prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — Åtgärder rnot brottsligheten rn. Till vill jag säga att jag inte tvivlar påatt menar väl med sitt förslag om kortvariga frihetsberövanden. Menjag fruktar att effekten av sådana frihetsberövanden inte skulle varavälgörande. De måste av dem som drabbas uppfattas inte som välvilligbehandling utan som rena repressalieätgärder. Förslaget har stor likhet medgammaldags uppfostringsmetoder, då man läste in stygga barn i garderoben.Effekten uteblev säkerligen inte, men den blev inte den man hade önskat. Man kan knappast tala om behandling när det gäller attläsa in folk . Det är en helt annan sak om man måste göra ettfrihetsberövande för att hålla en människa borta från en farlig verksamheteller måste ta tiU det med hänsyn till ett brotts mycket allvarliga beskaffenhet.Vi har för inte länge sedan i utskottet vid behandlingen av planen för vårkriminalvård kommit överens om att ett frihetsberövande i sig inte är någonpositiv åtgärd utan en nödfallsåtgärd som samhället måste ta tUl, dels för attskydda sig mot farliga brottslingar, dels för att bryta en kriminell verksamhetsom man inte med andra medel lyckats stoppa. Men här vill man införa endrakonisk sanktion mot enbart unga människor, därför att de är unga. Det är detjag vänder mig emot. (rn); I socialutskottets betänkande nr 18 behandlasdet avsnitt av propositionen 115 angående åtgärder för att bekämpabrottsligheten och förbättra den allmänna ordningen som berör den sociala sidanav brottskommissionens förslag. Det här avsnittet gäller ökade statsbidrag tiUkommunerna för social jourverksamhet, värdcentraler, behandlingshem och värd ienskilt hem för narkotikamissbrukare samt medel för nya behandlingsformer förnarkotikamissbrukare. Förslagen om de ökade statsbidragen biträds av utskottet,och i det avseendet råder alltså inte delade meningar. Till utskottsbetänkandet är emellertid fogade tvåreservationer av och mig. De är föranledda av en motion frånmoderata samlingspartiet, där det har tagits upp några frågor som har närasamband med propositionens förslag. a. har frågan om tvångsvård ellerfrivUlig vård för narkomaner tagits upp. I motionen nr 1975 är 1973 heter detatt samhället skall ha "en klart uttalad vårdskyldighet gentemot narkotikamissbrukaresom saknar sjukdomsinsikt" och det gör väl de flestanarkotikamissbrukare. Vidare begärs en systematisk utredning av behandlingsresultaten. Vi har följt upp det yrkandet i reservationen 1.Barnavårdslagen och lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård ger möjlighettill tvångsingripanden inom en viss bestämd ram, men vi anser att nuvarandemöjligheter inte räcker utan att i barnavårdslagen bör inskrivas enklart preciserad vårdskyldighet för samhället gentemot narkomanerna. Även närdet gäller vuxna narkomaner bör enligt vår mening samhällets värdskyldighetklart slås fast, och förslag i dessa hänseenden bör föreläggasriksdagen. Med värdskyldighet menar vi då precis det som ligger isjälva ordet, nämhgen samhällets skyldighet att ta hand om och ge narkomanernaden Jag vUl understryka det sade om att det behövsentydiga riktlinjer för hur man skall ta hand om narkomaner. Visserligenbehandlar socialutredningen även frågan om avvägningen meUan frihet och tvångpå detta område och kanske rent av kommer att lägga fram förslag i denriktning vi förordar men de förslag som socialutredningen kommer att läggafram kan inte leda till lagstiftning förrän , och vi kan inteacceptera att avstå från en effektivare lagstiftning och bara skjuta frågan påframtiden allt medan narkomaner går under därför att ingen tar hand om dem. uttalade på förslag avsocialutskottet att ett ingripande på ett förhållandevis tidigt stadium medstöd av barnavårdslagen kan vara det enda alternativet till fortsattnarkotikamissbruk och kriminalitet från den unges sida. Eftersom det intekunnat konstateras någon påvisbar ändring i fråga om barnavårdsnämndernaspraxis i det här avseendet sedan uttalandet gjordes