prot · FW09101 · 1973-12-31 00:00:00 — och i propositionen 50 finnsbeträffande detta inte en siffra, inte en kalkyl, inte ett resonemang, ochutskottsbetänkandet bidrar naturhgtvis inte med minsta tankegäng i saken. Hurskall dä regionpolitiken i landet se ut pä med sådanautgångspunkter? I propositionen föreslås 2 500 miljoner i stöd ,dvs. Det skali givetvis tUlkomma också andra åtgärder,men detta är den verkligt tunga delen av regionpolitiken. Det gäller ettrambelopp. har rambeloppet varit 400mUjoner per är. Det är alltså en blygsam förstärkning med hänsyn till ändringeni penningvärdet. har skogslänen fått lokaliseringsstöd med1,5 mUjarder. För detta skapades enligt departementet 13 000 nya arbeten. Manvet nu inte hur många av dessa som i aUa faU skulle ha kommit tiU stånd, manvet inte heller hur mänga som är nyskapade eUer bara omfördelade. vetvi att nettoförlusten för skogslänen räknat i arbetstiUfällen varit över 60 000under . Söker man räkna om den tänkbara effekten av de föreslagna 2500 miljonerna med hänsyn till penningvärdets fall kommer man fram till att dekan tänkas åstadkomma 20 000 nya jobb - i bästa fall, dvs. om företagarnautnyttjar hela ramen. vet vi att bruttominskningen i antal jobb iskogslänen kan väntas uppgå tUl 60 000. Hur gär detta ihop medmålsättningen om oförändrad befolkning? Det gär inte alls ihop. Utflyttningenkominer att fortsätta. Avfolkningen går vidare. Hur mänga nya arbeten mäste tillföras skogslänen i faU manskulle stå fast vid målet om oförändrad totalbefolkning? Det beror litet grandpä ambitionsgraden. Om man räknar med samma förvärvsfrekvens som i övriga riketoch inte räknar med att kvinnorna skaU öka sin förvärvsfrekvens under 1970-taletfär man en absolut minimisiffra på nödvändiga ca 120 000 nya arbeten. Dendirekta investeringskostnaden härför ligger i storleksordningen 24 000miljoner. Samhälleliga följdkostnader är då inte Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. medräknade.Större delen av dessa 14 000- 15 000 miljoner mäste täckas medlokaliseringsstöd. Denna målsättning, som är ett minimum för att skogslänensnäringsbas inte skaU krympa utan åtminstone skall förbh densamma, är jufullständigt omöjlig att uppnå med det som föreslagits. Dä skall man inte talaom skenmälsättningar. Då skall man säga rent ut att vi tänker låta kapitalismenfortsätta att avfolka skogslänen. Det behövs som nämnts ca 15 miljarder för att häUaoförändrad befolkning, dvs. 7,5 miljarder per femårsperiod. viU höjastödramen tiU 3,5 mUjarder. Det räcker ju inte för att ens behåUa skogslänensnuvarande position. Men ändå laborerar med befolkningsramvärden somligger 100 000 personer över regeringens och alltså redan av det skälet kräver45 000 fler nya jobb. Inte heller denna kalkyl kan stämma. Den är heltverklighetsfrämmande. Det är vpk:s bestämda uppfattning, trots att vi uppfattarcenterns kritik mot regionpolitiken som tUl viss del riktig. Men är iprecis samma dUemma som regeringen. Man har ingen kalkyl. Man laborerar medluftsiffror i befolkningsvärden. Man spär på 1 000 miljoner mer ilokaliseringsstöd utan att räkna pä vilka summor som verkligen skulle behövasför att genomföra mål. är det sant att har presenterat en lång katalogpå stimulansåtgärder av annat slag. Men det är dock småsaker i förhällande tUlstödverksamheten. kräver t. ex. etableringskontroll i storstäderna. Iprincip vore det riktigt. Men är sådant tUl mycket ringa glädje.Sysselsättningsbasen krymper också i storstäderna. Vadvore det för mening att omfördela arbetslösheten? Det är inte det som behövs.Det behövs nya arbeten. har också stora förhoppningar påsmåföretagsamheten, förhoppningar som delas av företrädare för de andraborgerliga partierna. Det är riktigt att denna spelar en stor regional ochlokal roll. Men missar helt det avgörande. 