prot · FW0999 · 1973-12-31 00:00:00 — Allmänna pensionsfondens förvaltning, rn. § 1 Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Fortsattes överläggningen angående näringsutskottetsbetänkande nr 58. betänkande nr 58, som nubehandlas, mnehäller förslag tiU beslut och åtgärder, vilka kan få - ochsannolikt också får återverkningar på vårt lands totala ekonomi, näringslivsstruktur,sysselsättningsförhållanden och mycket annat under mänga är framöver. Jag skallinte, herr talman, gå in pä någon detaljgranskning eller några närmarekommentarer till detta betänkande och de däri intagna förslagen, det har minacenterkoUeger gjort tidigare . I stäUet skall jag ägna några minuteråt några reservationer som har stor principiell, men också direkt konkretsamhällsekonomisk betydelse. Det gäller först reservationen 11 som bl. a. bygger påcenterns partimotion nr 1957. 1 reservationen krävs att regeringen genomriksdagens initiativ tar upp förhandlingar med AP-fondstyrelserna i syfte atttillföra Industrikredit och Företagskredit de resurser som krävs för att gelångfristiga krediter i önskvärd utsträckning till mindre och medelstoraföretag. Dessa institut och Företagskredit kallas som bekantmellanhandsinstitut har en helt avgörande betydelse när det gäller attkanalisera långtidskapital från AP-fonden till de mindre och medelstoraföretagen. De mindre och medelstora företagen, som vi flitigtbehandlat , befinner sig i ett ytterst svårt läge just närdet gäller långfristig kreditgivning. Det är praktiskt taget så att dessa tvåinstitut. Industrikredit och Företagskredit, är de enda möjligheter de mindreföretagen har att få tiUgång tiU långfristiga krediter. Obligationsmarknadenär stängd för dem. De har inte haft den tekniska möjligheten att gä ut päobligationsmarknaden och den vägen skaffa sig länga krediter. Man fär, herr talman, konstatera att dagens situation ärextra prekär för de mindre företagen just när det gäller försörjning medlångfristiga krediter genom mellanhandsinstituten därför att för närvarandenära en fjärdedels mUjard kronor är infrusna, som inte Industrikredit kanbetala ut. Det gäller här dock krediter som är prövade och beviljade. Läget äraUtså hotande. Jag vill också notera att det här gäller pengar som ärbeviljade, i mänga fall av affärsbankerna, oftast i form av byggnadskreditiv.Dessa pengar är inte utbetalda, som sagts i debatten bl. a. av , för att lyftas av Industrikredit. I de allra flesta fallen skaffarsig nämligen affärsbankerna underhandsbesked från Industrikredit huruvidasådana Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. här lånkan avlyftas, och först därefter beviljas lånet av vederbörande affärsbank. När jag tog upp just den här problemställningeni en interpellationsdebatt med finansministern var han helt ovUlig att erkännaatt våra mindre och medelstora industrier på något sätt var diskriminerade,att de hade en ogynnsam ställning i det här avseendet. När jag lade fram våraförslag om hur man skulle förbättra läget talade om att man i säfaU skulle privilegiera den här gruppen. Jag har svårt att förstå detresonemanget och kanske ännu svårare att förstå själva uttryckssättet. Om en missgynnad och eftersatt grupp htet bättre vUlkor än vad den har haftförut, så säger man väl inte att den gruppen därigenom blir privilegierad. Vikan dra parallellen med låginkomsttagarna som utan tvivel är mycket ogynnsamtställda. Om de får bättre villkor så säger man väl inte att de därigenom blirprivUegierade. Att de mmdre företagen, särskilt de med mindre än 20anställda, är missgynnade i det här avseendet vill jag återigen med skärpapåstå. De är missgynnade särskUt i fråga om långa krediter. Sedan fär bådefinansministern och andra säga vad de vill i den frågan, men jag vidhåller detpåslåendet, och jag skaU presentera några aktuella siffror som vederläggervarje annat påstående. Företag med mindre än 20 anställda svarar för 28procent av anstäUda, aUtså nära en tredjedel av sysselsättningen,inom industri, handel och servicenäringar. Dessa företag har banklån påca 1 miljard. De större företagen har banklån pä 19 miljarder. När det gäller äterlånen ur AP-fonderna, där större ochmindre företag borde vara likaberättigade och rättvist behandlade, har företagmed mindre än 20 anställda kunnat låna 13 miljoner . De större företagenhar lånat 2 500 mUjoner. 