prot · FW0931 · 1973-12-31 00:00:00 — Det har ju varit enintressant debatt i vissa avseenden rent tekniskt därför att oppositionen harsläppt fram sina representanter i utskottet, vilkas inlägg sedan harkompletterats på en högre nivå. Jag kan väl avstå frän att ägna mig särdeles mycket åtsjälva utskottsbetänkandet. Jag tyckte nog att utskottets ordförande, herrEkström i ett utomordentligt klarläggande inlägg gick till rätta med vad sombehövde korrigeras. Men för att nu vara artig skulle jag väl också, eftersomjag står för frågorna, kanske apostrofera litet grand av den förda debattenäven på utskottsplanet. Något förvånad avlyssnade jag dagens förste talare, herrÅsling, som i talarstolen vågade konstatera att vi nu var inne i en snabbkonjunkturuppgång. Jag har personligen varit litet grand försiktigare. Det harjag givit uttryck för i finansplanen och även i diskussioner här i riksdagen.Jag är säker på att konjunkturuppgången kommer - alla tecken talar för det. Menvi kommer att få vänta måhända något halvår innan den kulminerar. Menkonjunkturuppgången kan komma . Den kommer förmodligen och bör vara bastant förankrad 1974. Det är rätt tillfredsställande att vi ändå har förenat ossom en bedömning av den dagsaktuella konjunkturen. Det är sedan en sekundärfråga om vi har litet olika uppfattningar om när den på allvar bränner till.Men för den händelse att vi inte skulle få rätt, kan det ju ändå ha sittintresse för den historiska forskningen att konstatera, att regeringen och denpolitiska oppositionen har en på det hela tagetsamstämmig bedömning av utsikterna för framtiden. Jag skall emellertid citera en del inslag i reservationentill finansutskottets betänkande, eftersom jag finner att de är - jag skall såhär inledningsvis vara mycket vänlig - mindre väl genomarbetade och att ennågot lös tankeverksamhet ligger bakom texterna. När jag läste reservationenfann jag att stilarten i mänga stycken kunde vara värdig en får när man läser reservationen ganska klart besked om attändamålet får helga medlen. Reservanterna intresserar sig först för hurudan dengenomsnittliga tillväxten har varit. De framställer då denna under entvåårsperiod, och det är riktigt att man då får ett dåligt resultat, eftersom1971 var ett alldeles speciellt år, såsom jag erinrat om och intebehöver närmare gå in på. Men vad som är intressant är ju trenden ochUtveckUngen. Från ägde en påtaglig förbättring i tillväxten rumunder 1972, en förbättring som vi allesammans räknar med skall fortsätta under1973. Det kan naturligtvis ge en politisk poäng, om man slår samman de tvåsenaste åren och kommer fram till en tillväxt som t. o. m. ligger under enprocent. Men det är inte en absolut hederlig beskrivning av enkonjunturpolitisk utveckling - om man nu skall gå så långt att man ställer detanspråket på oppositionen. Sedan tillämpar man samma metod när man skall beskriva prisstegringstakten.För att komma upp till en prisstegring på letar man ut en periodpå och . Det är naturligtvis intressant i och för sig - detger ju visioner om en mycket stor differentiering i framtida analyser av prisutvecklingen.Men i allmänhet brukar vi nog hålla oss till kalenderåren. Då blir det intelika dramatiskt. Jag tar detta exempel såsom ett nytt uttryck för denjesuitiska metod för beskrivning av ett ekonomiskt skeende vilken onekligen harkommit till uttryck i reservationen. Man ger sig sedermera in på en mera principiell analys avkonjunkturutvecklingen. Man säger att "ett omslag i konjunkturen väntasskärpa de regionala skillnaderna, eftersom sysselsättningen i skogslänenregelmässigt påverkas långsammare av konjunkturförändringar än i andra delar avlandet". Man menar att de regionala problemen därför måste ägnas störreuppmärksamhet . Detta är en intressant ekonomisk filosofi. Det är bara detatt den går rakt pä tvärs mot alla andra vedertagna ekonomiska filosofier.Dessa säger nämligen att konjunkturförändringarna i första hand ger utslag påbasindustrierna och det är ju basindustrierna som dominerar