anser vi vårt förslag såmycket mer motiverat. På s. 4 i socialutskottets betänkande skriverutskottsmajoriteten att nuvarande lagstiftning ger möjlighet tUl detvångsingripanden som behövs. Jag tycker att det uttalandet är något märkligt.Det kan väl inte tolkas på annat sätt än att utskottsmajoriteten anser att alltär väl pä detta område, att alla som behöver värd också får vård. Men det ärhelt uppenbart för den som viU se problemen att sä inte är fallet. Mänga skullebehöva tas om hand för avgiftning, men endast ett fåtal blir omhändertagna förvård. De övriga går kvar i sitt beroende och fortsätter att sprida knarksmittantill andra. På det sättet ökar antalet narkotikaberoende personer i samhället istället för att minska, som det säkert skulle göra, om man säg till att allasom behöver vård också får det och blir skyldiga att underkasta sigbehandlingen. När det gäller vissa smittosamma sjukdomar försöker man sålångt möjligt att skydda andra människor genom att isolera smittobäraren, såatt inte sjukdomen skall spridas. Jag tror att vi i viss mån måste se pånarkomanin på samma sätt. Användningen av narkotika kan blossa upp kraftigtlokalt inom ett område, beroende på att någon eller några har börjat användanarkotika och sedan lockat andra in i samma beroende. Vi vet nu att det är sä,och då skall vi inte tveka att göra allt sorn kan göras för att dämma uppnarkotikaströmmen och så effektivt som möjligt. Denvårdskyldighet som vi förordar kommer naturligtvis att ställa högre krav påvärdresurserna än för att kunna fungera effektivt, och detkostar naturligtvis en del pengar, åtminstone i inledningsskedet. Men mot dettastår alla de kostnader som samhället får, om vi inte tar itu med narkomanin påallvar. Jag behöver bara nämna att narkotikabrottsligheten enligtgjorda undersökningar har ansetts svara för ungefär hälften av all brottslighet.Det är inga småpengar som det kostar, förutom allt personligt lidande som detförorsakar! Vi har i reservationen även pekat på nödvändigheten av attsocialstyrelsen gör en kontinuerlig uppföljning och utvärdering avbehandhngs-resultaten inom olika former av narkomanvård. Detta är nödvändigtdärför att narkotikavård bedrivs på många olika sätt och därför att det Åtgärder mot brottsligheten ni rn. Nr 106 ofta råder osäkerhet om vilkaformer som är de bästa. Fredaeenden ' senast i samband medbehandlingen av socialutredningens förslag 1 iuni1973 '' ' 'S möjligt att åstadkommalikartade lagregler för nykterhets- -------------------- vårdoch narkomanvård. Atgaraermot j andra reservationen har vibegärt att ges i uppdrag orottsligneten skyndsamt utreda huruvidabarnavårdsnämndernas verksamhet står i ''' '- överensstämmelse med intentionerna i barnavårdslagen. missförhållandensom påtalas i brottskommissionens betänkande och som också tas upp i moderatasamlingspartiets motion. majoritet skriver i sittbetänkande bl. a.; "Kommunala ungdomslokaler, där öldrickande, sniff ochhaschrökning inte bara tillåts, utan i vissa fall underlättas är enligtkommissionens mening helt oacceptabelt." Reservanten i brottskommissionenfru skriver bl. a. följande: "Det finns i detta sammanhanganledning att fästa uppmärksamheten pä de allvarliga missförhållanden somföreligger på vissa häU i landet speciellt när det gäller barnavårdsnämndernas sätt att arbeta.----------------- Många socialarbetareägnar huvuddelen av sin arbetstid åt att bland klientelet underblåsa mer ellermindre revolutionära aktiviteter. I vissa av barnavårdsnämndens lokaler harsärskilda rum s. k. flumrum avdelats för haschrökande ungdomar, vilket är någotsom barnavårdsnämnden inte är omedveten om, men som inte föranleder någonbarnavårdsnämndens åtgärd." Från både majoritetens och reservantens sida har alltså ibrottskommissionens betänkande aUvarlig kritik - enligt min mening riktatsmot vissa kommunala ungdomslokaler. Vi reservanter anser att kritiken måste taspä allvar. Det får inte bli så, att kommunala ungdomslokaler som står under barnavårdsnämndernasförvaltning och tillsyn fär utvecklas till några spridningshärdar förnarkotikabruk. Varje tillstymmelse till någonting sådant måste motarbetas. 