl mot en omlokalisering av det slag och av denomfattning som riksdag beslutade. är emellertid detomflyttningsbeslutet fattat, och det gäller att få förvaltningen att fortsättningsvis fungera så bra som möjligt, att hantera Omlokalisering av viss statlig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet personalfrågornasä bra som möjligt, men jag menar att mera kunde och borde göras. En hten reflexion bara innan jag går över till de punkterjag tänkte behandla. Statsrådet gör inledningsvis en kommentar, där han sägeratt frågorna hanteras i överensstämmelse med såväl regeringens proposition sominrikesutskottets betänkande, och menar alltså att dessa två dokument i frågaom personalfrågornas behandling är jämstäUda. Vid en närmare granskning avpropositionen och betänkandet finner man att regeringen tog avsevärt lättare påpersonalfrågorna än vad inrikesutskottet gjorde i sitt betänkande . Detvar just genom behandlingen i inrikesutskottet som vi fick den klaramarkeringen av personalfrågornas stora vikt. Lät mig sedan ta upp några avsnitt, tiU att börja medNOM:s verksamhet. Jag redovisade i min interpeUation uppgifter från mitten avmars 1973 om att av de 143 ansökningar som nämnden dittiUs hade behandlat hade67 avslagits. Det betydde att av de sökande ålagts attflytta. Jag menade att det inte var den "prövning i generös anda",inte den flyttningsskyldighet bara "i särskUda faU" som beslutade om. Statsrådet gör nu en sammankopphng mellan NOM och SPN ochfår därigenom en väsentligt ljusare bild. Men den sammankopphngen är inteinvändningsfri. Det är ju NOM som skall besluta. Ett avslagsbeslut där betyderalltså att statsmakterna den handläggande myndigheten sagt att man skallflytta. Det är i och för sig bra att SPN är beredd att hjälpa också dem somfått avslag och att man inte utnyttjar NOM:s avslagsbeslut tiU att säga att vikan eller vill inte göra någonting. Statsrådet redogör för vad som har hänt i avslagsfaUen,vilka skäl som motiverat avslagsbesluten, och konstaterar att huvuddelen avavslagsbesluten har grundat sig på ansökningar, där enbart makes ellermakas förvärvsarbete angetts som hinder för flyttning. Detta är uppenbarligeninte skäl nog. Ansökningarna prövas och vägs av , som aUtså ofta finner attdessa skäl inte är tillräckhga. Jag vUl påminna om att i regeringens proposition 1971 bl.a. sades att "betydelsefulla skäl för att inte medfölja kan vara makesförvärvsarbete". framhöll att om det finns vägande skäl,så skall undantag göras, och som exempel på sådana vägande skäl nämnde manmakes förvärvsarbete. Jag menar att NOM borde ta större hänsyn till de sökandessituation och tUl den betydelse makes förvärvsarbete kan ha. taladeom ett "förhållandevis begränsat antal anställda" och om"särskilda fall". Man kan naturligtvis diskutera vad som menas med"särskilda fall", men det kan rimligen inte vara , och detär ju det som det gäller. Det är NOM.s verksamhet, NOM:s beslut, jag berörde imin interpellation. Vad som sedan i verkligheten händer, hur många som flyttarnär flyttningen verkligen sker, det får vi se dä. Jag ifrågasatte också om SPN hade tUlräckliga resurser.Den frågan ställde jag mot bakgrund av att företrädare för verken och förpersonalorganisationerna menade att resurserna var otiUräckUga, Jag tror attdet ligger mycket i deras bedömningar, men statsrådet tycks ju nu vara nöjd.Jag vill dä bara säga att jag förutsätter att resurserna fortsättningsvisförstärks. Det är ju först för kommande är som problemen bUr verkligennärahggande, dä omflyttningarna kommer att ske. Man kan också ifrågasätta om SPN handlägger ärendena itillräckligt generös anda. Jag är medveten om att uttalanden stundom interefereras helt ordagrant, men så här sade chefen för omplaceringsenheten vidSPN i en tidningsartikel i går. Jag citerar ett par meningar: "Nuförbereds en ny författning som skall träda i kraft den . Med den får SPNvissa pätryckningsmöjligheter vid tillsättning av nya jobb. Den innebär attifall den omplaceringssökande tackar nej tUl jobb som 'skäligen borde ha godtagits'så kan nämnden sluta att anvisa fler jobb." Och han tiUägger: "Det ärförvånansvärt