prot · FW0931 · 1973-12-31 00:00:00 — Skall vi ha ett näringsliv som skall motsvara de förväntningar vi harpå framtiden så kommer den rörligheten att fortsätta - det vore rätt barnsligtatt tro någonting annat. Ja, fru talman, hur har jag inte - gångernaär oräkneliga stått i statsrådsbänken och bemött de här idéerna om en s. k.stabiliseringskonferens som man efterlyser. Idén kommer regelmässigt tillbaka ialla reservationer till finansutskottets betänkande. Den dyker upp med jämnamellanrum även i andra sammanhang. Det ställs den frågan här om politikernaskulle få vara med. Jag minns att ledare, , för någontid sedan ställde sig upp i talarstolen och flott och generöst gjorde deterbjudandet: Om det är så att det besvärar på något sätt så kan vi naturligtvisuraktlåta att vara med i den här stabiliseringspolitiska konferensen. Huruvidaman från oppositionens sida har samma uppfattning det vet jag ju inte närde i sina tankar konstruerar det här sammanträdet. skulle det ju också bh så förnämligt att ettekonomiskt-socialt råd skulle preparera och förbereda och i ett kansliarbetelägga till rätta de här svåra tingen. Sedan skulle de fackligt och politisktansvariga bara kunna slå sig ner och läsa papperen och säga att det här var juriktigt, nu gör vi på det här sättet. Jag tror att man kommer att få uppleva ensituation, där ett uppträdande enbart på den fackliga fronten kommer att förasvårigheter med sig. Jag skulle önska att man kunde komma fram till enenstämmighet över den fackliga fronten. Man har gjort många försök tidigare.Man har i regel inte lyckats. Jag önskar de fackliga representanterna allvälgång och lycka i fortsättningen i det arbetet. Det vore naturligtvis ettframsteg, men jag är alldeles övertygad om att om vi som politiker skall deltai en sådan diskussion - jag har nämligen provat det blir den enmeningslös diskussion. Även om man drar långa växlar på vad i LOhar sagt, så är jag övertygad om att han på denna punkt har exakt sammauppfattning som jag, att den seminarieövningen kan man både ha och mista. Därmed, fru talman, har jag på ett kortare sätt ännågonsin tidigare avverkat stabiliseringskonferensen, men jag kunde inte heltutesluta den. Man har krävt och kräver i debatten reaktion frånfinansministerns sida när det gäller kollisionen mellan skatter och socialabidrag och dess kombinationer. Vi är medvetna om detta. Även om vi försöktplana av de kommunala bostadstilläggen, så att fembarnsfamiljen mister sinasista hundralappar först vid en årsinkomst på , blir det ändåkollisioner mellan skatten som stiger progressivt och bidragen som fallerundan. När dessa båda kurvor möts märks kollisionen. Man kan ha sinafunderingar över hur detta skall ordnas. Vi gör en upprensning i årets budget, när vi inbjuderriksdagen att räkna upp både arbetslöshetsersättningar och sjukersättningartill av den normala lönen och sedan skattebelägger deersättningarna. Då får man bort en ofullständighet, en inadvertens i det härsystemet elimineras, och det tror jag är värdefuUt. Vi kommer att fortsätta attfundera enligt dessa tankegångar; det har vi gjort . 1de direktiv som den sittande skattekommittén har att arbeta efter där frutalmannen är en högst värderad och uppskattad ledamot sägs uttryckligen attjust problemet med skatteprogressivitetens möte med de sjunkande bidragen skalluppmärksammas i det utredningsarbete som kommittén har framför sig. Slutligen ställdes en fråga - jag förenklar den något, meninnebörden var denna: Varför håller regeringen långa, anonyma diskussioner utanatt komma till sak? Varför talar inte regeringen om hur man skall lägga alltingtill rätta? Förklaringen är mycket enkel. I en värld som ser ut som den ser utär det inte fråga om en viljeakt att lägga allting till rätta. Viljeaktensambitionsnivå får vara att försöka lägga så mycket till rätta som över huvudtaget är möjligt under de förutsättningar som är för handen. Men det är enkeltatt från oppositionens sida rada upp klagomål i långa listor och fråga: Varförgör