1 fråga om krediter av klart långfristig karaktär, närmastdä obligationslän, som är det mest vanliga, har de mindre företagen - de medmindre än 20 anställda kunnat låna upp O kronor och de större företagen ca 20miljarder kronor. T. o. m. när det gäller de mindre företagens egna institutför långfristiga län, som jag talat om. Industrikredit och Företagskredit,är relationerna uppseendeväckande ogynnsamma för de mest typiska småföretagen,de med mindre än 20 anställda. De har lån om ca 650 mUjoner, medan destörre företagen även här är i överläge och redovisar nära 2 miljarder. Vad höves oss för ytterligare belägg, herr talman, för detsanna i vårt påstående att de små företagen är missgynnade och för detangelägna i att våra krav tillgodoses, de krav som finns angivna ireservationen 11? Det finns i det här sammanhanget befogad anledning att taupp frågan om en allmän översyn av Industrikredits och Företagskreditsutlåningsbestämmelser. I reservationen 13 kräver vi en sådan översyn. Dengällande banklagstiftningens bestämmelser om säkerheter vid banklån går jutillbaka med den nästan chockartade stämning som rådde i landetefter Kreugerkraschen, med allt vad den förde med sig av kaos ochruin för många företag och mänga enskilda människor. Det blev mycket strängabestämmelser i banklagstiftningen efter detta, och man kan säga attbestämmelserna blev utomordentligt formalistiska. Det är mycket strängaformaliteter på den här punkten i den svenska banklagstiftningen. Men det harrunnit en hel del vatten under broarna och sedanKreugerkraschens tid, och kraven pä säkerhet är kanske inte lika angelägna , i varje fall inte de mera formalistiska kraven. Förhållandena har ändrats i många avseenden. Jag kan pekapå att större företag kan skaffa sig krediter utomlands pä ett annat sättän förut. Genom lagändringar, aktueUa , kommer det in nya former, t. ex.konvertibla skuldebrev och vinstandelsbevis. De formerna kan praktiskt tagetbara storföretagen utnyttja, och de kominer säkerhgen också att göra det. Det är alltså angeläget med en klar förstärkning av Industrikreditsoch Företagskredits resurser, men även med en översyn avutlånings-bestämmelserna. Det är angeläget inte bara för att man skaU undanröjadiskrimineringen och skaffa missgynnade småföretag bättre villkor utan även fören förstärkning av näringslivets konkurrenskraft och utveckhngs-förniäga samtkanske framför allt när det gäller att avskaffa den alltför stora ochbedrövliga arbetslösheten. De mindre företagen har goda möjligheter att görastora insatser när det gäller att skaffa fram nya jobb. Det finns nästanhäpnadsväckande mycket outnyttjad kapacitet hos t. ex. den mindre ochmedelstora industrin som skulle kunna utnyttjas, om man fick tillräckligaekonomiska resurser. Det finns idéer och prototyper tUl nya produkter och överhuvud taget en rik uppslagskälla att ösa ur i dessa företag, om de bara färresurser i sin hand. Kravet som framföres i reservationen 12 gäller en för ossi utomordentligt viktig effektivitetsfråga med ideologisk bakgrund. Utgångspunktenför det kravet är att kapitalmarknadsutredningen som en viktig riktpunkt försitt fortsatta arbete beaktar att medel ur AP-fonden i ökad utsträckningtillföres de mindre och medelstora företagen. Vi anser det emellertid vara ytterst viktigt att i allatänkbara sammanhang även i ett sådant här sammanhang där vi alltså villtillföra de mindre företagen ökad andel av AP-fondsmedel decentraliseringstankarnafår möjlighet att konkretiseras. Det är inte bara en politisk och ideologiskfräga, utan det gäller också den ekonomiska effektiviteten. Den största ekonomiska maktklumpen vi har i vårt land är utan tvivel ÄP-fonden. Vi anser att man