prot · FW0949 · 1973-12-31 00:00:00 — Och den gäller enligt min mening också, fast på ett annat sätt, ettland som , Det är min uppfattning, herr talman, att det måstebetraktas som en försämring ur svensk synvinkel, om man i skulle få detintrycket att den svenska utrikespolitiken på något sätt är på glid, så att vårmotståndskraft gentemot synpunkter och önskemål från den sidan har försvagats ijämförelse med krav som vi själva ställer på ett strikt fasthållande vidalliansfriheten med sikte på neutralitet i krig. En naturlig fråga är väl då vad man kan göra för attförbättra läget. Det har med rätta sagts jag anser det i vade fall att denpraktiska utformningen av vår utrUcespolitik bör ske under en avvägning fråntre utgångspunkter; legalitetens, idealismens och realismens. Jag talarnaturligtvis här om officiella ställningstaganden, inte om den fria pressens. En väsentlig fråga, som jag ser det, är; Hur skall vi ochhur har vi transformerat kanske framför allt den unga idealitetens moraliskakrafter tUl praktiska uttryck för svensk utrikespolitik? Det finns en radsådana krafter i verksamhet i vårt land. Vi bör kanske ändå vara överens om och det tror jag att vi kan vara att det svenska folket inte är något Gudsutvalda folk som kan göra anspråk på att rymma en högre grad av idealism ochmoral än andra länders folk. Det är bara det att de banor i vUka dessa krafter iandra länder glider fram har styrts av erfarenheter som säkerligen ärannorlunda än de erfarenheter vi har. Jag vill emellertid nämna några exempel på sådana krafterhos oss, som jag har urskilt dem. Jag går förbi hela denstora frågan om u-hjälpen som vi återkommer till. En sådan kraft av blygsamomfattning men som jag - det skall jag gärna bekänna, herr talman - har sympatierför är den förvisso mycket utopiska världsfederalistiska rörelsen. Dess någotmer konkret utformade tanke är väl ett FN, utrustat med verkligamaktbefogenheter för att kunna hävda en mer avancerad folkrätt än den som i dagexisterar och även de små ländernas rätt gentemot de stora. och andrastater måste naturligtvis se strävanden av detta slag som mycket tilltalande.Det är bara det att målet är så avlägset. FN:s auktoritet framför allt motstormakterna ter sig nu mindre, som jag ser det, än den var för 15, 20år sedan. Men detta bör inte få oss att blunda för ett mål av det slaget ifjärran. En annan och ännu äldre kraft är idealiteten bakomansträngningar från och andra länder att driva fram en nedrustning.Trots alla läpparnas bekännelser även från stormakters och supermakters sida idenna riktning är de resultat som har uppnåtts små. De har möjligenbestått i en viss uppbromsning av kapprustningen men inte medfört, för attanvända några ord av , ett uns av verklignedrustning. Jag tror därför att det är en viktig observation, en försummadobservation, att stormakterna och framför allt supermakterna i det läge vi nubefinner oss i och som kommer att vara ganska länge fortsätter att bevaka sinaintressesfärer utifrån positioner av styrka, där den militära styrkan alltjämtutgör den viktigaste komponenten, I det sammanhanget vill jag gärna nämna ett par saker somockså de belyser enligt min mening försummade aspekter, i varje fall i denvanliga offentliga svenska utrikesdebatten. Den ena är, som jag antydde, den alltmer utprägladeredan etablerade eller under etablering varande uppdelningen av världen iintressesfärer - man kan säga i och för sig av 1800-talstyp, Skillnaden mot1800-talet är alt antalet makter med verklig förmåga alt hävda sina intressen inuläget och sannolikt inskränkts till två supermakter. Detär visseriigen sant som sade under förmiddagens debatt att dethär supermaktsduopolet håller på att naggas i kanten och att vi är på väg molen mer multipolär situation. Men den tillryggalagda vägen är kort, ochdet kommer att ta mycket läng tid innan vi vandrat färdigt pä den. Naturligtvis är det som jag nu nämner ur realistisksynvinkel - en sådan synvinkel som jag sade att även svensk utrikespolitikenligt en av sina grundsatser bör beakta i strid med strävandena attåstadkomma en internationell rättsordning som kan lägga även stormakterna undersin domvädo. Men likafullt är ju dessa förhållanden fortfarande en realitet. Den andra omständigheten som försummas av oss i dettasammanhang är ungefär denna; Man kan sannolikt säga att risken för globala krigoch även för regionala krig av större omfattning, där stormakterna genom ettupptrappningsförlopp kan involveras, möjligen har blivit mindre. Men detbetyder inte, som jag ser det, atl de militära resursernas betydelse därmedautomatiskt också har blivit mindre. Det innebär i stället att tyngdpunktenflyttats från de mUitära resursernas eventuella betydelse i krig lUl derasbetydelse för att stödja politiska ageranden av olika slag - diplomatiskaframstötar, påtryckningar, subversiva metoder t, ex, - men också, ty detförekommer ju även ljusa inslag, för att stödja folkrätlsliga, demokratiska ochsociala anspråk. