prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för den 23 innevarandemånad. § 2 Meddelande ang. utrikes- och handelspolitisk debatt En utrikes- och handelspolitisk debatt anordnas onsdagenden , då sammanträdet planenhgt börjar . § 3 Föredrogs och hänvisadesKungl. Maj ;ts propositioner nr 8 tih trafikutskottet, nr 9 tilljordbruksutskottet samt nr 10 tih skatteutskottet. § 4 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningarnanr 25 och 26. § 5 Allmänpolitisk debatt Föredrogs i ett sammanhang Kungl.Maj;ts propositioner nr 1 angående statsverkets tiUstånd och behov /74 samt nr 2 angående utgifter på thläggsstat tillriksstaten för /73. Mitt inledningsanförande vid dennaallmänpolitiska debatt kommer att handla om sohdaritet över gränserna och ivårt eget land. Våra tankar går tih vårt nordiska broderfolk påIsland. Det har drabbats av en fruktansvärd katastrof. Islänningarna skah intebehöva stå ensamma när det gäller att bemästra svårigheterna. Vi tog omedelbartkontakt med den isländska regeringen för att uttrycka svenska folkets djupasympati och vår vilja att sohdariskt bidra tih att lindra svårigheterna förmänniskorna pä . Vi tog också kontakt med de övriga nordiska regeringarnaför att fä till stånd en samordnad nordisk aktion. Vi är inriktade på att ge omedelbar katastrofhjälp samtatt bidra tih återuppbyggnadsarbetet. undersöker vi hos denisländska regeringen hur vår insats bör läggas upp. Jag kan redan nu säga att vi i första hand inriktar oss päett kontantbelopp som ett led i en samordnad nordisk aktion. Besked om dethoppas vi kunna lämna . För det andra inriktar vi oss, efter samråd med denisländska regeringen, på att göra en insats i form av trähus. En delegation beräknasavresa till för närmare diskussioner av den frågan. Jag är övertygad om att samthga partier i riksdaglUcsom hela det svenska folket står eniga i denna fråga om sohdaritet med detisländska folket. Änthgenhar en överenskommelse träffats om vapenvila i . Det är en mödosam och svär väg mot försoning ochåteruppbyggnad som inleds. Det långa kriget har skapat bitterhet och sär somdet tar att läka. Vi har aha oroats över de senaste dagarnas strider.Men vi hoppas att dödandet och förstörelsen kan upphöra, att barn äterskah kunna se upp mot himlen utan att känna fruktan, att natten inte längreskall betyda skräck och ångest utan vila och lugn, att dagen inte längre skahfyllas av stridslarm och människor på flykt utan av arbete på risfälten, avuppbyggnad av förstörda städer och byar. Dess verkningar är fruktansvärda. 8 mUjoner ton bomber har fällts över sedan 1965.Det är så mycket som de ahierade fällde på alla fronter under helaandra världskriget. Hur mänga som dödats och särats vet vi inte med någonsäkerhet. EnUgt amerikanska uppgifter uppgår antalet döda och såradekrigförande tiU 2,8 miljoner människor. 400 000 civilpersoner skall ha dödats iSydvietnam, 900 000 sårats. Kriget har gjort 8 miljoner människor i tillflyktingar i sitt eget land. Det är nära hälften av landets befolkning. Den materieUa förstörelsen är oerhörd. Den ekologiskamiljön, själva betingelserna för mänskhgt hv, har svårt skadats. 90 000 tonkemiska stridsmedel har fäUts över . Bombningarna, flyktingströmmarna, omflyttningen avmänniskor tiU strategiska byar, urbaniseringen och tillväxten av Sydvietnamsslumområden har slagit sönder en social struktur. Kvar finns viljan att leva och skapa en egen framtid. Kvarfinns den sammanhähning och motståndsvilja som väckt beundran hos de mängabesökarna i . Möjligheterna att skapa en bestående fred bygger på dennasjälvkänsla och värdighet och pä ett vaktsläende om det avtal som träffats. Avtalet ansluter sig nästan helt tih den prehminäraöverenskommelse som förelåg . I dess första artikel fastslås oberoende,självständighet, enhet och territoriella integritet som det föreskrivs redan i1954 års Genéveavtal. Denna synes vara den politiskt viktigaste punkten pålängre sikt. Det är för dessa principer som de vietnamesiska nationalisterna,vare