prot · FW09128 · 1973-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes till en början av herr tredje vicetalmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt (forts.) (vpk); För några är sedan diskuterades intensivtläginkomst-problemen och jämlikhetsfrågoma i den politiska debatten. Parolleroch slogans lanserades om utjämning av skillnader i inkomster, förmåner ochstatus. har detta tonats ner. Debatten kring dessa frågor har nära nogtystnat. presenterade material, som visade att Sverigelängt ifrån var ett samhälle präglat av jämhkhet, lades ned och har tydligengömts undan. har ställt en fräga tillstatsministern om vad det blev av den arbetsgrupp för låginkomstfrågor somtUlsattes efter det att låginkomstutredningen lagts ned. Beror det på att ingen längre arbetar med dessa frågor och att detföljakthgen inte finns någonting att redovisa? har här före rasten på ett målande sättbeskrivit hur tomt talet om jämhkhet ofta kan vara. har alltså t. o. m.talet dämpats ned. Har man kanske upptäckt att är ett kapitalistisktklassamhälle, som bygger på en grundläggande ojämhkhet? Illusionernaom det svenska samhäUet finns nog kvar. I stället var det så att debatten omskillnaderna meUan människorna engagerade mänga, och bland dessa mänga krävdeshandling. Men handlingar som skulle ha minskat skillnaderna måste mednödvändighet ha riktats mot kapitalägamas samt de förmögnas intressen och privUegier.Den striden var och är man inte beredd att ta. Därför dämpades denna viktigadebatt. Det kapitalistiska systemet bygger på grundläggandeskillnader i inkomst och i makt mellan samhällsklasserna. Kapitalägarna fårsina vinster ur arbetarnas arbete. För att kapitalismen skall bestå måste detfinnas arbetsköpare, som lägger beslag pä äganderätten till produktionsmedlenoch gör sig sädana profiter att de fortsätter att investera kapital för attskaffa sig vinster på andras arbete. Därför strider jämhkhet mot kapitalism.Därför måste all social utjämning, allt ökande av de arbetandes makt innebärainskränkningar i arbetsköparnas makt och privilegier. har lönearbetarna fått betalakapitalismens utveckhng med en växande arbetslöshet. Deras realinkomster intebara hotas utan har i många fall direkt minskat. Under flera är har arbetamasreallöner ökat i långsammare takt än deras produktivitet. dessaarbetare får en allt mindre del av det de producerar och att kapitalägarna färbestämmanderätten över en allt större del. Bolagen har redovisat rekordvinster . Några exempel ur de senaste halvårsboksluten: LM 67 procentsvuistökning, ASEA 50, 56 och 27. Men för arbetama har det blivit kärvare. Prisema päsamtliga varor har stigit med nägot de senaste tre åren.Livsmedelsprisemas stegring har varit inte . Eftersomindustriarbetarnas veckolöner bara ökat med 25procent, så innebär detta att en industriarbetare kan köpa mindre mat 1973 änvad han kunde göra 1970. På det sättet skärps klasskillnaderna. Låginkomstproblemet finns inte bara kvar i hela sin vidd det tycks t. o. m. förstoras. Prisstegringar och arbetslöshet driver nedlevnadsnivån för många människor. Pensionärer, lågavlönade arbetare,ensamstående mödrar, många bamfamUjer, män och kvinnor som genomlevt spräcktaäktenskap, många studerande, arkivarbetare och beredskapsarbetare har allasvårt att få sin ekonomi att gå ihop. Många fär arbeta för låga löner. Mångafår hanka sig fram med små inkomster. Låglöneproblemet drabbar mänga, inte minst kvinnoma.Fortfarande ger kvinnokön lägre lön. Medelårslönen bland friska heltids- ochhelärsarbetande kvinnor uppgick tUl , medan den för männenvar . Sedan har en undersökning som gjorts inom LO fått fram attskUlnaden mellan vuxna industrianstäUda mäns och kvinnors löner har minskatnågot 1971. 