prot · FW09110 · 1973-12-31 00:00:00 — Tradition måste nu vika för ideologi,och form anpassas tUl verklighet. Den ideologi författningen ger uttryck för måste givelvisvara gemensam för värt folk eller i vart fall för det alldeles övervägandeflertalet av medborgarna. Likaså är del angelägel att bredast möjligauppslutning eftersträvas kring de spelregler för politiken som skrivs in iförfattningen. Där delar jag helt statsministerns uppfattning. Det har därförvarit naturligt att arbetet på att lösa författningsfrågan präglats av ensträvan efter enighet och vilja till kompromisser i sakfrågan. Man kan intesäga annat än att den partiella reformen 1968-1969 fyllde högt ställda anspråki detta avseende. I slutskedet av arbetet har framgången däremot varit merabegränsad, som framgår bl. a. av de 49 följdmotioner som väckts i ärendet ochde 43 reservationer och särskilda yttranden som fogats vidkonstitutionsutskottets betänkande. Då har ändå det mest omstriddafrågekomplexet, om skydd för medborgerliga fri- och rättigheter, hänskjutitstUl en ny utredning. Det mest grundläggande elementet i den nya författningenhar uttryckts så, att den bygger på folksuveränitetens princip. Jag kan helt 3 Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. inslämrnai konslitulionsutskottets uttalanden om värdet av atl denna princip, sådan denvuxit fram i vår konstitutionella praxis, nu konsekvent kommer till uttryck ivår skrivna författning. som vi slår fast, att folksuveränitetens principär den grund vi bygger på, har vi anledning att ställa frågan, på vad sätt dennya författningen berör och angår de enskilda medborgarna direkt. Det är idagens samhälle något av en självklarhet, att folksuveräniteten väsentligenmåste förverkligas genom ett representativt system. Detta kommer också tilluttryck i den nya regeringsformens första paragraf. Vissa inslag av direktdemokrati både kan och bör förekomma, men de kan inte få större räckvidd. Mendetta kan också innebära all folket självt kommer mera i bakgrunden vidförfaltningsskrivningen och att hela reformfrågan kan upplevas som mindreangelägen av de enskilda människorna. Alla vet vi också att debatten iförfattningsfrägan inte blivit sä omfattande och engagerande som man hadekunnat önska. Mitt resonemang leder till frågan om grundlagfästande avmedborgerliga fri- och rättigheter. Det är naturligt att ge denna fråga encentral betydelse då man skriver en författning pä folksuveränitetens grund.Här är man just inne på ett ämne som direkt angår de enskilda medborgarna. Detmåste därför hälsas med tillfredsställelse att frågan kommit fram i denallmänna debatten under reformarbetets slutskede. Det är också glädjande att det förslag, som föreligger,innebär förbättringar i förhällande till både författningsutredningens ochgrundlagberedningens förslag i fråga om medborgerliga fri- och rättigheter.Vad som åstadkommits är emellertid inte tillräckligt. Utan att ingå päenskildheter vill jag hänvisa till den motion i ämnet som väckts avmittenpartierna. har inte lyckats nä enighet i dennaviktiga fråga. Utskottet har enligt min mening handlat alldeles rätt, dä det idetta läge beslutat att förorda fortsatt utredning. Det hade varit olyckligt omriksdagen fått votera mellan de skilda förslag som förts fram och kommit tillett beslut med kanske mycket knapp majoritet. Jag noterar också som glädjande att konstitutionsutskotteti vart fall kunnat enas om vissa förbättringar i förhållande tillregeringsförslaget. Av särskilt värde är det nya stadgandet orn den fackligafriheten och den förstärkning av egendomsskyddet som företagits. som jag konstaterar, att konstitutionsutskottetinte kunnat göra annat än föreslå fortsatt utredning, måste jag emellertidockså uttala ett beklagande av att frågan inte kunnat ges en mera slutliglösning redan i detta sammanhang. Jag vill erinra om att skyddet för medborgerliga fri- ochrättigheter varit föremål för intensiv uppmärksamhet på detinternationella planet och att lämnat aktiva bidrag till det