inte regeringen någonting? Har vi en handlingsoförmögen regering? Är denslö, slapp och likgiltig och bryr sig inte om att intressera sig för dessafrågor? Visst intresserar vi oss för dem, och det kommer vade regering attgöra. Men eftersom man möter en Nr 31 verklighet, där man sannerligeninte kommenderar fram någon harmonisk Onsdaeenden °'~ idealisk tillvaro, kommer detalltid skulle jag tro - att finnas 8 februari1973 mycket för en opposition att klagaöver. Jag vill ta upp några kommentarer till . Det hade varit fördelaktigare, sade , om vi hade följt meddollarn längre i nedskrivningen. Ja, det hade varit mera fördelaktigt för densvenska exportindustrin. Det hade varit mindre fördelaktigt för de svenskakonsumenterna med avseende på prisbildningen. När vi lade oss på vardet helt enkelt för att få en kursjustering, som dels gav ett handtag till desvenska exportörerna, dels gjorde priseffekten på den inhemska marknaden på dethela taget neutral med hänsyn till att vi gentemot vissa länder får räkna medökade priser på importsidan, gentemot andra länder sänkta priser på importsidan.Det blir effekten av att vi lagt oss mitt emellan. Jag kan väl säga så här iefterhand jag har nämnt något om det tidigare ock.så - att när vi följdedollarn var det nog det längsta vi kunde följa den. Även om manteoretiskt kan säga att vi kunde gått ner eller om man verkligenvelat gå de svenska exportörerna till mötes följt dollarn helt, så har maninte trott på en svensk nedskrivning av den omfattningen. Vi avläser det idessa dagar, när det sannerligen inte är så lätt att få omvärlden att tro attvår kursanpassning på halva vägen är den helt riktiga. Vi har i vårt land en såpass stabil och vederhäftig ekonomi, och den svenska kronan är iinternationella sammanhang så pass respekterad, att jag försäkrar attvade försök att följa dollarn längre ned skulle ha varit ett slag i luften. Det måste löna sig att arbeta. Jag håller med om det. Dessbättre tycks svenska folket också ha accepterat detta. Tyvärr har vi under desenaste åren inte haft möjligheter att ställa arbete till förfogande till allasom velat arbeta, men att de skulle avhålla sig från att arbeta därför att"det inte lönar sig", som det heter i era slagord, har ingen somhelst förbindelse med verkligheten. Inflationen skall stoppas. Som jag sade: 1 en friekonomi kommenderar man inte fram något stopp på inflationen, om man vill kalladet så. Så länge vi influeras av prisutvecklingen i vår omvärld, både påimportsidan och på exportsidan, sä länge vi måste ta konsekvenserna avlönejusteringar på områden där man icke produktivitetsmässigt kan kompenseralönestegringarna, får vi ta en prisstegring. Det är natudigtvis en fråga somman ständigt kan fundera över. Jag vUl säga till , när han nu är vänlig nogatt sitta i bänken och se intresserad ut trots min långa utläggning, att iEngland gick ju hans partivänner in och satte sig i ansvarsställning, iregeringsställning. De hade och har ännu till skillnad mot socialdemokratin ivårt land en bastant majoritet bakom sig i parlamentet. De tog det politiskaansvaret med en löftespropaganda, som skändligen avslöjats. De skickade utsina agitatorer bland husmödrarna och frågade dem: Är det inte hemskt med dennaprisstegring? Jag vill se den husmor som ställer sig upp och säger att honaccepterar prisstegring på livsmedlen. De gavs föreställningen att ett ombytefrån labour till konservativa i skulle innebära ett stopp påprisstegringarna. under desenaste åren varit den ledande nationen på den internationella Nr 31 De sade naturligtvis vidare att de skulle klara Onsdaeen den sysselsättningenoch råda bot för arbetslösheten. Det har de inte gjort. sade ocksåatt här skall den gamla, kända, riktiga ekonomiska filosofin få Detföretag som inte hävdat sig i konkurrensen skall också få vika Debästa skall få överleva, de skall ta hand om arbetskraften, de skall få ta handom pengarna. Det skall bli en fin och fri ekonomi, progressiv, i Det var alla de gamla klyschorna, som som trogen