1961 motsvarade kvinnolönerna 70procent av männens, medan de 1971 hade ökat tiU av männens. Men däär att märka att uppgifterna baseras pä statistik som bara täcker anställdainom gruvor, mineralbrott och tillverkningsindustrin och aUtså inte speglarlönestrukturen inom hela LO-området. Pä tiänstemannasidan är det svårare att fä fram enallomfattande statistik, men i olUca undersökningar har det gjorts försök attförklara löneskillnaden mellan män och kvinnor. Det har därvid sagts att en delav skillnaden har sin grand i att männen genomgående innehar högre befattningarän kvinnorna och att männen är äldre än kvinnorna. Men där har också redovisatsen s. k. restpost, som visar att en del av skUlnaden och inte alls enobetydlig del har sin grund i att män och kvinnor har olika lön för sammaarbete. Dessutom är det ett känt faktum att kvinnor ofta hänvisas tUl sämrebetalda yrken. Enligt "Kvinnorna och arbetsmarknaden", utgiven avAMS 1969, var de förvärvsarbetande kvinnorna koncentrerade tUl omkring 25 yrkenav totalt 300 uppräknade anställningsområden. Det gällde i huvudsak arbetenmed låg lön som kräver kortvarig eller ingen yrkesutbildning och som oftastinte ger någon möjlighet att avancera. Så hålls kvinnoma tillbaka av samhällets traditioner.Många kvinnor hänvisas också tiU deltidsarbeten med minskade socialarättigheter. Orsaken tUl detta är att det fortfarande förutsätts att kvinnornaskall sköta hemmen. Kvinnorna har den största procentandelen av dedeltidsanställda liksom också av de helt arbetslösa. 1970 arbetade 833 000människor i på deltid. 644 000 av dem var kvinnor hela 40procent av samtliga förvärvsarbetande kvinnor i landet. Men är då inte deltidsarbete en förmån för kvinnorna? Idet politiska arbetet möts man ofta av just den frågan. Och det är naturligt.Det är inte flera kvinnoorganisationer krävde att antaletdeltidstjänster skulle utökas, med den motiveringen att det gav gifta kvinnormed barn en chans att komma ut på arbetsmarknaden och tjäna en slant extra.Sedan dess har utvecklmgen visat hur arbetsköparna gjort stora vinster päsystemet med deltid. Inom serviceyrkena dominerar nu den deltidsanstäUdapersonalen, och här utgör kvinnoma den övervägande majoriteten. Men också inomden lätta industrin ökar antalet deltidstjänster snabbt. Och pä flera varuhusutgör de deltidsanställda upp tUl av personalen. Det här är ett system som naturiigtvis passarföretagsägarna mycket bra. De behöver inte betala övertidsersättning i sammautsträckning som tUl heltidsanstäUda, de kan sätta in deltidsarbetande underrusningstid och pä obekväma tider. Eftersom många deltidare inte fär fastanställning, så kan de t. ex. inom handeln ställas åt sidan under lågsäsongoch plockas in igen då köpvansinnet bryter ut fram emot november. Reglerna försemester, , sjukpenning osv. gör att de deltidsanstäUda inte har sammasociala förmåner som de som arbetar heltid. Trots att deltidsarbete aUtså inte är någon förmån för deanstäUda, tycks det inte vara särskilt svårt för någon företagare att rekryterapersonal pä dessa dåliga villkor. En förklaring är naturligtvis att endeltidsanställning är kvinnornas enda chans att komma ut på arbetsmarknadenoch kunna sköta sitt arbete i hemmet, som hon oftast är tvungen attklara ensam på grund av brist på daghem, brist på kollektiv service ochtyvärr fortfarande alltför ofta bristande solidaritet från mannens sida. Enannan förklaring är den höga arbetslöshet vi haft en läng tid. Arbetsköparnakan under sådana förhållanden diktera villkoren, t. ex, genom att erbjudadeltidsarbete - tUl fördel för dem själva. påstås arbetslösheten ha minskat. Långsiktigt är detnaturligtvis inte pä det sättet, och det har företrädare för min partigrupp häri debatten påvisat. Och det gäUer definitivt inte kvinnorna. har kvinnoarbetslösheten tredubblats. har vi enligt statistiskacentralbyrån 56 000 arbetslösa kvinnor mot 42 000 arbetslösa män. Inga mereller mindre irriterade förklaringar tiU varför kvinnomas andel päarbetsmarknaden har ökat kan undanskymma det faktum att så många kvinnor gårarbetslösa. När nu fabrikerna har börjat anstäUa folk igen, så mästedet tas till specialmetoder för att även kvinnoma skaU bli ihägkomna. Dettaefter alla dessa år av tal om aUas rätt tUl arbete! En sådan specialmetod ärdet projekt som lanserats av