'Småföretagsamheten kanaldrig vara skogslänens räddning. Småföretagsamheten krymper obönhörligt genomden ekonomiska processen. Ett par hundratusen småföretagare har slagits utsedan 1960 i jordbruk, handel, småindustri, service. Det är det ekonomiskasystemets lag. kan inte upphäva den lagen. ogillar dessverkningar men är anhängare av det ekonomiska system som frambringar den. unga centerpartister har börjat förstå att detta är ohållbart, att manmäste gripa in. i systemet, bekämpa dess utvecklingslagar, ingripa ietableringsrätten. Denna tendens hos kommande generation är förvissointe utan sitt intresse. Vpk vägrar leka med i detta regeringens och spelmed diffusa målsättningar och luftsiffror utan täckning. Vi har inga iUusionerom att kapitalismen kan åstadkomma annat än rovdrift, avfolkning, dödande avsmåföretagsamheten i skogslänen. Vpk söker se förhäUandena som de verkhgen är. Vill manstoppa utarmningen av skogslänen, fordras ett nytillskott pä minst120 000 arbeten. SkaU kvinnornas förvärvsfrekvens kunna öka, mäste detta mål imotsvarande män höjas. Detta kostar minimum 24 miljarder i direktainvesteringskostnader, betydligt mer i samhäUeliga totalkostnader. DärtiUmåste avfolknings- och sysselsättningsproblemen bekämpas i aUa andradelar av landet. DärtUl måste storstädernas sysselsättningsproblem lösas.Storstadslänen har förlorat över 30 000 industri-arbetstUlfällen.Två tredjedelar av minskningen i industrisysselsättningen i landet har fallitpä . Denna stora allmänna och regionala kris, som utvecklat sigunder , kan inte bekämpas med subventioner och räntefördelar åtkapitalet, inte genom att betala företagarna för deras välvilja att sysselsättadem som annars skuUe gä på kassan, inte genom att söka kompensera skövladebygder med att en handfull av deras kvarblivna uivånare skall sälja hemslöjdeller borsta skor ät turisterna. Krisen kan bekämpas med ett stort målmedvetet statligtindustriellt program. Den samhälleliga kapitalbildning som skulle vara dessgrund finns. Behoven finns, i skogslänen såväl som i storstäderna. Programmetkräver inte någon ytteriigare satsning på ensidig och nationellt sett fariigökning av exportberoendet. Programmet kräver en utveckling av den nationellamarknaden. Det kräver en styrning av investeringsbeslut och politiska beslutsom bakgrund för investeringarnas regionala fördelning. Detta kan inteåstadkommas utan maktpolitisk strid. Det kommer att ställa frågan om övergängentUl ett nytt ekonomiskt system. Vpk är det enda parti här i kammaren som förespråkardetta. Men vi är inte ensamma i arbetarrörelsen och bland folket. Isocialdemokratins djupa led tänker folk mer och mer i samma riktning, inserlägets verkliga krav. Ännu är man bunden av ledarnas klassamarbetspolitik ochderas påtagna roU som stabilisatorer ät kapitalismen och propagandister för detkapitalistiska sättet att tänka. HittUls har detta hållit tUlbaka mycket avarbetarklassens självförtroende och medvetandesutveckling. Men aUt fler i dedjupa leden inser att det inte är arbetarklassens och arbetarrörelsenshistoriska uppgift att vara subventionsbetalare ät ett förfaUet system. Dessuppgift är att avskaffa det systemet och göra slut på arbetslösheten och denregionala krisen. Denna växande Insikt hos den stora massan inomsocialdemokratin och pä andra håll är sann och riktig. Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m.. har det gått åtta är sedan vi började medlokaliseringspolitiska åtgärder i värt land. Det var något helt nytt i svenskpolitik att man skuUe försöka påverka näringslivets lokalisering, att manskulle gå ut och försöka trygga sysselsättningen i de tUlbakagående delarna avlandet. började sitt anförande med en historisk tillbakablick.Stämmer inte denna återblick till eftertanke? För vad angavegentligen den beskrivningen? Jo, att vi förmodligen inte skulle ha haft någonregionalpolitik i detta land om inte socialdemokraterna - och säg gärnacentern också - på ett tidigt stadium intagit en positiv hållning till en sådanpolitik. Om vi hade haft en borgeriig regering, därfolkpartiet och dåvarande högern hade haft något att säga tUl om, hade detaldrig blivit något av med en