arbetet. Jag vill naturligtvis inte alls ifrågasätta att det rörsig om en tekniskt svåriöst fråga. Tekniska svårigheter får dock inteöverdrivas. Märkvärdigare saker har vi gått i land med än att formuleramedborgerliga fri- och rättigheter. Vi lever dock i en rätt avancerad demokratioch rättsstat, och värdegemenskapen i samhället är enligt min bedömningbetydande. Just i denna stora värdegemenskap finns ett utomordentligt underlag.Vi ger oss intesjälva något gott betyg genom all skjuta den här frågan framför oss. Man kan inle värja sig för intrycket att svårigheterna ochriskerna rned en -r- j j grundlagsregleringav medborgerliga fri- och rättigheter väsentligt över- _ . . ,q-j-, Jag har ingen anledning atl gå närmare in pä hur etträttighetskapitol Ny regeringsjorm bör utformas, eftersom det blirutredningens sak att överväga detta. Etl "'"" "Jriksdags-par synpunkter är det emellertid angeläget att framhålla med hänsyntill ordning m. rn. den förda debatten. För det första vill jag slå fastatl rältighetsreglerna måste ges saklig tyngd. Särskilt efter så lång lidsförberedelse är del inle möjligt att stanna för mera urvattnade regler. Fördet andra vill jag understryka vikten av all skilja mellan grundlag ochpartiprogram. Det man skriver in i en grundlag måste vaia någoriunda allmäntomfattat, och det skall skrivas så, att det kan stå kvar under en längr-e tid.Vi mäsle undvika en ordning där grundlagsändringar blir påkallade i olid. Jag har sett det som angeläget att föra fram dessasynpunkter med hänsyn till de målsättningsstadganden som regeringen upptog isill förslag. Visserligen kan jag och mitt parti helt godta de värderingarregeringen gav uttryck för, men det är tveksamt, om sädana stadganden alls börupptas i en grundlag. Om man stannar för en sådan lösning - och det fär juutredningen tillfälle alt grundligt pröva - uppkommer frågan vilkamålsättningar som skall uppställas för att grundlagen verkligen skall ge ettrepresentativt uttryck för våra grundläggande värderingar. Jag har t. ex.personligen stor sympati för det förslag som förts fram av några partikamraterom ett grundlagsfästande av neutralitetspolitiken. Men hur som helst fårstadganden av denna art inte skapa oklarhet orn de medborgerliga fri- ochrättigheterna i egentlig mening. En annan fråga av väsentlig betydelse från ideologisk synpunktgäller den kommunala självstyrelsen som ett led i vår svenska demokrati. Denfrågan kom ju tidigare att inta en förgrundsplats i den förfatlningspolilis-kadebatten som en följd av resonemang om del s. k. kommurrala sambandet. Utan attdra upp den diskussionen på nytt vill jag notera sorn ett positivt resultat,att en principiell enighet har nåtts om att den kommunala självstyrelsen måsteges en väsentligt mera framträdande plats i en ny författning än i den som nugäller. Dessvärre har inte heller den här frågan kunnat lösas ienighet inom . Jag hänvisar till reservationen 6. Jag gårinte in pä några enskildheter, eftersom reservationerna säkerligen kommer atltas upp i andra anföranden. Ur det omfattande materialet i den här frågan vill jaginskränka mig till att något erinra om länsdemokratins behandling i och i . Den i centermotioner väckta frågan om en utvidgad självstyrelse pä länsplanet kopplades dä samman med författ ningsfrågan som debatterades i anslutning till författningsutredningens betänkanden. Ett enigt konstitutionsutskott underströk att "angelägen heten av att samordna och förstärka den nu splittrade regionala förvaltningen och att stärka den kommunala självstyrelsen på det regionala planet är en författningspolitisk fråga av vidare räckvidd" än vad som aktualiserades inom ramen för pågående utredningar. En enig riksdag beslöt att frågan skulle tas upp i samband med författningsfrågan 33 3 protokoll 1973. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. genom ensärskild utredning. Denna länsdemokratiutredning tillsattes också omedelbart.Numera förefaller dessa synpunkter närmast ha glömts bort. Det är dock ettframsteg att det i förslag talas om att det finns"landstingskommuner". Etl viktigt inslag i den nya författningen är atl den villframhäva ställning. Pä punkt efter punkt har formellapositioner flyttats fram. Som "folkets främsta företrädare" - för attcitera ur I kap. 3 § regeringsformen - skall spela en central roll idet politiska skeendet pä alla områden. Denna grundsyn omfattas helt av mitt parti. Vad man haranledning att stanna något för i detta sammanhang är möjligheter atti realiteten utöva de befogenheter och spela den roll som författningen enligtsina ord och sin anda förutsätter. Denna problematik är väl känd för oss alla som arbetar idetta hus. Svårigheterna för att verkligen hävda sin ställning påalla de områden där det vore befogat är uppenbara. Dessa frågor har emellertidinte blivit föremål för någon mera djupgående bedömning under det långvarigaarbetet på författningsfrågan. Det får därför hälsas med tillfredsställelse atlkonstitutionsutskottet tagit ett initiativ, om än begränsat, genom att föreslåriksdagen att tillsätta en utredning om arbetsformer. De problem jag avser går emellertid vida utöver vad de"klassiska" utredningarna om arbetsformer brukat sysslamed. Pä räcker det inte med att konstatera, att ärendenas ökademängd och alltmer komplicerade beskaffenhet medför arbetssvårigheter för riksdagenoch för att jämka pä den yttre organisationen och handläggningsordningen. Manmäste också uppmärksamma att politikens arbetsvillkor över huvud taget undergårstora förändringar. Ett av de viktigaste dragen i utvecklingen under senare årär att själva beslutstekniken kompliceras och att allt starkare krav reses pälånga perspektiv och på en aktiv och förutseende planering. Jag behöver endasti korthet erinra om utvecklingen av programbudgetering, försvaretsplaneringssystem, statens ekonomiskt-administrativa system - det s. k.SEA-systemet - den pågående länsplaneringen och den kommunalekonomiskalångtidsplaneringen. Frågan om ställning i det statligaplaneringssystemet har uppmärksammats av bl. a. försvarsutredningen ochbudgetutredningen. har också själv beslutat övervägakonsekvenserna för sin del av SEA-systemet. På lagstiftningens område har mött de kanskeallra största svårigheterna att hävda sin ställning. Vi känner alla väl tillhur svårt det är att på ett meningsfyllt sätt sakbehandla storalagstiftningskomplex av typ , jordabalken osv. De stora linjernagår det inte att göra mycket ät då ärendet kommit till sitt slutskede, och i detekniska detaljerna har blivit alltmer beroende av den lagstiftningsapparatsom ligger i regeringens händer. Detta har också konstaterats avgrundlagberedningen. Det blir alltså en mycket besvärlig uppgift att ge någotreellt innehåll åt den nya författningens ord om att ensam ärlagstiftande makt. Beslutsunderlaget har även pä andra sätt förändrats. arbetsförhållandenhar knappast underlättals av regeringens handhavande av t. ex.propositionsavlämnande och utredningsväsende. I fråga om den offentligautredningsapparaten vill jag särskilt peka på mängden av utredningar med ofladiffus gränsdragning inbördes. Etl gott studieexempel ger för övrigt justförfattningsfrågan: pä en rad punkter har grundlagberedningen ochkonstitutionsutskottet fått hänvisa till olika utredningar, och flera nyasådana föreslås av utskottet. Jag skall inte ytteriigare utveckla dessasynpunkter. Jag vill bara sammanfattningsvis stryka under, att det blir en bådesvär och angelägen uppgift för att söka leva upp till den nyaförfattningens ord och anda. Jag vill, herr talman, stanna här och sägaföljande. Det är av stort värde för vårt land att en ny författning nu blirantagen. Det fär beklagas att inte alla angelägna frågor kunnat lösas i enighetredan i detta sammanhang utan att en del mäste skjutas till ny utredning. Jagtänker dä främst pä frågan orn grundlagsskydd för medborgerliga fri- och rättigheter.Detta får emellertid inte undanskymma det betydelsefulla i alt vi under enighetom huvuddragen kan anta en regeringsform som ger ett klarare uttryck för svenskpolitisk ideologi än den nuvarande. Det blir en viktig uppgift för fran-\tidenatt verka för en författningsutveckling i den nya grundlagens anda, så att formfylls av realitet. Främst är det angeläget att söka lösa frågan om skydd förmedborgerliga fri- och rättigheter på ett sätt som svarar mot den grundläggandebetydelse vi vill tillmäta folksuveränitetens princip samt atl söka hävdariksdagens ställning i statslivet som svenska folkets främsta företrädare ochcentral statsmakt. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. HerrHELEN (fp): Man borde naturligtvis börja 1809 och bocka sig djupt förde ursprungliga grundlagsfäderna. Ändå tänker jag falla för frestelsen attbörja med en liten riksdagshistorisk notis frän detta århundrade. för litet kom en ung man tilldet gamla försedd med uppdraget atl med talmännen förhandla om rätten atl placera in mikrofoner iplenisalarna och möjliggöra för allmänheten att via radio följa vad som hände ikamrarna. Jag minns att var myckel skeptisk. Han sadeatt det kommer att innebära att kamraterna i kammaren talar för galleriet.Möjligheterna att ha ett ordnat arbete i salen kommer att bli mycket begränsadeoch det här är ingenting annat än moderna tiders oheliga påfund. Hur det varaccepterade ändå de båda talmännen att den rätten skulle komma till, och ärdet fullkomligt självklart att vem som helst i skall kunna följa vad vihar för oss. är det TV-kamerorna som tittar på oss, och även omderas närvaro bara grundar sig på ett tillstånd tills vidare har de självfalletkommit för att stanna. Det är bara det lilla bekymret att mänga av TV-tittarnasäger atl de inte ser oss. Frånvaron i kammaren bekymrar och förvånar demmycket. När vi träffar dem försöker vi att ge tusen goda skäl för frånvaron. Visäger och talar oss varma för att det kanske väsentligaste i Ny regeringsfor-m och ny riksdagsordning m. m. enriksdagsmans uppdrag är att försöka vara en folkets representant, träffamänniskor inte bara pä gator och torg utan också på deras arbetsplatser, attlyssna pä synpunkter och uppfånga problem, alt fånga upp nya strömningar ochfrågor, att följa med i den debatt som förs och verkligen utnyttja de nya faktasom kommer fram och som påverkar den framlida utvecklingen. Dessa och andra skäl övertygar väl en och annan men intealla. De tror helt enkelt alt vi skolkar, att varje plats som är tom i kammareninnebär all vederbörande har smitit från ett betalt jobb. Varje riksdagsmanbrukar försöka att pränta i åtminstone dem som kommer på studiebesök här ihuset att del egentliga arbetet i sker i utskott, dit ingautomstående slipper in då sammanträde pågår. Jag har sett många besökare iriksdagshuset som nickat intresserat men ändå litet undrande och tvivlande. Personligen tycker jag att det är häpnadsväckande att tillatt börja med bara företrädare för och alltjämt långt mindre änhälften av de 350 som har säte och stämma här i kammaren inser att det finns enradikal metod att låta hela riksdagsarbetet komina i en annan dager införväljarna, all få ett helt annat intresse för det viktiga uppdrag som vi harfått. Det är alt öppna dörrarna till utskotten för massmedia och genom demför väljarna - för den del av arbetet som beslår i alt samla in material ochfakta och atl fräga ut experter och beslutsfattare. Detta är sannerligen ingendetalj, vUket man skulle kunna tro efter atl ha lyssnat till statsministernsanförande. Det är ganska sällan som jag i denna talarstol säger att jag ärtvärsäker pä något. Men för en gångs skull vill jag säga atl jag är tvärsäkerpå en sak: Om vi riksdagsmän vill öka väljarnas intresse för vårt arbete och setill att hamnar mer i centrum för det politiska livet, så är densäkraste vägen atl gå över till offentliga utfrågningar i utskott. Men betyder det då så mycket att allmänheten intresserarsig för vad vi har för oss? Den nya grundlag som vi nu skall besluta om sägeratt all offentlig makt utgår frän folket. Kan vi då inle sedan vi blivit valdaav folket strunta i väljarna till nästa