prot · FW09150 · 1973-12-31 00:00:00 — Först ett konkret svar på frågan: Varför bara23 kurser? Svaret är att det var vad hade begärt, och viföljde till punkt och pricka. Det som begärs i sådana härsammanhang brukar ju vara maximum. Sedan håller jag med om att detta är enmycket viktig fråga, och vidareutbildningen av sjuksköterskor är en väsentligdel av utbUdningen av vårdpersonal. Vår strävan är också att genom återkommandeutbildning nå längre inom praktiskt taget all utbildningsverksamhet, och dettaär ett konkret och mycket bra exempel på det. Jag beklagar att det inte har varitmöjligt att fylla kurserna. Men vill jag inte gå för hårt fram i detfallet, eftersom de åtgärder som skall vidtas bitvis ligger utanför vårt egetkompetensområde. Det är emellertid mitt intryck att huvudmännen, landstingenoch , nu arbetar mycket energiskt för att få en ökadrekrytering. Likaså tror jag att de fackliga organisationerna är medvetna omhur viktigt det är att med stor uppmärksamhet följa dessa frågor. Minförhoppning är också att de vidtagna åtgärderna skall leda till att vi får enbra ordning och god ruljangs på verksamheten. FruFR/ENKEL(fp): Jag måste säga att det känns betryggande attutbildningsministern tydligen har känsla för vikten av att komma tUl rätta meddetta stora problem. Utbildningsministern säger att huvudmännen gör en hel del.Ja, det kan hända, men de gör i alla fall inte tillräckligt och handlar intetillräckligt fort. När jag svarat på frågor under , har ibland unga sjuksköterskor berättat för mig om ganskaskrämmande erfarenheter av sina huvudmäns reaktioner. Man har sagt mig atthuvudmännen ibland varit mycket obenägna att släppa de grundutbildadesjuksköterskorna till kurserna. De kan säga nej. Jag förstår huvudmännen också;det uppstår ju en vakans, som kanske inte kan fyllas, och det är naturhgtvissvårt. Jag har anknytning till sjuksköterskeutbildningen ochmänga kontakter med dessa sjuksköterskor. Det finns de som har frågat om detinte är Om åtgärder 77101 bristen på vidareutbildade sjuksköterskor tid för enlagstiftning, sä att huvudmännen blir tvungna att släppa dem tillvidareutbildning. Jag är inte själv säker på att man skall gå den vägen utanvidta andra åtgärder. Jag har en känsla av att intresset att skaffa sigvidareutbildning är mycket stort. Det har vitsordats från många håll. Det jagupplever som fel är det nuvarande intagningssystemet. Det måste bli ett nyttförfaringssätt, så att samtliga ansökningar sänds tUl en central, varefter manöverför ansökningarna till de regioner där utbildningen ges. Med hjälp av demoderna datasystemen kan det näppeligen vara någon svårighet att åstadkommanågonting sådant. Det skulle dessutom förhindra dubbelansökningar. inkallasreserver innan utbildningen skall börja, och de studerande somhar bildat familj och har barn kan kanske inte i all hast ordna barnpassning.De måste därför säga nej, och så har kursen inte fyllts. Jag vet exempel pådetta. Alla de som söker kunde väl sättas upp på en kölista,oberoende av föregående meriter. Så länge kölistan upptar flera namn än antalettillgängliga platser måste man det är jag medveten om tillämpa enmeritvärdering. Men den skall i så fall vara enhetlig. Dessutom kanske manockså måste ha en viss kvotering mellan de grundutbildade och de sjuksköterskorsom utbildats enligt den äldre studiegången och de utländska sjuksköterskornamed svensk legitimation. Det var en grundutbildad som sade till mig en gång; Vi somhar dåliga betyg i grundutbildningen behöver vidareutbildningen bäst. De andraklarar sig bättre än vi, men vi kommer sist med. Jag vill med dettanaturligtvis inte säga att vi skall ha en negativ meritvärdering, men detta ärett problem att tänka på. Ofta avvisas sjuksköterskor med utbildning enligt äldrestudiegång samt utländska sjuksköterskor med svensk legitimation. Men även dekan av någon anledning behöva en vidareutbildning. De vill kanske byta sinspecialitet. Statsmakterna måste se till att alla som önskarvidareutbildning kan