att det talas så mycket om att statstjänstemän drabbas så hårt avomlokaliseringen." Skall bedömningen av vad som "skäligen borde hagodtagits" göras i den andan, dä bhr jag betänksam. Det kan knappast varaden generösa anda som riksdag beslöt om. Jag berörde också förtidspensioneringen i interpellationenoch menade att ansökningar från äldre tjänstemän som inte önskade medflyttaskulle prövas i en generös anda. NOM har ju nyhgen diskuterat medfinansdepartementet om att lätta på kraven för förtidspension före ålderi sädana situationer. NOM vUle att det skuUe ske, men statsrådets svar nubetyder att regeringen har sagt nej tiU detta. Jag beklagar det. När det gäUer bostadsfrågan har man ju två problem, delsatt skaffa bostad på den nya orten, dels att bli av med bostaden på dennuvarande orten. Det första problemet kan ofta lösas tUlfredsstäUande, bl. a.med hjälp av de speciella län som kan utgå, men ibland kan det bli en dyrarebostad, en bostad som inte är sä attraktiv som den man hade förut. Men detbesvärligaste problemet är ofta att bli av med den nuvarande bostaden.Statsrådet medger också att det i vissa fall kan välla problem men anser att dekan lösas. "Det finns ju rådrum". Det räcker inte med rådrum, herrstatsråd, det kan tvärtom vara så att en ytterligare väntan kan medföra att detblir ännu svårare att bli av med nuvarande bostad. Och slutligen de medflyttandes situation. Det är en av defrågor som mest har diskuterats . Vi har mängder avuttalanden från berörda verk, frän personalorganisationema och från andraorganisationer. Det är också en av de frågor som inte tillräckligt uppmärksammadesdä belutet togs 1971. delar dock statsrådet min uppfattning att man mästeägna särskild uppmärksamhet åt de medflyttandes situation. Men jag bedömersituationen som allvarligare och besvärligare att lösa än statsrådet gör i sittsvar. Låt mig referera vad man från TCO-S:s sida säger - det är alltså enfacklig organisation som har stor erfarenhet av dessa frågor, då man står mittuppe i handläggningen av dem. Man säger att NOM i överraskande liten grad tarhänsyn till exempelvis de svårigheter som finns på utlokaliseringsorterna attskaffa medföljande familjemedlemmar anställning. Vidare sägs attutiokaliseringen troligtvis för mänga kvinnor kommer att innebär att de kommeratt få träda tillbaka från arbetsmarknaden och bli hemmafruar. Detta kan juinte stämma överens med vad statsmakterna önskar frän andra utgångspunkter.Därför måste Omlokalisering av viss statlig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet Omlokalisering av viss stadig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet dessaproblem ägnas större uppmärksamhet. Sammanfattningsvis, herr talman, ger statsrådets svar ettintryck av att allt är bra och att det pågår ett intensivt arbete för att klarade problem som uppkommer och att man också lyckas lösa dessa problem. Men om vijämför statsrådets bUd med verkligheten finner vi att de inte stämmer överens.Statsrådet ger kanslihusets bUd, men personalen, personalorganisationerna ochfamUjerna har en annan. Låt vara att personalen, hksom statsrådet, ger en bUdfrån en viss utgångspunkt, men personalen har dock erfarenheter av enverklighet som är en annan än den som framgår av svaret. Min slutsats är därför att del behövs fler åtgärder, ettannat sätt att handlägga frågorna och mera av den generösa anda som beslutade om. Det behövs för att klara de problem som beslutmedförde. Skulle riksdag fatta ett hknande beslut, bhr sådana insatseroch en sådan anda ännu mera nödvändiga. Idetta anförande instämde (). Även om den här debatten dragit mycket långtut och och jag egentligen bara skall diskuteraerfarenheter och verksamhet pä basis av tidigare beslut iomlokaliseringsfrägan, kan jag inte uraktlåta, herr talman - jag ber omtillgift för detta - att ta upp ett uttalande av , vilket jag intetycker skall stå obemött i den här diskussionen. sade att kontakterna medpersonalorganisationerna varit praktiskt taget obefintliga. Det är fel, det ärinte alls så. Jag förmodar att han syftar på den andra etappen. Man hargivetvis haft kontakter med