prot · FW0993 · 1973-12-31 00:00:00 — Men läsdå, , litet närmare om vad det är de säger nej till. räknarsjälva i 14 punkter upp de förslag som enligt deras uppfattning har varaslagen, m. m. Där hittar det mesta av det han självvarit med om att genomföra , det mesta av de socialareformer på markpolitikens område som gett oss möjligheter att - slå vaktom naturen, att se tiU att det finns fritidsområden och stränder öppna föraUmänheten och att se tiU att kommunerna har möjligheter att komma överden mark de behöver för att planera. I den förtjusande lilla uppräkningen avmarksociahseringsåtgärder nämner inte bara byggnadslag ochkommunernas planmonopol, som upphävde de enskilda markägarnas rätt tillexploatering för tätbebyggelse. De nämner inte bara strandlag, somgudbevars gav vissa möjligheter att utfärda byggnadsförbud och den vägen skyddastränderna och hälla dem öppna för allmänheten. I den skriften finner ni också1953 års lagstiftning, som sade att enskUda inte skulle få tillgodogöra sigsand-, grus- och stentäkt inom allmänt vattenområde - dvs. eventuellt ute påöppna havet - utan att den rätten skulle tUlkomma kronan. Det var ocksåmarksocialisering! Sedan finns hela förteckningen med färskare lagbestämmelser:förköpsrätten, expropriationslagen osv. Jag fär nöja mig med att glädja mig åt attmajoriteten i för en socialt förnuftig markpolitik fortfarande ärtämligen sohd och att åtminstone det ena av de två mittenpartierna har visatnågon hten hållfasthet i detta ärende. Men jag beklagar att , somjag högt aktar i dessa frågor i andra sammanhang, inte har visat sig fastare isitt ståndpunktstagande än han här har gjort. () kort genmäle; Jag tror att statsrådet försöker bevisahtet för mycket. säger att jag överdriver i fråga omrättssäkerheten. Det jag försöker hävda är att rättssäkerheten är i fara närmänniskor behandlas olika, och det är just vad som sker när det gällermöjligheten att tillgodogöra sig den nyttighet grustäkten utgör på enfastighet. -Propositionens förslag innebär ungefär samma slags rättssäkerhetsom tUlämpades under när var tionde man på kompanierna togsut och arkebuserades för att återställa disciplinen. Statsrådet säger igen att förhållandena när det gällerförväntningsvärdena i detta sammanhang är likvärdiga med dem det var fräga omi samband med ändringen i naturvårdslagen . Men det är en förfärligskUlnad, såvitt jag begriper. Strandskyddet t, ex,, som statsrådet , är genereUt, och alla människor behandlas hka i det fallet. Men när detgäller grustäkterna behandlas människorna olika, och det är väl en väsentligskUlnad! Sedan sade statsrådet själv att frågan omtäktverksamhet var ganska liten. Men helt plötsligt blev den, när statsrådet fortsatte sin '49 11 protokoll 1973. Ändring i naturvärdslagen, rn. bevisföring,en mycket stor markpolitisk fråga. Jag bestrider att det här är en markpolitiskfråga av någon större valör. Frågan om takterna gäller helt enkelt naturvårdoch mUjö. Men den markpolitik som jag gav min anslutning tiU harfortfarande mitt gillande. Det är markpohtik med social betoning! StatsrådetLidbom kan lita pä att jag skall slå vakt om den även i fortsättningen. Jag skulle vilja stäUa en fråga. Statsrådet harinte brytt sig ett dyft om vad grustäktskommittén har sagt. Det har lagts heltåt sidan. Men varför tUlsatte regeringen den där kommittén, där ett hovrättsrådvar ordförande? Kommittén kom fram till uppfattningen att ersättningsbestämmelsernaskulle gälla även i fortsättningen. Jag förmodar att de som satt i kommitténockså hade en uppfattning om rättssäkerhet. Men statsrådet sade att 1965 årsbestämmelser bara var övergångsbestämmelser. Det var de tydligen inte dä. () kort genmäle; Det är med tiUfredsstäUelse jag hör attstatsrådet nu bytt ut uttrycket "det kan finnas behov" mot påståendetatt det finns ett så stort behov att statsrådet nu kommer att tiUsätta enutredning. Dä skulle jag vilja hjälpa till litet med direktiven; jag tycktenämligen att statsrådet framställde det litet slarvigt när han