anvisas sådan. Först efter den är en sjuksköterska elleren sjukskötare fullt färdig med sm utbildning och mogen för det viktiga ansvarsom hon eller han har. I statsverkspropositionen 1973 angavs en av orsakerna tillbristen på vidareutbildade sjuksköterskor vara att läkarlärare och andra lärarehade saknats. har i framfört krav pålärarprognoser. Det kravet ställer jag nu på nytt. Det behövs, anser jag, båderullande lärarprognoser och rullande prognoser rörande behovet avvidareutbildade sjuksköterskor. Med den positiva inställning som jag tyckte attutbildningsministerns senaste anförande andades, förutsätter jag att statsrådetvill medverka till att de här nämnda åtgärderna vidtas. Vad vi kan göra från statens sida är framförallt att se till att det blir en kontinueriig utbyggnad efter de riktlinjer somvi har följt . Men är väl medveten om attdimensioneringsdiskussionerna på skolområdet får föras med stor försiktighet.Vi skall inte ha ryckighet på detta område, utan det får ske en kontinuerligtillväxt respektive avtrappning där det är nödvändigt - för att man skallkunna När det gäller lärarkapaciteten har vi också, efter deprognoser och förslag som har lagts fram från , successivtbyggt ut värdyrkeslärarutbUdningen. Det är säkert viktigt för att också kunnamöta behovet av vidareutbUdning, och det är klart att vi skall fortsätta attnoga följa dessa frågor. Vi har hittUls följt riktlinjermycket noga på den här punkten. Vi efteriyser nog alla tUlförlitliga prognosinstrument närdet gäller lärarutbUdningen, men jag tror att det är viktigt att varaförsiktig: att följa den trend som finns men inte åstadkomma något slagsryckighet i planeringen för att tillgodose tillfälliga behov. Det är naturligtvis vUctigt att man utnyttjar de platsersom finns för utbildning, och det är en öppen fråga hur det skall gå till. Jagtror att det initiativ som har tagit tUl ett regionaltsamarbete för att försöka åstadkomma att man gemensamt inom regionernautnyttjar den kapacitet som finns så att inga platser blir stående tomma är avvärde. Jag tror inte att vi skall lägga oss till med ett alltför våldsamtbyråkratiskt system, i varie fall inte förrän det blir absolut nödvändigt. Ettutbyggt regionalt samarbete borde kunna bota de svåriglieter som vi förnärvarande har. Om erkännande av som självstäitdig stat, m.m. /ENKEL (fp); Låt mig bara tUlägga några ord. Jag tyckerinte att en gemensam s. k. "bank" för hela landet behöver vara någotbyråkratiskt. Jag tror, att man aldrig kommer att kunna lösa problemen baragenom samarbete inom regionerna. UtbUdningsministern säger att det inte får vara någonryckighet i utbildningen. Det håller jag fullständigt med om. Jag är tacksam för det positiva i utbildningsministernssvar, och jag kanske får ta detta till intäkt för att utbildningsministernmenar att om inte kan komma till rätta med problemet-utbildningsdepartementet med sin chef i spetsen går in och vidtar konkretaåtgärder. Överiäggningenvar härmed slutad. § 5 Omerkännande av som självständig stat, m. m. Herr utrikesministern ordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 90, till herr utrikesministern , och anförde; har i en interpellation ställt följande frågor; Närkommer att erkänna republiken ? Är regeringenberedd att inleda förhandlingar med om ett samarbetsavtalrörande ett omfattande svenskt bistånd till samhällsutvecklingen iGuinea-Bissau? När avserregeringen lägga fram förslag till lagstiftning, som möjliggör effektivaingripanden, i enlighet med FN ;s rekommendationer. Om erkännande av som självständig stat, m.m. motsvenska företags investeringar i och dess kolonier? De tre frågorna har ett inre sammanhang genom att sikta pååtgärder som förutsattes försvaga möjligheter att behålla kontrollenöver sina kolonier i . Med hänsyn till att den portugisiskakolonialpolitiken är ett internationellt problem av central och växandebetydelse, finner jag det motiverat att i samband med besvarande av frågornaredovisa regeringens allmänna syn på detta