prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — Men jag kan inte hjälpa att jag reagerar när det isamhällskritisk verksamhet ingår att man monterar in avlyssningsapparater,använder spionkameror, gör skuggningar och utnyttjar alla möjliga metoder somman i annat sammanhang med stora åthävor säger sig vilja bekämpa. Jag kan integodta detta som en normal journalistisk arbetsmetod, av hänsyn bl. a. tiU detenskilda faUet men framför allt tUl konsekvenserna. Med modern teknik blir detju möjligt för varje tidning som det vill att plantera in avlyssningsapparateri människornas vardagsrum och få fram sådant som kanske kan betecknas som hotstuff i olika hänseenden. Detta är under utredning, och jag tror vi fär lov attlagreglera det. Men det borde också ge pressen anledrung att diskutera sittpressetiska ansvar, vUka metoder som skall vara acceptabla i normaltjournalistiskt arbete. Annars tror jag att det hos människorna kommer att växafram en väldig misstro också mot de massmedia som är ett så omistligt inslag iatt värna vår frihet; Vad utsätts jag för en vacker dag? Vi kan skriva lagar och förordningar, vi kan hårt regleramyndigheterna, och det skall vi göra pä det här området, men vi är beroende avatt det inom pressen också finns en etik som drar upp gränser för vad man i sinlegitima jakt på nyheter anser sig vara beredd att kunna tiUåta. Jagövergår nu till våra andra inrikespolitiska frågor. Man har här från olika håU fäUt kommentarer omvalutgången. Den innebar en tiUbakagäng för socialdemokratin. Vi är inte nöjdamed 43, inemot av röstema, det skaU utan tvekan understrykas. MentUlbakagången är likväl beskedlig. I röster är den 9 000, i procent 1,7 1,8.Vi får sju mandat färre i den nya . Dennatillbakagång skaU emellertid också bedömas mot bakgrund av denuppladdning de borgerliga gjort . De mobiliserade allakrafter, de hade ett bra utgångsläge. I det perspektivet är vär tUlbakagäng intestor. Socialdemokratin lyckades genom en väldig kraftansträngning hämta inoppositionens förspräng under valrörelsen och hälla stånd mot den borgerligaanstormningen. Den uppgiften klarade den fackliga och pohtiska arbetarrörelsensvalarbetare genom en helt fantastisk insats under valrörelsens allra sistaveckor. De borgerliga lyckades därför inte nå sin målsättning: att skaffa sigett tUlräckligt regeringsunderlag. Det är naturligtvis det första ochviktigaste konstaterandet tUl följd av valet. Vid två val i följd, där ni haft mycket godaförutsättningar och där ni har gjort en enorm kraftansträngning, har nimisslyckats i er helt dominerande strävan att få bort socialdemokratin frånregeringsmakten. Vid två val i följd har vi lyckats motstå den anstormningen. Besvikelsen måste därför vara störst pä borgerligt häU,och det sken väl igenom, framför allt i bittra anförande . Aldrighar övermodet varit så stort, och aldrig har man mobiliserat sä mycket och haftså bra utgångsläge, men ändå misslyckades man. Delvis har man betalat ett högtpris för att vinna en procent av väljarna. Det har från borgerligt håll det gäller framför alltmoderaterna drivits en hård och hätsk kampanj mot arbetarrörelsen. Ni ladeupp en kampanj för att skrämma väljama. Den aggressivitet och den konfrontationspolitiksom präglade och hans partivänner under valrörelsen återkom på ettnästan förbluffande sätt . Jag tror att slog ett nytt rekord iden meningen att om man tar bort de delar av anförande, somhandlade om utrikespohtik och tUlhörande ting, så talade han tiU omsocialdemokratin i hårda, oförsonliga ordalag om allt det onda somsocialdemokratin representerar. Hela hans tal handlade egentligen icke om någontingannat. Det fanns ingen redovisning av vad en borgerlig politUc skulle innebära.Det fanns egentUgen inte ens någon redovisning av vad en moderat politik skulleinnebära, utan där höll sig tiU slagorden. lanserade slagordet"den nya otryggheten" - det blev t. o. m. prisat . Detpåstods beskriva gräsrötternas upplevelser, men det uppstod ju enmissnöjd gräsrot som ansåg att han