bör undersöka möjligheterna attdecentralisera detta jättekapital i lämpliga former. Därvidlag kommernaturligtvis företagarföreningama i förgrunden, men man kan tänka sigkompletteringar i form av regionala utvecklingsbanker. Det kanske t. o. m. ärtänkbart men det vet jag inte, utan det måste självfallet utredas attriksbankens avdelningskontor i de olika residensstäderna, som har kompetent ochi bankärenden mycket kvalificerad personal, skulle kunna kopplas in i dettasammanhang och bli det nödvändiga komplementet. I reservationen föreslår vi attkapitalmarknadsutredningen anmodas att särskilt överväga just dessa förslag. Bakomregeringens förslag att satsa AP-medel i näringslivet genom Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. A llmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. placeringav fondpengar i första hand i börsnoterade företag finns en aktningsvärdsträvan bland andra motiv, nämligen att tiUföra näringslivet riskkapital. Däromär vi ense att det är en aktningsvärd strävan. Men att detta kapitaluteslutande, eUer i varje fall i största utsträckning, kommer att gä tUl destörsta företagen är en allvarlig svaghet. Det har talat omtidigare här . Det är emellertid uppenbart att dessa allmänna medel somligger i AP-fonden, vare sig de skall sägas tillhöra löntagarna, de kommandepensionärerna eller något annat kollektiv inte kan satsas pä alltför riskfyUdaföretag, i varje faU inte på direkt undermåliga objekt. De företag i vUka dessapengar skall satsas måste självfallet vara lönsamma. Och lönsamhet är enfömtsättning för Investeringsvilja och investeringsförmåga. Jag tror att deterkänns av alla utom möjligen av kommunisterna, som harideologiska invändningar mot detta resonemang. Till näringsutskottets betänkande nr 54, som vi behandladei går, finns en reservation frän vår sida, som de andra icke-socialistiskapartierna instämmer i och som innebär att bör göra ett uttalande tillKungl. Maj:t om att den ekonomiska politiken bör utformas så att dennedåtgående trenden i det svenska näringslivet i fråga om lönsamhet ochsoliditet bryts och att en nödig lönsamhets- och soliditetsnivå åter uppnås. Detta är gott och väl, herr talman, men vi har sagt ochjag har för min del mänga gånger i interpellationer och motioner betonat attdetta bara är den ena sidan av saken. Om åtgärder vidtas för att förbättranäringslivets lönsamhet har det utan tvivel positiva förtecken i fråga om eninvesteringsstimulans och i fråga om möjligheter till ökad konkurrenskraft.Men det finns också negativa förtecken. Om man ökar lönsamheten i näringslivet,blir utan tvivel de förmögna människorna, de som äger i första hand aktier menäven annat realkapital, ännu förmögnare. De anställda får i varje fall intenågon omedelbar del av denna förmögenhetsökning inom näringslivet. De får baraen del i eventueUt ökade årsvinster, som kan bli resultatet av förhandlingarmellan arbetsmarknadens parter. Detta är och bhr utan tvivel en påtaglig ojämhkhet i deekonomiska villkoren. Vi har presenterat ett sätt att försöka mildra och dämpadenna ojämlikhet och kanske komma fram tUl full rättvisa, nämligengenom ett lämpligt upplagt lönesparande. Det har presenterats många olikamodeUer för att få ett lönesparande effektivt. Jag har för min del i en motion,som sedermera inarbetats i vår partimotion i det här sammanhanget, lanseratidén om konvertibla sparobligationer. Efter att arbetsmarknadens parter varjeår gjort upp om fördelning av de tillgångar som står till förfogande inomnäringslivet skall löntagarna kunna få placera en del av löneökningen ikonvertibla, dvs, mot aktier utbytbara, obligationer. De skall stimuleras tillatt göra detta genom att få en skattefrihet under just för depengar som man placerar i konvertibla obligationer. Fördelen med systemet med konvertibla obligationer är inte behöver binda sparandet till just det företag där man arbetar. Man kanalltså flytta mellan företagen och ändå ha favören av systemet. Man kan tilloch med vara anställd i stat och kommun, och