val? Nej, sä barockt finnsdet ingen som uttrycker sig, inte sedan den allmänna rösträtten kom till. Menalla de som säger nej till offentliga utskottsutfrägningar och motarbetar andrareformer som skulle göra arbete mera tillgängligt, begripligare ochmeningsfullare för folket, väljarna, gör sig egentligen skyldiga till sammasorts förakt för folket. Regeringen motiverar t. o. m. i grundlagspropositionensin negativa hållning med att dessa utfrågningar skulle kunna "dras in ikraftmätningarna mellan partierna inför väljarna". Vad är det annat än påett modernare språk den inställning som första kammarens talman redovisadeinför det rätt naturliga att låta radiomikrofonerna förmedla vad som sägs ikammaren. Som om det skulle vara något onaturligt i en demokrati attkontroversiell och väsentlig information dras in i kraftmätningarna mellanpartierna inför väljarna. Varför talar vi annars här? Varför ägde i går kvällrum den typen av debatt här om det inte var just därför att vi vill hariksdagen som ett debattforum mitt ibland väljarna? Ser intesocialdemokraterna och det stora flertal centerpartister som inte haftvett att följa i denna fråga att vi tvingar Nr 110massmedia in i skenformer, om vi inte öppnar utskottsrummen förväljarna genom att inbjuda TV, radio och press att följa utfrågningarna ilunga, avgörande sammanhang. Jag skall ta bara ett par korta exempel från de senasteveckornas Ny regeringsform riksdagsarbete för att visa vad man skulle kunna göra. skulle inför väljarna kunnat fräga utexperterom hur ordning m. rn. skillnader i transportkostnader mellan olikadelar av landet påverkar företagens lokalisering och vad man kan göra för attutjämna järnvägs-, flyg- och telefontaxor. hade kunnat fråga ut experter ochbeslutsfattare om varför arbetslösheten så envist håller sig kvar på samma höganivå sorn tidigare och hur arbetsmarknadsläget kommer att utvecklas för t. ex.de långtidsutbildade och tjänstemännen framöver. , som så att säga ärhedersgäst i kammaren, skulle genom utfrågningar av jurister och andra sornkommit med väsentliga synpunkter i debatten kunnat ge den allmänna diskussionenom hur medborgarnas fri- och rättigheter skall skyddas och stimuleras ettvärdefullt faktaunderlag. Kanske skulle dä också dagens konstitutionsutskott hakunnat förverkliga don närdernokraliska tanke som utskott - utan attkänna till termen - uttryckte sä här i sitt memorial,skrivet av ; "Det hade önskat att till någon fullständighet havakunnat samla upplyste medborgares tankar om grunderna för tillkommandestatsförfattning, innan det bort derom stadga sina egna." Vad hade varit naturligare än alt skatteutskottet införTV-tittarna fr-ägat ut skatteexperter i och utanför ocharbetsmarknadens parter om hur de ser på skattesystemet nu inför avtalsrörelsen. vet jag, herr talman, att det finns en del som menaratt demokratins former och arbetsmetoder gäller just former och ingenting mer.Vi fär ibland i från annat håll höra att vi skulle vara alltförengagerade just i demokratins former. Jag tror det bygger på en i grundenfelaktig uppfattning. Det är ju självklart att de konkreta beslut som vi fattarom skatter, ekonomisk politik och sociala reformer ofla har större direktbetydelse för medborgarna än beslut om grundlagsändringar. Men del finns ettsamband mellan demokratins former och politikens innehåll; ett samband som varcentralt inle minst för de liberaler och socialdemokrater sorn en gäng drevfram den politiska demokratin här i landet. För dem hade demokratin ettegenvärde. Den gjorde alla medborgare fullmyndiga; den gav ät alla denmöjlighet att ge uttryck för sin åsikt som länge var förbehållen ettprivilegierat fåtal. Men demokratin var också det medel som skulle skapa enpolitik i folkflertalets intresse med garantier mot att den politiska maktenanvändes utan medborgerlig kontroll. Också nu senare har debatten om demokratins former gälltsamma grundfråga: Skall man ge ökade möjligheter för väljarna att få genomslag för sin uppfattning om vilken politik som bör