inte blivit tiUräckligt högt skattad försina insatser på den här punkten. utvecklade ett nytt slagord, "den nyaindividua-hsmen", och det skall jag komma tiUbaka tiU sedan. Men jagböriar med att konstatera att hela den konfrontationspohtik som upp under valrörelsen fortsatte han egentligen i alldeles oförändrattonläge och med aUdeles oförändrade ordvändningar . Mellan de borgerliga partierna har det skett storaförskjutningar det hör ju också tiU bilden. Detta, som nästan är en revolutionpå den borgerliga kanten, har fått stå tillbaka för den mycket mindre förändringenmellan borgerlighet och socialdemokrati. Det är litet orättvist, för såoviktiga är inte de partierna. Vad som där hänt i svensk pohtik är ett mycket intressantfenomen. Jag tänker inte sä mycket på något enskilt borgerligt parti härvidlag får var och endra sina slutsatser utan det är den samlade borgerligheten jag tänker på. Nigick ut för att skapa en gemensam borgerlig regering, men ochfolkpartiet förlorade tillsammans fem mandat. Mittenpolitiken, mittenprogrammetskuUe bilda grundvalen för en ny borgerlig regering, men mittenblocket gicktUlbaka ungefär lika mycket som vi. Vad var det dä för fel på mittenpolitiken? När dag talar om mittenblocket som ett kraftfält i svensk politik, så är dettrots allt ett "kraftfält" som gick tUlbaka i det senaste valet ochhar förlorat fem mandat. Det är bara ett rent faktiskt konstaterande. Man tog avstånd från i den meningen att mansade att det kommer inte att föras högerpolitik. Men gick ju moderatemaframåt och får en förstärkt ställning i nästa är. En av ombudsmän i har ipartiets ideologiska tidskrift gjort några intressanta funderingar. Han ärnaturUgtvis glad för att centem gär framåt, men så konstaterar han: "Årets val visar tydligt att vi inte gjort någranämnvärda inbrytningar i socialdemokratin. Vi har endast erövrat nägon procentfrån socialdemokraterna. Återstoden har vi tagit frän ." Ochdet är ju alldeles riktigt konstaterat. "Såsom valrörelsen nu lades upp får ta på sigsin del av ansvaret fÖr framgångar", fortsätter han. "Hade utgången blivit en knapp mandatövervikt för de icke-socialistiskapartiema hade vi fått oerhörda svårigheter att driva centerpolitik med en starkhöger och ett krossat . Hur hade det gått med skattepolitiken,regionalpolitiken, utrikespolitiken, försvarspolitiken, social- ochutbildningsfrågorna? Vi skall vara tacksamma för att inte det blevvalresultatet." Och man hör den lättnadens suck som går genom spalten här. Det är dä inte konstigt att är säbesviken och så grätten och fortsätter sina angrepp på socialdemokratin i sammatonläge, eftersom han upplever sig vara sä nära att lyckas. Men det ger ocksåsin belysning åt talet om mittenpolitiken som ett "kraftfält" i densvenska politiken. Jag glömde förut att säga något om valrörelsen till herrHermansson. Jag skaU göra det . sade att hans parti gickframåt, och han gladde sig över det. Men hans kommentatorer i Ny Dag harkonstaterat att arbetarklassen röstade med socialdemokratema. Där gick det intebra för kommunistema. Det var i andra grupper man gick framåt. Och jag förståratt det här är ett problem för . Det var i akademiskastäder som kommunisterna gick framåt. Jag konstaterar sålunda att i ettlöntagardistrUct utanför i närheten där jag själv bor, nämligen iHjulsta, fick vi av röstema. Om jag går till , ettvaldistrikt där det bor nästan uteslutande student-famUjer, fick socialdemokratema27,, vill jag minnas, medan kommunisterna fick 18 och"avgrundspartierna" . Samma mönster kan vi urskilja på mängahäU. Det är ett ganska viktigt konstaterande att de svenska arbetarna ochlöntagarna inom LO-kollektivet mobiliserades för socialdemokratin på ettsannolikt mycket fint sätt i årets val. För socialdemokratin blev valrörelsen en storawärjningsstrid. Vi försvarade oss mot ett våldsamt anlopp från de borgerligapartierna och frän mäktiga ekonomiska intressen. Vi försvarade vär politik påde omräden där den angreps. Men det var någonting mer än den i en demokratinaturliga