det tycker jag är en av de störstafördelarna med just detta system. Det ger den fördelen att de löneanställdafår en hygglig del av den förmögenhetsökning som uppstår i näringslivet, om manförbättrar lönsamheten. Dessutom kommer den effekten det blir alltså endubbeleffekt - att man tUlför riskvilligt kapital tUl näringslivet, vUket äroerhört viktigt, framför allt för de mindre företagen som alltid lider enkonstant brist pä sådant kapital. Vi bekänner oss till det marknadsekonomiskasystemet här i landet. Vi tror att det är det effektivaste, och vi tror ocksåatt det ger den största personliga friheten för de enskilda människorna. Menförutsättningen för att man skall kunna acceptera denna marknadsekonomi ochdess verkningar är dock ~ det har vi gäng pä gäng betonat frän vårt parti ochvi gör det på nytt att det finns strama, t. o. m. mycket strama, ramarattarbeta inom, genom viUca en del negativa konsekvenser kan elimineras av ettfritt marknadsekonomiskt system. Det tUUcom-mer aUtså statsmakterna att dra uppdessa ramar och göra det på ett intelligent och framsynt sätt så att man intedärigenom skadar vare sig företagsamhet eUer enskilda individer. Att ge delöneanstäUda möjhghet att få del av förmögenhetsökningen inom näringslivet viden förhöjd lönsamhet är ett medel och jag tror ett mycket intressant och kanskeeffektivt medel att undanröja just en av de besvärligaste negativakonsekvenserna av marknadsekonomins sätt att fungera. Det kan vara ett steg påvägen mot att helt ehminera ojämlikheten. Det är att ta ett steg pä en stig sombör trampas upp för att bli allt bredare och fastare. Med dessa ord ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 1,4,6,7,8,9, 11, 12, 13, 14, 16 och 18. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. HerrGUSTAFSON i (fp): Under debatten tidigare här komfinansministern gång pä gäng tUlbaka tUl påståendet att det inte är någonstörre skillnad mellan regeringens förslag och kapitalmarknadsutredningensförslag. Jag tycker uppriktigt sagt att det inte är riktigtrenhårigt av finansministern. För att inte finansministern skall säga att jag ger ettfelaktigt referat av kapitalmarknadsutredningens förslag vill jag refereraifrån finansministerns egen proposition, där han pä s. 32 säger attutredningen inte sett som sin uppgift att ta ställning till vägar att uppnå ettökat samhälls- och löntagarinfiytände i näringslivet, samt att utredningensäger att AP-fonden i sin egenskap av kapitalplacerande institution inte kanbära ett sådant politiskt ansvar som förbindes med ett ökat samhällsinflytandei näringslivet. Det är aUtså finansministerns eget referat avkampitalmarknadsut-redningens ståndpunkt! Mot detta står finansministerns egetord att uppgiften nu är att via fonderna skaffa samhället ett direkt inflytandei företagen. Finansministern säger dessutom att detta är förankrat i detsocialdemokratiska partiprogrammet. Det är ju fuUständigt klart att man här har två heltoförenliga syften och att det i princip är ett helt nytt förslag regeringenkommit fram med, byggt pä helt andra grandläggande värderingar. Det är därförnaturligt att frågan om centralstyrning av företagen via AP-medel i dengemensamma deklaration som herrar och gjorde angavs somen 9 protokoll 1973. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. av deklara skiljelinjerna meUan regeringen å ena sidan och mittenpartierna å denandra. Jag tycker att man i renlighetens intresse skaU göra dettaklart för sig. Man kan ha olika uppfattningar. Man kan givetvis ansluta sigantingen till kapitalmarknadsutredningens instäUning eUer tiU regeringenslinje, men låt oss öppet deklarera dessa två linjer. Man kan fråga sig: Kan de som viU gå pä regeringenslinje göra troligt att löntagarna får mera att säga tiU om inom det företag därde nu arbetar genom att samhället får ett direkt inflytande i företaget? talade före middagspausen om den känslaav maktlöshet som mänga löntagare känner. Det är nog riktigt. Men man mästefräga sig: Löses detta problem genom dagens regeringsförslag? I har samhället praktiskt taget hela inflytandet.