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Denna tankegång kan kanske förefalla litetinkrånglad. Jag tror att den bäst konkretiseras genom den gamla brittiskasatsen om betydelsen av "a fleet in being", en flotta sorn fanns föratt trygga de försödning genom förbindelser över haven, (Dethär är dock inget ställningstagande i en eventuell försvarsgrensstrid,) Justdärför att den fanns i stor styrka skulle den inte behöva komma tillanvändning. Denna säkerhetspolitiska fUosofi fick ju något av ett grundskottnär den tyske kejsaren proklamerade också i seklets bödan att hans landsframtid låg på haven. Men ändå tillämpar väl, herr talman, både supermakter ochandra stormakter och även inle så litet av samma filosofi. Förstormakternas del gäller atl deras kolossala arsenaler är styrkor "ivarande", inte i första hand avsedda för direkt användning utan för att,som jag nämnde, stödja en intressesfärsinriktad politik. Man kan möjligentala om en uppochnedvänd tillämpning av Clausewitz' gamla tes om kriget som enfortsättning av politiken med andra medel. synes mera gälla en tes som kundeformuleras så, att politiken är krigets fortsättning med andra medel, vilkalikväl behöver den militära styrkan i bakgrunden. Vi använder ju såvitt jagförstår en variation av samma resonemang här i , när vi säger att vårtmilitära försvar bör vara så starkt det har sagts frånregeringsbänken alt en angripare för att behärska vårt territorium måste görasådana uppoffringar att de inte står i någon rimlig proportion till dettaterritoriums betydelse i en konfliktsituation. Vårt försvar måste också vara istånd att bemästra neutralitetskränkningar eller hot om sådana och därigenomavväda lusten för sådana kränkningar. Men till dessa problem på försvarsområdetfår vi tUlfälle att återkomma senare under denna riksdag. Vad jag nu har velatframhålla är att även på försvarsområdet måste idealiteten förenas medrealismens och legalitetens krav. Jag tror att också detta är en försummadaspekt i vår diskussion. Sedan vill jag ta upp ett par synpunkter på Vietnamdebatlen,utan att dock blanda mig i det tidigare relativt heta meningsutbytet. Jagtänker då inte på intensiteten i idealiteten för och medlidandet med ett folksom drabbats av stora hemsökelser. De känslorna är naturliga. Jag tänker inteheller på kritiken mot sociala strukturer och politiska system i olikadelar, strukturer som för oss ter sig främmande och motbjudande oavsett om deleds av en junta i eller av en faktisk diktatur i , En sådan kritikär också naturlig, ehuru jag anser att den har en ganska tydlig slagsida i vårdebatt. Jag tänker mera på hätskheten i behandlingen av eller ihjältigandet avnästan alla försök till en mer allvarlig analys av frågan hur det kunde bli såeländigt som det blev. Jag tänker på hur de berättigade kraven påsjälvbestämmanderätt och social rättvisa åt folk under debattens gång,som jag ser det, av de mest högröstade har förvandlats tiU ett tämligenoartikulerat skri med krav på att och iSydvietnam ensamma skall bestämma vad som är riktigt och rättvist. Försök atthävda att det väl är möjligt att en stor minoritet i , eller rent aven majoritet, vill ordna upp förhållandena där på ett avvikande sätt från vadde ledande i eller inom FNL anser böra ske möts med misstänkliggörandeeller nedtystande. Och framför aUt tänker jag på att den.svenska regeringen, låt mig gärna säga med statsministern i spetsen, inte harsökt använda sitt opinionsskapande inflytande för att föra debatten in i någotlugnare banor, in i något som mera liknat en analytisk penetration och somjag för övrigt tror skulle ge statsministern rätt i långa stycken, dock inte iaUa, Jag tänker på att den företrädare isina framträdanden inte bara sökt rida på en stark opinionsvåg den ärobestridlig utan att de genom sitt agerande och sina uttryckssätt ställt sigi spetsen för de våldsamt oartikulerade elementen inom denna