prot · FW09149 · 1973-12-31 00:00:00 — Vid sidan av vattenkraften skulle kärnkraften vara den endauthålliga energikälla, som med nuvarande teknik skulle kunna bidra tiU landetsenergiförsörjning i mer än margineU omfattning, säger industriministern i sittskrivna svar. Detta är vad jag kan förstå direkt felaktigt. Först och främst ärkärnkraften inte en uthållig energikälla. Urantillgångarna är begränsade.Bridreaktorn som skulle få uranet att räcka längre, är inte färdigutvecklad ochenligt många sakkunniga ingenting att tänka på. Det är bara det radioaktivaavfallet som är uthålligt århundrade efter århundrade. Däremot finns det redan utvecklad teknik, som snabbtskulle behöva komma ut på marknaden för att rikta in oss för framtiden påenergibesparing och alternativa bränslen. De metoderna har inte varitekonomiskt intressanta så länge priserna på olja och elektricitet har hållitsorealistiskt låga. Gemensamt för alla alternativ är att de skulle skapa nyproduktion och alltså nya arbetstillfällen. Hälften av all energi går åt tiUhusuppvärmning i vårt kalla land, och frysa vill ingen vare sig hemma eller påarbetsplatsen. Men efter vad jag förstår är det direkt felaktigt att påstå, somindustriministern gör, att en förändring till småhus från flerfamiljshusnödvändigtvis kräver större energiåtgång för att hålla oförändradinomhustemperatur. Det finns metoder att värma upp just småhus, vilka är betydligt energisnålare än de metoder vi Våra hus skulle kunna isoleras betydligt bättre än nu och därmed sparabränsle. Här skulle det göra stor nytta med fördelaktiga lån frånsamhällets sida för isolering av hus och för inköp av nya uppvärmningssystem.Sådan teknik finns redan utvecklad och kan vidareutvecklas, om samhälletställer större resurser till förfogande. Styrelsen för teknisk utveckling harnu ett blygsamt anslag för dessa ändamål och skulle kunna göra nytta medbetydligt större summor. Jag skall här inte upprepa alla de exempel som föregåendetalare har anfört på olika uppvärmnings- och energialternativ utan vill baranämna några. Vi gör av med mycken energi i vårt samhälle genom onödigatransporter. En transportoptimering skulle ge oss mer fritid och spara bränsle.Målet bör vara förädling så nära råvaruproduktionen som möjligt, arbetsplatseri närheten av människors bostäder osv. Det innebär en utveckling mot ettdecentraliserat samhälle och mindre företag. Lantbrukshögskolorna skulle behöva mer pengar för attintensifiera forskningen, t. ex. rörande kvävefixerande bakterier som onödiggörde tunga, energikrävande kvävegivor som blivit alltmer nödvändiga i konventionelltjordbruk. Växtförädlingen bör inriktas mot växtsorter som trivs med sådanabiologiska metoder att binda luftens kväve utan av människan framtagetenergitillskott. Möjligheterna att inrätta ett gott samhähe utanatomkraften synes stora, men ibland är det svårt att värja sig för misstankenatt de som är tongivande i samhället inte önskar släppa fram demöjligheterna. Det kommer att visa sig i statsverkspropositionen om regeringenhar dragit slutsatserna av vad man säger och kraftigt ökat satsningen påalternativ energi, eller om man nöjer sig med att utreda. Statsministern säger att vi i vår planering för framtideninte kan utgå från obegränsad tillgång på billig energi och att stora kravkommer att ställas på solidaritet och hänsyn till det gemensamma bästa. Ett samhälle baserat på energislag som inte förnyas i dentakt de förbrukas, kommer förr eller senare till en kris. Detta harpersonligheter som länge försökt fä oss att inse. har densanningen äntligen börjat tas på allvar också i detta hus. Statsministern säger också: "På är därförenergiförsörjningen oundvikligen ett globalt problem." Ja, det är den, omvi fortsätter som . Men det finns andra vägar. Det har givits mångaexempel på möjligheter att få fram energi som förnyar sig själv, och nyametoder kommer att kunna utvecklas om vi inriktar oss på det. Mänskligheten harlevat under årmUjoner i stabila samhällen utan energikris. Det är