i de nordligadelarna av värt land. Därefter kommer manufaktureringsindu-strierna. För att nu inte bli beskylld för att använda egnahemmagjorda handlingar, tillverkade - som det hette i inlägg avde speciellt till finansministern anknutna experterna, skall jag anföra vad somstår i informationsskrift Aktuell ekonomi, där det bl. a. sägsatt passerade stapelvarorna vågdalen för något årsedan och att man för verkstadsindustrin nu kan räkna med en uppgång. Man sägervidare att stapelvarorna är de som först börjar repa sig efter konjunkturdämpningen.Jag vill nog tillmäta den analysen större tilltro än den analys reservanterna ifinansutskottet har presterat. Om jag fortsätter den här genomgången, så konstaterarjag att reservanterna åberopar något slags beräkning av chefsekonomerna i LO,TCO och SAF vUken skulle ge vid handen att vi får räkna med 5 000färre arbetstillfällen än . Uppgiften tycks emanera från en debattsom jag hade med dessa ekonomer på ABF strax efter det attstatsverkspropositionen hade offentliggjorts. Jag har ett minne av att Nr31 mandiskuterade den här utvecklingen exklusivt för industrin men inte Onsdaeenden utifrånsysselsättningen i allmänhet. Jag läste sedermera till min förvåning 2» i en avdagstidningarna, som tydhgen haft en journalist närvarande för att refereradebatten, att Sträng hade haft ungefär samma uppfattning, vilket Jag kan ta utskottets värderade ordförande som vittne pä det, eftersom han satt i en av bänkarna och avlyssnade debatten.Jag sade nämhgen att jag inte trodde på en sådan utveckling. Om detblir någon ändring, sade jag, så blir det en ändring till det bättre. Denna mindeklaration har sedan åkt runt i pressen såsom ett uttryck för att jaganser att det skall bli sämre med sysselsättningen . och blåögda som oppositionens reservanter iutskottet är, sväljer de första bästa tidningsuppgift och skriver fast den somsin egen uppfattning i ett dokument som presenteras på bord! Manskall inte lita för mycket på icke auktoriserade inlägg i den dagspolitiskadebatten i tidningarna det tror jag nog att de flesta som har nått vuxenålder och har någon erfarenhet av det politiska livet ger mig rätt i. Det finns många andra ting. Den dystra utvecklingen ifråga om kommunernas skatteunderlag var en populär fråga innan regeringen gickut med kompensation. har den historien rättats till. Det dagsaktuellaperspektivet innebär att kommunernas skattekraft ökar lika mycket somgenomsnittet och fram , dvs. någonting mellan 8 och 9procent. 1 reservationen förs också ett resonemang om den svagainvesteringsutvecklingen inom näringslivet, delvis hänförd till lönsamheten.Underförstått skulle lönsamheten vara för klen för att man skulle kunna räknamed en rimlig investeringsutveckling. Jag har tidigare anfört att det blir ensämre investeringsutveckling inom näringslivet när den allmänna konjunkturendämpar ner den allmänna efterfrågan. Men vi skiljer ut oss från Europasnationer i det avseendet att vårt land, under de båda nedgångsåren, praktiskttaget har varit den enda nation som kunnat hänvisa till en ökning av deindustriella investeringarna. Reservanterna fortsätter med ett intressant konstaterande,som fortfarande gör mig lika bekymrad i fråga om djupet av kunskaperna hosreservanterna i dessa intressanta frågor. Det heter i reservationen: "Denekonomiska politiken är f. n. också så avvägd att en eventuellinvesteringsökning troligen i första hand kommer att falla på de mestkapitalintensiva företagen medan redan tidigare pressade, arbetskraftintensivaföretag inte kan öka sina investeringar i samma utsträckning." På vilket underlag grundar man ett sådant här påstående?Arbetsinten siva företag är de manufakturerande företagen, det är LM, det är ASEA, det är för att ta några exempel. Är det någon som kan klaga på deras investeringsaktivitet jämförd med andra industribranschers ? Icke arbetsintensiva men kapitalintensiva företag har vi inom skogsindustrin. Låt mig ta Cellulosabolaget som exempel. Är det någon som kan säga att det har visat framfötterna på ett alldeles särskilt satt i fråga om investeringar? Det företaget är närmast omtalat för att vara det som på mycket energiskt sätt lägger ned sina olika industriella anläggningar. Nr 31 Här slänger man således ut vissaekonomiska påståenden som går rakt Onsdaeenden P tvärs med alla erfarenheter, ochjag frågar: Vem har varit författare? 