1 justitieombudsmännens ämbetsberättelse redovisas pås. 202 och följande ett ärende som blottar något av problemets storlek ochbehovet av de åtgärder som vi begär i reservationerna. "Vid en av JO företageninspektion av i upptogs frän sidatill diskussion vad som kunde göras åt ungdomsproblemen i och dåframför allt i cityomrädet. Enligt tjänstemän hade en oroandeutveckling ägt rum ifråga om ökat missbruk bland ungdomen av narkotika ochmellanöl." Under den utredning som följde framkom bl. a. attbarnavårdsnämnden ansåg sig ha små möjligheter att förhindra att omhändertagnaungdomar återvände till sin tidigare miljö. Man sade sig också veta att ettstort antal av de ungdomar som vistades i kommunen under ogynnsammaförhållanden och med allvarliga problem utgjordes av sådana som avvikit eUerpermitterats frän institutioner eller frän ungdomsvårdsskolor. Från åklagarmyndigheten anfördes att fall förekom dåomhändertagna som vägrat vistas på ungdomshem eller avvikit därifrån återvänt till "träsket" utan att detta medfört någon åtgärd frän barnavårdens sida 90 förrän häktning begärts. Polismästaren sade bl. a. att det hänt att kriminellaungdomar som Nr 106 intagits på barnhem kunnat fortsätta sin brottsligaverksamhet, dock med Fredaeen den den skillnaden att denna förlagts senare tidpunkt och att [ jmj g-j2 brottenfått en grövre karaktär . Som ett exempel anfördes att en ynglingtillsammans med några kamrater gjort lägenhetsinbrott under * sinvistelse på barnhem. De hade därvid varit beväpnade och stulit för * hade kontinuerligt underrättats om brottenallteftersom dessa uppdagades. Men nämnden ingrep ändå inte på ett tidigtstadium. Vid ärendets prövning anförde JO bl. a. att samtliga imålet hörda myndigheter förklarat den nuvarande institutionsvården fögaeffektiv, eftersom den intagne ofta permitterats eller har möjlighet att rymmaefter . Det hade även anförts att vårdtiderna är för korta föratt kunna ha någon effekt och att det tycks vara svårt att finna lämpligaformer för samarbetet mellan och polis. JO anser att tvångsåtgärder bör tillgripas när så ärerforderligt, exempelvis för att bryta pågående narkotikamissbruk ellerfortgående brottslighet, och att tvängsingripanden måste resultera i en värdsom leder till förbättring. JO anser vidare i sitt yttrande att de problem söm berörtsi ärendet ej hänför sig till barnavårdsnämndens handläggning av något enstakasärskilt ärende utan rör frågan om hur samhällets barna- och ungdomsvård överhuvud taget bör utformas och att detta är en fräga som skall övervägas i förstahand av dem som har att lagstifta på området och därvid ange riktlinjerna förhur vården skall utformas samt i andra hand av de myndigheter och organ somskall ombesörja vården. Jag har här redogjort för något av det väsentligaste somsägs i detta ärende i justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Det visar, somjag ser det, klart behovet av att ges i uppdrag att snabbtutreda om barnavårdsnämndernas verksamhet står i överensstämmelse medintentionerna i barnavärdslagen. Resultatet av en sådan snabb översyn kan liggatill grund för nya råd och anvisningar från . Det kan också visapå behovet av förslag till ändrad lagstiftning i avvaktan på attsocialutredningens omfattande arbete kan ligga till grund för en annanlagstiftning. Vi kan inte bara skjuta problemen ifrån oss. Vi måste taitu med dem och försöka göra det bästa som kan göras. Vi måste, som fruKristensson sade tidigare, ta ansvar. Det är därför moderata samlingspartietmotionerat och det är därför och jag reserverat oss tillförmån för motionens yrkande. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 2till socialutskottets betänkande nr 18. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. FruSlGURDSEN(s): Som sägs i propositionen 115, som vi nubehandlar, har brottskommissionens huvuduppgift inte varit att föreslå åtgärderpå det Åtgärder mot brottsligheten m. rn. Kommissionen har emellertid lagt fram förslag om det som tidigare iolika sammanhang har diskuterats i , nämligen förbättringar ochförstärkningar av vissa statsbidrag, främst då för vård avnarkotikamissbrukare. och även framhöll i samband medbehandlingen av socialhuvudtiteln att en översyn avbidragsbestämmelserna på narkomanvärdsomrädet var motiverad. Man ville dockavvakta brottskommissionen. I den proposition vi nu behandlar föreslås ocksåsädana förändringar när det gäller statsbidragsformerna för narkomanvården. sade att brottskommissionensförslag tagits emot med osedvanlig upprördhet, främst dä från dem som sysslarmed socialt arbete. Jag kan i mycket dela de värderingar och synpunkter päproblemen som här gav till känna. Men att ta de justeringar somgörs i denna proposition till intäkt för att detta är allt man anser behövs pådet sociala området för att klara ut problemen är ju helt felaktigt. Socialutredningenhar till uppgift att behandla den kommunala socialvärdens omfattande uppgifteroch dess principiella inriktning. Vi får ett principbetänkande fränsocialutredningen. Vi kommer alltså att få anledning att längre fram diskuteravidare åtgärder pä det sociala fältet. Socialvärden är en angelägenhet, medanpolisväsendet åren statlig angelägenhet. Vad vi kanske kan beklaga är att intedessa förslag, alltså brottskommissionens förslag som vi nu behandlar ochsocialutredningens förslag, kommit så att vi fått en diskussion omdessa frågor. TUl socialutskottets betänkande nr 18 har fogats tvåmoderata reservationer. Reservationen I, som flera talare här varit inne på,gäller samhällets vårdskyldighet och utvärderingen av behandlingsresultateninom narkomanvården. I reservationen krävs att i barnavårdslagen skall bliinskriven "en klart preciserad vårdskyldighet gentemot narkomanerna".Såväl moderatreservationen i brottskommissionen som moderatmotionen ochmoderatreservationen i utskottet talar om värdskyldighet utan att närmare angevad det gäller eller hur det skaU praktiskt genomföras. Jag har med intresse lyssnat till aUa de inlägg somkanske pä den punkten skulle kunnat bli litet mer klarläggande. endast presentera följande: "Vi menar det som ligger i ordet. "Det gav mig inte någon mera upplysning om hur detta skaU praktiseras. Jag harinte heller av eller av , som instämt i dennareservation, fått klart för mig vad det är man syftar tUl. har vid upprepade tUlfällen framhållit attgrundlinjen i detta arbete måste vara frivUliglinjen, men att enighet råder omatt man inte helt kan avstå från möjligheterna tiU tvång inom narkomanvården.Man har vidare påpekat att soeialutredningen kommer att redovisa en avvägningmeUan frihet och tvång på socialvårdens område. Samhället har en vårdskyldigheti detta fall lika väl som i andra. Men även i de fall där samhället tillgripertvång mot exempelvis narkomaner förekommer det ju att de som har omhändertagitsför vård rymmer eller bryter sig ur denna Vad hjälper det då om det i lagtexten står inskrivet Nr106 "vårdskyldighet" eller inte? Jag tycker denna reservation andas enalltför den stor övertro på lagtext och juridik. Reservationen tar i övrigt inte upp alla de krav som finns i den ------- :--- Där sägs - det kan man också återfinna i "' errno AstridKristenssons reservation till brottskommissionen: "Därest dessabrottsligheten krav" - alltså kraven på inskrivning av vårdskyldigheten -"icke god- '" "' tages, föreslår vi att ifrågavarandeanslagshöjningar överförs till anslaget Bidrag till familjevård för unganarkotikamissbrukare." Förmodligen har de moderata reservanterna isocialutskottet gjort samma reflexion som vi andra: familjevård är väl ocksåsamhällsvård. Detta diffusa krav pä "vårdskyldighet" som man ställermåste väl gälla alla värdformer som samhället bjuder, eller menar fruKristensson att värdskyldigheten, vad det nu är i tolkning,inte skall gälla för familjevärden? Här har moderatledamöterna isocialutskottet redan