sig de varit kommunister, socialister, buddister eller tillhört någonannan rörelse, ahtid kämpat. De principerna bekräftades i när den långakampen mot fransmännen var slut och det franska kolonialväldet föll. Dessaprinciper har på nytt bekräftats. Avtalet innebär i mångt och mycket att man på nytt stårinför det läge som skapades när fransmännen utrymde 1954. Därmed kanman också konstatera att detta krig inte bara varit grymt Det har varit meningslöst. Hade man hållit sig tih Genéveavtaletsbestämmelser hade det aldrig behövt komma tih stånd. Det som änthgen står inför sin aweckhng är ettkolonialt imperium. Efter slut försökte fransmännen ätergöra till en del av det franska väldet. Utvecklingendärefter innebar att övertog det krig som fransmännen förlorade. Motivenvar annorlunda för . Men dess allierade i blev desamma som stöttfransmännen: jordägarna, de privilegierade. Deras motståndare blev sammamoståndare som fransmännen haft; Ho , nationalisterna, det folk somkrävde jord och bröd. krig blev därför ett krig bland detförflutnas skuggor. Det kunde aldrig vinnas. Medan kolonialväldena hade falht och medan man på andrahäll accepterade att länder blev fria och formade sin egen poUtik, sitt egetsamhällsskick, sä blev amerikanamas öde att överta den gamla kolonialaimperiahsmens roll. inträde betydde att denna kolonialafrigörelseprocess och den inbördes konflikten kom att dras in i de globalamotsättningarna. Medan nästan alla kunde vara överens om att det var rUctigtatt engelsmännen lämnade och de afrikanska kolonierna, att holländarnalämnade och att FrankrUce lämnade och , så var detbetydligt svårare för demokratierna i väst att klart ta avstånd från i . Kritik mot ;s engagemang har uppfattats somantiamerikanism. Krav på att folk skulle få samma självklara rätt tihnationell självständighet som andra tidigare koloniserade folk har utmålats somett stöd för kommunistiska expansionssträvanden. Om lämnade skulleden europeiska säkerheten vara i fara. Djupt felaktiga paralleller drogs medEuropas situation efter det . Men därmed kunde stödet till enbrutal förtryckarregim framställas som en insats till demokratins försvar.OändUg skada har därigenom tillfogats demokratins idéer. Om man följt detta synsätt i andra delar av världen skulledet ha inneburit att västerlandet hade stannat kvar och slagits påkolonialismens bastioner. Det har man lyckligtvis inte gjort. De stater somvunnit nationell frihet har kommit att tillämpa vitt skilda samhällsskick. Dethar man inte använt som grund för militärt ingripande. Man kan inte påtvingaett u-land västerlandets samhällsskick med våld. Och det förblh en ihusion atttro att man kan möta krav på social rättvisa med våld och mihtära maktmedel. Man har betraktat kriget i som ett försök avNordvietnam att påtvinga en annan stat ett visst samhällssystem. Man förbiseratt kriget började som en folklig revolt mot en förhathg förtryckarregim.Dessutom innebär en sådan äsikt i själva verket att man i strid medGenéveavtalet betraktar den provisoriska demarkationslinjen som en permanentpolitisk gräns. Det har fordrats mycken upplysning för att sprida klarhetom orsakerna till ett krig som smögs pä världen, som frän början var nästanokänt, som steg för steg trappades upp och som sedan försvarades med de demokratiskaideal som med rätta förknippas med. Jag skall inte upprepa den debatt som förts i Sverigeunder om detta krig och som engagerat sä många av oss. Jag vih gärna framhåUa ungdomarnas roU. De har gjort enfantastisk insats, svarat för ett pohtiskt och intehektueht renhållningsarbetesom är en styrka i en demokrati. Det är en klarsynt ochideologiskt medveten ungdomsgeneration som skall forma framtiden. Det är dethuvudintryck som bör stå i förgrunden . Man bör också framhäva folkrörelserna, de fackligaorganisationerna, de kyrkliga samfunden. Genom deras insatser har upplysningenförts ut på bredden och fått stadga. Journahster har gjort stora insatser för att beskrivaverkhgheten och analysera situationen. För