28februari 1973 brukar man ropa påförfattaren, och jag har faktiskt ett behov av att göradet i det här sammanhanget. Jag skulle kunna fortsätta med att bemöta reservationen,men jag skall akta mig för det, för jag kommer nog tillbaka till ungefär sammasynpunkter om jag försöker följa debatten, som av och till har gjort vissakantringar åt just den här reservationen i utskottsbetänkandet. Jag fäste mig, för att fortfarande hålla mig på regionenunder partiledarplanet, vid hur uttalade sin olust införoch sin ovilja mot vad han anser vara någon form av dirigerat ellerindividuellt prövat stöd åt det svenska näringslivet. Han gillar inte det, utanhan vill ha, som det heter, de mer generella metoderna. Jag är alldelesövertygad om att , om han skulle ställas inför de aktuellafallen, skulle få göra många kompromisser med den där renodlade uppfattningenoch säga: 1 detta speciella fall är det riktigt med särskilda stödåtgärder;kalla dem sedan riktade eller dirigerade eller vad som helst. Hela vår lokaliseringspolitik, hela den selektivapolitiken, har som ambition och uppgift att angripa där sjukan uppenbarar sig.Man kan naturligtvis ha den uppfattningen att det här är fel - och den meningenhar man annonserat från moderata samlingspartiets sida mänga gånger tidigare.Jag har i debatten funnit en viss tvekan på den punkten måhända vissakoncessioner av typen att även om man ger sin anslutning till de generellastimulanserna, kan det finnas fog och motiv för att i vissa avseenden ocksåarbeta med selektiva medel. får möjlighet att säga nej till denhär metoden när inrikesministern litet längre fram kommer att servera denhär kammaren sin lokaliseringsproposition, där han avmäter hur mycket pengar viskall satsa för den närmaste treårsperioden på lokaliseringspolitiska ingreppi samhället och lokaliseringspolitiska ingrepp är i sak ingenting annat änatt med statlig hjälp stödja industrier som behöver, just på en viss ort, etthandtag för att hålla sysselsättningen fortgående och eventuellt stimulera ny sysselsättning. Men lokaliseringspolitiken är ju i eminent mening enstyrd och dirigerad politik, en selektiv politik. Och, som sagt, om herrBurenstam vågar sig på att även på den punkten anmäla avvikande meningarmot sina borgerliga bröder får han ett lysande tillfälle att gä emot lokaliseringsförslagenutifrån den allmänna principiella uppfattningen, att det är fel med ingrepplokalt och för speciella företag, speciella branscher; det är riktigare attgöra ingreppen på det- generöst anonyma sätt som skattesänkningar tillnäringslivet skulle innebära - för det är ju alternativet. Det var ett par andra inslag i som jag naturligtvis borde korrigera. Om det inte skall ta alltförmycket tid får det blir i mycket korta drag. sade "när socialdemokraterna hoppade pä kommunisternasförslag om arbetsgivaravgiften". Alla vet från tidigare debatteratt så alls inte var förhållandet i sä fall skulle arbetsgivaravgif- 74 ten inte ha bhvit dubblad utan detskulle ha räckt med att höja den med I procent.Det råkade vara så att tankegångarna gick parallellt i det kommunistiskapartiet och i mitt parti, men eftersom vi inte hade för att klara en önskvärd skattesänkning fick vi ta tillde . Det är utomordentligt slarvigt, på något sätt karakteristisktför , när han använder uttrycket "hoppade påkommunisternas förslag" i fråga om arbetsgivaravgiften. Och sedan, sade - och där var tilloch med hans partiledare oförsiktig nog att ge sig in i samma debatt -fortsätter man från regeringspartiets sida att öka på skatterna : skatt påbensin, på bilar och på förpackningar. 