sade attförslaget om grussamfälligheter skulle innebära att man sade tiU en markägareatt han inte fick "sprätta upp sin grusås" men att han i ställetkunde ta grus ur grannens mark. Genom grussamfällighetsmetoden kan man planläggagrustäkterna med hänsyn tiU landskapsbilden. Det är inte aUs så svårt attutforma ett område inom vUket det här skaU gälla; det är inte bara fräga omgodtycke som statsrådet sade. Det finns frivilliga grussamfälligheter som harfungerat och som har lyckats med detta. Ersättningsfrågan är från min synpunkt en sekundär fräga idetta sammanhang. Men jag kan naturligtvis anlägga en liten yrkesfundering päden. På Uppsalaåsarna har hemmanen sina skogsskiften tvärs överåsen, som alltså därigenom skurits i skivor som en limpa. Lantmätaren har engång i tiden stakat ut dessa skiften åt jordägarna för ett helt annat syfte,nämhgen för skogsbruk och möjligen endast för bete från början. Denna mark harmarkägarna tidigare i stor utsträckning haft gemensamt; först i mitten av1800-talet delade man den. Det ligger alltså någonting i att detta är gemensammark som har delats för ett helt annat ändamål än grustäkt, och det är inte såsvårt att få markägarna med på att återgå till den gamla ordningen. Jag tror att statsrådet när han skriver direktiven skallutgå från framför allt planeringen. Jag skulle också vilja vädja tillstatsrådet att låta den här utredningen gä undan. Skall det bli något resultatav det här måste det fungera tillsammans med de regler vi nu är i färd med attgenomföra. Kommer utredningens resultat för sent har det mist sitt värde. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrWENNERFORS (m) kort genmäle: Nr 93 . Statsrådet vUle ge sken av attexemphfieringen i vår den broschyr skulle innebära ett nej tUl enmängd beslut som fattats i 21 rnai 1973 riksdagunder ett stort antal år. är det så, herr statsråd, att detta varit -r.- ; ; ettsätt att belysa hur ni genomför socialiseringen. Jag skulle kunna tänka Ananng i natur- mig attherr statsrådet skulle vilja socialisera allt på en enda gång - det är varaslagen, m. m. mest detsom finns uppräknat i era program. Men herr statsrådet är mycketväl medveten om att det inte går. Då använder man sig av metodenatt göra det steg för steg, att flytta fram positionerna. precis vadsom har skett pä markpolitikens område. Det har vi velat belysa meden mängd beslut fram tiU 1971 och 1972. Det är intressant att herr statsrådet säger att ni hadebred uppslutning i ; det var då fyra partier som stodbakom era förslag. är det, säger herr statsrådet jag vet inte om hangör det glatt eller bekymrat bara tre partier som står bakom beslutet pämarkpolitikens område. Jag undrar om inte herr statsrådet ändå är en hten smulafundersam; det gäUer ju inte bara hur stor uppslutningen är i frågan är ju hur stor uppslutningen är utanför . Jag är rätt övertygadom att ni på denna punkt inte har lyssnat tiU rörelsen, som ni brukar skryta omatt ni gör. Med tanke på aUa de övriga reträtter ni gjort på politikens områden jag skulle kunna räkna upp rätt mänga stora frågor där ni gjort reträtt - harman anledning att fråga: Har det kanske inte gått så långt att ni börjatöverväga att göra reträtt även pä markpolitikens område? Eller skall detbehövas ett parti tiU för att ni skaU göra det? Man kan vända på det och fråga:Vad skaU hända härnäst? Herr statsrådet sade i ett inlägg att det här bara varen uppföljning av vad som skedde 1972. Då har vi anledning att fräga: Om ni nuskulle få framgång i valet, vad tänker ni göra efter det valet påsocialiseringens område? Först vUl jag säga till att jagär fullt ense med honom om att detta inte är någon stor markpolitisk fråga,utan att den först och främst är en praktisk mUjöfråga. Det tror jag också attjag sade i början av mitt anförande. Vad som har gjort den här debatten större än den normaltborde ha varit är att det har tagits upp principfrågor av stor räckvidd, ochdet är inte minst och hans medreservanter som själva har gjortdet. De har tagit sig för med