Ändå har det omvittnats, även , att de anställda där har haften större känsla av maktlöshet än de anstäUda i många privatföretag haft. Den enskilde löntagaren måste bli myndigförklarad pä sinarbetsplats. Det tror jag vi kan vara överens om. Han skall inte bara betraktassom insatt arbetskraft. Han skaU vara med och bestämma när företaget skall görarationaliseringar, när företaget skall köpa nya maskiner, när man vill ändra päarbetsmUjön, när det gäUer företagshälsovården. Han skall ha ett skydd motobefogad uppsägning. Får han nu aUt detta genom regeringens förslag? Om det skulle vara så, som man tycks vUja göra gällande, attregeringsförslaget skuUe lösa frågorna om de anställdas medbestämmande, dåskulle det vara synd om löntagarna i aUa de företag där AP-fonden inte köperaktier. Nej, medbestämmandet för de anställda måste lösas genom enverklig företagsdemokrati. Vi har i vär partimotion i anslutning tillpropositionen begärt att skaU göra ett uttalande om insyn, inflytandeoch medbestämmande för de anställda, bättre arbetsmiljö och förbättradföretagshälsovård pä arbetsplatserna. finns det olika slag av företagsdemokrati. Den sämstaformen är när företagsnämnden bara sammanträder rutinmässigt och inte får någraverkliga arbetsuppgifter. Den sammankaUas när fråga uppkommer om företagetskall försäljas eller läggas ner, och dä får de anställda vara med och taansvaret. Det är den klart förkastliga formen. Det finns en annan form, som väl kan karakteriseras medorden samråd före beslut. Tyvärr har man inte ens nått så långt i mångaföretag. Man beslutar först och talar sedan om för företagsnämnden vad man harbeslutat. Men det är klart att samråd före beslut är ett litet steg på vägen. Jag hörde en direktör i ett statligt företagsäga att en rätt fungerande chef samlar in synpunkter från de anstäUda innanhan sammanfattar sitt beslut. Men här är det fortfarande sä att det som deanställda har garantier för är att de skall få framföra sina synpunkter -mendet är företagsledningen som sedan fattar besluten. Den här formen av företagsdemokrati kan bli enskendemokrati. Det finns många företagsledare som vUl vara progressiva ochtillsätter en massa projektgrupper och säger tUl de anställda: fär ni varamed och bestämma här. Ofta utser de själva hela projektgruppen. anställdaatt resonera i dessa projektgrupper med någon representant förföretagsledningen, och så säger företagsledningen plötsligt: Nej, nu har viinte tid med det här längre, nu måste vi bestämma oss. Och sä bestämmer manöver huvudet på projektgruppen. Jag måste säga att jag tyvärr fann några avdessa tankegångar i en skrift som gav ut förett par år sedan. Men detta är ju skendemokrati, det är ingen verkligföretagsdemokrati. Företagsdemokratin mäste bestå inte bara i att de anställdafår framföra sina synpunkter, utan de måste också fä en garanti för att derasuppfattning påverkar besluten. gär inte detta att åstadkomma . Detär en läng och svår väg att gä. När vi har nått därhän, då har vi varit med omden största demokratiseringsprocessen sedan den aUmänna rösträtten infördes,när de anställda i sin egenskap av anställda utan hänsyn tUl om AP-fonden harköpt aktier i företaget eUer inte fär vara med och bestämma. AP-fondsförslaget är sannerligen inte någon patentmedicinför att uppnå detta mål. Det är inte något verkligt medel för att uppnåmedbestämmande pä den egna arbetsplatsen, vilket är målet för den verkligaarbetsdemokratin. Vi har i vår motion nämnt några av de saker som vi tyckerskall komma tUl. Vi vUl för det första ha ett uttalande för en arbetsdemokratisom motverkar såväl enskUd som statlig maktkoncentration, som skapar ökadjämlikhet samt ger de anställda större möjligheter att med kraft hävdaarbetslivets sociala mål och aktivt delta i arbetet för företagets utveckling. Vi säger att frågor om arbetslivets vUlkor måstehandläggas gemensamt av löntagar- och arbetsgivarparterna, frågor omarbetsmiljö skall vara förhandlingsbara, man