sådan verksamhet. Man t. o. m. motsatte sigutredningen om lokaliseringspolitiken. Om man hade lyckats i det uppsåtet,skulle vi säkerligen ha fått se på en helt annan utveckUng, särskUt iNorrlandslänen, än den vi nu haft. - jag har kontrolleratdet - drev folkpartipressen Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. fortfarandeen häftig agitation mot lokaliseringspolitiken, som man betraktade som ett nyttförsök frän socialdemokraternas sida att dirigera näringslivet.Marknadskrafterna kunde därigenom sättas ur spel, hette det. råder det tUl väsentlig del enighet om regionalpolitiken.Och vi skaU verkligen glädja oss åt att pä 7 1/har vi fått tUl stånd enganska betydande nyinvestering i de delar av landet där vi har haft sysselsättningssvårigheter.Det rör sig om närmare 3,5 miljarder som använts för detta ändamål. Effekten avdessa investeringar har redan belysts med olika siffror här. Jag kan upprepaatt de företag som har fått stöd har beräknat att det skall bli ensysselsättningseffekt på närmare 25 000 arbetstUlfäUen när investeringarna ärhelt genomförda. Jag håller inte det för otroligt. Vi kan redan se att det är12 800 arbetstiUfäUen inom stödområdet och 5 200 utanför stödområdet, aUtsåtUlsammans ungefär 18 000 arbetstUlfäUen, som har tUlkommit. När man räknar pädetta sätt får man självfallet inte ut hela effekten av de gjordainvesteringarna. Det är bara de direkta resultaten. Dessa leder sedan tillåterverkningar i service osv., och därför är det antal arbeten som har skapatsbetydligt större. Man har delade meningar om omfattningen härav, men jag trorinte att någon gör invändningar om jag säger att det i verkligheten rör sig omett dubbelt så högt tal. Vi kan se att detta tydligen har lett till en expansion ien rad städer, särskUt i Norrlands kustland. Men också punktinsatserna iinlandet har varit av betydelse, och vi har för orter inom detta kunnat se hurden negativa befolkningskurvan brutits. Men jag viU också begagna tillfälletatt erinra om att insatser har gjorts på annat håU i landet. Vi får inte göraregionalpolitiken enbart till en angelägenhet för skogslänen och för Norrland.Jag vill erinra om insatserna exempelvis i och , som varit avmycket stor betydelse, i osv. Men även på mänga andra håll, t. ex.Uppvidinge kommun i eller nere i , har det gjortsbetydande insatser med regionalpolitiska åtgärder, som har betytt mycket justpä respektive ort. Även om det i de sistnämnda fallen inte är så många hundranya arbetstUlfäUen som skapats, har de varit av stor betydelse där detillkommit. Vi står nu inför nödvändigheten att fullfölja dessainsatser. har vi varit med om att även på orter somEskilstuna, , , , osv. har manpåkallat insatser med lokaliseringspohtiskt stöd. Även pä de orter som vi oftahar uppfattat som mycket säkra och stabila kan det finnas temporära behov attvidta åtgärder med de hjälpmedel som står tUl värt förfogande. Vi har aUtså successivt vidgat den regionalpolitiskastödverksamheten. Detta gäUer inte bara geografiskt utan också genom nya inslagsom sysselsättningsstödet, transportstödet, lokaliseringssamräd osv. tar viett nytt steg där vi ytterligare bygger ut denna verksamhet. Vi har haft enarbetsgrupp inom , som verkligen fått tillfälle att studerahur andra länder löst dessa frågor. De satte sig ned och gjorde noggrannaberäkningar av utfallet av de olika stödåtgärder som man på ohka håU tUlämpat.Den sammanställningen har sedan legat tUl grund för det förslag som jag nu förelägger . Vi har gjort en grundlig översyn,där vi försökt inhämta erfarenheter frän olika håll. Vi bygger alltså vårtförslag på en ganska solid grund. Det mest karakteristiska är att vi nu väsentligt villförstärka resurserna för att klara sysselsättningen i inland. Vi harkommit fram tUl slutsatsen att de åtgärder vi tidigare vidtagit där inte varittillräckliga. Detta är, anser jag, det mest betydelsefulla i den propositionsom nu behandlas i kammaren. Förslagen gäller det höjda lokaliseringsbidraget iinre