korrigerat , sä jag behöver inte orda merom detta. Några ord till , som stöder reservation 1. Hanslutade sitt anförande med att säga att han stödde reservationen därför att iförsta hand måste man ha frivUhghet och i andra hand tvång. Ja, den slutsatsenhar och socialutskottet också kommit tiU, och det är den linje somsamhället verkar för på de här områdena. Så med det tycker jag att stödja socialutskottets betänkande. Så till reservation 2 vid socialutskottets betänkande. Påden punkt som reservationen avser vänder sig utskottet i sin skrivning mycketskarpt mot att skulle ingripa när det gäUer barnavårdsnämndernasverksamhet, och fröken har tidigare reagerat mot den inställning somreservanterna gör sig till talesmän för. Vi vet att narkotikaproblemet i förstahand är ett storstadsproblem. Det är ett svårt problem, och vi vet attbarnavårdsnämnderna och socialnämnderna har ett mycket tungt arbete. DeanstäUda gör en mycket god insats, och nämnderna försöker finna vägar att lösaproblemen. går ut mycket hårt mot barnavårdsnämnder iallmänhet och i synnerhet. Hon kritiserar såvälnämnd som anställda. Det har kommit en stark reaktion på dehär yttrandena. Iett uttalande av säger bl. a., efteratt ha pekat på de stora svårigheterna; "Det är emellertid helt uteslutetatt nämnd och förvaltningsledning skulle nonchalera klara brott mot av nämndenfastlagda principer." Bakom det uttalandet i barnavårdsnämnden står s-, c-och vpk-grupperna. M- och fp-grupperna är inte med pä det här uttalandet, mende har gjort ett eget yttrande där det heter: "Eftersom om att barnavårdsnämnden accepterat inrättandet av s. k. flumrum förhaschrökande ungdomar icke är sakligt grundade, måste hennes reservation tiUbrottskommissionens betänkande avvisas i detta stycke." Så säger alltsåfru partivänner i barnavårdsnämnden i . Jag tycker att det är mycket intressant att studeraglidningarna i inställningen från reservation i brottskommissionen och fram tUl den moderata reservationen till socialutskottets betänkande m 18. Åtgärder mot brottsligheten rn. 1 reservation till brottskommissionensbetänkande står det när det gäUer kravet om att Kungl. Maj;t skall undersöka hur man följer barnavårdslagen: " särskilt undersöka huruvida skilda tjänste män medvetet bryter mot densamma" alltså barnavårdslagen. I denmoderata motionen 1975 med som första namn anförs isamma ärende; "- och därvid särskilt klarlägga huruvida det finnsvissa tjänstemän som åsidosätter dessa" - där syftar man på intentionernai lagen. Märk att här är det en mildring - man har tagit bort bl. a. ordet"medvetet". Kommer vi sedan tUl den moderata reservationen isocialutskottets betänkande nr 18, så finner vi följande på tal om denutredning som begärs: "Utredningen som givetvis inte skall inriktas påatt bedöma hur de enskUda kommunala tjänstemännen fullgör sina åligganden -bör" osv. Egentligen har egna partivänner, bådekommunalt och i , tagit avstånd frän de skarpa uttalanden hon har gjorti brottskommissionen. Att dessa'problem är svåra att komma till rätta med trorjag att vi alla är överens om. Alla nämnder har ambitionen att inomlagstiftningens ram och med tillgängliga resurser försöka komma till rätta medproblemen. Inom alla yrkesgrupper finns det människorsom kanske inte passar helt för sin uppgift, människor som sköter sitt jobb mereller mindre bra. Det gäller också politiker det gäller kommunalmän och detgäller riksdagsmän. Lagbrytare kan finnas inom alla grupper, och samhälletskall i så fall på vanligt sätt reagera mot tjänstefel och lagbrott. , som ingalunda kan ge lösningar pä samhällets problem med ungdomoch narkotika, borde som ansvarig politiker avstå från grundlösa beskyllningarav den typ som finns redovisade i hennes reservation tUl brottskommissionensbetänkande. står i det här sammanhanget ganska isolerad. Vid den fortsatta behandlingen här i av fruKristenssons uttalanden finner man, som jag har sagt, att hennes partikamraterförsöker tona ner hennes kritik. De verkar närmast generade. Och