slagväxlingen mellan regeringen och oppositionen, den självklarabataljen om röstandelar och mandat. Den reformism som socialdemokratin företräder har underdet nuvarande skedet i samhällsutvecklingen stått inför försvarsuppgifter av endjupare principieU innebörd, där vår roll kan ha tett sig otacksam mensamtidigt oundgängligen nödvändig. Vi har fått försvara demokratin mot angreppfrän ytterlighetsgrupper. Den fackliga och politiska arbetarrörelsen har hållitrent - inom sina egna led utåt mot dem som har företrätt antidemokratiska ochelitistiska uppfattningar bakom en fasad av paroller om mer makt åt folket. Densom läser kommunisternas olika partiprogram finner klara beläggför vart opportunism på denna punkt leder. Vi har också klart dragit gränsen mot extremistgrappertill höger, som har spekulerat i missnöje, hat och i granden misstro motdemokratin som en väg att förändra samhället. Otäcka högertendenser pä detinternationella planet har gjort den uppgiften särskUt angelägen. Vi har också fått försvara solidaritetstanken. Undersenare år har vi upplevt väldiga kampanjer som handlat om socialhjälpen, omskattema, om den offentliga sektom. Vi har upplevt en press mot en kommersialiseringav atmosfären i samhället. Hela denna diskussion har inneburit stora risker försolidaritetstanken, för idéen om gemenskap mellan människor och känslan avgemensamt ansvar som den starkaste sammanhållande kraften i ett samhäUe. Vi har fått försvara industrisamhället. Industrisamhällethar skapats under blott ett par generationers tid. Det har givit oerhördamaterieUa framsteg. Men industrisamhället rymmer också en rad svära problem.Det finns en oro och ett främhngskap i industrisamhället. Det har föranlett endel att längtansfuUt tala om en återgång tUl det förflutna som något slagslösning av människomas problem. Den romantiken är ett hot mot det verkligaframsteget. Den är också ett uttryck för en hopplöshet och en pessimism ommänniskans möjhghet att bryta nya vägar. Denna uppgift har ibland tett sig otacksam. Det hade påkort sikt varit lättare att falla in i klagolåtar och söka rida på olika vågor.Men vi har försvarat demokratin och solidaritetstanken därför att vi uppleverdetta som det enda sättet att förnya det svenska samhället och bryta nya vägarmot framtiden. Vi har försvarat industrisamhället mot det förflutnasromantik därför att vi tror att industrisamhället kan förändras och att dennaförändring måste sikta mot framtiden, inte det förflutna. Därför är det i själva verket inte det bestående vi harförsvarat utan framtidstron, tron på att människan skall kunna bemästra desvårigheter som plågar henne, tron på att vi gemensamt skall ha kraften attskapa nägot nytt och bättre. Vi försvarar inte det bestående. Den måste vi, pä den reformismens väg som vi valt som vår, sökaomsätta i praktisk handling. Redan före valet klargjorde vi vilka riktlinjer som skulleligga tiU grund för en socialdemokratisk regeringspolitik. Och vi angav ocksåvilka områden vi ansåg viktigast inför valet. Låt mig kort erinra om dem; enfast och konsekvent neutralitetspolitik ensolidarisk fördelning av de ekonomiska framstegen fullföljandeav den sociala reformpolitiken jämställdhetmeUan män och kvinnor. När nu socialdemokratin tagit pä sig att även ifortsättningen bära regeringsansvaret, mäste vi hälla fast vid detta program.Vi har det ansvaret gentemot våra väljare. De som stött socialdemokratin idetta val det ärtvå och en kvarts miljon väljare, en mUjon fler än det näst största partiet har stött detta öppet redovisade program. De borgerliga väljarna har icke pä samma sätt stött något enhetligt program, nägot alternativ till socialdemokratin. Någon gemensam borgerlig politik har aldrig förts fram. De borgerhga partierna kan sålunda inte hänvisa tiU någon enhetlig borgerhg opinion, när de skall utforma sin egen politUc och ta ställning tiU våra förslag. För oss är det självklart att vi måste försöka motsvara våra uppdragsgivares förtroende. De väljare som stött