att ifrågasätta principer som de själva varit medpå . vill inte riktigt erkänna inkonsekvensen i detta, menjag har litet svårt att begripa hur skall komma ifrån det. Hansäger: När vi talar om rättssäkerhet pläderar vi bara för att alla människorskaU behandlas lika; alla markägare skaU i en och samma typ av sammanhangbehandlas lika. Men det var ju precis detta som yi ältade både fram- ochbaklänges , när och jag var ense om att man inte får driva denna hkabehandlingsprincip hur långt som helst på skattebetalarnas, samhäUets och mUjöns bekostnad då hamnar man i rent orimliga resultat. Vi kan inte ha en glesbebyggelserätt, sade vi den gången, som innebär att var och 15 1 Ändring i naturvårdslagen, m. m. en sominte fär bygga glest också skall ha ersättning för den ekonomiska förlust handärmed lider. Den som inte fär bygga en villa vid stranden skaU inte ha enmassa pengar för att han inte får göra det, bara därför att grannen får byggaen villa. Det är precis samma typ av likabehandhngs-problem som vi möter närdet gäUer grusåsar, eller som vi möter i något annat sammanhang, vilket det änkan vara. Jag nämnde älvarna och kraftverken som ett exempel; det exemplet ärvisserligen av andra dimensioner, men ändå. . . kan vara förvissad om att våramarkpolitiska riktlinjer ligger fast. Hur vi fuUföljer vår markpohtik är intesärskUt svårt att utläsa av de direktiv som finns för ohka sittande utredningaroch av de ståndpunkter som regeringen har tagit i flera sammanhang. Jag förstår att känner ett behov av attförsvara de här gruppkorsbanden som ni i mer eller mindre buskbetonad agitationsprider omkring er i brevlådorna. Men vilket intryck tror ni att människor fårnär ni skriver att ni konsekvent är emot en politik som innebär marksocialisering?Moderata samhngspartiet säger nej tiU en politik som innebär marksocialisering,förklarar ni. Men sedan räknar ni upp 14 olika lagar som enligt er uppfattninghar varit ett led i den marksocialiseringen! Förvisso är mycket av detta sådantsom moderata samlingspartiet har motsatt sig här i också tämhgenensamt och övergivet då visserligen. Men vUket intryck ni vill skapa med denhär agitationen är fullständigt klart; Att ni sedan inte vågar stå för detmotståndet fullt ut i riksdagsdebatten är en annan sak. () kort genmäle; Låt mig helt kort svara statsrådet ,när statsrådet säger att man inte kan driva markpolitik på skattebetalarnasbekostnad hur långt som helst. Jag vUl då erinra om att harframlagt ett förslag i en motion, som har resulterat i en reservation vilkenvi har knutit till betänkandet om hur man genom ett avgiftssystem skall kunnaskaffa pengar utan att belasta skattebetalarna i det här fallet. Jag rekommenderar det förslaget tUl studium ochövervägande i fortsättningen. Det är ett bra sätt att lösa problemet! Även det systemet innebär att kostnadernaförr eller senare hamnar på skattebetalare, hyresgäster eller köpare avnyttigheter. Slutresultatet för den stora breda aUmänheten blir ungefärdetsamma. Att det råder enighet om nödvändigheten avatt i naturvårdande syfte reglera täktverksamheten är måhända ett överdrivetkonstaterande på det här stadiet av debatten. Det är kanske också svårt att pådet här stadiet tillföra debatten något nytt efter den djuplodande penetreringoch de utflykter på sidospår som hittiUs har ägt rum. Vad det gäller här är alltså att få en a-wägning mellanbehovet av täktmaterial och den strävan vi har att tillgodose detta behov medså små ingrepp som möjligt. Det är ju ofta i känsliga områden som den här Men vi bör också konstatera att de naturvårdslagens regler sominfördes om täktplaner har varit värdefulla när det gäller att försökaåstadkomma en reglering. Svagheten är, som har påpekats, att det harsaknats pengar. Hur man skaU finna ett sätt att undvika ersättningsanspråken ärför dagen den centrala frågan. Och vilka är då ersättningsanspråken? I flera anföranden,inte minst statsrådets, har det framskymtat att det här skulle vara fråga omstora belopp och om dagsvärden, vUket