stödområdet, möjligheterna tUl avskrivningslän till maskiner, förbättratsysselsättningsstöd för denna region, tillkomsten av industricentra och ävenutformningen av det särskUda glesbygdsstödet. Men också utvidgning avstödberättigad verksamhet kommer att få stor betydelse i det långa loppet. Vivet att industrisysselsättnmgen totalt i landet inte stegras utan att det finnsen tendens till stagnation och t. o. m. tillbakagäng. Därför är det naturligtatt vi nu försöker vidga stödet tUl nya områden. Servicesektorn får allt störrebetydelse, vilket vi nu beaktat genom att ta med även partihandel ochuppdragsverksamhet. Jag har velat ge denna korta beski-ivning som eninledning, och jag skall härefter gå In på en del av de frågor som tagits upphär i diskussionen. Först vill jag vända mig till , som menar attcenterns riksplan skulle ha sä stor betydelse att den påverkade helavårt sätt att tänka. anser att vi, när vi lade fram propositionen,hade tagit starkt intryck av de befolkningstal som angavs i riksplanen. Jagmåste säga, , att det får vara litet måtta på självgodheten i dethär sammanhanget! De länsplaner som vi har arbetat med och somskulle redovisas för i form av en samlad redogörelse byggde alla påbefolkningstal. Man måste ju planera för någonting, och det kan uttryckas påolika sätt. har man använt den tekniken atf man har räknat hur mångamänniskor som man skall ge service och tillgodose på olika sätt. Det varsåledes ingenting nytt att man använde befolkningstal som underlag förplaneringen. Jag vill försäkra, eftersom jag var med om att utformapropositionen, att vi inte tog något som helst intryck av den debatt som pågickunder sommaren, hur inflammerad den än kunde vara. Vi har inte heller framställt det som någonting heroisktatt vi nu anvisar mer pengar till den regionalpolitiska stödverksamheten. Vihar gjort en bedömning. Mina medarbetare har försökt bilda sig en uppfattningom hur stora medel vi kan förbruka på de olika aktiviteterna. Vi har intesträvat efter att det beloppet skall vara så högt som möjligt. Regeringen fårlov att hushålla noga med pengarna - vi kan inte kosta på oss att visa upp propagandamässigasiffror. De angivna beloppen är naturligtvis en beräkning av vad vi tror kanvara möjligt att åstadkomma. Här har jag inte någonting att invända mot vadutskottet säger, nämligen att om det blir ett ännu större intresseför denna verksamhet, bör vi ha möjligheter att komma tillbaka och anvisa merapengar. har väl rätt när han säger att vi skall hällaisär lån och bidrag. Men man får inte räkna sä enkelt heller att man säger attdet som har utgått i form av lån liksom inte har kostat samhället några pengar. Den regionalpolitiska stödverksamheten rn. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Länen ärju förenade med frihet frän amorteringar , och låntagarenslipper betala ränta under ett, två eller . Det är någonting som har ettdirekt värde ett värde som kan vara lika stort som kontantbidraget, eftersomdet innebär en sä mycket bättre ekonomisk ställning dävederbörande har att upparbeta sitt företag. Det finns således anledning attskilja pä lån och bidrag, men man skall göra klart för sig det värdesom lånen självfallet har. trodde att om det bara gick att få frampengar skulle vi också kunna få objekt för den här verksamheten. Självfallethoppas även jag det. Men jag tror att det är att vara optimistisk i överkant.De ärade kammarledamöterna har ju i friskt minne de mänga interpellationsde-battersom har uppkommit -här i kammaren vid etablerandet av nya industrier. Senastför någon vecka sedan fick jag stå till svars för att AMS i - en av dekommuner som har de största sysselsättningssvårigheterna startat en verksamhetsom konkurrerade med andra företag. Vi har haft debatten om ochBoden, debatten om tillkomsten av en industri i . De som ivrar föratt vi skall gä mycket längre är ständigt lika beredda, så fort det gäller denegna orten, att stå upp i kammaren och anklaga oss för att vi handskats