socialdemokratin har stött oss bl. a.därför att vi företräder en aktiv näringspolitik. Attackema mot en statligindustri- och näringspohtik har inte gjort intryck pä människoma. I de områdenav landet där man för sin utkomst är beroende av de statliga basindustriernaoch där samhället utgör den yttersta garantin för sysselsättningen, där kan viinregistrera ett ökat stöd. Därför skall vi fortsätta näringspolitiken som ett led ivåra ansträngningar att öka sysselsättningen, att skapa arbete ät alla. Arbetslivets reformering och demokratisering är ett annatområde där vi vet att väljarnas stöd är en direkt uppmaning till oss attfullfölja vårt program och gä vidare. Detta är en hjärtesak förarbetarrörelsen. Det program vi utarbetat, de förslag vi lägger fram är ettdirekt resultat av krav som vuxit fram på arbetsplatsema. Arbetslivets reformeringoch demokratisering utgör nägot av en kärnpunkt i den sociala förnyelse av detsvenska samhäUet som socialdemokratin vill genomföra. Anställningstryggheten,arbetsmiljön, paragraf 32 står nu i förgrunden. Och säkert är det mänga kvinnorsom stött socialdemokratin därför att de därigenom sett en möjhghet attsnabbare åstadkomma en ökad jämstäUdhet meUan män och kvinnor. Detta är tre huvudområden där socialdemokratin inför valetgjort bestämda utfästelser om inriktningen av sin politik. Den måste vifullfölja. Vi tar på oss regeringsansvaret därför att vi vill genomföra ensocialdemokratisk politik. Den politik vi gick till val pä har vi följt upp genom detförslag till ekonomisk-politiska åtgärder som regeringen redovisade på höstriksdagensförsta dag. Förslagetinnebär i korthet följande: Prisstoppetpå jordbruksprodukter förlängs. Samhälletsstöd tiU olika grupper ökar: barnbidragen, studiebidragen Vi föreslär en stark satsning på välfärdsskapande åtgärderi offentlig regi; den sociala servicen till handikappade och gamla byggs ut,stödet till barnomsorgen ökar, skolan och bamens boendemiljö förbättras. Deoffentliga investeringarna ökar. Vi fortsätter en satsning på miljövården, som torde varaunik bland industriländema. De mindreoch medelstora företagen tiUförs ökade kreditmöjligheter. Tillsammantaget betyder dessa åtgärder ökade statsutgifteri storleksordningen . Vad varden ekonomiska bakgrunden? Vi har bakom oss en besväriig lågkonjunktur, som harinneburit stora påfrestningar framför aUt för de enskUda människorna isamhället. Den har stäUt kommuner och stat inför svårbemästrade problem.Företagen har kämpat med avsättningssvårigheter och sjunkande lönsamhet. Men lågkonjunkturen är kortsiktig. Den varar inte ievighet. Vi har under denna lågkonjunktur hävdat att ekonomi i grandenförblivit" stark. Det har praktiskt dokumenterats i en stark exportuppgång,ett omfattande överskott i handels- och bytesbalansen och en rekordstorvalutareserv. Export, produktion, ekonomisk tiUväxt har tagit fart efternågra magra år. har vi också kunnat inregistrera framgångar ikampen mot arbetslösheten. Men några områden har inte följt med i uppgången. Detgäller framför allt den privata konsumtionen, och det gäller kommunernasinvesteringar. Det stod därför klart för regeringen att det trots denintensiva konjunkturuppgången pä exportsidan och trots den växande bristen på yrkeskunnigtfolk tUl industrin ändå fanns ett utrymme för ytterligare ekonomisk expansion.Underlaget för denna bedömning kom fram under förhösten. Det är varie regerings skyldighet att utnyttja framstegetsmöjligheter. Men det förutsätter att regeringen har en enhetlighet ibedömningen och inte är svag och splittrad. Det som ger handlingskraften ärinte regeringsmakten eller tUlgången till expertis. Det är i stället denpolitiska vUjan och helhetssynen som ät en regering ger handlingskraft - intetvärtom. Det intressantaste är hur vi utformat åtgärderna. Däriligger en politisk helhetssyn. Vi intensifierar kampen mot inflationen. Prisstegringarnaär ett gissel som drabbat alla länder. Och det är inte någonlätt uppgift att bekämpa prisstegringarna när inflationen härjar