det på inget sätt är, utan det är detvärde som gällde 1965, när naturvårdslagen infördes, som det är fräga om attersätta. Mot den bakgrunden kan man ju göra det berättigade antagandet att denfinansieUa belastningen därmed kommer att avta . föreslår regeringen att det här problemet skaU lösasgenom att vi helt enkelt slopar ersättningsrätten. Det är ett mycket enkeltförslag, men sett mot bakgrunden av vad som har vidtagits av riksdag ochregering under en följd av år är det kanske något anmärkningsvärt. Man harnämligen försökt att lösa den här frågan efter andrarikthnjer. Jag kan nämna att frågan aktualiserades , då detmotionerades om täktavgifter. begärde med anledning därav enutredning, och den resulterade i betänkandet Grusexploateringen iSverige, som inte blev föremål för något beslut. Men i samband med attriksdagen antog naturvårdslagen 1964 begärdes en utredning omtäktsamfälligheter, och den utredningen kom minsann inte sä snabbt, så där hadetydligen regeringen inte samma brådska som den har . Trots motioner 1966,1968 och 1969 tillsattes inte utredningen och då efter påstötningfrån regionplanenämnden i , Direktiven tiU grustäktskommittén toghelt sikte pä ett bevarande av ersättningsrätten enligt naturvärdslagens 29 §, förslag, som föreligger, innebärvisserligen en förbättring, men vi motionärer i motionen 1960 anser att ettavgiftssystem skulle vara mera lämpat för ändamålet. Samfällighetssystemetkommer, om det genomförs, att alltjämt ställa vissa krav på ersättning frånsamhällets sida. Dessutom kan svårigheter uppstå när det gäUer att avgränsa ettlämpligt samfäUighetsomräde. En takt i en enda ägares hand kommer oftast atthamna utanför en samfällighet, och skall ägaren i så faU vägras rätt tUl exploatering,sä mäste ersättning utgå även där. Det avgiftssystem vi nu föreslår kan sägas vara enriksomfattande samfällighet på det ekonomiska planet. Detta avgiftssystem haren fördel som inte har berörts här i debatten, nämligen att detanknyter till redan beträdda vägar. Jag vUl erinra om attmiljökostnadsutredningen som arbetar enligt sina direktiv har att föreslå enform av mUjöavgifter. Den emballageavgift som årets riksdag har antagit ärockså ett steg på den vägen. Man bör heller inte bortse frän den effekt, även om deninte skulle bh sä stor, som en eventuell avgift kan ha för att stimulera tiUett bättre tUlvaratagande av grusresurserna för olika ändamål. T. ex. ökadraaka-damkrossning av urberg kan bli följden. Avgiftssystemetinnebär alltså att täktverksamheten som sådan kom- Ändring i naturvårdslagen, m. m. Ändring i naturvårdslagen, m. m. mer att fästå för sina egna miljökostnader. Det är, som jag här försökt antyda, enprincip som inte alls är främmande i liknande sammanhang. Vi framhåller imotionen och det instämmer flera remissinstanser i - att starka skäl talarför någon form av värdeutjämning mellan olika täktinnehavare.Utskottsmajoriteten bemöter vårt förslag om avgifter -och den ståndpunkten haräven statsrådet anslutit sig till - med att sädana avgifter ändå till sistdrabbar skattebetalarna via väg- och bostadskostnader. Kan inte det argumentetanföras mot varje form av avgiftsbeläggning? Vi har, som jag redan nämnt, tagitstäUning i sädana frågor senast vid årets riksdag, och det kommer viförmodligen att få göra ytterligare framöver. De skäl som utskottet anför i sitt betänkande för slopandeav ersättningsrätten, nämligen att det är ett fullföljande av riksdagsbeslutethösten i anledning av propositionen III anser jag inte fullt bärande. Vaddet då gällde var bebyggelserätten, en rätt vars värde i stor utsträckninggrundar sig pä samhällets åtgärder. Förekomsten av t. ex. grus är däremot kändtUl sin belägenhet sedan mycket länge och har ofta manifesterats genom ettåsätt taxeringsvärde. Ägaren har alltså haft anledning räkna med ett framtidaexploateringsvärde på ett annat sätt än i fråga om ett förväntatbebyggelsevärde, som inte varit så fixt som en naturtillgäng i form avexempelvis grus. Jag vill erinra om att vi