delegationen för jämställdhet mellan män ochkvinnor. Det går ut på ett samarbete mellan delegationen och de lokalalänsarbetsnämnderna för att tiUvarata kvinnornas intresse av att få arbete.Försök görs nu i län, som bedöms ha lagom storlek, så att arbetsförmedlingenklarar av det, och där yrkesverksamheten bland kvinnorna är låg. Där finns dold arbetslöshet, som inte bara beror på bristen pä jobb utan också på bristande barntiUsyn och dåliga 8 protokoU 1973. kommunikationertiU de omkringliggande kommunerna. Sammanlagt behövs 500 nya arbeten tUl deföretag som deltar i projektet. Industriarbete hör nu inte tUl det som är mestlockande. Både bland män och kvinnor finns en negativ inställning tUlindustriarbete. De unga män som företagarna skulle vilja ha får man alltså intedit, och det är därför som man nu måste gä ut på ett annat sätt än tidigare närman skaU värva arbetskraft. Men man är ändå inte mer intresserad av att få kvinnoranställda än att det behövdes övertalning för att fä de här berörda företagen iKristianstads län att stäUa upp på detta projekt. Tidskriften hari nr 4 för i är ett reportage från de berörda arbetsplatserna. Genomgående förde kvinnor som intervjuas är att de anser det nödvändigt med bättre informationom arbetsmarknaden. De anser inte att det skall göras någon skillnad mellanmäns och kvinnors förmåga att arbeta och de har problem med barntillsynen, isynnerhet som det i flera fall är fräga om skiftarbete. Jämställdhetsdelegationen har ju inte fungerat så länge.Projektet i län får väl betecknas som det första konkretainitiativet. Att den inte saknar arbetsuppgifter, framgår verkligen bara av deproblem som kvinnorna i detta reportage redovisar. Mot den bakgrunden kan maninte undgå en känsla av pessimism, när man tittar på delegationens mycket vagadirektiv för fortsatt arbete. Men jag skall ändå uttala förhoppningen, att detfaktum att delegationens sekreterare har blivit statsråd medarbetsmarknadsfrågor som främsta arbetsuppgift skall ge nödvändig stadga ätdet fortsatta arbetet pä det här området. med den långsiktiga ökningen av arbetslöshetenökar också takten i prisstegringarna. I en motion med anledning av regeringensproposition nr 165 har vpk-gmppen redovisat motiv för ett fortsatt partielltprisstopp liksom för prissänkningar. Där upprepar vi också det restakravet om att omsen och sedermera momsen pä hvsmedel skall avskaffas. Medhänsyn tUl att det nu i mitten av ett budgetär inte är möjligt att skära ned destatsanslag, som vi anser vara för stora, har vi som ett första steg pä vägenmot ett avskaffande av momsen på mat föreslagit en minskning av denna skatt . Denna reducerade mervärdeskatt på livsmedel skulle gälla fram tilldet nya budgetåret då resten av mervärdeskatten enligt vår mening bör slopas. En sänkning av momsen pä mat skulle gynna de lönearbetandeoch aUa de grupper som har låga löner. Ett sådant här första steg som viföreslär skuUe också visa att det går att ta sig förbi de tekniska hinder sompåstås finnas för en differentierad moms. Det är alltså, herr talman, ett av demest angelägna förslag som i sitt fortsatta arbete har att taställning tUl. FruTHORSSON (s): Kammaren mäste nog ha fördrag medatt jag envisas och kommer att fortsätta att envisas med att hävda att varjeallmänpolitisk debatt i den svenska , t. o. m. den som äger rum efterett principiellt så viktigt riksdagsval som det , skall beaktainte bara akuta och dagsaktuella utrikespolitiska skeenden vilket ärutomordentligt viktigt - utan också som led i ständigt pågående samtal mellanpohtiker och medborgare detta hUa lands plats i världen liksom dess plats ivärldsekonomin. Det är därför, herr talman, med glädje jag noterar att i denhittills förda debatten här flera talare har ådagalagt ett engagemang idetta vidare perspektiv som jag betraktar som oundgängligt. Debatten måste också beakta det beroende som svenskpolitik står i till händelser och ageranden på den intemationella scen, där vinumera oåterkaUeligt är en av många aktörer. Debatten