1 och för sig är det ett riktigtkonstaterande, men skall de attackerna riktas ensidigt mot regeringspartiet?Borde inte som ledare för sitt parti och som den hederligepolitiker jag hoppas att han innerst inne är nu ta min rekommendation ad notamoch gå upp i talarstolen och läsa lusen av centerpartister och folkpartister,som tillsammans med regeringen genomförde beskattningen på bensin, bilar ochförpackningar? Även om det kanske är påfrestande för den borgerliga samlingenråder det inget tvivel om att detta skulle hedra som denrättsskaffens politiker han innanför kavajen väl ändå ännu är. 1 denna debatt har ju frågorna om och aktualiserats; både och hans vice ordförande var innepå de här frågorna. Den tanke som förts fram i förslaget är i och för sig intealldeles ny. generaldirektör har sedan ett tiotalår tiUbaka i promemorior som han ställt till finansministerns förfogandeutvecklat dessa tankegångar mycket ambitiöst och utförligt. Vi hade en långdebatt härom på den senaste partikongressen i Folkets Hus . Jag lademärke till att tidningarna, som har en förunderlig förmåga att snabbt glömmavad de skriver den ena dagen, hissade upp min statssekreterare i en Malmödebatt som något alldeles specifikt sensationellt - nu hadehans statsråd fått en ordentlig tillrättavisning, eftersom Sjönander iprogrampunkten Pejling i hade sagt att enligt hans mening var detnaturligt att skattekommittén tittade på detta förslag. Den som gör sigbesväret att läsa igenom min partikongress protokoll höst finnerju, att jag inför kongressen har utlovat att den här idén som Olhede och AllanLarsson lanserar skall prövas i den sittande skattekommittén. Jag gick t. o. m.så långt att jag rekommenderade kommittén att göra det så allvarligt att manefter det att förslagen hade prövats skulle ha möjligheter att i ett störreforum bland mitt partis medlemmar få säga sin mening om dessa frågor. Nåja, glädjen är ju stor i över de småglädjeämnen som då och då uppstår, och följaktligen behöver jag inte diskuteramer om det här. Men skall jag fundera litet närmare på det, kan jag väl sägasom så, att det är ett intressant uppslag. Jag provade det faktiskt 1972, närvi via en arbetsgivaravgift på skapade möjligheter till denskattesänkning som har startats fr. o. m. början av innevarande år. I litetformat har det här alltså redan prövats enligt min mening med ett ganska gottresultat. Jag avslöjar ingenting om jag säger att innan den prövningen Nr 31 gjordes av föregående vår hade det försiggått diskussioner Onsdaeenden mellanLO-folket och mig; så därriktigt purfärsk är alltså inte tanken. 28februari 1973 Detta är naturligtvis enintressant tanke ur många synpunkter. man t. ex. är på det klara medatt det finns ett visst utrymme för lönehöjningar och förhandlar sig fram tiUdetta, så skulle man säga: "Vi avstår från att utnyttja detta utrymme förlönehöjningar. I stället vill vi ha det utrymmet i form avskatte.sänkningar," Ur arbetsgivarsynpunkt skulle det hela sakligt settvara ganska neutralt och likartat. Kostar en arbetsgivare på sig 6, 8 eller 10procent i lönehöjning, kostar han på sig hälften av detta i lönehöjning och denandra hälften i arbetsgivaravgift eller tar han alltihop i arbetsgivaravgift,så bör resultatet sett ur kostnadssynpunkt vara helt neutralt. Det spelarföljaktligen ekonomiskt ingen roll för honom. Men jag är medveten om att den här idén för med sigkomplikationer. Jag tror det är ganska svårt för en facklig förhandlare att,när han har förhandlat fram det utrymme som finns, gå tillbaka till sinavtalskonferens och säga: "Jag förhandlade fram ett utrymme på sä och såmycket, men jag kommer inte hem till er med det utrymmet i lönehöjningar, utani stället med ett förslag om att vi skall tala med regeringen om att få detutrymmet i skattesänkningar." är det möjligt att jag bara presenterar en rentpersonlig mening, men jag tror inte att fackföreningsmännen, som har en allmänttraditionell uppfattning om hur löneförhandlingar skall gå tUl och vad somskall komma ut ur löneförhandlingarna, så där utan vidare skulle vara bereddaatt