måste stärka löntagarnas ställningvid lokala förhandlingar genom ändringar i lagstiftningen, man måste införalagskydd mot obefogad uppsägning, man måste utvidga företagsnämndsverksamheten,de anställda skall vara med vid produktionsomläggningar ochrationaliseringsarbete och man måste förbättra arbetsmiljön. För detta krävs att § 32-principen försvinner - det har visagt men givetvis också att 3 § i statstjänstemannalagen och 2 § ikommunal-tjänstemannalagen förändras. ställde en fråga tillfinansministern som inte blev besvarad. Får jag ställa den till statsministern?Här har TCO-S klart sagt ifrån att 3 § statstjänstemannalagen är hårdare motde anstäUda än § 32. SkiUle inte regeringen, utan att avvakta närmareutredning, kunna göra en ändring i lagen för den statliga verksamheten sä attden i varje fall inte blir härdare än § 32, som vi alla är överens om ärfelaktig och förlegad och bör upprivas? Skulle vi kunna få ett besked fränstatsministern på den punkten, så vore det välkommet. Här har diskuterats väldigt mycket detförslag som vi också har fört fram om att löntagarna skulle få andel iföretagens kapitaltillväxt. Man har med rätta sagt: Inte kan det faktum att manfär några andelar i kapitaltillväxten vara något verksamt medel för att fä ettverkligt medbestämmande på arbetsplatsen. Och det är riktigt, av den enklaanledningen som påpekade före middagsrasten att Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. förslagetinte är framlagt i detta syfte. Vi menar att de anställda i sin egenskap avanställda skaU ha medbestämmande. Förslaget om andel i kapitaltillväxten har kommit till avfördelningspolitiska skäl. Och det är inte fråga om aUmosor, som enrepresentant för regeringspartiet sade, utan det är en tanke som vinner terrängi . , som har skrivit en bok om företagsdemokrati i , harpekat på att vinstandelssystemet vinner ökad anslutning i de olika europeiskaländerna, och statsministern har också en gång vid uttrycktsympatier för sädana tankegångar, om han nu kommer ihåg det. Det är en viktigoch intressant fråga, men den skall inte sammankopplas med frågan omlöntagarnas möjligheter att få vara med och bestämma. Känslan av maktlöshet hos löntagarna, som har omtalatshär, beror väl tUl stor del på att vi har sett resultaten av densocialdemokratiska ekonomiska politik som har förts: en stor arbetslöshet,stigande priser, skatteregler som gör att löntagare i vanliga inkomstklasserinte får något egentligt kvar av sina lönehöjningar. ser man att här måstebli en ändring, men då vill jag varna för den patentmedicin som dessaaktieköpen innebär. Låt oss i stället för denna centralstyrning av näringslivetfå en decentraliserad ekonomi med medbestämmande för de anställda och medmöjligheter för företagen att fä den lönsamhet som är nödvändig för att deskall kunna uppfylla de krav som såväl de anstäUda som samhället stäUer på dem! Jag skulle vUja säga att skillnaden mellan vår liberalainställning och socialdemokratin inte ligger i de krav som ställts päföretagen. Vi ställer krav på trygghet i anställningen, vi stäUer krav pä enbättre arbetsmiljö, vi ställer krav på att löntagarna skaU få medbestämmande.Men skiUnaden är att vi har olika uppfattningar om hur man skall nä dessa mål.Vi tror att man gör det i ett decentrahserat näringsliv. Man tror pä socialdemokratiskthäll givetvis mera pä en centraliserad politik. Vi tror att det är rimligt attge företagen möjlighet att tjäna de pengar som fordras för att uppfylla kraven,och därför har vi sagt att det behövs en större lönsamhet just för attföretagen skall kunna uppfylla de krav som fackliga organisationer ochsamhället ställer. Där har vi en skUlnad. Man kan ha olika uppfattningar, ochdet kan respekteras och diskuteras. Men viktigt är ju att de olika alternativenframstår klart för allmänheten. Med allra största intresse har jag lyssnattill den här debatten. Den handlar om en mycket viktig fråga för det svenskasamhället och för de svenska löntagarna. Debatten har på många sätt varitbelysande.