prot · FW0994 · 1973-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis, herr talman,ber jag med vad jag här har anfört att fä yrka bifaU tiU reservationerna 1, 2och 3 samt, om kammaren avslår reservationen 1, bifall tUl även reservationerna4, 5 och 6 av i m. fl. Omlokalisering av viss statlig verksamhet HerrPETERSON i (fp): Vi som ägnar oss åt politik skall med rättavara observerade och iakttagna. Det är viktigt att massmedier av olika slagkritiskt prövar vad vi säger och beslutar. Det är nödvändigt att allmänheten,som är vår uppdragsgivare, inte lämnar oss i fred utan ständigtfrågar efter motiv och argument för värt handlande. Alla med politiska förtroendeuppdrag vet att dennabevakning både är påfrestande och stimulerande. Utan den skulle inte demokratinleva. Utan den skulle vi fuUgöra vår uppgift sämre. Ingen kan vara innehavare avpolitiska förtroendeuppdrag om han inte kan eUer vUl finna sig i dessa villkor. Vi har inte rätt att avskärma oss från kritik somifrågasätter motiv och argument. Men en sak fär inte ifrågasättas: ivern attvilja ta del av hela sanningen innan man fattar sitt beslut. Ingen politiker kan begära respekt för sina åsikter ochför sina beslut om han medvetet blundar för fakta och vill undandra siginformation. Samma fakta och samma information leder hos olikaförtroendemän tUl olika beslut. Det är ingenting märkvärdigt med det. Det ärockså vår uppgift att pröva hållfastheten i argumenten och granska värdet avinformationen. Men ingen får sväva i tvivelsmål om att de beslut somfattas är frukter av ingående överväganden där alla i sammanhanget relevantafakta har funnits med. I den fråga vi diskuterar här i kammaren har dettagmndläggande -villkor för ett riktigt beslut satts i fråga. Man har fränåtskilliga håll påpekat att vi inte har tUlräckligt omfattande underlag för attfatta sä viktiga beslut som det här är fräga om. Man har också frågat om detmöjligen är så att vi inte vill få reda pä allt, därför att det kanske skullestöra ritningarna för beslut som redan är fattade. Jag vill inte låna mig tiU den sortens insinuationer somden senare frågan är ett uttryck för. Jag ifrågasätter inte mina kollegersbevekelse-grunder för det ena eller andra beslutet i den här frågan. Men jagvågar ändock varna för risken att vi genom en förenklad debatt och låstapositioner kan ge stoff åt den farliga föreställningen att våra beslut inteskulle vila på fullgott underlag. När frågan om den andra etappen av utflyttning av statligaverk behandlats inom riksdagsgrupp har vi kommit tUl denslutsatsen att det underlag vi har för beslutet inte är tillräckligt. Omlokalisering av viss statlig verksamhet mångafrågor som rör personalen, kostnaderna, förvaltningarnas effektivitet m. m, ärobesvarade i utredning och proposition. Majoriteten av riksdagsgrupp biträdderiksdagens beslut om en första etapp av utflyttning av statliga verk. Trots attdet också då fanns allvarliga invändningar mot beslutsunderlaget ansågs värdetav att skaffa erfarenhet även av utflyttning av hela verk så värdefull att detför de flesta tog över i och för sig berättigade invändningar. är läget annorlunda. Förberedelserna införgenomförandet av denna första etapp gär för flera av verken in i sittslutskede. De två tre närmaste åren skaU flyttningen ske. Aktiviteten i verken,hos mottagande kommuner och hos hundratals familjer är hög inför en flyttningsom för alla inblandade parter är av genomgripande betydelse. Osäkerheten om hur det skall avlöpa och spänningen införallt det nya är självklart mycket stora. Skall farhågorna om försämrad servicefrån verken besannas eUer skall de visa sig överdrivna? Och framför allt, hurskaU alla problem som hänger samman med personalens och deras familjersomställningar lösas? Man kan stäUa upp långa listor med frågor som man borde habesvarade allteftersom den första etappen genomförs. Mot denna bakgrund är det naturligt att många vill väntalitet med fortsättningen. Nog verkar det här vara att hasta mer än vad som ärklokt och nödvändigt