mäste även belysahändelser och omständigheter som i det korta perspektivet av en eftervalsdebattmåhända framstår som ovidkommande, men som pä kan komma attavgörande påverka den ekonomiska, sociala och politiska utvecklingen i Sverige.Jag tror att vi har en sådan händelseutveckhng bakom oss. Jag tror också attinnebörden av oktoberveckornas världsomskakande händelser i Mellersta Östernkommer att visa sig avsevärt mer djupgående än den kris som de närmast harjämförts med, nämUgen den elva är gamla . Dä åsyftar jag inte denotänkbara tanken att nya fientUgheter bryter ut med omedelbar risk för enallvarlig upptrappning av konflikten. har ett århundrade med så att sägateleskopets hjälp sammanträngts till ett årtionde. Så snabbt och så dramatisktäger skeendet rum. Så snabbt och så dramatiskt läggs nya länkar tiUhändelsekedjan att de knappast hinner inregistreras i våra medvetanden. m. i tror jag att kommer att framstå som en i viktigaavseenden avgörande period i vår gemensamma historia. Jag kan inte undgå att ha detta i tankarna,när jag erinrar mig valrörelsen i och debatterna i samband med denhösten . , rikets tillstånd och svenska folkets problem små ijämförelse med flertalet andras granskades praktiskt taget helt i isolering.Det var, herr talman, som om vi i dessa veckor existerade i ett vakuum. Nästanhelt borta var aUa frågor som rörde internationellt beroende och internationellsolidaritet, alla allvarliga och väsenthga frågor om vår verkliga, reeUasjälvständighet i den värld som vi nu lever i och i den värld som vi i en snarframtid kommer att leva i. Vi försummade att vid det tUlfälle, då politiker ochmedborgare möts kring sina gemensamma problem i större utsträckning än eljest,ta upp tiU diskussion vår generations avgörande, allmänmänskliga, gränslösa problem. Den världsvida och snabbt allt allvarligare oljekrisenberedde oss ett brutalt uppvaknande. kanske också går tiU historiensom den tidpunkt då den industrialiserade världen upptäckte hur den, genomsjälva sin tekniskt-ekonomiska utveckling, gjort sig i stigande och tUl slutavgörande grad beroende, för en fortsatt sådan utveckling, av en mycket specieUliten grupp nationer, som verkar vara skoningslöst inställda på att förpolitiska syften utnyttja sitt produktionsmonopol eller i varje fall för devästeuropeiska länderna och nära nog produktionsmonopol pä denstrategiskt troligen viktigaste råvaran i världen. Energikonsumtionen ärsymbolen för tUlväxt och hög levnadsstandard. Useradevärlden har, genom själva sitt välstånd och genom sin orubbliga inriktning päfortsatt materieU tillväxt och fortsatt allt högre konsum-tionstakt, gjort sigi motsvarande stigande grad sårbar för politisk utpressning. Situationen skall inte ge anledning tUlhysteriskt uppjagad katastrofstämning och panik. Men den ger anledning tUl, äena sidan välplanerade och kraftfulla beredskapsåtgärder och sådana vet vi ärpå väg , å andra sidan och hka angeläget en grundlig diskussion om den verkligainnebörden i det som världens industrinationer upplever, en grundligdiskussion om vad problemen av avslöjar om problemen av i frågaom grundvalen för hela deras tillväxtideologi, en diskussion om vilken effekten kris i energiförsörjningen kan fä för levnadsstandard, levnadsvanor ochlivsnormer i den rika världen. Lät oss därvid inte glömma bort att den råvara, oljan, somnu står i centmm för uppmärksamheten inte bara är den viktigasteenergikällan. Som råmaterial för den mängtusenhövdade petrokemiskasyntetindustrin har den fått en strategisk betydelse för vår modernavaruförsörjning som verkar ytterst oroväckande. Debatten om detta får inte föras enbart bland politikerna.Den måste tas upp av medborgarna i vidast möjhga utsträckning, gä pä djupet,vara saklig och grundad på fakta i all den utsträckning detta är möjligt. Vadfrågan egentligen gäller är om de mål som världens rika industrinationer harsatt för sin utveckling är de riktiga målen. Vad frågan gäller det sade jag iett inlägg i kammaren , som jag i går av en