begrava den traditionella uppfattningen, sä att ett helt nytt utspel skullefå en omfattande accept. Jag lade också märke till att i endebatt - där hade möjlighet att för hela svenska folketäven avslöja sin oförmåga att begripa vad det var fråga om konstaterade atthär hade han inte ens på allvar talat vid sitt förbunds ledning ochföljaktligen kunde han bara tala för sig själv och icke för fackföreningsrörelsen. Jag har emellertid ingenting emot att den här debattenfortsätter. Jag har ju själv praktiserat metoden - och med ganska gottresultat, tycker jag. Jag är medveten om sv-årigheterna att föra fram den somen genomgående linje, men på sätt och vis är det ändå ganska stimulerande närfolk går upp och djärvt och oförskräckt annonserar nya grepp i de här frågorna,som självfallet berör utomordentligt livsviktiga intressen. 1 detta sammanhang har sedan fått en - jaggissar för honom själv alldeles överraskande publicitet. Jag tog med migfolkpartiets ledande pressorgan, tidningen , av den 22 februari.Glädjen stod så högt i tak hos den tidningen att jag förutskickar att det varstabilt byggda redaktionslokaler när den här ledaren producerades. Här sägerman nämhgen ifrån att det var en dramatisk innebörd av utspel:"Han underkänner den skattereform som det socialdemokratiska partiet gicktill val pä 1970. Han underkänner den nya reform som genomdrevs . "Detta sägs vara en förklaring från hans sida - och har han här identifieratsmed hela där han föhaktligen tog avstånd från densocialdemokratiska Vidare skriver man: "Skatten på en inkomstökning ärså hög att det Nr 31 får orimliga effekter för vanliga löntagare, säger . Skattesystemet Qnsdaeen den måste göras om i samband med nästaavtalsrörelse om avtalen ska kunna 2» ge vanliga arbetare en verklig standardhöjning." Det hela är således-------- klappatoch klart enhgt uppfattning. underkänner konstruktionen avbostadsbidragen i samma veva som han underkänner skattesystemet enligtExpressen. Och så säger man: "Efter att ha blåst på både när det gälldeskattereformen och bostadsbidragen lämnar LO nu socialdemokratin isticket." Ja, det är ju litet hjärtlöst om det skulle vara på det härsättet. Men dess bättre är det naturligtvis inte alls så, utan detta ärönsketänkande som har så svallat över hos de partipolitiskt aggressivaExpressenjournalisterna att det inte har blivit någon måtta på vad man kan draför slutsatser av det inlägget. "Det kan inte ha varit lätt för "- säger man och klappar honom på axeln - "att förmå sig själv att tatjuren vid hornen. Men han har insett att LO står i en helt omöjligsituation" om man nu inte lägger om politiken. "Därför tömmer bägaren med den bittramedicinen i botten: det han föreslår är i realiteten precis denrundabordskonferens som oppositionen krävt" men somsocialdemokratin med spott och spe har satt sig emot. Ja, vore det här sant skulle jag gratulera er för att nihar fått en av fackföreningsrörelsens förnämsta och intellektuellt och i andraavseenden briljantaste krafter så helt över på den borgerliga oppositionenssida som framgår ur den här ledarartikeln. Det är naturligtvis inte alls så.När han nu har utnyttjats för ett inlägg som alls inte innehåller något underlagför den här beskrivningen, bhr han förmodligen helt enkelt tvingad att gå utoch säga vad han har sagt och vad han har menat. Jag skulle inte alls bliöverraskad om han en vacker dag gör det. Då är det ju slut med glädjen hos er,men då får ni väl försöka hitta pä någonting annat i stället. Jag skall säga några ord tiU . 