i vår omvärld.Vi ligger i botten av prisstegringsligan. Det är en god prestation. Kampen mot prisstegringarna innefattar fortsatt prisstopppå viktiga baslivsmedel och prisstopp på trävaror för att hålla tUlbakabyggkostnaderna. Genom att justera bostadstilläggen begränsar vi effekterna avhyreshöjningarna för barnfamiljerna. Prisstoppet på livsmedel har visat sig vara en effektivväg att hälla tUlbaka höjningar av matprisema. Bönderna får sina förbättringardirekt Vi har här slagit in på en delvis ny linje när det gällerprispolitiken på hvsmedelsområdet. Det har stor betydelse förlöntagargrupperna, för barnfamiljerna och för pensionärema. Den metod vianvänder är ur nästan alla synpunkter överlägsen andra förslag som förts fram. Den är inte så kostsam som en allmän momssänkning eller ettborttagande av momsen på maten. Den hartrots detta givit påtagliga resultat på prisutvecklingen. Den innebär att vi håUer tillbaka prisstegringen på justde livsmedel som är betydelsefulla ur kostsynpunkt och för famUjerna. Vibehöver inte, som faUet är om man tar bort matmomsen över lag, sänka prisema påläskedrycker, pä snask, på konditorivaror, på lyxartiklar osv. med hundratalsmiljoner kronor för att åstadkomma ett lägre mjölkpris. Både fördelningspolitiska och kostsynpunkter talar sålundaavgjort för den linje regeringen valt. Vi villåstadkomma en ökad sysselsättning. Arbetet är grundvalen för människornas trygghet. Arbetetär också grundvalen för vårt samhälles sociala framåtskridande. har under arbetarrörelsens ledning åstadkommitkanske mera på sysselsättningens område än något annat land. Men vi kan intevara nöjda med de framsteg vi gjort. Ty under senare är har vi mött en nysituation på sysselsättningsområdet som kräver nya grepp och ökad planmässigheti handlandet. Regeringen har haft överläggningar med LO om ensysselsättningsplan, en utformning av sysselsättningspolitiken. skaUvi träffa TCO och för hknande överläggningar. Vi återkommer också på detparlamentariska planet. Vi har hävdat och vi fortsätter att hävda att fullsysselsättning, arbete ät aUa skapar man inte genom att passivt hta påmarknadskraftema, genom ensidigt generella åtgärder, genom att sprida utskattelättnader och subventioner över onda och goda, över företag som har bristpä folk och redan goda vinster. Vi har hävdat och vi fortsätter att hävda att samhäUet harett övergripande ansvar för sysselsättningen, och samhället får därvid inte isitt handlande bindas av några liberala eller konservativa dogmer om att denekonomiska marknadens frihet till varje pris skall värnas. Omsorgen ommänniskans trygghet skall i stäUet vara vägledande. Huvudpunkternai vår sysselsättningspolitik är; Vi skaU bygga ut industrin med en aktiv näringspolitik.Norrbottens , varven, AP-fondernas medverkan, samarbetet med ochEiser är exempel. Vi skall med regionalpolitiken, skatteutjämning, praktisktsatsa på de delar av värt land där arbetstillfällena är fä. Vi skall arbeta för kvinnornas rätt på arbetsmarknaden,för jämställdhet mellan män och kvinnor. Vi måste skapa arbetstUlfäUen som passar människorna, intearbetstillfällen som sliter ner, som är otrygga och medför hälsorisker. Vi skallhjälpa de människor som behöver samhällets stöd - de äldre. de som harnägot handikapp och de som först behöver utbildning innan de kan ta ett arbete. Ett av de stora problemen är ju att arbetsmarknaden ärsplittrad. Det är brist pä folk, därför att de som söker jobb inte kan eUervUl ta de lediga arbeten som finns. Det är brist på arbetstiUfäUen därför attdet är ont om arbetstUlfäUen på just de områden dit de nya grappema påarbetsmarknaden söker sig. Arbetet och människan måste finna varandra. a. att man måste vara beredd att anpassa arbetstUlfäUen och arbetsplatserefter de förutsättningar och krav som människan har. Men att passa ihop dem somsöker arbete med de arbeten som finns kräver en aktiv arbetsfö-medling. Nuprövar vi genom regeringens förslag nya metoder i den verksamheten. Att passa ihop människor och arbetsplatser