att redan nu besluta om en andra etapp. Det är emeUertid inte bara alla dessa erfarenheter sombehöver avvaktas. Det är också kompletteringar i utredningsmaterialet som måstegöras och som borde ha varit avklarade redan innan propositionen skrevs. Jagtänker på den alternativa metoden att geografiskt sprida arbetstUlfäUen ochbeslutanderätt inom den centrala förvaltningen att decentralisera i ställetför att bara byta placeringsort för ett helt verk. 1 partimotionen frän i samband med förstaetappen påpekades, som sä , vikten av att decentralisera denstatliga förvaltningen. I motionen ströks under att decentraliseringsalternativetpä sikt sannolikt innebär större regionalpolitiska effekter än utlokalisering. väcktes en separat motion, i vilken folkpartietkrävde att aUa verk som inte berördes av utflyttningsbeslutet skuUe få iuppdrag att själva utreda vUka möjligheter man ansåg sig ha att decentraliserasin verksamhet. Vi nämnde då att direktiven för en sådan utredning borde gä utpå att begära verkens syn på utsikterna att flytta ut upp tUl av sinverksamhet från . Det är inget tvivel om att de interna utredningar somgjorts i några verk stärkt oss i övertygelsen om att decentraliseringsvägen ärden rätta för att nå aUa de mål som kan ställas upp för en minskning av dencentrala statliga förvaltningen i . Se pä resultaten av utredningarnai , och domänverket! I samtliga dessa verk har man bett attfå gå den vägen för att förena en bantning av verksamheten i med eneffektivisering av förvaltningen. Det råder inget tvivel om att dessa vällovhgasträvanden från verkets sida äventyras om vi nu beslutar i enlighet medpropositionens förslag. Låt mig, herr talman, få peka på åtminstone fyra viktigakrav som kan uppfyllas bättre med decentraliseringsalternativet; För det första ger det bättre möjligheter att spridaarbetstUlfällena i förvaltningen över hela landet. Inget primärt centrumbehöver bli utan, såsom nu sker. Dessutom kan åtskiUiga beslut ocharbetsuppgifter förläggas tUl våra 280 kommuner i stället för centralt i ettverk. För det andra kan man ta större hänsyn tUl personalensindividuella önskemål. Genom att man låter varje verk göra en omorganisationefter sina speciella förutsättningar kan genomförandet ske i etapper ochförläggas sä i tiden att det bättre sammanfaller med naturliga avgångar, makesförvärvsarbete, barnens utbUdning etc. För det tredje leder med stor sannohkhet endecentralisering av förvaltningen tUl en effektivare förvaltning. Jag vUlerinra om och domänverkets interna utredningar, som just syftadetill att öka verkens effektivitet. Svaret på frågan: Hur skall verken bheffektivare? För det fjärde och slutligen innebär decentraliseringen ettmera spritt beslutande, dvs. Ansträngningarna i detta syftefår inte mattas därför att vi flyttar de centrala ämbetsverken. Jag vill erinrakammaren om att ökad uppmärksamhet pä denna fråga krävs av ,och moderata samlingspartiets ledamöter i reservationen 2. Vi har sammanfattningsvis möjligheter att förena alla godasyften om vi väljer decentraliseringsalternativet. Det är en gåta för mig har blundat för detta. Det råder inget tvivel om att det är det regionalpolitiskamotivet - en dämpning av expansionen i och en jämnare fördelning avarbetstillfällena också inom den statliga förvaltningen som spelat denavgörande rollen i den här frågan. Som jag redan påpekat skulle man få en ännujämnare fördelning av arbetstiUfäUena om man valde decentraliseringsalternativet. När man ser till den regionalpoUtiska effekten måste mandessutom fråga sig om vi möjligen skulle kunna få fler arbetstiUfäUen med demedel som ställs till förfogande. Det är ett resonemang som tyvärr lyser medsin frånvaro både i utredningen och i propositionen. Ändå borde ju det vara entanke som slår varje ekonomiskt lagd människa; Finns det en billigare väg attnå samma eller bättre mål? Låt mig tUl slut peka på några uppgifter som finns i denproposition som vi skall diskutera om den om de regionalpolitiskamedlen. Där anges att vi sedan en