personalorganisationerna, och del har skett redanpå utredningsstadiet. Dessa kontakter var tydligen sä goda och så utomordentliga,att egen tidning skrev att denna utredning hadevinnlagt sig om bättre kontakter med personalen än den tidigare. Det var alltsåett mycket gott betyg, och det rimmar Ula med uttalande attkontakterna praktiskt taget varit obefintliga. Sedan säger att företagsdemokratiskaprinciper är helt åsidosatta ett mycket kategoriskt påstående. Detta sägerhan mot bakgrunden av ett sakläge som innebär vUket jag påpekade iinterpellationssvaret att vi har gett dessa organisationskommittéer, som ärparltetiskt sammansatta och där personalen alltså sitter med, beslutanderätt ivissa för omflyttningen avgörande frågor. Det gäller planeringen avarbetsplatserna, lokalerna, personaladministrationen, över huvud taget en radting som har samband med hur utflyttningen skall genomföras. Där har alltsåorganisationskommittéerna fått överta myndighetens ansvar, fått fullmedbestämmanderätt. Det är en företagsdemokratisk insats av betydande räckvidd,som jag vet ingalunda förekommer någonstans Inom det privata näringslivet - mendet väntar vi väl oss inte heller. uttalande på den punkten varalltså också fel. gör gäUande att informationen tillpersonalen har varit utomordentiigt bristfällig, och det säger han också motbakgrunden av en faktisksituation där information flödar över personalen i alla upptänkliga sammanhang,i form av de mest skickligt gjorda färgstarka broschyrer, affischer ochcirkulär. Jag har en hel kollektion här som kan titta pä och somalltså bestyrker mitt påstående, att man verkligen har vinnlagt sig om attinformera personalen i dessa för den så oerhört viktiga frågor. Jag har gärna velat ta upp det här, eftersomjag tycker att det inte blivit tiUräckligt bemött i den tidigare debatten. Ickeen siffra, höll jag på att säga, av det tog upp var rätt, utandet var nakna, grandlösa påståenden som utkastades i riksdag. Jag vetinte om han har något annat material att komma med. I så fall fär hanåterkomma, och jag skall gärna då ta debatt på den punkten. Men intill dessnågot annat har sagts vUl jag stämpla kritik som osaklig. uttalande förvånade mig också en smula. Detvar en nyhet för honom att man hade kommit överens med personalen om deförmåner som skaU gälla. Jag skall inte ta tiden i anspråk för att redovisa demycket långtgående förmåner som man har förhandlat sig fram tUl för denutlokaliserade personalen, men det är som sagt något förvånande att detta varen nyhet för , eftersom han sitter i lönedelegation ochden har varit med och godkänt detta utlokaliserings-avtal för den förstaetappen. Jag har, herr talman, velat göra dessa påpekanden ianslutning till den tidigare debatten, och jag skaU nu övergå tUl attkortfattat kommentera inlägg. Rent generellt vUl jag säga attherr Mundebos anförande andades stor förståelse för personalens situation. Dettycker jag är väsentligt, och den förståelsen har också jag och regeringen. Detär en stor omställning som många enskUda människor konfronteras med, och därförskaU vi pä olika sätt, jag höll på att säga med alla tUl buds stående medel,söka underlätta denna svåra omställning. På den punkten är vi aUtså principieUthelt överens. Men sedan tycker jag att gör sig skyldig tUlmycket allmänna uttalanden, som det är svårt att polemisera emot. Han säger attdet skall vara mer generositet, att man skall ösa på ytterligare litet, att manskaU anstränga sig ännu mer för att hjälpa de anställda. Det är allmännauttalanden som jag i och för sig kan instämma i, men når jag påpekar att vi görvad som över huvud taget är möjligt faller de ju till marken. slårin öppna dörrar. sade också nägot allmänt om attregeringspropositionen om den första utlokahseringsetappen tog avsevärtlättare på personalfrågorna än inrikesutskottet gjorde i sitt uttalande. JagviU inte hålla med om det påståendet. Man kan givetvis nyansera skrivningarna,men andan var fullständigt klar i regeringens uttalande i propositionen, attinför den här svåra omställningsprocessen skall vi handlägga personalfrågornai en generös anda - och det tycker jag att vi har