problem och de svenska insatser somhittUls gjorts för att bidra tUl dess lösning. har sedan en rad år genom officiella deklarationeroch ställningstaganden för olika FN-resolutioner uttryckt sitt fördömande avPortugals kolonialpolitUc, som står i motsättning tUl grundläggande principer iFörenta nationernas stadga, den allmänna förklaringen om de mänskligarättigheterna och församhngens kolonialdeklaration . Portugalskolonier i AfrUca utgör en sista rest av det koloniala system som upprätthöllsi och före det slut och vars avvecklingframstår som en historisk nödvändighet. kolonialpolitik är samtidigtett led i det samarbete mellan minoritetsregimer i , som framstårsom ett allvarligt hot mot strävandena till jämlikhet mellan raser och folk. De brutala metoder, med vUka söker bevara sinmaktställning i , har framkallat starka internationella protester. Motbakgrund av de skakande vittnesmål om massakrer i , som publiceradesi somras, antog på svenskt mitiativ ett enhälligtuttalande om att en internationell borde utreda deportugisiska grymheterna. Vid höstens generalförsamhng tog tillsammansmed övriga nordiska länder på nytt upp frågan. Vi föreslog tUlsättande av bestående av fem experter, vilka skulle försäkra sig omsamarbete och bistånd från befrielserörelsen i . Förslaget antogs den9 november med 103 röster mot 3 och 16 nedlagda. Som ett uttryck för solidaritet medbefrielsesträvandena i kolonierna och i enlighet med rekommendationer från FN:sgeneralförsamling inledde som första västeuropeiska stat etthumanitärt bistånd tUl befrielserörelserna i de portugisiska kolonierna. Dettaexempel har senare vunnit efterföljd från våra nordiska grannar och . Det svenska biståndet tUl de afrUcanskabefrielserörelserna har ökat snabbt från ca I miljon /70 till ca 25 mUjoner kronor under innevarande budgetår. Medlenanvänds för att stödja den civUa verksamhet som bedrivs av befrielserörelsersom kämpar mot den portugisiska kolonialismen. Bidrag på 5 miljoner kronorlämnas tUl Frelimo i , medan har beräknats förMPLA i . Regeringen räknar med en fortsatt utvidgning av stödet tillbefrielserörelserna. Biståndet till befrielserörelsen i harvarit särskilt betydande både absolut och i relation till områdetsinvånarantal, som beräknas tUl 600 000 å 800 000. Omfattningen av detta biståndhar vuxit från tUl innevarande år.Den snabba ökningen har skett i takt med utvidgningen av rörelsens egen civUaverksamhet och därmed dess mottagningskapacitet för utländskt stöd. Sammanlagthar PAIGC erhållit bistånd tUl ett värde av . Efter att tUl en börian mest ha varit inriktat på attunderlätta försörjningssituationen har det svenska biståndet nu kommit attomfatta de flesta grenarna av rörelsens civUa utvecklingsprogram. En betydandedel av resurserna används för utbUdning av sjuk- och hälsovård. DärtUllevereras varor för de folkaffärer, som upprättats på olika platser i befriadeområden. Eftersom är ett av de länder som drabbats, av torkan iVästafrika, har det senaste årets bistånd även omfattat livsmedel, främst ris,InrUctningen är helt i linje med de önskemål som framförts från PAIGC,Åtskilliga iakttagare har omvittnat att biståndet utnyttjas effektivt. Dettahar varit en förutsättning för den snabba ökningen. Planeringen av biståndet utgår från ett rambelopp förvarje budgetår. Detta utnyttias enligt PÅIGC:s egna prioriteringar av behovenför olika delar av den civila verksamheten. Detta innebär att vi med PAIGCnumera tUlämpar i princip samma planeringsmetod som i samarbetet med de störremottagarländerna. En skUlnad har varit att den konkreta biståndsplaneringeninte omfattat , även om våra allmänna resonemang berört ett längretidsperspektiv, bistånd till kanaliseras genomPAIGC, Såväl utrUvesförvaltningen som SIDA har i detta syfte direkt kontakt medPAIGC, Mellan företrädare för den och företrädare för PAIGChar det förekommit upprepade och fruktbara samtal. Upplysningar om läget iGuinea-Bissau kan regelmässigt inhämtas genom PAIGC;s representanter, bl, a,via vår