mer aktiv regionalpohtik började bedrivas1965 skapat 18 000 arbetstiUfäUen för . Det mesta av demedlen är dessutom län som kommer att betalas tillbaka till staten. Även om detta i och för sig inte är något häpnadsväckandegott resultat så visar det möjligen att vi är på rätt väg. Men jämför man detta med kostnaderna för en omflyttning av3 800 tjänster som om allt räknas med snarare Ugger över än under 1 miljardkronor så måste tveksamheten öka. Jag vill med det här inte ha sagt att varje motiv saknasför utflyttning av hela verk. Jag har bara velat stryka under att det finnsmånga viktiga aspekter som inte har blivit belysta och som därför motiverar attvi Omlokalisering av viss statlig verksamhet Omlokalisering av viss stadig verksamhet skjuter päställningstagandet tUls en sådan komplettering skett. Av den anledningen anserjag att frågan bör återremitteras till fortsatt utredning och yrkar därförbifall till reservationerna I och 2. i (c): När 1971 beslutade om den förstaetappen av utflyttningen av statliga verksamheter rådde stor politiskuppslutning kring meningen att den borde följas av en andra etapp. Denna meninghade närmast formen av en beställning. Såväl den första som den andrautlokaliseringsetappen har förordats av en stark remissopinion. I stort settgemensamt för remissopinionen är dock att man anser att den egna verksamheteninte skall bh föremål för utflyttning. I de riktlinjer och målsättningar för den kommande regionalpolitikensom tog ställning till var det också stor uppslutningfrån alla partier kring att utlokalisering av statliga verksamheter var ett avmedlen att ernå bättre regional balans. Den mycket starka befolkningstiUväxten i harinte minst bestått i en expansion av den statligaförvaltnings- och administrationsapparaten. Tre fjärdedelar av denförvärvsarbetande befolkningen i arbetar inom administrations- ochtjänstesektorn. Det har från alla politiska partier uttalats att man viU dämpastorstädernas och inte minst tillväxt. Trots den påtagliganäringsmässiga ensidigheten i mäste man dock konstatera att dessarbetsmarknad är den mest attraktiva i hela landet. Med vanlig rörlighet ochavgång inom denna arbetsmarknad bör det finnas rimliga möjligheter i Stockholmför de flesta statstjänstemän som inte flyttar med till de nya orterna att fåett lämpligt arbete. För del är denna utflyttning av statligaverksamheter primärt en fråga om utflyttning av arbetstiUfällen och inte avmänniskor - jag vUl understryka detta. Det är givetvis lika svårt att flyttafrån en ort där man anpassat sig och där man trivs oavsett var orten ligger.Det gäller naturligtvis också . 1971 engagerade vi oss mycket starkt för att så långtmöjligt eliminera de personliga olägenheterna med utflyttningen. Vi har ocksåtagit upp denna fråga . Det gäller oavsett om de anställda flyttar med tillde nya ortema eller utnyttjar möjligheten tUl omflyttning till nytt arbete iStockholm. utskottsbetänkande gav också uttryck för detta. Dessasträvanden har fullföljts genom statens personalnämnd och genom andra organ. Från personalorganisationerna har uttryckts att manuppnått rimhga förhandlingsresultat. Särskilda insatser görs såväl för personalsom flyttar som för dem som viU stanna kvar. Ändå är det ju alldeles klart attinte alla problem kunnat bemästras. De personliga situationerna kan vara avtusen och ett ohka slag. Så är det för oss alla i värt samhälle. Samhälletsresurser att lösa alla problem är begränsade. Det gäller också de anställda ide verksamheter som föreslås bli utlokaliserade. Vi har i vårt land en inte så liten otrygghet på grund avförändringar i näringsliv och samhälle. Strukturförändringen i jord- ochskogsbruk är ett exempel. Den har berört hundratusentals människor med betydande personhgatragedier som följd i vissa fall. Större och mindre företag läggs ner medibland stora återverkningar för enskUda. I förändrades t. ex.situationen radikalt för ca 4 000 människor, när varvet där mäste läggas ned. Ioch för sig är ju inte det någon tröst för alla dem