eftersägare än far omkring och sprider bland människorna.De konservativa har fått gå tillbaka på vade punkt. fåttingripa i näringslivet med subventioner och stödåtgärder. åstadkommitefter denna storståtliga regeringsförklaring? hardesavuerat dem på vade punkt. Dessutom har de lyckats ställa till med en social oro bland de löneanställda som knappast har någon Det är sannerligen inget föredöme. Och närman har ett praktiskt exempel, och ett praktexempel, på vilken distansdet är mellan de här storståtliga deklarationerna och att hantera politikeni dagens verklighet, så är måhända - även om innerstinne räknar med att det kommer att vara hans privilegium att stå somoppositionsman och veta allting utan att behöva ta ansvar och därför är såogenerad i sitt sätt att prata en varning på sin plats. Ja, fru talman, jag är inte säker pä orn mina 75 minuterbodar bli förbrukade, men jag har en otäck känsla av att jag börjar nalkasdenna kritiska gräns just . Det är emellertid några synpunkter till i herrBohmans inlägg som jag skulle vilja bemöta. Vi skulle ha haft en större handlingsfrihet, säger herrBohman, om vi haft en starkare ekonomi. Det är dessa "om" och"orn" och "om" i efterhand som saknar alla vederhäftigaanalyser och som bygger på tro och inte på vetande. Skulle vi ha haft en annansituation i det här dagsaktuella valutaläget, om vi handlat i enlighet medoppositionens uppfattning tidigare? Jag blir mer och merförbluffad när jag sitter i bänken och hör den här sammankopplingen som ni görmellan arbetsgivaravgiften, som beslutades , och den justeringav den svenska kronkursen som beslutades för sedan. Vad har de medvarandra att göra? Jag frågar bara det. Det är en sådan där dialektisk litenkrok eller klyscha eller vad jag skall kalla det för, som man tycker är lämpligatt föra fram. Var och en som har en uppfattning om de här frågorna begriperatt de inte hör ihop. Skulle en annan politik, låt mig säga efter oppositionensrekommenda tioner, ha föranlett att avstå från devalvering på som han gjorde och som föranledde oss att göra kursjusteringar - kursjusteringar som alla utom var överens om var önskvärda och erforderliga? För att få ett sammanhang mellan arbetsgivaravgiften och den nu företagna kursjusteringen måste man inbilla sig att de som lyssnar inte begriper ett skvatt av vad man talar om. För jag vägrar att tro att eller intellektuella utrustning är sådan att de inte begriper skillnaden mellan de här båda frågorna. trodde ni naturligtvis att det var något av en verbal poäng att säga att här har man drabbat den svenska industrin med en '89 arbetsgivaravgiftoch så måste man reparera det på något sätt, och det gjorde man viakursjusteringen. Att denna kursjustering var en logisk följd av amerikanarnasdevalvering och av en allmän anpassning av kurspariteterna i världen - så långtgår tydligen inte herrarnas slutledningsförmåga. Det finns andra inslag i inlägg. Han ägnadesig ju inte så mycket åt de speciella konkreta frågorna utan höll ett meraideologiskt betonat anförande, där han tog upp en fråga som i länga styckenberörde arbetsplatsens miljö och över huvud taget samarbetet mellan anställdaoch företagare i vårt arbetsliv. Man kunde nog få den uppfattningen när manlyssnade till att här är en klar försämring på väg, en försämringsom skulle föranledas av att i sin allmänna propaganda skulle havarit oförsiktig så att ett visst mått av konfrontation, som man tidigareslapp undan, skulle kvarstå . Ser man på det här mot bakgrund av denhistoriska utvecklingen är det väl ändå alldeles klart och bevisligen på detsättet att man har kommit närmare varandra ute på arbetsplatserna än manhar varit tidigare. Den tidigare distansen mellan brukspatron och hansanställda finns inte . En modern och progressiv arbetsledare - enverkställande direktör, en civilingenjör eller vad det är fråga om - kan nuspraka med de anställda och umgås med dem på ett helt annat sätt. Men det ärinte en utveckling som har kommit av sig själv. Det är en utveckling som densvenska arbetarrörelsen står för. I facklig och politisk samverkan har gamlatiders stämningsläge förändrats i enlighet med en mera modern uppfattning. En sådan utveckling vill se som uttryck för enkontrovers mellan han uttalar inte ordet "pampvälde", men det varväl vad som avsågs - en centrahserad befogenhet och de många smås möjlighetertill inflytande. 