ambassad i , Ett formellt erkännande av somsjälvständig stat utgör sålunda ingen förutsättning för en fortsatt utvecklingav insatser i , Sedan PAIGC utropat republiken , har ettstort antal regeringar, vilka i likhet med den solidariseratsig med PAIGC:s strävanden, beslutat formellt erkänna som ensjälvständig stat. vUken delvis befinner sig under portugisisk ockupation. Som min företrädare framhållit i svar påen enkel fråga kommer att erkänna den nya staten så snart vi förvissatoss om att förhållandena i är sådana att vi med tillämpning avvåra kända principer kan ta detta steg. Vi har enats med våra nordiska grannarom att hålla fortsatt kontakt i erkännandefrägan. Ett aktivt studium avproblemets olika aspekter pågår inom respektive utrikesdepartement. Avsiktenär att undvika onödiga dröjsmål med ett ställningstagande, aktivitet i fråga om den portugisiskakolonialpolitiken sker med stöd av olika FN-beslut och väsentligen inom FN:sram. Möjligheten av ekonomiska påtryckningar mot måste bedömas motdenna bakgrund. Frågan om sanktioner mot en medlemsstat regleras genomsärskilda bestämmelser i :s stadga. Det tillkommer endast säkerhetsrådetoch ej församlingen att fatta bindande beslut om sanktioner. För att sanktionerskall bli effektiva, måste de enligt svensk mening vara universella, vilket bl. a. förutsätter medverkan från säkerhetsrådets Om erkä/vm7ide av som självständig stat, m.m. Om erkännande av som självstä/tdig stat, m.m. När interpellanten hänvisar tUl FN-rekommendationer omeffektiva ingripanden mot investeringar i och dess kolonier, måste detkonstateras att det inte föreligger några beslut av säkerhetsrådet om sådanaåtgärder från medlemsstaternas sida. Generalförsamhngens majoritet har iallmänna ordalag uppmanat medlemsstaterna att undanhålla sådant stödoch samarbete som skulle kunna stärka det portugisiska greppet över kolonierna.När det gäller utländska investeringar i kolonierna harförsamlingsresolutionerna varit mera preciserade. har i likhet medövriga nordiska stater röstat för resolutioner, som innehålleren uppmaning "att vidta alla möjliga åtgärder för att bringatUl ett slut varje verksamhet, som hjälper till att exploatera områden underportugisiskt styre och folken där, och att påverka sina medborgare ochjuridiska personer under sin jurisdiktion sä att de avstår från att inlåta sigpå några transaktioner eller arrangemang, vilka bidrar till Portugalsherravälde över dessa områden och förhindrar genomförandet avkolonialdeklarationen där". Regeringen överväger de praktiska möjligheterna atttillgodose de önskemål som kommer till uttryck i det citeraderesolutionsuttalandet. Svenska investeringar i kolonier är inteönskvärda med hänsyn tUl vikten av att det portugisiska kolonialväldetavvecklas. Privata företag inom dessa koloniala territorier har ettegenintresse av stabilitet, dvs. i realiteten ett bevarande av de kolonialaförhållandena. Utredning pågår nu om möjligheterna att förhindra svenskainvesteringar i kolonier. Detta arbete bedrives inom den av statsrådetLidboin ledda arbetsgruppen angående multinationella företag. Utredningensresultat måste avvaktas. Regeringen finner det vidare av flera skäl inte önskvärtatt svenska investeringar kommer till stånd i . Denna åsikt har kommittill uttryck i uttalanden från regeringens sida. Det kan inte betraktas som enuppgift för svenska myndigheter att aktivt främja sädana investeringar. I generalförsamlingens allmänna debatt har min företrädareuppmanat FN;s säkerhetsråd att ta ställning till det öppna trots mot rådet somPortugal visat genom att ignorera rådets enhälliga uppmaning att upptaförhandlingar med alla berörda parter i de portugisiska kolonierna. Sverigekommer att även fortsättningsvis aktivt följa denna fråga inom FNs ram. Det kaninte uteslutas att situationen kommer att utvecklas pä ett sätt som gör detmöjligt att inom säkerhetsrådet på allvar aktualisera frågan om sanktioner motPortugal. FN-sanktioner har endast tillämpats i ett fall, nämligen