vår ensidigtmaterialistiska världsbild och vår tillväxtmani som har åstadkommit problemen.Vi får bekymmer därför att vi inte håller oss inom de naturgivna ramarna ochriktar in vår uppfinningsförmåga när det gäller teknik och organisation på attgöra det så gott för oss som möjligt inom dessa gränser. Vi har brutit oss urnaturens kretslopp. Det kan bara sluta i katastrof om vi fortsätter på denvägen. lever över sin andel av världens naturtillgångar. Vi måsteigen börja leva pä jordens villkor, som säger. Inte betvinga utansamverka, inte gå tillbaka men utvecklas i en ny, realistisk riktning. Myckettalar för att den strukturut- Ang. energiförsörjningen, m. m. Ang. energiförsörjningen, m. m. veckUngsom detta kommer att medföra blir mer tillfredsställande för människan änmycket i den strukturförändring vi upplevt . Det växer hos många människor i vårt land fram en misstro,inte mot tekniken som sådan men mot teknikens nuvarande inriktning mot alltstörre, snabbare och effektivare. En effektivitet till vad? Människan kommeralltmer i kläm. Standarden ökar inte. Många människor tycker inte att dennuvarande utvecklingen går åt rätt håU. Det finns en beredvillighet att prövaom, men finns inte de stora resurserna på dessa människors sida. Runt om i världen börjar också en annan, vidgad världsbildväxa fram. Människor arbetar för den lilla skalans teknik, en teknik förmänniskor, som är överblickbar, praktisk, utan miljöförstöring. Manarbetar för ett decentraliserat samhälle med lokal självförsörjning så långtmöjligt. Vetenskapsmän börjar engagera sig för människans villkorpå jorden. Man har föreslagithumanekologi som ämnesområde i grundutbildningen vid universiteten. "Detär ", säger man, "nödvändigt - på ett annat sätt än tidigare -att ta vara på den kunskap som finns om människans viOkor på denna planet ochom begränsningarna och möjligheterna för mänskligt handlande, att göra dennakunskap tillgänglig för allt flera och vidare att genom forskning utökaden." I utredning om psykisk hälsa och mänskligmiljö talas det om att vår nuvarande hvsstil har ett högt mänskligt pris. Dennuvarande utvecklingen mot allt högre effektivitet åstadkommer inte bara enödeläggelse av naturen omkring oss utan också en ödeläggelse inom människan. Författaren till en av bilagorna till betänkandet Attvälja framtid talar om ändrade värderingar som en möjlighet när det gäller attta till vara andra begåvningsreserver än den intellektuella förmågan. Man talarom egenskaper som har att göra med mellanmänskliga relationer, t. ex. en"kreativitetsreserv" och en "ömhetsreserv", som skullekunna leda samhällsutvecklingen i andra banor, en utveckling som skulle varamycket mer tillfredsställande för de mänga människorna. Det finns en chans att vi låter den kris vi uppleverleda till något positivt för framtiden. Det finns en risk att vi suggererar osstih att hysteriskt rusa tillbaka in i den brinnande ladugården därför att vi ärvana att se tryggheten där och inte förmår se räddningen utanför. säger på s. 144 i den bok som statsministernciterade: "Framför allt skulle en reglerad åtstramning av energiflödet gefrågan om tillväxtens gränser en högst handgriplig innebörd. Den skulle tvingaöver produktion till energisnåla tillverkningar och mönstra ut en rad onyttigheter,som vi tankeslappt räknar som standard. Vi skulle nödgas tänka över vadsom är våra verkliga behov och vad som är skenbehov. En sådan process kundekanske föras vidare till en omprövning av industrisamhällets livsföring överhuvud taget. Det skulle inte längre ges plats för någon köp-och slänghushållning-- . Vi kunde få en ny skala av värderingar,som kom att innefatta människan själv ." Statsministern och industriministern meddelar att man nutillsätter en programkommitté för ett energiprogram, ett energiråd och enenergipolitisk delegation och att man strävar efter att samla alla godakrafter för en gemensam ansträngning. Det är nödvändigt att människor med ett öppet sinne för riktigaoch nödvändiga förändringar får