1 detta sammanhang kommer in på den gamla tankenatt företagen skall fördela sina aktier bland de anställda och därmed få endirekt ekonomisk intressesammanknytning mellan anställda och företag. HerrBohman gick så långt i sina förhoppningar att de anställda, om företaget delarut en del aktier bland dessa, inte skulle komma att ta ut den löneförhöjningsom de har möjlighet till då skulle de ju ta ut löneförhöjningar av sigsjälva. De skulle på ett helt annat sätt bli tillgängliga för företagetsintresse, och man skulle uppnå ett slags harmoni där man marscherar hand i handför företagets bästa. Ja, är det någon som tror att de anställda med någraaktier i sin hand har någon möjlighet att påverka de stora besluten i sittföretag? är det vi från det socialdemokratiska partiet som hardrivit fram representation för de anställda i företagsstyrelserna, och vikommer att preparera dem för detta arbete från den ärliga utgångspunkten att deskall ha vetskap om vad det innebär att som styrelsemedlem ta ansvaret för bl.a. företagets framtid och framtida beslut. Men vi har ju inte haft någon hjälpfrån håll i detta avseende. Vi har fattat beslut om detta, ochvi skall fortsätta på den vägen. Jag menar att det då också är en logisk åtgärdatt använda AP-fonderna för att få ett inflytande i företagen. hänvisade till en debatt som han har haft medIngvar Nr 31 . Jag vill beskriva denna intressanta fråga påföljande sätt jag Onsdasen den hör att det var fråga om men det är väl i så fall e fehnia i 1973 inte såstor skillnad; han har väl fått besked av om vad han------- Jag betraktar förklaring, att den är tinansaebatt beredd attsatsa de pengar som vi med starka skäl kan betrakta som arbetarnaspengar - det är ju en del av deras lön - som ett riskkapital i företagen,som något av en myndighetsförklaring från de anställda. vill intestå utanför längre. De vet med sig att det här gäller deras egen möjlighetatt få det bättre . De vill vara med och påverka Eftersom företagen säger att de har en sådan brist på riskkapital säger man från löntagarhåll: All right, vi släpper till våra pengartill detta riskkapital. Jag menar att det är en myndighetsförklaring som manskall respektera och något som man skall erkänna som en riktig Den andra sidan av frågan är att man naturligtvis meddetta ägandeengagemang i företagen också vill få en möjlighet att påverkautvecklingen i positiv riktning. Vem skulle ha intresse av att det egnaföretaget går kräftgången? Man vill naturligtvis bidra till att företagen skallfå en riktig och progressiv utveckling. Men man kan ju ha vissa varningslamporframför sig på ögats näthinna - både och Facit har ju varit kusligaöverraskningar för de tusentals anställda som där var helt ställda utanför allainformationer och naturligtvis också utan möjlighet till inflytande ochpåverkan. Det här är således ingen kontrovers med den förstamålsättningen. Är man beredd att gå in och satsa sina pengar, så är det vällogiskt att man också gör anspråk på att få ett visst inflytande. att det inflytandet kan man få på en bolagsstämma där man har rätt attrösta för en, två, tre eller fyra aktier som man har skaffat sig i företaget.Men vad betyder det mot dem som sitter med tiotusentals aktier och bestämmer påbolagsstämman? Den enda möjligheten att skapa inflytande är att det går in ettkollektiv som har de ekonomiska resurserna att göra sig respekterat på enbolagsstämma. Jag hittar ingenting av jesuitiska konsiderationer ochförsök att klämma till företagen i det här resonemanget. Det är bara endeklaration om att man inom arbetarrörelsen nu bodar känna sig tillräckligtandligen fullvuxen för att inte lämna