1 dagensdebatt har ju arbetslösheten varit ett av de ledande inslagen. Den var det den3 och i höstdebatten, och det har den varit under alla våraekonomiska debatter - med fullt skäl, menar jag, eftersom det gäller en sävital fråga för oss alla. Då säger att om man inte talar omarbetslösheten så menar tydligen socialdemokratin att problemet försvinner.Jag vet inte vad har fått för underlag för det beskedet. Vitalar om arbetslösheten varje gång vi debatterar ekonomin och därtill anknutnafrågor, möjligen med den nyanseringen att vi försöker beskriva arbetslösheten,att vi erkänner att vi inte accepterar den i den omfattning som har gällt desenaste åren men ändå försöker säga att rätt skall vara rätt. Och finns detvissa motiveringar och förklaringsgrunder till att vi inte har kommit tillrätta med arbetslöshetsproblemet, så bör man rätteligen också ha möjligheteratt anföra detta. skall jag inte upprepa mig. Jag skall inte ta uppdiskussionen om de gifta husmödrarna som på grund av lokalbundenheten till mannens sysselsättning väl kan anmäla sig både som arbetssökande och som latenta arbetssökande de blir ju alla arbetslösa i oppositionens argumentering 77 - men somdet inte i någon konjunktur finns möjlighet att placera. Inte heller skall jag vidare utveckla jag har gjort det vissa förklaringsgrunder när det gäller ungdomen. Jag inskränker mig till att säga att arbetslösheten varit precis I procent högre än den borde vara. Vi har i sysselsättning i vårt land närmare 4 miljoner människor, och I procent av det är 40 000. Reducerar man följaktligen arbetslösheten med 40 000 ja, då är vi nere i den sysselsättning som vi hade vi räknade med god sysselsättning och t. o. m. överfull sysselsättning. skall vi naturligtvis inte tolerera heller dennaprocent. Vi kan i och för sig säga jag har nog gjort det att viden internationell jämförelse finner man att den svenska arbetslösheten är lågpå grund av att man på många andra håU inte har samma ambitioner som ensocialdemokratisk regering utan tolererar en högre arbetslöshet. Framför allt -och det bör understrykas - är den svenska sysselsättningen hög. När det gällerjust kvinnans rätt att gå ut och ta ett förvärvsarbete håller vi ensysselsättningsgrad, relaterad till befolkningen, som är högre än förnärmast jämförbara nation. Jag är ledsen om jag på nytt börjar utveckla denna fråga - jag hargjort det mänga gånger tidigare men jag kan inte utan vidare låta detta stå oemotsagt. Jag minns hur det var 1968, när vi hade en liknandesituation. Jag hade nöjet delta i en TV-debatt för valet, ochåtskilliga av de partiledare som står här i talarstolen var med i dendebatten. Jag behöver inte ta tillbaka någonting om jag säger att avden debatten - som alltså hölls före valet - var ingenting annat änett klagomål i precis samma tonarter som om hur den ekonomiska politikenhade misslyckats och om hur detta misslyckande hade fört med sig svårigheternapå arbetsmarknaden. Jag vill inte säga - nu kanske jag låter litet elak attdet var så mycket av hjärtats ambitioner där bakom utan det var mera av departipolitiska och opportunistiska förväntningarna, att kan man slåsocialdemokratin i huvudet med denna fråga, så borde man väl ändå ha lagt detväl tiU rätta för sin egen politiska framgång i det kommande valet. visade det sig att vid valet slöt det svenskafolket upp bakom socialdemokratin pä ett mer förnämligt sätt än sedan början av1940-talet - jag fårgå så långt tillbaka för att hitta ett liknande valresultat. Jag kan bara dra en slutsats av detta: Är det så att svenska folket konfronteras med arbetslöshetens elände, så håller man inte , och i näven - det är alldeles för osäkert - utan då söker man sig till det arbetarparti som under alla tider har haft sysselsättningen som den stora och dominerande frågan. Det är på det sättet. Man tror inte på er propaganda; det fick vi bevis . Och jag tycker att vissa fackliga val faktiskt ger mig rätt att säga, att på den punkten har inte svenska folket ändrat sin allmänna uppfattning. tog sedan upp den teoretiskt ochideologiskt mycket intressanta frågan huruvida man med ett kapitalistisktsystem över huvud taget kan undvika kriser, lågkonjunkturer och arbetslöshet.Det system som vi har, alltså med fri företagsamhet och ett i långa stycken avstaten okontrolleratnäringsliv som både i god och dålig mening präglas av vinstintresse kalla detgärna så är det system som tillämpas i den dominerande, den industrialiseradeoch den mest avancerade delen av världen.