som trots de särskildaåtgärderna ändå känner sig drabbade genom verksutflyttningen. Ett föränderligt samhälle skapar svårlösta problem, som ienskUda fall inte är möjliga att tUlfredsställande bemästra. Det finnsanledning att beklaga detta. Jag vill dock slå fast att vi frän ärangelägna om att lösa dessa problem så långt det går. I detta sammanhang viUjag inte använda argumentet att vissa statstjänstemän har skyldighet att flyttamed arbetsuppgiften. Vi har inte sett problemen från den utgångspunkten. Depolitiska partierna var förra gängen eniga om att det inte kan ankomma på någonannan än statsmakten att besluta om lokahsering av statliga verksamheter. Ingentorde väl heUer ifrågasätta denna rättighet utifrån helhetens ochsamhäUets bästa. Även denna gäng har inrikesutskottet trots tidspressavsatt tid till hearings. Naturligtvis har då såväl personalfrågor somverksamhetens framtida effektivitet främst berörts. Jag tvivlar inte på deuppvaktandes ärliga övertygelse och avsikter. De är säkert de allra bästa. I deenskilda fallen tycker jag dock att det ibland har varit svårt att bedöma denpraktiska verkliglieten och sakinnehållet i en del uttalanden. Man får ju intehelt utesluta att vissa framförda motiv utan direkt avsikt, det vill jaggärna också understryka kan ha överbetonats och betraktats från så att sägaden ena partens synpunkt. 1 nägot fall har vi haft möjlighet att ta del av ohkameningsriktningar. Det är onekligen berikande även i dessa sammanhang.Kontakter av olika slag och verksamhetsmönster för de utlokaliserade verkenkommer naturligtvis att i vissa fall förändras. Jag -vUl inte utesluta attöverkostnader i en del fall kommer att uppstå. De får då vägas mot de fördelarman vinner med utflyttningen. Förmodligen kommer den nya verksamheten efter entid att ha anpassat sig ganska bra. Vissa exempel från det enskUda näringslivetvisar detta. I nägot fall kan vi ha huggit i sten, när vi trotsvarningar frän vederbörande personal ändå har biträtt propositionen. Frånoppositionssidan har vi inte haft någon insyn i utredningsarbetet, och det ärju på det stadiet man har möjligheter att tränga in i den praktiskaverkligheten. Jag beklagar att inte parlamentariker har givits denna möjlighet.Att vänta tUl dess erfarenheter vunnits skulle förskjuta genomförandet av dennaandra etapp fram tiU mitten av . Osäkerheten och ovissheten hade dåkvarstått hos många verk och skulle menligt ha påverkat deras verksamhet. Kostnadema för utflyttningen anges i propositionen till420 mUjoner kronor i investeringskostnader och i flyttningskostnader.Nedgången i produktionen och sämre effektivitet uppskattas i propositionen tUl15 i initialskedet och beräknas avta efter hand. Personal sombesökt utskottet har sagt att alla dessa belopp är för lågt beräknade.Utredningsmannen uttalade i utskottet att samtliga berörda verk hadefått i uppgift att göra ekonomiska beräkningar men i allmänhet tagit ganskalätt på den uppgiften. Omlokalisering av viss statlig verksamhet 2 protokoll 1973. Omlokalisering av viss statlig verksamhet fall, jaginte nu erinra mig vUket verk det var, hade man lagt ned ett grundligt arbeteför att få fram en realistisk siffra. Den visade sig ligga under denutredningsmannen beräknat. Även på det här fältet står alltså uppgift motuppgift. Det är svårt för en i dessa specieUa problem icke initierad att få enobjektiv bild. uttalade den dåvarande lokaliseringsutredningenatt den statliga förvaltningen var mycket trångbodd och splittrad inom Stockholmsområdet.Samma förhållanden råder också . Mycket stora nybyggnadsbehov förutses ominte statliga förvaltningar flyttas ut. Det är ett känt förhållande att det ärbetydligt dyrare att bygga i än flerstädes i övriga landet. Man kandärför räkna med att det här inte är fräga om en nettokostnad för nybyggen på420 mUjoner kronor. Dessutom byggs vissa lokaler för kommunalt behov samman medlokaler för statliga behov, som det ändå skuUe varit nödvändigt att bygga iStockholm. En viss vinst bör t. o. m. kunna göras på