bli tongivande i detta sammanhang. Om vi styrin mot ett samhäUe baserat på förnybara energikällor och råvaror och återbrukav icke förnybara kan dagens kris förvandlas till en engagerande, hoppfullanspänning för en bättre värld. Ang. energiförsörjningen, rn. HerrSJÖNELL(c): Jag får tacka industriministern för hans svarpå dels den interpeUation som jag framställt tiU honom angående kolets roll iden framtida energiförsörjningen, dels den interpeUation som jag framställt tiUstatsministern rörande det viktiga spörsmålet hur statsmakterna skall kunnagaranteras största möjliga handlingsfrihet och vid ohka slagav energipolitiskt beslutsfattande. Jag har också i andra hand fått del av herrPalmes svar på interpellation, vilket i stort sett innehåller sammainformationer och argument som anförs i industriministerns interpellationssvar. Av de båda ministrarnas svar och principiella hantering avdet utomordentligt komplicerade energikomplexet framgår att regeringen och dennuvarande icke-socialistiska oppositionen i huvudsak är överens både ombedömningen av det svåra läget och dm nödvändigheten av delvis drastiskaingripanden för att i görligaste mån dämpa energikrisens negativa verkningar.När det sedan gäller vilka metoder och medel som måste väljas för att vårt landbåde kortsiktigt och i det längre perspektivet skah kunna garanteras entillfredsställande energiförsörjning, är det möjligt, måhända troligt, attregering och opposition även på denna punkt är överens, men säkert är detingalunda. Både och uttrycker sig nämligenmestadels i allmänna ordalag, varur på flera viktiga punkter, framför allt närdet gäller kärnkraftens användning och omfattningen härav, några entydiga ochkonkreta slutsatser beträffande regeringens eget ställningstagande inte kandras. På en absolut grundläggande punkt är vi emellertiduppenbarligen alla överens. Då de svenska statsmakterna skallträffa det beslut med nästan apokryfiska förtecken som gäller omfattningen avden satsning som skall göras på den tillgängliga s. k. smutsigakärnkraften som eventuell definitiv lösning av vårt växande energiproblem -ett felbeslut kan få ödeläggande verkningar för många generationer framåt -måste de ansvariga beslutsfattarna, dvs. i sista hand , ha störstamöjliga handlingsfrihet. Därom är alla överens. Att denna uppfattning i hög grad är regeringens framgårmed ackuratess av både statsministerns och industriministerns lämnadeinterpellationssvar. Industriministern, som är mest utförlig, räknar upp fleraåtgärder som regeringen vidtagit eller ämnar vidtaga, t. ex. inrättandet av ensärskild programkommitté för forskning och utveckling inom energisektorn. Ang. energiförsörj-ni7jgen, m. m. förstärkningav delegationen för atomenergifrågor m. m. Alltsammans har ett gemensamtövergripande syfte utöver att lösa de besvärligaste akuta problemen, nämligenatt tiUförsäkra statsmakterna största möjliga handlingsfrihet när definitivprioritering av olika energiförsörjningsalternativ skall ske. En ödesfråga när denna prioritering slutgiltigt skall skeblir hur avvägningen mellan olja och kärnkraft skall göras. Enligt industriministernsreferat i den utdelade stencilen av energiprognosutredningens slutsatser i dennyligen avlämnade delrapporten gör rådande förutsättningar på energiområdetatt "frågan om hur energikonsumtion de närmaste decennierna skalltillgodoses närmast blir en fråga om hur avvägningen mellan olja och kärnkraftskall göras'''. För att alludera på ett uppmärksammat svar från påfrågan hur han kände det i en avvägningssituation av ett helt annat slag och påett annat plan blir det för mig om framtida energiförsörjning ochdärmed välfärd skall inskränkas till ett val mellan endast olja och kärnkraft ungefär som att välja mellan pest och kolera. Det kan nämligen på starkagrunder ifrågasättas vad som för en liten nation med världens högsta percapitaförbrukning av energi kan te sig minst eller mest osympatiskt: att varahelt beroende av emotionellt labila oljeschejker, som begagnar oljan som