gjort. Det uttalandet stårjag för. Får jag så bara ta upp några av frågor jagskall inte fresta kammarens tålamod med att ta upp aUa. Han tyckte att jag hadegjort en icke invändningsfri sammankoppling mellan NOM och SPN:s Omlokalisering av viss stadig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet 5 protokoll 1973. Omlokalisering av viss statlig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet verksamhet.Det tycker jag nu inte att jag har gjort. Jag tycker att man måste se detta ien helhetssituation, precis som jag försökte göra. Det är ju inte oviktigt förden som har fått nej av NOM att veta att han ändå inte på nägot sätt ärutslagen utan blir föremål för den mycket omfattande omplaceringsverksamhet somSPN bedriver. Han kan alltså ändå ha chansen att stanna i och fä etthyggligt jobb. Därför tycker jag ingalunda att det finns något att invända motden helhetssyn på dessa frågor som jag har gjort mig till talesman för. Sedan gör i sammanhanget ett nytt sådant härallmänt uttalande i det att han säger att NOM borde ta större hänsyn till desökandes situation. Det är också ett uttalande som slår in öppna dörrar. Jaghar i mitt svar understrukit att NOM tar all möjlig hänsyn tUl de sökandes situation.Jag viU gärna upprepa att NOM gör sina bedömningar efter en noggrann ochallsidig avvägning av alla omständigheter som åberopas i ansökningarna. Menhelt naturligt fär ju ohka skäl olika vikt vid NOM.s bedömning. Enligt nämndenssenaste redovisning från aprU - den har alltså kommit något senare än denjag har redogjort för i mitt interpellationssvar har NOM tUlstyrkt 80 procentav ansökningarna där medicinska skäl eller åldersskäl åberopas. Det är enväldigt hög siffra. Antalet ansökningar som tUlstyrkts när enbart makes ellermakas förvärvsarbete angetts som hinder mot flyttning är mindre. Jag understrykerockså att nämnden efter förnyad framställning kan ompröva tidigare beslut, omgrunden för bedömningen på ett eller annat sätt ändrats. kan man ändå fråga sig: Varför blir det så mängaavslagsansökningar trots denna generositet och den grundliga behandling somNOM underkastar varje ärende? Då vill jag gärna framhålla att en faktor sommäste beaktas i detta sammanhang är att mänga berörda anställda sannolikt varitmedvetna om att de skäl som vederbörande anfört och åberopat kanske inte aUtidvarit tUlräckligt vägande. Men man här ändå velat fä sin sak prövad av NOM ochdärför skickat in ansökan. Detta är frän den enskildes synpunkt ett riktigthandlande, men det har för NOMs vidkommande inneburit att det relativa antaletavslag inledningsvis är högre än vad man kan förvänta att resultatet blir viden slutsummering av NOM:s verksamhet. Man skaU ju komma ihåg att NOM är bara ibörjan av sitt viktiga och ytterst grannlagda arbete. Så tar också upp frågan om SPN.s verksamhetoch ifrågasätter om SPN verkligen handlägger frågorna i generös anda. Han vUlallmänt sett göra gällande att jag tecknar en alltför ljus bild avverkligheten. tycker att han har en annan bild av verkligheten somär mera sann än min vUket återstår att bevisa, . Jag tycker att SPN arbetar föredömligt med de härfrågorna. Jag har också bidragit tUl att ge SPN resurser för att nämnden skallkunna fullgöra sin viktiga uppgift. Men det är klart att om man hämtar sin bUdav verkligheten från exempelvis de artUclar som har funnits i tidningenExpressen, så fär man en fullständigt förvrängd bild av hur de anställdaupplever sin situation. Jag vill nu inte påstå att har gjort det,men jag viU gärna framhålla hur det kan gå till när denna tidning skUdrarverkligheten. hade infört en artikel medrubriken . Därfanns också med en stor bild av de här hårt drabbade människorna. I artikeln,som i första hand angriper SPN ungefär på samma sätt som , nämligengenom att hävda att SPN inte arbetar i tUlräckligt generös anda kommer fyraanställda vid till tals. Och det kan vara skäl att se pä de härfyra anstäUda som fär en så stor mbrik och en så stor bild i . 