opinionsvåg.Jämför t, ex, WUly i just . Och om man inte villgöra den jämförelsen med hänvisning tUl att är ett Natoland, så kanman ju ta , Jag vill inte betvivla - men jag skall gärna bekänna attdet ibland varit frestande att dessa regeringsledamöter drivits av egnaidealistiska föreställningar. Jag gör inte det. Men den fråga jag vill resa ärom de inte har uppoffrat en del krav på sans och realism -jag troratt sade att det är bra med måttfullhet - och intetänkt tillräckligt pä den svenska demokratins intressen, som för osssannerligen inte är oväsentliga. Jag skall gärna, herr talman, säga att jagibland bibringats föreställningen alt man över hövan frestats att vara denhjältemodige i en liten stat som vill visa att han inte räds ensupermakts-Goliat, Och har det inte med den uppriktiga upprördheten över vadsom skett i vävts samman diffusa föreställningar hos ganska små menockså högljudda vänslerextremistgmpper om alt vad som skett i Vietnamegentligen varit ett utflöde av ett ekonomiskt system, som dessa grupperogillar? Jag undrar om utrikesministern kan ansluta sig till uppfattningar avden typ som jag senast nämnde, TUl sist, herr talman, kan det vara berättigat att ocksåfråga om inte den svenska demokratins utsikter att utvecklas efter våra egnaönsknjngar i en osäker värld också för oss måste vara en ideell strävan och attfråga om inte uttrycken för vår idealitet - som jag tidigare sade, med storsäkerhet inte överlägsen andra folks därför måste bU en mer reahstiskidealitet och om det inte därför är framför allt en svensk regerings ansvar attge den former som överensstämmer med detta. När jag förut som jag anser, på goda grunder hävdadeatt vår utrikespolitik inte åtnjuter samma uppskattning, respekt ochtilltro inom en betydelsefull grupp av stater som för tio , såberor det framför allt på att jag fått det bestämda intrycket att man i mångainflytelserika kretsar i andra länder - visst inte bara i ochvisst inte bara inom konservativa partier i olika länder utan även inomliberala och socialdemokratiska partier mer och mer fått uppfattningen att visöker driva en politik som lämnat den mera karga verklighetens mark, sådan somden kommer att förbli framåt, att vi svävar omkring i ett vissttöcken av overklighet, där möjligheterna att dana våra egna ideal blivit mindredärför att dessa ideal drivs på ett orealistiskt sätt. Därmed avser jagverkligen inte, herr talman, att markera någon ironisk inställning eller ännumindre någon ovilja mot de idealistiska krafter inom det svenska folket som jagtidigare gett några exempel på. De avlägsna målen i en, som vi hoppas, kommandesolbelyst Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt fredensvärld skall vi inte lämna ur sikte. Det finns i själva verket - frånsett ett fåtal passager,som jag inte skall uppehålla mig vid eftersom de i det väsentliga påtalatsunder den tidigare debatten - inte många invändningar alt rikta mol regeringsdeklarationensådan den utformats. Det som givit mig anledning till det här inlägget ärframför allt det som inte står där. Det som inte står där är en belysning avatt förhoppningarna - utopierna, om man vill kalla dem så ännu är justförhoppningar och utopier och att det inte står i vår förmåga att ändra på denmaktpolitikens, niaktduopolels, värld som vi fortfarande lever i med aldrig såövertygelsestyrda idealistiska manifestationer. Vad som inte slår ideklarationen är att regeringens jag talar fortfarande inte om pressens redovisning av ståndpunkter, också när det gäller småstaternas berättigade kravoch respekten för mänskliga rättigheter, bör fä en måttfull, för alt ännu engång använda det ordet, och realistisk analytisk utformning som verkligen - påett bättre sätt än vad enligt min uppfattning det senaste händelseförloppet gör danar de berättigade, ideellt grundade önskemål som vi har. TUl detta hörockså den svenska demokratins framtida säkerhet. Del är inte bra - om jag får ta till ett tillspetsatuttryck att regeringen använder den utrikespolitiska vokabulär som förekommeri och . Utan att dra någon tillnärmelsevis fullständig paraUellmellan våra förhållanden och det väldiga - det vore felaktigt att göradet skulle jag kanske kunna tillålas atl erinra om en i mitt tycke viktigobservation som rektor i gjorde ien diskussion i med författaren . hadekarakteriserat president och Kissingers besök i och det vänligamottagandet där som ett inslag "i det vanliga politiska snusket". 