händelseuppmärksammades på är helt enkelt grundvalen för det rika industrialiseradekonsumtionssamhäUet och dess livsföring. Jag säger detta, herr talman, inte minst därför att denmycket omtalade oljekrisen har tre olika tidsperspektiv. Tidningen i sitt nummer för en intressant redovisning avdetta. På kort sUct är krisen, som vi vet, av politiskt ursprungoch kan avvecklas i samband med en lösning av Mellerstaöstemkrisen. Det ärsannerhgen inte med lätt hjärta som jag säger detta i en enda mening; mänga avden akuta krisens politiska implikationer borde komma kinderna på mångamänniskor, inte minst åtskilliga europeiska politiska ledare, att rodna avblygsel. Fördrag ätsidosätts, löften tas tillbaka, avtal kränks, solidaritetenförvisas tUl andra sidan köksdörren när ekonomiska intressen står på spel. Denansedde brittiske labourpolitikern sade i samma nummer av Observersom jag refererade tUl att vi inte har bakom oss en särskilt ärofulltvåveckorsperiod i europeisk utrikespolitik. Medelperspektivproblemet karakteriseras framför allt av deekonomiska aspekterna av oljeutvinningen; investeringarna, prissättningen, denlångsiktiga hushållningen, förhållandet mellan de internationella oljebolagenoch regeringarna i producentländerna och, inte minst, användningen av deenorma vinstema. Längtidsperspektivet betecknas, märkligt nog ochfelaktigt, som mindre angeläget. Det är här frågan gäller om överlevandetav vår som normal betraktade rikemanstillvaro. oljelagren,de kända och de prospekterade, skaU räcka 30 eUer . Men förbrakningstaktenökar på ett sådant sätt pä förbrakades totaltomkring 200 mUjarder fat olja, meUan 1971 och 1985 beräknaskonsumtionen tUl 300 mUjarder fat - att även om drastiska besparingsåtgärdersätts in , måste vi nu planera, konkret och på allvar, för andraenergikällor när oljan tar slut. Lät mig i detta anförande, herr talman, förbigå det akutadagsperspektivet och dess dominerande politiska karaktär med vad jag helt nysshade att säga om detta. Ingenting som kunde sägas i denna kammare kan tyvärrlämna ett uns av bidrag tiU den krisens lösning. Men i medelperspektivet ser vi behovet av helt nyaekonomiska relationer meUan oljeförbrukare, oljeproducenter och vUket måstebetonas, eftersom det alltför ofta glöms bort i denna debatt - den stora,fattiga icke oljeproducerande delen av världen. Vi talar i den internationelladebatten ofta och berättigat om supermaktsdominans, teknologiskt, ekonomisktoch politiskt. Men på oljeomrädet får det internationella ekonomiska samarbetetytterligare en ny dimension. Några få härskare har, genom att kontrollera tvåtredjedelar av världens nu kända oljetiUgångar, makt över hundratals mUjonermänniskors hälsa och framtida levnadsförhållanden. Genom samma ekonomiska ochpohtiska makt hindrar dessa de fattiga icke oljeproducerande frånatt genom ökad energitillgäng fä del av en ekonomisk utveckUng i politisk ochekonomisk självständighet. Och de gigantiska vinstema, som vid 1970-talets slutberäknas ha ackumulerat reserver på något meUan 140 och 330 mUjarder kronor,används bl. a. tiU spekulativa intemationella penningrörelser, som vi vet vidflera tillfällen har utlöst akuta internationella valutakriser som skadar inteminst de fattiga . Detta är, herr talman, s. k. realpolitik i samma negativabemärkelse som den som utövas av diktaturstater och supermakter. Det påverkarSverige som alla andra länder. I det avseende som jag här har diskuteratpåverkar det i eminent grad. Det ställer på nytt, och aUtmera enträget,frågan om'hur, i vär tid av snabbt tilltagande intemationeUt beroende, småstater som skall kunna hävda små staters rätt tiU reell frihet,självständighet och oberoende och internationahsm och demokratisktintemationeUt samarbete i solidaritetens tecken. På lång sikt och, herr talman, sikten är kanske intesärskilt lång är det som sagt fråga om grundvalen för det rika,industriaUserade konsumtionssamhället och dess hvsföring. Värden kommer att fäprövas om, livsstilar kommer att få läggas om, en rättvisare global