av fruKristenssons inledningsanförande framgick att hon nästan tagit avståndfrån sig själv. Hon sade nämligen ungefär sä här: Det finns ingen anledning attklandra enskilda socialarbetare och inte heUer enskilda barnavårdsnämnder. Nej,nu skuUe kritiken i stället riktas mot , som är ansvarig förverksamheten. är förkämpe för lag och ordning. Jag troratt lag och ordning vUl vi aUa ha, men det vinner man inte genom attmisstänkliggöra kommunala nämnder och deras anställda. Det faktum, fruKristensson, att vi inte alltid lyckas i vårt arbete det gör inte fruKristensson och det gör inte jag heller behöver inte innebära att vi inteföljer gäUande lagar. Lagstiftning i och för sig löser inga problem.Verkligheten är mer komplicerad än att det skulle gå att i juridiska termerlösa alla problem. Nya problem behöver ofta mötas med nya metoder inomlagstiftningens ram. Det är här det sociala arbetet mäste till för att göralagstiftarnas nätverk verkningsfuUt. Där tror jag att våra socialnämnder ochbarnavårdsnämnder och de anställda hos nämnderna gör ett mycket förtjänst- Jag vill med detta yrka bifall tUlsocialutskottets hemstäUan i betänkandet nr 18. () kort genmäle: Fm sade; Vad hjälper egentligenlagstiftning? Jag skulle vilja påstå att de problem som vi upplever närdet gäUer de frågor som var inne på beror av att den lagstiftningsom finns i stor utsträckning inte följs. Det är ingen ny sak för oss här iriksdagen; det är någonting som har uppmärksammat under en följd avår. Och jag är inte den enda som har kritiseratbarnavårdsnämndernas tillämpning av bamavårdslagen. erinrar sigtroligen att jag tror också enhälligt uttalade sig för att ingripanden rnot minderåriga som missbrukarnarkotika mäste enligt barnavårdslagens bestämmelser ske i större utsträckningän . Man har kritiserat barnavårdsnämndernas tillämpning avlagstiftningen också från polishåll och åklagarhäll. Av framgick att även justitieombudsmannen var djupt oroad, så jag kännermig inte särskUt isolerad i denna fråga. Jag hade hoppats, , attvi tillsammans mot bakgrund av vetskapen om hur situationen verkligen är iStockholm och på en del andra håll skulle kunna samla oss tUl en gemensamuppfattning och tUl gemensamma åtgärder för att komma tUl rätta med problemen. I mitt tidigare anförande nämnde jag att jag häromdagenhade en diskussion med socialarbetarna i . När jag frågade dem vilkaregler de hade för sina åtgärder då de kom in i knarkarkvartar och därpåträffade ungdomar fick jag inget svar, ty de har inga riktlinjer att gåefter. Därför anser jag att om man skall lägga ansvaret på någon får det väländå bli på den högsta beslutande myndigheten. Mycket finns att önska när detgäller den handledning som rimligen bör ge åtbarnavårdsnämnderna och deras personal. Jag påstår, , att man kan åstadkomma en heldel i detta avseende, om man bara vUl. Jag kan peka pä en stad i norra ,nämligen , där man hade mycket stora problem medknarkande ungdomar. Där satte sig representanter för olika berörda myndigheterned och bestämde att man verkligen måste vidta åtgärder för att stoppahaschmissbruk och andra sådana avarter. har man nått positiva resultat. Påståendet att det skulle finnas flumrum iungdomslokalerna är jag inte ensam om; det vitsordas av kommissionensmajoritet. Men jag är ensam om att inte bara göra det konstaterandet utandärutöver mena att det måste vidtas åtgärder för att stoppa detta. Det som herrÅkerlind sade förut om att våra ungdomslokaler inte får bli spridningshärdarför knarkmissbruk är faktiskt en ganska blygsam målsättning. Man skuUe önskaatt ungdomslokalerna i stäUet blev något positivt, platser där man visste attungdomarna kunde samlas och ha det trevligt. () kort genmäle; Fm tyckte att med den uppfattningsom jag gav uttryck åt i mitt tidigare inlägg om åtgärder från samhällets sidamot Åtgärder rnot brottsligheten rn. Åtgärder rnot brottsligheten rn. narkomanerborde jag kunna ansluta mig till utskottsmajoritetens skrivning, eftersom detjag sade stämde med den.