att nämna en av många i ;. i skrev redan åren 1961-1963 en rad artiklar där hanutförligt analyserade den pohtiska situationen och kom tUl slutsatsen att"förr eher senare kommer amerikanarna under alla omständigheter att blitvungna att lämna ". Opmionsarbetet har haft till resultat att den svenskaopinionen står enig i sin uppfattning om kriget. Denna enstämmighet iuppfattningen har varit en styrka när vi på det internationella planet framförtvår mening, när vi bidragit tih den opinionsbildning över gränserna somotvivelaktigt haft en betydelse. Den namninsamhng som blev ett konkret uttryckför den nationeUa manifestationen har blivit en enastående framgång. De långtöver två miljoner underskrifterna innebär en massiv uppslutning frän svenskafolkets sida bakom kravet pä fred. Enigheten är också en styrka när vi nu skall efter måttetav vår förmåga bidra till återuppbyggnadsarbetet i . Den får sittomedelbara uttryck i de landsomfattande insamhngarna till förmån för Indokinasfolk och till uppbyggnad av . Under en följd av år har vi haftett biståndssamarbete med den part där förutsättningar funnits att planera föroch praktiskt göra en större hjälpinsats. Vår hjälp har hittihs varithumanitär. skapas förutsättningarna även för hjälp till återuppbyggnad.Vidare planerar vi ökade insatser i . Det är också min förhoppningatt det skall kunna bh fråga om en bred internationeU insats. Vår enighet och vår öppet uttryckta mening i denna frågahar en betydelse även pä ett mera principieht plan av grundläggande vikt förvår egen ställning som en hten nation. Ty konflikten i har också gäUt ett litet landsrätt att leva och överleva. Det finns en risk för en supermakternas hegemonii världen. Man delar upp världen i intresseområden och försöker slå vakt omstatus quo, det bestående. En liten nation som försöker hävda sin egenart ochsina speciella intressen i denna ordning riskerar mycket allvarliga ting. Vihar sett förfärande exempel på detta i öst och i väst. Ingen i denna sal harglömt . Det är en utveckling som vi som en liten nation måstevända oss emot. Att tyst betrakta det som hänt i skulle kunna uppfattassom ett godkännande av en princip, att små nationer i världen inte skall hävda sina kravoch sin rätt. Vår opinion i innebär därmed också att vihävdat våra egna grundläggande intressen, våra egna trygghetskrav. Vi har inte tvekat att klart uttala vad vi tycker om denamerikanska pohtiken i som den har varit. Det har, vi gjort avmänskhga, humanitära skäl. Det har vi gjort också därför att vi ansett attvissa principer stått på spel, principer som är viktiga för hur relationernamellan stater i en fredlig värld skah se ut och som ytterst därför också är avbetydelse för vår egen säkerhet. Det är principer som vi konsekvent försökthävda i alla riktningar. I har vi haftmeningsmotsättningar och djupgående sådana med . Denamerikanska regeringen har kylt ner våra diplomatiska förbindelser. Detta harinte varit vär önskan. Den är att normala diplomatiska förbindelser skall råda. fält, skogar och byar ärsargade och förstörda. Men de har försvarat sitt land och sitt oberoende. Fördem har inte kriget varit meningslöst. De har visat att människornas motstånd inte knäcks avteknikens massiva angrepp, att även vår tids terror till slut står där maktlös,flämtande av utmattning, darrande av sin egen oförmåga. Därför har Vietnamsoffer också en innebörd för oss. Motsvarigheter i vår kulturkrets kan vi i vårtid finna under vinterkriget i och under bhtzen över 1940.Dä kände vi samma beundran inför ett foUcs obrutna molståndsvilja. Västerlandets skuld är stor och med rätta skallvästerlandet frukta historiens dom. Vägen till nationeU försoning må vara svåroch ömtålig i . Västerlandet står pä sitt sätt inför en svårare uppgift.Vi skall söka försoning med värt eget samvete, pä nytt söka ge mening ochinnehäU ät värden, ideal och en civilisation som svårt har skadats i . Därför och för det vietnamesiska folkets skull måste viframåt. Avtalet ger om det följs - en