frän vid behandlingen avpropositionen 111 hade en reservation, där vi framförde liknande synpunkter närdet gäUde fastighet med åsätt taxeringsvärde. Vi yrkade på en begränsadomsättningsrätt för det faU där ett förväntningsvärde hade åsatts en fastighetvid taxering. Vad man nu kan förstå har fastighetsägare inrättat sigefter de regler som antogs vid naturvårdslagens tillkomst i tro att de hade enrimlig varaktighet. Ett slopande av ersättningsrätten nu kommer på ettotillbörligt sätt att gynna dem som har haft näsa för vad som har varit pä gängoch kunna ansöka om tillstånd och därmed få de gamla reglerna tillämpadepä sin ansökan. Vi behöver väl knappast tillägga att det är ägarna tiU demindre fastigheterna som främst kommer att missgynnas av den ordningen. Med ettföreslaget avgiftssystem undan-röjes även den olägenheten, som mannär det främsta målet, nämligen att samhäUet får reella möjligheter att regleratäktverksamheten såväl från naturvårdssynpunkt som från resurssynpunkt. Jag tycker att den debatt som förts här i kväU och somtagit upp ideologiska ståndpunkter och tillvitat företrädare för olika partierolika åsikter inte får undanskymma det faktum att enigheten är tämligen stor. Ivarje fall är vi motionärer helt inne pä den linjen att det främsta målet härär att klara samhällets försörjning med dessa naturprodukter med minsta möjligaingrepp i naturen. Därmedvill jag yrka bifaU till reservationen 1. HerrLUNDBERG (s): Det är egentligen en märklig diskussion. Pä1940-talet framförde jag i motioner att vi skulle skydda kronans urgamla rätttUl grusäsar, vattenområden, m. m. Våra grusåsar har aldrig ingått i enskUtägande utan grusåsarna var s. k. impediment. Vi hade by-, socken- och häradsaUmänningarsom skulle nyttja vissa nyttigheter gemensamt. Men för att bruka dessanyttigheter erfordrades att kronan, som ägare, skulle medge nyttjandet. Att vi upplänningar är intresserade av den här frågan ärganska självklart, för inget landskap som jag känner har mera utsatts förspekulationsförstörelsen än . Det är sorgligt att ochcentern har funnit varandra och går emot en sanering och försöken atträdda vad som räddas kan i . Jag begriper inte hur fröken kan företrädade synpunkter hon gjort. Det fanns en man i län som kaUade sig AxelFundersam. Det var en naturvårdare av rang. Han hade känsla för det vi hade ilandskapet, av både fauna och flora. Om han skulle resa efter E 4 och seall den förstörelse vi haft, då skuUe han fråga sig om det för en kulturnationoch en demokratisk nation är möjligt att ha kunnat tillåta denna oerhördaförstörelse. När detta lilla ingrepp i det s. k. enskUda ägandet görsviU jag bara fråga varför herrarna och damerna inte sade någonting 1940 eller1950 när vi tog ifrån allmänheten alla dessa urgamla nyttigheter som manbehöver ha kvar för att människorna i våra tätorter skaU kunna leva rimligt. Ärdet rimligt att vi tUlätit att man för byggenskap måste betala flera tiotalkronor per kubikmeter för inköp av grus, m. m., denna egendom som kronan självskall äga och nyttja i olika sammanhang. Det är tacknämligt att regeringen nubörjar röra i dessa frågor. De som tar hem spekulationsvinsterna reser somregel utomlands och placerar både pengar och sin varelse där. Är det dä interimligt att vi som skall försöka leva kvar i det här landet vUl bevara vissanaturvärden? Det vore oförskämt om någon som har tagit aUt detta frånaUmänheten skulle kräva betalt för stöldgodset. Detvore orimligt, och därför måste jag som upplänning protestera mot att dettydhgen finns krafter i som är mer reaktionära än vad man tror. Dettalas så vackert om naturvård och miljö, men det är tråkigt att konstatera attnär det gäller att handla, då avlägsnar man sig frän det hela på ett sätt somär upprörande. Därför hoppas jag att regeringen fortsätter med att vidtaåtgärder för att verkligen fullfölja ett skydd av landskapet och ge möjlighetertill rekreation ät aUa människor, och inte bara gynna dessaspekulationsintressen. Ändring i naturvårdslagen, m. m. HerrERNULF(fp): Fröken