motutbrytarregimen i . samarbete med denna regim liksom medapartheidregimen i är särskilt komprometterande. harkonsekvent gett sitt stöd åt besluten om sanktioner mot Smithregimen i Rhodesiaoch i princip hävdat att sanktioner mot skulle vara berättigade medhänsyn till apartheidpolitikens internationella återverkningar. Portugalskolonialpolitik i kombination med landets samarbete med och Rhodesiakan skapa vad som i karakteriseras som "hot mot freden"och därmed ge utgångspunkter för beslut om sanktioner. Om .säkerhetsrådetskulle ta ställning för sanktioner mot kommer givetvis attfullt ut tUlämpa ett sådant beslut. FruDAHL(s); Jag ber att få tacka utrUcesministern för det svar som hanhar lämnat på min interpellation om förhållandena i . Det är, som det heter i interpellationssvaret, så att detre frågor jag ställer har ett inre sammanhang genom att de sUctar på åtgärdersom kan bidra till att försvaga möjligheter att behålla sittkolonialvälde. De tre frågor jag stäUer avser också att peka på de treviktigaste åtgärder som vi kan vidta när det gäller att verksamt försvagaPortugals möjligheter att bevara sitt kolonialvälde. Utrikesministerns svar ger enligt min mening ett mycketklart uttryck för att även den medvetet strävar efter attmed olika åtgärder försvaga och bidra tUl en avveckling av det portugisiskakolonialväldet, som i brutalitet och i kränkning av demokratins, rättvisans ochfolkrättens alla vUctiga och grundläggande principer innebär ett mycketaUvarligt internationellt problem. Utrikesministern har också valt att under understrykandeav denna frågas betydelse vidga resonemanget och inte bara besvara mina trefrågor utan ge en allmän redovisning av regeringens syn i frågan Guinea-Bissau.Jag vill tacka utrikesministern för att han låtit svaret få denna allmänna ochvidare syftning. Det visar ju vilken betydelse regeringen fäster vid den härfrågan. Jag konstaterar med stor uppskattning att utrikesministerns svar hartagit formen av ett mycket kraftfuUt fördömande av den portugisiskakolonialpolitiken och en helhjärtad uppslutning bakom befrielserörelsens kamputtryckt i ordalag som markerar vår solidaritet med dess strävanden. En sådandeklaration är - det vill jag gärna säga -särskilt betydelsefull den 10december, dvs. den dag som man brukar kalla för De mänskliga rättigheternasdag. markerar vi också 25-årsminnet av antagandet i FNs generalförsamlingav deklarationen om de mänskliga rättigheterna. Situationen i är ett av de mångafruktansvärda exemplen på att de mänskliga rättigheterna förtrycks världen överi dag mer än någonsin och med effektivare och grymmare metoder . Vikommer för övrigt om att diskutera ytterligare ett sådant fruktansvärtfall, nämligen situationen i . När jag återvände från ett besök i debefriade områdena i tog jag mig före att tillsammans med en avmina reskamrater läsa FN-deklarationen om de mänskliga rättigheterna punkt förpunkt och ord för ord. Det var en skakande och upprörande läsning motbakgrunden av vad vi hade sett, hört och upplevt både vad gäller det förtrycksom utövas i och vad gäller strävandena att i en sådanfruktansvärd verklighet upprätthålla respekten för den mänskliga värdighetenoch bygga upp ett nytt samhälle som kan värna om den mänskliga värdigheten ochden kultur som bygger på respekt för de enskilda människorna. Jag skall bara läsa ett par korta citat av vad människorsade till mig om det de hade upplevt och hur de upplevde sin situation . Så här sade en person: "Vi som vet och har sett hurmycket våra gamla lidit under portugiserna kan inte betrakta portugiserna somvåra vänner. Vi kan aldrig glömma den smärta och förödmjukelse de tillfogatvåra Om erkämiande av som självständig stat, m.m. 2 protokoll 1973. Om erkännande av som självständig stat, m.m. förfäder.Våra förfäder fick inte leva ett människovärdigt liv." En annan sade såhär: "led vi mycket. har vi tack vare partiets arbete fått enbykommitté och möjlighet att bestämma över oss själva. Det är vi som haransvaret för att