god grund för freden och försoningen.De senaste dagamas händelser ger förvisso anledning till djup oro övermöjligheterna att tihämpa dessa bestämmelser. För dagen får man begränsa sigtill att uttala förhoppningen om parternas goda vilja och deras eget intresseav att avtalet förverkligas. Sä mycket står klart; det vietnamesiska folketslänga kamp för att frigöra sig frän kolonialt beroende har vunnit enbetydelsefull framgång. Den kommer till slut att krönas med seger. Pä andra håll i världen fortgår foUcens kamp förnationellt oberoende. begravs , ledare för befrielserörelseni / , offer för ett brutah mord. Jag har haft åtskilliga samtal med Cabral. Hanvar en utomordentligt imponerande personhghet. Det mest utmärkande för honomvar att mitt under kampen för nationell befrielse kretsade hans tankar helatiden kring det fredliga uppbyggnadsarbete, som måste komma efter dennationella frigörelsen och som redan inletts i de befriade områdena. Det var enstark självkänsla och en övertygelse om seger som talade ur hans ord.Befrielserörelsen ville segra för att bygga landet i fred. Han varintresserad av inte på grund av våra tekniskalösningar ty hans land är ännu ett mycket fattigt land - men för att studerade idéer som varit vägledande för ett fredligt samhähs-byggande. På vid vär partikongress yttrade hanföljande, kanske för oss ahtför berömmande ord om sohdariteten, tryggheten ochjämhkheten: "Sohdaritet utan jämlikhet är bara välgörenhet, ochvälgörenhet har aldrig bidragit till folkens och människornas framsteg. Ochtrygghet utan jämhkhet är bara auktoritärt fadersstyre, beskyddaranda ellerrent av kolonialism och står alltså i motsättning till all verkhg frigörelseför folken och människorna. Det är ert partis förtjänst att ha förstått dessasanningar, att ha förstått att solidariteten är det nödvändiga dynamiskaelementet för att förverkliga jämhkheten och den individuella och kollektivatryggheten. Dessutom: Vid sidan av varje humanitär, moralisk ellermateriell insats förutsätter solidariteten en medveten attityd till andramänniskors verkhghet och en total identifikation med denna verklighet. För baraen sådan identifhcation gör det möjligt att begripa de djupa och oftasammansatta motiven för människornas förhoppningar och därmed också för derasförtvivlan, individueht eller kollektivt." Dettacitat må vara en hyllning och ett farväl till . Vi har i haft den oskattbara förmånen av fred,nationellt oberoende och rika naturtillgångar. Det svenska folket har genomhårt och målmedvetet arbete byggt upp det här landet. Vägledande har sedan långtid varit idéerna om social utjämning och gemenskap mellan människor. Strävanhar varit att skapa trygghet. Medlet har varit solidaritet och samverkan. Det svenska folket har inte skapat något perfekt samhälle,någon modell att kopiera. Det finns brister, problem, mångaouppfyUda förväntningar. Men ser man tillbaka mot utgångspunkter i detförflutna eller ser man sig om i världen, tror jag människorna i harrätt att känna en stolthet över det som åstadkommits med solidariteten somdrivkraft. Inte som orsak att passivt slå vakt om det uppnådda. Men som ettbevis för det fredliga, demokratiska framstegets möjlighet, som en stimulansatt gä vidare framåt. Det finns anledning att framhäha dessa enkla ting motbakgrund av de orimhga försök att svartmåla som förekommer i debatten.Det finns många påtagliga bekymmer i människornas vardag, det finns vida fähför en aktiv och inträngande samhällskritik. Den är nyttig. Men man skah haklart för sig att mycket av försöken att svartmåla i grunden riktar sigmot de idéer som varit vägledande för samhällsbygget i vårt land. Där finns de som djupt ogillar den demokratiskareformismens metod. De tror att varje missnöjespropaganda, varje svartmålning hur grov den än är - kan bereda marken för en våldsam omstörtning i . Därfinns de som djupt ogillar den sociala utjämning som skett och skall ske.Svartmåhiingen bhr en väg att försöka vrida klockan tillbaka thl ett