nämnde fullt riktigt attsocialister och Icke-socialister har ohka synsätt när det gäller äganderättensinnebörd. Men jag kan inte häUa med henne, om hon med detta menar attskillnaden mellan socialister och icke-socialister skulle vara densamma somskillnaden meUan bifall och avslag pä och reservation tiUcivilutskottets betänkande och att alltså i denna fråga skullehamna på något slags socialistisk hnje. Alla politiker -de må vara socialister,liberaler eller konservativa är väl överens om att äganderätten måste varaunderkastad vissa begränsningar i samhällets och i enskilda människorsintresse, och frågan gäller var gränsen skall dras. Jag vill här anlägga ett par juridiska synpunkter, somvisserligen är teoretiska men som ändå leder till praktiska slutsatser i denfråga vi Nr 93 behandlar. Det här med förbud attgöra ingrepp när det gäller marken är Måndaeen den något nyfunnet socialistiskt påhitt. 71 mai1973 " vetenskapliga juridiskadiskussionen i en princip, som jag r:--- ;;---------- tycker är av praktiskt intresse . Man resonerade, förenklat uttryckt, Ändring inatur- ungefär pä följande sätt; När detgäller lös egendom, alltså lösa saker, ett vardslagen, m. m. qxA, en tavla, en bok eUer någotsådant, då bör ägaren ha rätt att göra med föremålet vad han vill. 1 regel ärdet inga viktiga samhällsintressen som behöver förbjuda honom att t. ex,förstöra föremålet om han så önskar. Men när det gäller fast egendom, fastighetalltså, menar man att en ägare skaU få utnyttja fastigheten, dra avkastning avden, men vara skyldig att lämna den användbar och i princip i samma användbaraskick till sin efterföljare i äganderätten. Han fär inte göra vad man kallarsubstansingrepp, alltså inte sådana ingrepp som väsentligt förändrar marken, Idoktrinen kaUar man ägaren tiU fast egendom för "der jeweiligeEigentumer", dvs. han är bara en tillfäUig ägare och marken skall beståäven när han är död. I vårt moderna samhäUe kan man säga att ett fuUf jljandeav den tankegängen leder just till att man framfar allt när det gällerfastigheter mäste begränsa ägarens befogenheter av hänsyn b°;de till denfortsatta användningen av fastigheten och till andra viktiga samhällsintressen.Konsekvensen bör d": rimligen bli att dessa inskränkningar i äganderätteninte skaU föranleda någon ersättningsrätt för ägaren. Jag tror inte att dentanken är sociahstisk. Jag tror att det är en god socialliberal synpunkt somfolkpartiet har all anledning att omfatta. Det är också ekonomiskt en vettiglinje därför att det innebär att marken utnyttjas på ett för samhäUet och denenskUde brukaren vettigt sätt utan att man offrar väsentliga samhällsintresseneUer förstör för kommande generationer. Problemet uppkommer väl egentligen närman vill överge en oriktig princip, nämligen att även sådana ingrepp skall fäföretas eller, om de förbjuds, föranleder ersättning, och ersätta den med enriktigare. Den person, som har förvärvat en egendom på ett fullt lagligt sättoch räknat med vissa befogenheter eller rätt till ersättning, kan naturligtvisdrabbas av en orättvisa om samhäUet utan vidare ändrar åsikt och säger att nifår skylla er själv vi har antagit en riktigare princip, men ni får ingenersättning. Anta att en person A köper en fastighet just därför attdet finns en grustäkt där och att detta skedde när han kunde räknamed att utnyttja grustäkten. Det är ingalunda ovanligt att en grustäkt utgördet huvudsakliga värdet på en fastighet. Sedan kommer ett förbud mot attanvända grustäkten och han fär ingen ersättning. Har han en riktig otur,slumpar det sig dessutom så att hans granne B i samma grusås fär rätt att. görauttag och tjäna pengar därför att där leder det inte tUl samma ingrepp inaturen och inte tUl samma olägenheter for andra samhällsintressen. Jag beklagar att propositionen har ägnat så htet intresse åt dessa Där skiljer sig socialismen och Den enskilda människan skall visserligen få rätta sig efter samhäUetsintressen, men han skall inte utan vidare komma i kläm när