sin egen framtid uteslutande i händernapä ett fåtal utan vUl vara med själv och påverka utvecklingen. Jag är denförste att säga att man här kommer att få gå fram försiktigt, ty vi ger oss inpå ett nytt område som vi inte vet någonting om. Jag härden största respekt försvårigheterna på det här området, och jag kommer således att tillrådaförsiktighet. Men här görs ett medvetet insteg på ett nytt område. Jag harnågon gång sagt att det är någonting av en milstolpe i den utveckling som denfackliga och pohtiska arbetarrörelsen har att genomgå. Vi är intresserade avatt det lyckas. Därför kommer detta steg att tas med den försiktighet som lägetkräver. Vi skall stå stadigt på marken med båda fötterna, innan vi fortsätter,men vi skall böda och börja medvetet. HerrBohmans övriga, mera ideologiskt betonade inlägg om vikten av 5 Nr 31 en god arbetsmUjö är bara att hälsa med tillfredsställelse. ,-, , j välkommen att delta i socialdemokratins och fackföreningsrörelsens 78 fb \Q1'', gemensamma strävanden, och jag säger: Bättre sent änaldrig. -------------------- Detär frestande, fru talman, att säga någonting om Finansdebatt bostadsfilosofiska betraktelser.Eftersom man delar upp sina angrepp mot finansministernpå så många händer, hinner man beröra de flesta av problemen under solen, och iden mån jag inte bemöter angreppen kan det ju uppfattas som att jag står härmed tomma händer. Jag försöker emellertid ta upp allting sä kort ochkoncentrerat som möjligt. HerrBohman skildrar ett psykologiskt problem. Han talar om den vanmakt sommänniskorna känner i kompakta och sterila bostadsområden. Det är en populärföreställning, som ofta förs till torgs, och det finns väl alltid människor somvantrivs i kompakta bostadsområden. Jag viU se det område där alla trivs. Detfinns människor som vantrivs i glesbygden, där de har mUtals till närmastegranne, och det finns människor som vantrivs när de har de närmaste grannarnatvärsöver farstun. Människorna är ju så väsentligen olika att det inte går attmäta dem med samma mått. Jag skulle kunna ställa frågan till , som sitter här i första bänken: Är det vetenskapligt belagt att manvantrivs så mycket mera i , på , på Söder, i Gamla staneller på än på andra ställen? Det är inte alldeles säkert att manvantrivs i , om man nu råkar bo där. Jag har observerat en opinion frånTensta som slår ifrån sig och säger: Vi vill vara i fred för alla de härbeskäftiga gråterskorna som far omkring och gråter över oss arma själar som harråkat bli placerade i . Hur underhgt det än låter är den opinionen ocksåen verklighet. Därför är det alldeles för snabba slutsatser som . Det är åtskilliga sidor kvar i mitt lilla manuskript, menjag utgår från att vi får flera ekonomiska debatter, och eftersom de kommertätt och det är svårt att förnya sig kan det vara bra att ha litet i bagagettUl nästa gång. Jag är alltså, fru talman, mycket tacksam för tålamodet att halåtit mig hålla på så här . Det har varit en speciell favorisering iförhållande till mina ineddebattörer. Fru andre vice talmannen, som underdetta anförande övertog ledningen av kammarens förhandlingar, tillkännagav attanslag utfärdats om sammanträdets fortsättande . () kort genmäle: Vi har fått en del värdefulla besked avfinansministern. Jag skall försöka återge dem mycket kort. Det första beskedet var: flyttningspolitiken kommer attfortsätta. Jag och andra centerpartister får t. o. m. bannor av finansministern för att vi tillåter oss alt åka omkring och tala om regionalpolitik och betydelsen av den. De bannorna får vi därför att finansministern skulle ha erfarit att på grund av vårt agerande möter ett ökat motstånd när den försöker förverkliga regeringens politik och flytta människorna. Jag kan bara ge finansministern det beskedet att varken 92 han eller någon annan kommer attkunna skrämma oss i den här frågan. Det andra beskedet var att inte vill diskuteraen offensiv Nr 31 för 100 000 nya jobb. I stället väljer han att raheraom en ny man i OnsHnppn den och en extra chaufför