drivas? Skall man riva eller bevara barriärer som hindrar ett sådant genomslag? Nr 110 Striden om enkainmarsystem ochvalsätt -r- A 1 handlade just om dessa fundomenlala frågor. Först eftermånga år av , ,iQ-T hård politisk strid fickfolkpartiet under ledning enighet -------------------- kringsin linje. Väljaren skall vara suverän på valdagen. Nyregeringsjorm bestå av en enda kammare, därsamtliga riksdagsmän utses vid en och och riyriksdags- samma tidpunkt i direkta valgenom etl sä långt som möjligt rättvist Att det till slut efter 17är gick att samla en bred enighet kring denordningen sorn de flesta upplever som självklar och sorn de som läserom detta i samhällskunskap i naturligtvis tycker är någontingfullkomligt givet - det var ändå ett stort demokratiskt framsteg. Om det finnsen majoritet, som i val tar ställning för en viss politik, skall inga tekniskahinder, ingen eftersläpning upp till -som det var för några är sedan -kunna hindra att den uppfattningen slår igenom också i regeringsbildningen. är den striden slut, nu gäller del andra frågor. Detgäller graden av offentlighet och kontroll i beslutsfallandet. Det är där deöppna, offentliga ulskollsutfrägningarna skulle vara så viktiga. Skiljelinjerna följer i stort sett samma uppställning sornunder 1950-och 1960-talen, även sedan striden förts över till nya frågor. Motsocialdemokratiskt motstånd i många frågor vill liberaler fördjupa demokratin,öka offentligheten och vidga insynen. Självfallet delar jag statsministernsuppfattning alt pä det arbelsdemokratiska området väsentliga vinningar står attnå. När jag första gängen hörde statsministern använda uttrycket att här är detfråga om den största demokratiserings-processen sedan den allmänna rösträtten,sade jag mig att det är precis på samma sätt som jag brukar uttrycka det själv.Jag vill inte ta upp någon strid om vem sorn har sagt detta först, men det ärså fullkomligt självklart att detta att man lar till vara den erfarenhet ochdet kunnande som finns på arbetsplatserna för beslutsprocessen, det är denstörsta förändringen . Men det är och där är vi inle ense närrnan strävar efter ökad insyn, ökad offentlighet, öppen debatt och reellamöjligheter till påverkan före beslut som garantier skapas för en politik sommotsvarar medborgarnas krav. Det är när besluten fattas i de slutna rummen som det sålätt vill bli för ett parti som suttit så länge vid makten som närförslagen inte prövas i en omsorgsfull beredning där man verkligen väger inalla remissinstansernas synpunkter och när konsekvenserna inte öppetredovisas som politiken riskerar att komma på kollisionskurs med verklighetenoch med de medborgare som besluten berör. I detta ligger den väsentliga grundtanken att samspeletmellan väljare och valda måste fungera ocksä mellan valen, inte bara dä man lägger sin röstsedel i valurnan. Det finns hos politiker inom alla partier, jag kan säga inom var och en av oss, en benägenhet att i kraft av folkets mandat tilltro sig själv för mycket och inte fullt ut inse behovet av kontroller och begränsningar i maktutövningen. En elak tecknare skrev tre meningar under en politisk skämtleckning, som uttryck te detta. Det hade formen av ett geometriskt bevis: Politik är allting. Jag är politiker. Alltsä begriper jag allting. 38 Det förtroende väljarna uttryckt ival får aldrig bli ett argument för att besluta iisolering mellan valen. Det får heller inte dölja att den makt som finns samladi regeringens hand är så betydande att den kräver kontroll och motvikter. Omriksdagen får vettigare arbetsformer och dess ledamöter bättre möjligheter attlyfta näsan över de pappershögar som regeringen vältrar över oss sent ,inte minst denna vår, dä ökar ocksä möjligheten och förutsättningarna förriksdagen att påverka politikens inriktning på . Därmed fårriksdagen större möjligheter att verkligen fånga upp nya strömningar, attlänka utvecklingen och inte bara bekräfta den. Här finns en risk rned dearbetsformer som gäller. Men självfallet skall inte heller varaallsmäklig.