grund av att man slipperbygga dyrt i . I vissa fall har verk som föreslås bli utflyttade nyssflyttat in i nya lokaler. Det är förståeligt om de anställda i de fallenupplever en utflyttning nu som negativ och som exempel pä mindre god planering. Risken för nedgång i effektiviteten under flyttningsskedetär uppenbar men bör nog inte överdrivas. Effektiviteten pä den nya ortenjämförd med effektiviteten om verksamheten legat i är svårbedömbar.Jag tror dock att man inte kan utgå från, som det påståtts från en del häll,att den i övervägande antalet fall blir sämre. På plussidan har man dessutomatt räkna med vad verksamheten kommer att betyda för en differentiering avarbetsmarknaden pä den nya orten och vad det betyder att denna ort får ettantal nya arbetstUlfäUen. På flera av orterna kommer också utflyttningen att hastor betydelse för utvecklingen av den högre UtbUdningen där, t. ex. FOA:s ochSBL;s utflyttning till . TUl sist, herr talman, några ord om reservationen 2rörande den framtida decentraliseringen av statliga verksamheter. Den nu ifrågavarandeutlokaliseringen är endast en geografisk utlokalisering. Den primära frågan föross i är en decentralisering av statliga funktioner till nivåoch länsnivå. Vi är övertygade om att vårt samhälle skulle fungera bättre om ensådan decentralisering gjordes. Det är i de allra flesta fall mest rationelltatt ha ledningsfunktionerna för riksuppgifter i huvudstaden. De allra flestaverken kommer också att ligga där. Samma förhållande gäller sä gottsom alla riksomfattande närings- och fackliga organisationer och institutioner.Enligt mening kan emellertid mycket som handläggs centralt iStockholm, såväl av staten som av andra, mycket väl och med bättre effektdecentraliseras ut tUl regionema och kommunerna. Från flera av de statligaverken har vid deras kontakter med inrikesutskottet framkommit samma mening.Det är enligt vår uppfattning inte bara fråga om att decentralisera funktionerutan också, och inte minst, beslutanderätt. Det skulle vara utomordentligt värdefullt, enligt vårmening, för länsdemokratiutredningen att ta del av ett ambitiöstutredningsarbete inom de statliga verken för att utröna vilka uppgifter som medfördel kunde decentraliseras. Även utskottsmajoriteten ställer sig i princip positivtUl en decentralisering men vill inte fatta det enligt vår uppfattningnaturliga beslutet att ge länsdemokratiutredningen det mest geniuna materialman kan tänka sig genom att låta verken själva framlägga alternativ tUl enutflyttning i form av förslag tUl decentralisering av verksamheten. Jag ber att fä yrka bifall tillreservationen 2 och i övrigt tUl utskottets hemstäUan. Omlokalisering av viss statlig verksamhet I detta anförande instämde herrar och iHeden samt fröken (samtliga c). (vpk): kommunisterna har i aUasammanhang där verksutflyttning varit aktueU sökt framhålla att den i vart fallinte är någon regionalpolitisk åtgärd av tyngd och betydelse. Det är fel när man från regeringshåll söker skapa detintrycket, och det är hka fel när regionala politiker på hemmaplan agerarprecis som om livet och framtiden hänger samman med frågan om den egna bygdenkan få ett statligt verk lUcsom en skänk frän ovan. Vi kommunister ser hur bockfoten tittar fram under moderSveas kjortelfåll. Regeringen har ett självklart intresse av att framställaomlokaliseringen av viss statlig verksamhet som en mycket tung regionalpolitiskåtgärd. Man känner trycket från en folkopinion som med all rätt vredgas överden avfolkning och utarmning som har drabbat hela länsdelar, en utarmning somhar sanktionerats och befrämjats av den sittande regeringen. Det är en hård kritik, som måste svida i skinnet pä deansvariga, och den svedan söker man nu lindra genom åtgärder som man tror kanbidra tUl att sänka temperaturen några grader i områden där kritiken är störst,där även de troende vacklar inför trycket av de väldiga regionala problem somtornar upp sig. Det är därför man lägger fram en riksplan som i gmndeningenting förändrar. Det är därför man