1 ett avfallen hade SPN redan anvisat nytt arbete på . I ett annat av fallen handlar det om en assistent somenligt artikeln "varken fått arbete eller minsta glimt av hopp".Denna person hade redan fått tre olika anvisningar av SPN men inte accepterat. Den tredje personen påstår att SPN inte ens låtit höra avsig. Och det är kanske inte så förvånande i det fallet, eftersom vederbörandeinte kommit in med någon ansökan tUl SPN förrän som artikeln varinförd. Det fjärde och sista fallet rörde en kartredaktör som "i månaderväntat på att få jobb genom SPN" enligt artikeln. Sanningen är att SPNhaft på sig för att finna ett lämpligt arbete. Ansökan komin tUl SPN den 25 aprU . Här skall man då notera att det rör sig om enmycket speciell yrkeskategori, varför det är svårt att finna en annan hkvärdiganställning till en person med sådan inriktning. Men även i det här speciellafallet räknar SPN med att kunna ge vederbörande en anvisning. Jag har nämnt de här exemplen också i syfte att belysanödvändigheten av att SPN får in ansökningarna i tillräckligt god tid för attha möjlighet att skaffa fram hkvärdiga arbeten. TUl sist viU jag gärna knyta an tUl vadfinansministern sade om vikten av att man anmäler sig hos SPN. Det finnsnämligen här en disproportion mellan de erbjudna platser som SPN har attförmedla och de ansökningar som kommer in från dem som skall utlokaliseras. Jagvill mot denna bakgrund erinra om att hade SPN mottagit intemindre än ca 3 500 vakansanmälningar frän verk och myndigheter som inte skallomlokaliseras. Det var alltså jobb som SPN hade tUl sitt förfogande. Vid sammatidpunkt var antalet inkomna omplaceringsansökningar hälften så stort eUeromkring I 700, och då skall man märka att ca 600 av dessa 1 700 avsermedflyttande anhöriga och anstäUda som önskar omplacering tUl någon av demyndigheter som skall omlokahseras. Det kanske rent av är så, , attflyttningsbenägenheten i realiteten är väsentiigt större än vad de första uppgifternagav vid handen men att det av politiska skäl är inopportunt för dem som är motden här omlokaliseringen att framställa den bild av verkligheten som jag härhar försökt teckna. Mot denna bakgrund kan jag inte komma framtUl något annat än vad jag framhöll i mitt interpeUationssvar, nämligen att vii regeringen med de instrument vi har tiU vårt förfogande gör vårt yttersta föratt underlätta personalens situation. Omlokalisering av viss stadig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav stadig verksamhet Omlokalisering av viss statlig verksamhet Ang. handläggningen av personalfrågorna vid omlokaliseringav statlig verksamhet HerrOSKARSON (m) kort genmäle: Nej, herr statsråd, aUt vad jag sagt ärverklighet och absolut riktigt; det finns inte något fel på någon punkt i mittanförande. Som jag har fattat företagsdemokrati är samråd och samverkannågonting som förekommer innan man fattar beslut, och det är det som inte harägt mm i detta fall. Om man nu har en kollektion broschyrer jag vet inte hurmänga, det kan vara ett helt lass sä är jag övertygad om att de gäUer enbartde nya platserna, vad som skall byggas där och hur det där kommer att se ut.Men det är inte samråd och samverkan, herr statsråd. Sedan har här också hänvisats till en deltidningsartiklar, och man har talat om hur litet trovärdiga de är. Ja, det ärju möjligt. Men här har jag en tidningsartikel, som jag inte kan låta bli attredovisa för statsrådet; sedan får statsrådet själv bedöma om det ligger någonsanning i vad som skrivits eller inte. Författare är pressombudsman i statenstrafiksäkerhetsverk, och artikeln är hämtad ur alltså inteExpressen . Där relaterar författaren bl. a. följande undermbriken Samråd och utflyttning; "kallades så plötsligt företagsnämndernatill sammanträde i kanslihuset . Kallelsen var så hemlig inte ens antydde vilken fräga som skulle behandlas. Företagsnämndsledamöternaförehölls också att inte med ett ord nämna nägot om sammanträdet för sinaarbetskamrater. meddelade sä den älskvärde expeditionschefen ikommunikationsdepartementet att regeringen i konseljen föregående (min kursivering)fredag bestämt att etapp tvä i delegationens förslag skulle genomföras. Honföredrog med beundransvärd behärskning en rad högst aUmänna argument tUl stödför den lokahseringsideologi som beslutet grundats på.