fördelningav den förutsättning för ekonomisk utveckhng och utjämning som energin utgörkommer att bli nödvändig. har, genom statsminister vid och senare vid första mötet med FN;s nyamiljöstyrelse detta år, framfört behovet av en global energipohtUc somett led i en ökande global planering. Det tvingande behovet av en sådan global energiförsörjningkommer troligen snabbare än vad vi har bedömt vara nödvändigt. Men deomställningar av pohtiska attityder och värderingar, planering och beslutsfattande,som är dess förutsättning, kanske går långsammare än vad vi kan komma attbedöma som nödvändigt. Detta ger oss, herr talman, som poUtiker i dagensSverige en skyldighet i våra möten med medborgama-väljama som vi inte fårförsumma. Hert i Skegrie (c); Det var en synnerligen allvarlig påminnelsesom här gav oss om den internationeUa försöqningssituationen påenergiområdet. Det var välgörande att få höra en sådan samlad redovisning. JagskaU fortsätta på ungefär samma tema men röra mig på ett annat område, nämhgenpå livsmedelsförsöqningens område, där väl den internationeUa bUden är Ukaallvarhg som den kan vara på det område som berörde här. Vid i fjor var det stor veklagan inomregeringen och närstående organisationer. Vi hade dä i vårt land råkat fä skörd, och det svenska foUcet skuUe därigenom drabbas hårt av ekonomiskapåfrestningar, vUket de makthavande inte kunde tolerera. Det höjdes då genaströster för att vi borde ytteriigare sänka vår försörjningsgrad tiU 70, och detsades t. o. m. av vad vi behövde. Det väcktes motion i riksdagen omprispress gentemot spannmålsodlarna, och på annat håll grämde man sig över attjordbrukama skulle erhålla mUjardvinster, som man sade. Nåja, vårt överskott i fjor av brödspannmål blev inteförstört utan det kom andra människor tiU godo som bättre behöver det än vi.Det fanns då och det finns mUjarder människor här i världen som ickefår tiUräckligt med mat. har dessa pessimister från i fjor anledning attbegrunda det faktum att jordbrakspolitik inte är någon dag-för-dag-pohtik ochatt man inte får vara alltför snabb i sitt dömande eUer fördömande av olikasituationer. borde vi ha varit tacksamma om vi hade haft samma storaöverskott som vi hade i fjor. Det hade i så fall betytt omkring 150 mUjonerkronor extra i valutor till värt land. Vårt överskott av spannmål det här året är ungefär 600 000ton -ungefär hälften av vad vi hade i fjor. Men har vi ett världsmarknadsprissom ligger ungefär 30 ä per deciton över den svenska prisnivån.Jordbrukarna i vårt land fär per deciton, och vi kanexportera samma vara och få 80 å . Det blir åtskilliga mUjoner som pådet viset kommer in tiU vårt land detta år tack vare en god skörd. Om det var riktigt som man påstod, att det lågavärldsmarknadspriset då betydde förluster för konsumenterna, sä bör ju logikenvara att konsumenterna gör motsvarande förtjänster. Men därom har detsagts väldigt litet. Det som har åstadkommit denna radikala förändring påvärldsmarknaden är den bristsituation som uppstått på brödspannmål ute ivärlden. Lagren av denna vara har reducerats mycket betänkligt och uppges nuutgöra omkring 20 mUjoner ton inte mer. DärtiU kommer att konsumtionsbehovetden beräknas överstiga årets totalskörd med ungefär 6 mUjonerton, och det kommer ju att ytterligare minska deredan låga lager vi har ute i världen av denna viktiga vara. Det är nämligen pädet sättet att foUcmängd och konsumtion ökar i så rask takt attskördeökningarna i världen inte kan följa med. Experterna bedömer numöjhgheterna att bygga upp ett nytt lager av önskvärd storlek som ganskabegränsade . Vi har alltså ganska överraskande blivit påminda om attdet globalt sett är en synnerUgen låg beredskap då det gäller försörjningen medett så viktigt Uvsmedel som brödspannmälen är. har vi fått bevittnahungerkatastrofer av fruktansvärt slag. Det är därför ett ganska talande tidenstecken att , , nu har begärt att ett intemationeUt lagerav brödspannmäl skaU läggas upp. Värt land skall lämna ett bidrag tiU detta, omän i minsta laget.