arbetet fortsätter. Vi har varit mycket exploaterade. Vi fick arbeta påvägarna med piskan vinande över ryggen. Men vi hade inga fordon att åka påvägarna med. Vi fick betala personskatt och skatt för varje tiänst och dessutomutföra alla samhällsfunktioner genom tvångsarbete. När vi inte kunde betalaskatt, tog portugiserna oss till fånga och skUde famUjerna åt -mannen i ettfängelse, hustrun i ett annat. Därför är vi beslutna att slåss för att avskaffakolonialismen. Vi har rest oss och gripit till vapen för att visakolonialisterna, att vi är mänskliga varelser." Sluthgen: "Portugiserna isolerade oss för att devisste att om vi fick vänner överallt i världen, skulle vi få hjälp attutveckla vårt land. Ni har sett att vi har skolor. Men förut, päportugisernas tid, visste vi inte vad det var att läsa och skriva. Om någonvUle lära sig något, fick han emigrera----- .Det kunde bara de göra som hörde till de rika familjer somsamarbetade med portugiserna. Ni kan se på mig själv hur portugiserna bar sig åt. Närjag inte kunde betala skatt förödmjukade de mig, en vuxen man, och misshandlademig inför ögonen på min hustru och mina barn. tog de hustrun ifrånbarnen och lät henne sitta i fängelse tUl dess mannen kunde betala." Det är mot bakgrunden av sådana och mycket värrevittnesbörd och också mot bakgrunden av vad vi såg hända i somläsningen av deklarationen om de mänskliga rättigheterna blev en så upprörandeupplevelse. Men det var också då en mycket uppmuntrande upplevelse att fåvittnesbörden i om att det finns samhällen och människor ivärlden som orkar upprätthälla dessa principer mitt i den verklighet som omgeross. Det är trots allt och det är det fruktansvärda någonting sonr hällerpå att bli mycket ovanligt i dagens värld, att man bygger ett samhälle som heltvärnar om dessa principer. Jag finner mot denna bakgrund det självklart attSverige har deltagit och fortsätter att delta i FN:s arbete på att avveckla detportugisiska kolonialväldet. De resolutioner som vi deltagit i fördömer inte baraPortugals kolonialpolitik, såsom utrikesministern har redovisat, utan de harupprepade gånger olagligförklarat närvaro i och dess rätt attadministrera och representera folken i sina kolonier. Avvecklingen av Portugalskolonier är därför inte bara en historisk nödvändighet, utan det är en följd avklara folkrättsliga ställningstaganden inom FN-organisa-tionen. Jag vill bara erinra om ett par ställningstaganden påsenare tid, och . I resolutionen ,som omnämns i utrikesministerns svar och citeras , bekräftasGuinea-Bissaus folks oförytterliga rätt till självstyrelse och självständighet.Man uttalar på förslag av den särskilda kommittén för avkolonisering attbefrielserörelsen är den enda lagliga representanten för folket iGuinea-Bissau. Den deklarationen har vi varit med om att anta i FN. Nu i hösthar vi också röstat för en resolution som ger folket i rätt attmed alla tUl buds stående medel kämpa för sm självständighet. Detta bygger påen folkrättslig bedömning som säger att icke kan betraktas som endel av . Den mUitära kamp som pågår ar inte ett inbördeskrig somomvärlden saknar rätt att blanda sig i. aktioner i ärdäremot en olaglig aggression och ockupation. De mUitära aktioner sombefrielserörelsen tvingats genomföra eftersom vägrar förhandla ärdäremot inte olagliga. Det är inte en aggression, det är inte terroraktioner, ochdet är inte uppror mot en inhemsk regering, utan det är ett av FN ochfolkrätten skyddat försvar mot en främmande angripare och en ockupation. Det äralltså den folkrättsliga innebörden av besluten i FN. Det gör att när nu har deklarerat sin yttresjälvständighet och utropat landet som republik, så står vi inför ett viktigtställningstagande. Det är nödvändigt i den situationen att vi erkännerGuinea-Bissau, därför att de stater som inte gör det medverkar tUl attlegalisera den portugisiska kolonialförvaltningen, i strid mot de beslut som FNhar fattat. Det här är någonting som jag inte tror att det är möjligt för ossatt komma ifrån.