gammaltprivilegiesamhälle. hade i Vi några kloka ord att säga omsurheten och gnähet som är värst bland dem som har det bäst ochborde ha minst anledning att klaga. Sä går den revolutionära romantiken och denkonservativa romantiken ofta hand i hand när det gäller att beskriva eländet ilandet och att svartmåla , även om deras förslag till åtgärdernaturhgtvis är helt väsensskilda. Men vi drömmer inte ett ögonbhck om att överge demokratin.Parollerna om revolution dessa eländiga våldsteorier väcker ingen genklanghos det svenska folket. Vi drömmer heller inte om att vridaklockan tiUbaka. En högervridning har säkert ingen genklang hos det svenskafolket. Vi måste gä vidare pä den sociala utjämningens och den demokratiskasolidaritetens väg. Dettaframgår klart om man studerar industrisamhällets problem. Jag har förut i denna kammare framhäUit deutomordentliga värden som industrisamhället fört med sig för människorna närdet gäller materiella framsteg, välfärd, social trygghet. Det är helt fel attnedvärdera den sociala betydelsen av detta för vanliga människor. Dessaframsteg skall vi slå vakt om och bygga vidare pä. Men jag har också åtskhiiga gånger uppehållit mig vid dentekniska utvecklingens sociala konsekvenser, som medfört att människorna medrätta ifrågasätter mänga yttringar i det moderna industrisamhäUet.Efterkrigstiden har inslag av stålblank effektivitet och en klar förstärkningav en kah och spekulativ kommersialism. Människor slås ut, orkar inte med dehårda och uppskruvade kraven. Där finns riskerna för en förstörelse av miljönoch ett förödande av naturtillgångarna. Där finns de stora skillnaderna iinkomster, i makt och inflytande. I ett sådant läge uppstår hos människorna lätt en oro ochen osäkerhet. Det erbjuder en möjlig marknad för dem som vih vädja tillkortsiktigt missnöje eller till frälsningsläror. Dä är det viktigt att samla krafterna kring ettkonstruktivt reformarbete för industrisamhällets sociala förnyelse och enförbättrad livskvalité. Detta reformarbete får inte vara ett uttryck förtillfälliga sinnesstämningar. Det måste bygga på grundläggande värderingar,som man håller fast vid, och vara ett led i ett långsiktigt handlingsprogram. Inom den fackliga och pohtiska arbetarrörelsen har desenaste åren pågätt en intensiv diskussion kring dessa problem. Riktlinjernahar mejslats ut i debatter och fastslagits vid våra kongresser. Dessa har varitvägledande för de förslag som vi lagt fram och skah lägga fram för . Lät migsammanfatta några huvudpunkter. Densociala tryggheten måste byggas ut. Den sociala tryggheten har aUtid stått i förgrunden försocialdemokratins praktiska arbete, alltsedan den tid då reformer bröt in fattigsamhähe och ingav människornasjälvförtroende och framtidsförhoppningar. Dessa reformer har steg för stegbyggts ut. Ständigt pä nytt har man hört talet att de sociala reformernas tidär förbi, det som återstår är finputs. Människornas upplevelser i vardagen talar ett annat språk.Nya trygghetskrav uppstår i det föränderliga samhäUet. Människor som uppleverbekymmer behöver stöd. Eftersatta grupper måste fä del avstandardförbättringen. Dettapräglar årets budget: Sjukpenningengörs om till sjuklön. PensionstiUskottenhöjs den 1 juh. Stödettill de handikappade ökas. Bostadstihäggskah utgå tiU låginkomsttagare utan barn. En föräldraförsäkring ersätter moderskapsförsäkringen.Föräldrar som stannar hemma för att värda sjukt barn fär rätt tihsjukersättning. Barnpensionernainom folkpensioneringen förbättras. StatsbidragettUl daghem och fritidshem ökar. Detta är viktiga ting i vardagen. Det betyder att enfamilj kan fä bättre råd till en bra bostad, att den som drabbas avarbetslöshet fär ett utbyggt stöd, att de handikappade får större möjligheteratt leva som andra, att våra pensionärer får det bättre och barnen en bättreuppväxt. För alla dessa kan livet bh ljusare. Men det innebär också ett krav pä solidaritet, där vigemensamt fär stå för kostnaderna. Jag vågar påstå att satsat härdare än något annatindustriland för att värna