förvärdslöst ined lokaliseringsmedlen. Nej, i verkligheten är det nog inte så lättatt finna dessa nya uppgifter att satsa på för att öka sysselsättningen. Viskall självfallet anstränga oss, men man måste ha klart för sig att problemetinte går att lösa bara genom att man yxar till tal. säger: Satsa 1mUjard mer på den här verksamheten, så har vi klarat av det hela. Man talar om100 000 nya arbeten, 100 000 mer i befolkningstal för . Det är interiktigt att arbeta sä att man bara ställer upp väldigt luftiga målsättningarframför sig, utan man får ju se till att det finns realism i målen om man skallha utsikter att bli trodd. Jag vill gärna knyta an till vad som har sagts omflyttningsstödet kontra den regionalpolitiska stödverksamheten. Inte bara herrFälldin utan också var inne på det problemet. Det sägs i centernsriksplan att flyttningspolitiken har varit den primära satsningen iregeringspolitiken. Detta påstående visar vilka överdrifter man tar till. /72 kostade de rörlighetsstimulerande åtgärderna - starthjälp,respenning osv. Om vi lägger ihop hela värdet av detregionalpolitiska stödet i olika former till skogslänen -lokaliseringsbidragoch lån, beredskapsarbeten, utbildningsstöd, arbetsmarknadsutbildning,sysselsättningsstöd, skatteutjämningsbidrag, användande av investeringsfonder,transportstöd, flyttningsstöd för maskiner. Norrlandsfondens insatser osv., såkommer vi till resultatet att det under det nämnda budgetåret rörde sig om 2,5miljarder kronor som pä olika vägar tillfördes dessa delar av landet. Det ärsåledes helt orimligt att säga att regeringen bara har satsat på enrörlighetsfrämjande politik. När det gäller flyttningsbidragen skall man inte glömmabort att en betydande del av flyttningarna sker inom länet. av allaflyttningar sker inom det egna länet. Det övervägande antalet människor somflyttar, , flyttar till ett arbete där de fär en bättre inkomst.Flertalet av dem som flyttar är inte arbetslösa, utan det är människor somredan har ett arbete och som flyttar för att de skall få ett bestod t. ex. tvä tredjedelar av hela det antal människorsom flyttade frän övre av personer som flyttade trots att de hadearbete. Jag tror att det är viktigt att slå fast detta, för detfinns en benägenhet att tala om att här gäller det att hindra flyttning precis som orn det skulle vara något felaktigt i att flytta. Det är på detsättet och det kommer förmodligen att vara så också att när manär äldre, kanske redan när man kommit tiU medelåldern, viU man helst stannakvar i den mUjö där man bor. Man har rotat sig där, och man har kanske merabegränsade anspråk på arbetsmarknaden det väsentliga är att man kännertrygghet. Men for de unga är det annorlunda. Om vi vUl hålla kvar ungdomen i deolika länen är det nödvändigt att satsa på tillkomsten av nya aibetstillfäUeninom länen, så att inte dessa ungdomar mäste söka sig ut långt hemifrån tUlstorstadsområdena för att få de kvalificerade uppgifterna. Strävandena har juför oss varit att pä det viset förkorta flyttningsavstånden. Det är därför vihar talat om utflyttning av statliga verk och en rad andra åtgärder för attskapa en bättre kvalificerad arbetsmarknad. Jag hävdar att fastväxande i en bygd inte är någontingsärskilt att prioritera när det gäller unga människor. Bygdegemenskap harpositiva men också negativa drag. Ätt flytta, att pröva pä någonting nytt, kanockså ha sina fördelar. Det gäUer att skapa valfrihet i detta sammanhang, attge människorna möjlighet att flytta eller också stanna kvar. Jag tror att , som också var inne pä dessa frågor,har anledning att fundera över vad han sade. Han återgav hur Landsorganisationenhade talat om nödvändigheten av rörlighet. Men man är inte rättvis om man inteockså erinrar sig vad har sagt på den här punkten. Och jagskuUe tro att i sin verksamhet inom osv.någon gång haft anledning att understryka betydelsen av rörlighet inomarbetslivet. Det var faktiskt inte bara som framhöll detta,utan det var i lika hög grad näringslivets organisationer - bl. a.Arbetsgivareföreningen och Industri; förbundet som starkt betonadenödvändigheten av flyttning. Jag tror, herr talman, att vi behöver båda de inslag somdet här gäller - bäde nya arbetstillfällen och rörlighetsfrämjande åtgärder -för att skapa valfrihet. Till - jag har kanske anledning att särskiltvända mig till honom - vill jag säga att jag egentligen tycker att det skulleha varit bra om övergivit sin riksplan och anslutit sig till deprinciper som övriga partier har antagit som målsättning för regionalpolitiken.Reservationen 1 vid utskottsbetänkandet visar ju hur svårt det är för centernatt utforma en egen linje. Det blir en lek med ord, och man får en känsla avatt här gäller i hög grad det gamla talesättet att det dunkelt sagda är detdunkelt tänkta. Ta t. ex. reservationens rubrik; Regionalpolitikens inriktningpå en så långt möjligt decentraliserad bebyggelse, m. m. Vad menas med "sålångt möjligt decentraliserad" i det här sammanhanget? Jag kom, när jag läste den här reservationen, att tänka päen händelse som ligger långt tillbaka i tiden. Jag brukar vistasi den bygd där Maclean började den stora jordbruksreformen i vårt Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m. Hansprängde pä sönder tre skånska byar där det bodde ungefär 200familjer, och han beordrade familjerna att flytta ut på åkertegarna, som varuppdelade enligt den nya principen. Av dessa familjer vägrade ungefär hälftenatt följa med. De bröt upp och lämnade bygden i stället för att kastas ut i detovissa man ville inte gå förlustig den trygghet och den gemensamhetskänslasom byarna hade skänkt. Men detta var faktiskt en "så långt möjligt"genomförd decentralisering. Man slog sönder byn och flyttade ut människor tillnya omräden. Sådant är alltså möjhgt att göra. har vi naturligtvis kommunikationsmedel som gör attvi i och för sig kan häUa kontakt med varandra även om avstånden är ganskastora. Men ekonomiska överväganden måste också göras i sammanhanget, och därförkräver ett påstående att man skall decentralisera "så långt möjligt"en precisering. Är det vad som är praktiskt möjUgt? Är det vad som ärekonomiskt möjligt? Det går inte att bara tala om att decentralisera tillvarje pris och hur långt som helst. Om skaU bli trodd är det heltenkelt nödvändigt att upphör med sådana här lösliga resonemang och istället försöker analysera vad det rör sig om. Jag hämtarett annat exempel ur reservationen 1. sorn man gör sådana här uttalanden tycks manvilja hävda att man går emot regeringen när det gäller primära centra ochregionala centra och vill göra andra insatser i fräga om dessa ortstyper. Menframgår det av reservationen att man vill någonting annat? Nej, man säger vUl ha livskraftiga länscentra, och man anser t. o. m. att vi skall främjautvecklingen av sådana. Reservanterna sammanfattar pä s. 64 och säger:"Den allsidiga differentieringen av sysselsättningen bör kunna åstadkommasinom regioner där olika orter kompletterar varandra." Det ärreservanternas slutsats av det förda resonemanget. Men där kommer jureservanterna till precis samma formuleringar som vi presenterade för riksdagenredan i fjol, nämligen att vi skall ha regioner där orterna samspelar medvarandra. Jag tycker det är nödvändigt att talar om för oss vadcentern vill i det sammanhanget. Jag anser att man även har gjort en sammanblandning avbegreppen. Man kan naturligtvis decentralisera beslutsfunktionen och lägga utden i andra organ, men därmed har man ju inga garantier för att det blir endecentraliserad bebyggelse. Där rör det sig om två helt olika saker. När mantalar orn en decentraliserad bebyggelse menar man naturligtvis inte barabostäder utan också industrUokaler och arbetsställen. Mänga av våra städer ochköpingar har ju uppkommit som en följd av en industriell utveckling, och vUlman ha en industri på en ort förutsätter det ju en viss koncentration avbefolkningen. Att det också skall finnas industriell verksamhet i primäracentra och regionala centra är klart.