rentpolitiskt vapen, eller av iskaUt spekulerande finansmagnater av amerikanskteller rättare sagt västerländskt snitt. Det torde inte vara obekant attnyckelråvaran när det gäller den smutsiga kärnkraften - producerad av des. k. lättvattenreaktorerna - nämhgen anrikat uran är föremål för detintensivaste intresse från de multinationella oljejättarnas sida. Dessa hardessutom, enligt vissa uppgifter som inte kunnat kontrolleras av mig, redanskaffat sig betydande ekonomiskt inflytande i de företag som framställeranrikat uran. Detta gör att om uran blir en eftertraktad råvara - vilketdet snabbt blir, om huvudsatsningen i fråga om den framtidaenergiframställningen världen över görs på kärnkraften kommer uranet att medeller utan medverkan från de multinationeUa industrikonsortierna bli föremålför spekulation och svart handel i minst den omfattning vi upplever ifråga om den alltmer svåråtkomliga oljan. Med dagens kärnkraftteknik är förövrigt urantillgångarna inte större än tillgångarna på olja. Mot denna bakgrund förefaller mig slutsatsen klar: för vårdel måste vi satsa det yttersta av våra resurser på att få fram alternativaenergiförsöri-ningsformer, inte bara gentemot oljan utan också gentemotkärnkraften, i varje fall mot den smutsiga kärnkraften eller fissionsenergin.För att en sådan målsättning skall ha en reell chans att bli uppfyUd måste visom sagt ha tillräckhg handlingsfrihet. Av herrar Palmes och här framgår att regeringen för sin del är övertygad om att vii dag har den erforderliga handlingsfriheten och att vi med de åtgärder avolika slag som aviseras kan behålla denna även fram till den tidpunktdå det definitiva valet av energiförsörjningslinje skall göras. Men kommer vi verkligen att ha denna handUngsfrihet år1975, då enligt både statsministern och industriministern tillräckligtbeslutsunderlag av allsidigaste slag kommer att kunna presenteras förett Jag är inte helt övertygad, framför allt på grund avindustriministerns märkliga underlåtenhet att inte med ett ord berörakärnpunkten i min fråga tiU statsministern, det spörsmål som helainterpellationen var uppbyggd omkring. Jag syftar på nuvarandetaxepolitik och agerande eller brist på agerande när det gäller de s. k.mottrycksverken, vilka kan producera biUig kraft med hög energiutvinning ochmed bl. a. kol, ved, avfall etc. som bränsle. Enligt skulle full utbyggnad av lokalt belägna mottrycksverk runtom i landet kunna nedbringa importbehovet av olja med inte mindre än 2,7miljoner kubikmeter. I min interpellation, som lämnade en relativt utförligredogörelse om detta agerande, gjorde jag självfallet inga beskyllningar motVattenfall. Och jag har inte någon avsikt att göra det heller, utan jagbara frågar industriministern, om det kan finnas risker för att genomVattenfalls politik i berörda sammanhang en alternativenergiförsörjningslösning utmönstras till förmån för enbart kärnkraft, vilken ivarje fall tycks vara skötebarn. Det har som bekanti det förflutna hänt att beslutsfattarna ställts inför ett fait accompU avunderordnade organ. Pä detta får jag inte en stavelse tiU svar, vilket enligtriksdagspraxis skulle kunna tolkas som en ovänhghet, ja kanske t. o. m.oförsynthet. Jag tar emellertid inte underlåtenheten på det sättet,utan jag utgår från att det finns andra förklaringar till att denna åtminstoneenligt min uppfattning brännande frågeställning inte berörts. Jag nöjer mig medatt nu och här ställa frågan på nytt. För undvikande av alla missförstånd vill jag här kortdeklarera min egen inställning till frågan om användningen av kärnkraft somhuvudalternativ för den för vårt samhälle erforderliga energin. Jag tror attmed de tekniska lösningar som står till buds under överskådlig framtid kan viinte undvara kärnkraften som energikälla, utan vi måste använda den, t. o. m. iganska stor omfattning. Denna principiella inställning, herr talman, innebärbl. a. att jag inte anser att kärnkraften som sådan endast är ett motbjudandevapen, med vars hjälp den internationella kapitalismen