går in för omlokalisering av statligaverk, vars andra etapp nu diskuterar. Men regeringen får också erfara sanningen i det gamlaordspråket om att "hur man än vänder sig har man ändan bak".Visserligen gör man nu å ena sidan en del lokala förtroendemän hka lyckliga somIsraels barn när det regnade manna frän himlen, men ä andra sidan har manskapat en proteststorm från tjänstemän och andra här i en opinionmot regeringen som moderater och folkpartister begärligt slickar i sig. I reservationerna är visserligen både moderater ochfolkpartister tämhgen stUlsamma, men i deras tidningar och i vissa andrasammanhang har det varit mycket larmande, mycket talande och skrivande omvilken eländig situation de berörda tjänstemännen hamnar i. Men vi har länge haft en annan typ av tvångsförflyttning -en tvångsförflyttning i massomfattning som har pågått under många är. Det harrört sig om vanliga arbetare. Då har också och de moderata tigitoch samtyckt. Den tystnaden liksom den omsorg man nu har utvecklat inför enannan typ av arbetskraftsförflyttning är verkligen talande. Omlokalisering av viss statlig verksamhet Däremot är reaktionen från de berörda tjänstemännen självamera respektabel. Att tvingas flytta mot sin vilja är alltid någontingnegativt, oavsett det gäller flyttning från tiU , fränStockholm tUl eller vUken ort det nu kan handla om. Från vpk;s sida vill vi betona hur viktigt det är attmyndigheterna tar största möjliga hänsyn tUl berörd personal, att man intestelbent klampar fram. Ett av de problem vi har pekat på är att utflyttningenkan skapa nya sysselsättningsproblem, framför allt för kvinnorna, de kvinnligamoatjéerna. I en stencU som riksdagsmännen fick i sina fack för en tidsedan citerar en av de aktionsgrupper som har varit i verksamhet några meningarsom uttalade vid den socialdemokratiska partikongressen 1972: "Det stämmer inte med våra principer om rättvisa attkvinnan ständigt skall stå tillbaka pä arbetsmarknaden, att kvinnorna alltidskall ha lägre löner och sämre trygghet, sämre utbildning allt undermotiveringen att kvinnan skall återgå tUl hemmet och få sin försörining avnågon annan." Statsrådet har i direktiven tUl en utredning omkvinnans situation i statsförvaltningen sagt följande: "Jag viU för egendel framhåUa att de offentliga arbetsgivarna har ett stort ansvar förutveckhngen mot jämstäUdhet, för utvecklingen mot jämställdhet mellan män ochkvinnor på arbetsplatsen. Staten som arbetsgivare bör därför inom ramen för sinpersonal- och lönepolitik pröva vilka ytterligare åtgärder som kan behövavidtas i syfte att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor." Jämställdhet måste självfallet också innebära samma chanstUl arbete. Regeringen har lagt fram ett förslag som behandlas och måstegivetvis erinras om sitt ansvar för att frågor av den typen blir lösta på ettför personalen acceptabelt sätt. Jag vill emellertid passa på att säga att den grupp som nuär aktuell för förflyttning är en sällsynt gynnad kategori i jämförelse med denstora massan utlokaliserade. 1 mitt län har folk sä länge jag kan minnas, ochsäkert , levt under hotet att få flytta, vare sig de har velateller inte. Den utflyttningen har tvingats fräin av storkapitalet, den haradministrerats och befrämjats av regeringen, som i det fallet har haft fulltstöd av både folkpartister och moderater. Det är en utlokalisering som hargenomförts i massomfattning, och den har skapat tusen och åter tusen mänskligatragedier. De arbetare som har sparkats i väg med enkel biljett harinte haft något val. Möjligen har de haft valet mellan att flytta och attsvälta ihjäl. .Då'har det inte varit frågan om någon bedömning av familjenstotalsituation, om exempelvis den ena parten i famUjen har kunnat få jobb påutflyttningsorten. Man har inte haft någon klagomur. Motspänstiga har fåttstämpeln arbetsvägrare och blivit utstämplade från sina kassor. Den kategorin utlokaliserade har inte heller haft någonmöjlighet att ställa krav på viss bostadsstandard, social service ellerliknande.