till en lastbildär chauffören inte behövs. Jag o fphmari 1973 kannaturligtvis inte hindra finansministern att fortsätta att diskutera det---------- i mitt tycke stora och viktiga problemet pä det sättet. Jag kan bara tinansaebattbeklaga att åtgärder som syftar till att skapa fler arbetstillfällen har såföga intresse för finansministern att han väljer detta sätt att diskutera dem. På tal om löneskattens verkningar pekar finansministern påVolvo. Får jag säga att det är typiskt för regeringen att bara räkna med destora företagen; när det gäller dem kan det nämligen ligga någonting i det därbetraktelsesättet. Eftersom herr finansministern är sä rask när det gäller attdela ut råd till andra vill faktiskt jag också ge ett gott råd: Använd inte detdär exemplet om bondeföretagen i , som skulle slås samman, alltförofta. Kolla först hur det går. Jag tror att medlemsdemokratin i det avseendetkommer att fungera på ett sätt som gott och väl tål en jämförelse medmedlemsdemokratin inom konsumentkooperationen. Det tredje beskedet vi fick var egentligen en felaktighistorieskrivning. försöker göra gällande att regeringen hösten1971 skulle ha lagt fram sitt förslag till åtgärder mot arbetslöshet och attoppositionen därefter lagt sina förslag ovanpå. Den faktiska utvecklingen varden rakt motsatta - det kan dokumenteras på alla sätt. Oppositionen väcktealltså sina motioner. Sedan utfärdade regeringen sin presskommuniké, och förstlångt därefter hade man lyckats få till en proposition. Jag vänder mig mot beskrivningen att regeringen läggerfram sina förslag och att oppositionen lägger sina ovanpå. Kan vi inte en gångför alla bli överens om att det aldrig kan bli fråga om antingen-eller när detgäller punktinsatserna och de mer allmänt verkande insatserna; det är helatiden en fråga om en lämplig kombination av dem. Men vad som är ganska fantastiskt är att göra gäUande att regeringens politik 1971 och 1972 var den enda rätta.Det är i mitt tycke en omöjlig uppgift som man därmed tar på sig, närresultatet av den politiken kan avläsas av alla prisstegringar, lågainvesteringar, hög arbetslöshet. Beträffande framtiden och arbetslösheten har vi fått vetaatt den svenska arbetslösheten är låg vid en internationell jämförelse och attvi inom oppositionen skulle hålla oss med en alltför hög ambitionsnivå. Här iSverige är inte alla arbetslöshetsförsäkrade, och därför är interättvisande. Jag vet att man kan mäta arbetslösheten på olika sätt, men jagtror mig ha förstått att de kriterier för när någon skall räknas som. arbetslössom har uppställt har också finansministernaccepterat. Jag vet att det finns de som är beredda att gå längre, men självhar jag använt den statistiken. Sedan säger finansministern mycket indignerat, att haninte tror att någon annan än socialdemokraterna kan klara arbetslösheten. Och han tror också att folk tror så. Såsom arbetslösheten har utvecklats lär det vara finansministerns enda kvarvarande förtvivlade hopp. Och resultatet av denna förhoppning - och jag skulle också vilja säga självgodhet - är ju ett besked thl det svenska folket. Enkelt uttryckt: Ni 93 har ensosseregering, därför är arbetslösheten ingenting att bråka om. Och ett beskedtill: Bhr det någon förändring i sysselsättningen blir den till det bättre. Detär ungefär vad finansministern vill säga. För att använda finansministerns eget mustiga språk: Noggår skam på torra land, då finansministern står upp här och säger att jag ochde andra inom oppositionen inte skulle ha en ärlig vilja att försöka komma tillrätta med arbetslösheten. Då går skam på torra land! HerrDAHLÉN (fp) kort genmäle: Finansministern har verkhgen litet otur i dag.Han säger: "Socialdemokratin har gått i spetsen för löntagarnasrepresentation i företagens styrelser." Vilket är det verkliga läget?Socialdemokratin har gått i spetsen för att kritisera när föråtskilliga år sedan sade att de anställda bör sitta i företagens styrelser. Dågick i spetsen det är enda gången han har gjort det i dettasammanhang.