framkahat dagens krisoch ämnar framkalla morgondagens kriser också. Även de sociahstiska staternamed i spetsen betraktar kärnkraften som ett löftesrikt tillskott ikampen mot energikrisen också i sina länder. Kärnkraften nota bene i sin renaform, dvs. vätekraften kan bh mänsklighetens räddning i en obestämd framtid.Men och här kommer men ;et - den nuvarande kärntekniken producerar s. k.smutsig kärnkraft, med giftig strålning och radioaktivt avfall, som underolyckliga omständigheter kan komma att skada inte bara oss själva utan ocksåvåra efterkommande under hundratals år härefter. Lagringsproblemet har nämhgenännu inte kunnat få en definitivt ofarlig lösning. Som jag ser saken måste såmycket alternativ ofarlig energi kunna framställas att utbyggnaden av densmutsiga kärnkraften så långt som möjligt kan hållas tillbaka. Det är tänkbartatt denna handlingsberedskap blir nödvändig endast under ett par årtiondeneller till den dag dä den rena kärnkraften, fusionsenergin, gjorts tekniskt ochkommersiellt uttnyttjningsbar. är det för övrigt tänkbartatt andra energikällor kan komma Ang. energiförsörjningen, m. m. 4 protokoll 1973. Ang. energiförsörjningen, m. m. tillpraktisk användning energikällor av kanske högre effektgrad, t. ex. solenergidirekt förmedlad med bl. a. laserstrålar, energi ur jordens varma innandömeetc. I sammanhanget vill jag för min del också understryka vad här har sagtstidigare , nämligen att en stor och kompromisslös satsning på i syfte att underlätta hans forskning beträffande möjligheter attfinna en lösning på vätekraftsenergiproblemet måste göras. Inte minst viktigt i dessa sammanhang är största möjligasatsning på återvinningstekniken. En sådan satsning, som måste ges högstaprioritet, kan göras dels på återvinningsforskning, dels på en utveckling avsåväl kapacitet som effektivitet hos de många återvinningsindustrier, flertaletsmåföretag, som arbetar i vårt land. Trots regeringens olika åtgärder och industriministernsorder till den nu tillsatta programkommittén för forskning och utveckling påenergiområdet att före utgången av augusti månad redovisa resultatetav sitt omfattande arbete anser jag att dagens energiförsörjningssituation ärså kritisk att omgående åtgärder för framtagande av till olja och kärnkraftalternativa energiproduktionsmetoder måste vidtas. Därför har jag vidnäringsutskottets behandling under gårdagen av tiUäggsstat I rörandeindustridepartementets verksamhetsområde biträtt ett motionsförslag om att 10miljoner kronor bör anvisas på tilläggsstat för bidrag till forskning ochutvecklingsarbete rörande energibesparande åtgärder, ett arbete som omgåendekan sättas i gång av bl. a. styrelsen för teknisk utveckling. Även omtidsvinsten endast blir en 7 å 8 månader gentemot planerade åtgärder ligger deti dag enhgt min mening fara i varje dröjsmål. Jag vill mot denna bakgrund frågaindustriministern om han kan biträda ett sådant förslag eller, om formeUa skälhindrar detta, om han är beredd att istatsverkspropositionen framlägga förslag i denna riktning. Måhända är saklägetdet omvända så att det är för sent att få med förslaget istatsverkspropositionen, men då kan tilläggsstats-alternativet tillgripas. Beträffande slutligen industriministerns svar på mininterpellation om kolets ökade användning i den framtida energiförsörjningenvill jag uttrycka min tillfredsställelse över hans och därmed regeringenspositiva inställning. Jag skall här inte utveckla koltemat vidare, endastförutsätta att denna regeringens positiva inställning till kolet också skall tasig sådana konkreta uttryck att sådana orkeslösa invändningar som att vi intehar hamnanläggningar, lyftkranar, lageranordningar etc. för att kunna ta emoten stor kolimport snabbt undanröjes, där sådana invändningar fortfarande kankomma fram de har som bekant inte saknats i debatten utan framförts t. o. m.från ansvarigt håll. är en handelspartner som vi kan satsa stort på idetta sammanhang. Om vi skall importera energi från i form av elkraftframställd i koleldade kraftverk via en eller flera elkablar på Östersjönsbotten - det förslaget har ju framförts och presenterats - får detinte stanna vid bara denna sorts kolimport från . Även kol i naturligtskick måste importeras i så stora kvantiteter som vi tekniskt kan ta emot ochhelst genom långtidskontrakt på 15 ä , som polackerna enligt tillgängligauppgifter åtminstone till har varit beredda att tecknamed oss. Vi skall, herr talman, inte heller glömma bort att lagring av kol ärväsentligt mycket billigare än lagring av olja. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandhngar. De akuta svårigheterna när det gälleroljeförsörjningen och därmed också elförsöriningen måste naturligtvis i förstahand tillskrivas den skärpning av de politiska motsättningarna som under höstenägt rum i . Denna på sitt sätt tillfäUiga störning i oljetillförselntill en rad länder har fått extra genomslagskraft i industriländerna genom attdessa befunnit sig i en uppåtgående konjunktur med kraftigt växandeefterfrågan på olja både för uppvärmning och transporter samt somproduktråvara. Men det är å andra sidan nödvändigt att sätta in densituation som vi nu upplever i ett längre perspektiv. Det har också såvälstatsministern som industriministern gjort i sina redogörelser, hksom fleratalare före mig har gjort det. Ingen räknar längre med att det rikligatillflöde av bihig olja som vi har haft skaUkomma igen. Oljemarknaden har i växande grad blivit en säljarens marknad.Länder utan egna oljefyndigheter kan givetvis då snabbt hamna i ett sämreförsörjningsläge. har de tecken som rätt länge funnits på enframtida, mer djupgående energikris befästs. De - som man får hoppastillfälliga faktorer som kommit med i bilden har utlöst kristendensernafortare än någon tidigare kunnat ana. När det gäller den dagsaktueUa situationen tycker jag attdet är bra att regeringen nu verkligen söker ta ett samlat grepp. För det äringet tvivel om att oljekrisen avslöjat påtaghga brister i vår beredskap pådetta område. Påfyhningen av våra beredskapslager av olja har uppenbarligengått långsammare än vad som varit förutsatt. Vi har också kunnat notera attmyndigheterna i mycket hög utsträckning är beroende av de stora oljebolagen,när det gäller att skaffa fram aktuella uppgifter om försörjningsläget på kortsikt. Det finns uppenbarligen inte heUer något färdigt underlag för att meraexakt bedöma vilka verkningar en ransonering skulle få pä sysselsättning ochtransporter. Detta är självfahet otihfredsställande. Som statsministern klargjorde i sitt anförande harhuvudtanken i den svenska energipohtiken varit attsäkra "tillräckliga mängder energi till lägsta möjliga pris". Dennastarka betoning av prisaspekten har utan tvivel lett till att självförsörjningsaspektenhar kommit något i bakgrunden. Inte heller de rena beredskapssynpunkterna harfått den uppmärksamhet som de skulle ha varit värda. Den oljekris som vi nu ärmitt inne i måste, såvitt jag förstår, tvinga fram omvärderingar i dessaavseenden. har oljekonsumenterna - jag tänker då både påhushållen och på företagen - fått känning av krisen genom kraftigt höjdapriser. Detta har varit allvarligt nog. De höjda oljepriserna har också på ettpåtaligt sätt slagit genom i den allmänna prisnivån. Ang. energiförsörjningen, m. m. Ang. energiförsörj-/lingen, m. m. Men vi är i ett läge där en direkt ransonering äroundvikhg, om läget inte radikalt skuUe ändras - och det finns detknappast något som talar för. När det gäller utformningen av en sådanransonering måste enligt min uppfattning sysselsättningsaspekten sättas ifrämsta rummet. Det är en uppfattning som jag delar med flera andra som deltagiti denna debatt. Det finns, som också har påpekats, redan fall därsysselsättningen kommit i fara genom att tillförseln av olja och gasol harstrypts. Gör man den avvägningen alltså att sysselsättningensätts främst bhr konsekvensen att ransoneringen i första hand måste gå utöver bostadsuppvärmningen, som är det andra stora förbrukningsområdet vid sidanav industrin.