sysselsättningen. Denna satsning har skett i ahakonjunkturlägen med ständigt höjd ambitionsnivå. Samhällets insatser har helatiden spelat en central roU genom arbetsmarknadspolitUcen, utbyggnaden av denoffentliga sektorn och aktiva konjunkturstimulerande åtgärder. Resultatet är att vi har en högresysselsättningsgrad än andra länder. större andel avbefolkningen i aktiv ålder har arbete hos oss än i jämförbara länder. Detbetyder omkring 200 000 fler människor i arbete. Det förhållandet skah självfallet inte undanskymma depåfrestningar för sysselsättningen som vi haft . Tillskillnad från tidigare lågkonjunkturer har vi inte behövt uppleva ennedgång i antalet sysselsatta. Det har håUits uppe och tiU och med ökat. Men vihar inte kunnat möta hela den kraftigt ökade efterfrågan pä arbete, framförallt från ungdomens och kvinnornas sida. Och vi har fått satsa härdare än någonsintidigare för att med direkta in-satser frän samhähets sida skapa arbete förmänniskorna. går konjunkturen uppåt. Vi kan räkna med snabbaframsteg, bättre tider. Exporten går upp, industriinvesteringarna fortsätteratt öka, konsumenterna får genom skattesänkning, större barnbidrag och löneökningmer pengar tih konsumtion och efterfrågan. Allt detta fär också effekt pä arbetsmarknaden, om än medviss eftersläpning. Vi måste upprätthålla en hög beredskap. Regeringen har gettarbetsmarknadsstyrelsen som har den bästa överblicken över det dagsaktueUasysselsättningsläget och var åtgärder ger bäst effekt -utfästelse att fä görade insatser som bedöms erforderhga. Jag är glad över att mittenpartierna i sinmotion gått över tih att förorda selektiva åtgärder. Och kampen för rätten till arbete måste ständigt förasvidare. Vi vet att vi måste sätta in särskilda åtgärder förbyggsysselsättningen, för kvinnorna,för de äldre och för att stödja de unga som kommer ut pä arbetsmarknaden. Menvi måste också försöka bemästra den brist på arbetskraft som redan nu börjargöra sig gähande på sina håh och i vissa yrken. Vi vet att vi måste fuhfölja en aktiv regionalpohtik ochen aktiv näringspolitik. Pä den punkten kommer vi med åtskilliga förslag undervåren. Och vi vet att vi måste fullfölja arbetsmarknadspolitiken.Det förekommer stundom en fullkomhgt orimligt svartmålning av beredskapsarbetena som om de inte tillförde samhähet stora värden , av arbetsmarknadsutbildningenoch av det stöd som samhället lämnar tih dem som måste flytta för att pä en nyort fä utbildning tih ett nytt yrke eller ett nytt jobb i sitt gamla yrke. Detfinns utomordentligt klara belägg för att arbetsmarknadspohtiken är produktiv bädeför samhället och för den enskilde. Genom den verksamheten har tiotusentalsmänniskor kunnat få en efterlängtad sysselsättning, ett intressant yrke, etttryggat jobb - till gagn för dem själva och samhället. Mot denna bakgrund är det aUtsä en mycket produktiv insatsnär vi i budgeten ökar anslagen tih arbetsmarknadspolitiken med nära 600miljoner kronor - för att stärka arbetsförmedling och arbetsmarknadsutbildningoch för särskilda insatser för utsatta grupper. Vi har nyttjat lågkonjunkturen för en väldig satsning förett renare - stora satsningar pä reningsverk, nya riktlinjer förhushåUning med mark och vatten. Det betyder bättre planering och mindremöjligheter tiU markspekulation. kommer nya förslag om skärpt kontroll av hälso- ochmiljöfarliga produkter. Och , efter den stora framgång somFN-konferensen i blev, skah vi fuhfölja arbetet för att göramiljöpolitiken till en internationeU samverkan. Arbetslivetmåste förnyas och demokratin fördjupas. Det talas numera i många länder om nödvändigheten attfinna vägar till en förbättrad livskvahté. Diskussionen tenderar, även om denär värdefull, stundom tiU att bli litet vag och konturlös. Arbetarrörelsen harlänge och med allt större intensitet hävdat; Vill man förbättra människornaslivskvahté är det framför allt villkoren i arbetet som måste förbättras; densociala förnyelsen av arbetshvet måste sättas i förgrunden för det praktiskareformarbetet.