ställer överhuvud taget krav på en rörlighet på arbetsmarknaden yrkesmässig ochgeografisk. Vårdbiträdet kanske vill utbilda sig tUl sköterska om chansen ges.Dä kan en annan ta hennes jobb. Det är ju inte säkert att de som just nu sökerett arbete passar bäst på precis de jobb som just nu är lediga. Vi skaU därförinte tala nedsättande om omskolning och utbildning, inte ta bortflyttningsbidragen. I stället skaU vi i den fulla sysselsättningens namn -gäden motsatta vägen och satsa på en aktiv arbetsmarknadspohtik. Det sker iregeringens förslag. Vi skallbygga ut den offentliga sektom. Regeringens förslag tUl höstriksdagen ger - om de antas många nya arbetstUlfäUen. De ger också en ökad social välfärd. Denna ökade sociala välfärd är en stor vinst för värtsamhälle. Den hjälper kvinnor som vUl gä ut pä arbetsmarknaden. Det betydermycket för de gamla och för de handikappade att få bättre möjligheter tillhjälp i hemmet. Vi kan göra vårt samhälle bamvänligare. Vi viU sålunda skapa ökad sysselsättning och en höjdvälfärd. Och vi tror att dessa målsättningar kan gjutas samman tUl en enhetligpohtik, där strävandena efter en höjd välfärd, en ökad sysselsättning ochekonomiska framsteg och slagkraft stödjer varandra. Instrumenten att åstadkommadetta är en aktiv näringspolitik, en förnyelse av arbetslivet och en utbyggdoffentlig sektor. Den aktiva näringspolitiken skall förstärka vårindustriella slagkraft. Dä kan vi värna om den industriella sysselsättningen,öka konkurrenskraften och höja produktionen, exportera och få ekonomisktutrymme för en bättre samhällsservice. Förnyelse av arbetslivet är nödvändig av ekonomiska skäl,och den är socialt motiverad. Ty därigenom blir industriarbetet på nyttlockande, produktionen kan bh bättre, hälsan kan skyddas och människor kan fäett större inflytande. Skall vårt samhälle som helhet präglas av demokratinsideal, av välfärd och gemenskap, då måste också arbetslivet få prägel av dessavärderingar. Människans frigörelse är i hög grad en fråga omarbetshvets förnyelse. En utbyggd offentlig sektor skapar slutligen flerarbetstiUfäUen och bättre socaiala förhållanden. Därmedhänger pohtiken samman. De olika inslagen är beroende av 4 protokoll 1973. En av de grundläggande svagheterna i en traditionellborgerlig ideologi är att den ser en motsättning mellan det socialt rättfärdigaoch det ekonomiskt rationella, mellan den offentliga sektorn och denindustriella produktionen. Man räknar den offentliga sektorn som en tärande del, somen belastning på vår ekonomi i stället för som en väsentlig förutsättning förvär ekonomiska slagkraft och för den fuUa sysselsättningen. Man tycks på en del håU fortfarande anse att denoffentliga sektorn möjligen kan byggas ut i nödfall, när tvingande skälföreligger. lönsamhet är man beredd att höja med motivet fuUsysselsättning. Den offentliga sektom är man däremot inte beredd att bygga utav sysselsättningsskäl. lanserade ett slagord - den nyaindividualismen. Vad finns det för konkret innehåll i detta? För att hittasvaret på den frågan får man gå tUl motion, där de säger att denoffentliga sektorn inte får byggas ut, för man skall bekämpa den nyaotryggheten och befrämja den nya individualismen genom att inte bygga ut denoffentliga sektom. Det är konkret vad säger. De kritiserar också deförslag som vi har lagt fram i är. Tag det fortfarande rent konkret! Med värt förslag fär vi7 000 fler hemsamariter, som kan gå och besöka gamla människor i deras hem ochhjälpa dem sä att de kan bo kvar. SkaU man säga tUl dem: "Det här innebärju en utbyggnad av den offentliga sektorn. Det är mot den nya individualismen,så det bör man egentligen inte göra." Är det inte så att de gamlamänniskorna känner sitt värde öka när vi gemensamt hjälper dem tUl rätta påålderns dagar? Det är likadant med utbyggnaden av daghem ochfamUjedaghem. Den är en fara för individualismen, säger man. Men tror ni att dekvinnor som därigenom fär bamtUlsynen ordnad, de förskoUärare som får jobb,känner sin individuella frihet hotad?