1regeringsdeklarationen sägs nu i sammanhang med det här förloppet att detframför allt är fråga om en radikal omprövning av föreställningar som bestämdeFörenta staternas politik i . Däri kanman i stort sett instämma. Men i deklarationen sägs ingenting orn vad del ärfråga om för del där är det också fiåga om en radikal omprövning,Slarråker ger svaret enligt min mening ett riktigt svar. Han pekar på denväldiga sovjetiska militära uppladdningen i och , Hanpekar på många andra föihållanden inklusive alt är , liksomfortfarande - det sista är mitt eget tillägg - största militärmakt. Hankonstaterar alt allt delta måste ha väckt oro i och att statsledningensfrämsta uppgift är alt la tUl vara det egna folkets primära intressen, tillvilka onekligen hör att skydda dess oberoende. Det är väl ganska naturligt altden kinesiska statsledningen då har funnit sig ha ett intresse av att främja enbättre maktbalans. Del kan, säger , te sig snuskigt för oss i ,som vant oss vid att ständigt betrakta världen från åskådarplats. Låt mig för atl avväda misstolkningar och alla möjligamisstänkligö-randen från bödan säga, att jag inte har den uppfattningen, herrutrikesminister, att detta är något lämpligt ögonblick alt inbjuda presidentNixon eller lill , Del tror jag inte. Men så långt kan viväl i alla fall våga oss in på en liten parallell, att det inte heller börvara snuskigt för oss att här i landet erkänna det enkla faktum, att del för enframgångsrik svensk alliansfri politik med sikte på neutralitet i krig i denvärld som vi lever i krävs en maktbalans mellan stor- och i synnerhetsupermakter. Vi bör lämna de små bidrag vi kan till att markera detta. Detbehövs för tilltron till vår politik, som det talats mycket om . Jag vill därför, herr talman, uttrycka den förhoppningenalt varje svensk regering, både för vår egen skull och med hänsyn till debidrag vi kan lämna för att främja de ideal vi i andra avseenden viU främja,skall bättre än bejaka detta, som jag anser, fundamentala förhållande,ett förhållande som enligt min uppfattning också tillhör de försummadeaspekterna i den svenska utrikesdebatten. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt HerrHERNELIUS(m); Det är inte min avsikt att i denna debattensi dubbel mening elfte timma söka blåsa eld i redan slocknade brasor fråntidigare . Med andra ord är det inte min avsikt atl ta upp desvensk-amerikanska förbindelserna eller valutaproblemen. Jag skall i ställetnöja mig med några små reflexioner i anledning av två statsrådsinlägg i dagsom förlöpt under kulbanan men som i alla fall fördänar en viss uppmärksamhet. Den ena reflexionen gäller statsrådet inlägg omnedrustnings-arbetet. På en fråga av om framstegen i det nupågående arbetet i - det har pågått bekräftade hon hansförmodan att det inte uppnåtts något som helst resultat. Det ärförvisso ett riktigt konstaterande. Ändå har denna kommission i tväbeställningar från generalförsamling att effektuera. Denena gäller ett förbud mot kärnvapenprov underjord och den andra en konventionmed förbud mot användande och lagring av kemiska stridsmedel. 1 båda fallen förklarar de tvä supermakterna sig varaintresserade, men det är en läpparnas bekännelse. 1 fråga om kärnvapen anserFörenta staterna att kontrollmetoderna inle är effektiva, och Sovjetunionenhänvisar för sin del till att inte alla kärnvapenstater är med om detta arbete,till att stol står tom i och framför aUt lill att intevisar något som helst tecken lill medverkan, 1 fråga om de kemiska stridsmedlen har ryssarna framlagtett förslag till konvention som är en kopia av konventionen mot biologiskavapen, men denna anser amerikanerna icke dänlig - också det av kontrollskäl och man förlitar sig inte på atl den förstörelse av kemiska vapen som skullebli en följd av konventionen skulle komma att iakttas på alla håll. Förentastaterna pekar i det sammanhanget på alt de sedan B-konven-lionen antogs förnågot år sedan noga har förstört sina förråd av biologiska vapen. Så har delblivit ell stillastående. Intet händer för ögonblicket, och missnöjet är stortbland de 22 stater som icke tillhör supermakternas krets. Nå, menbeträffande konventionella stridsmedel då; har det inte tagits Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt någrakrafttag på den punkten? Där möter man en annan spänning. Varje försök att resaden frågan stöter på motstånd från , som anser att detta äri-ländernas försök att få sin hegemoni vidgad på bekostnad. I fråga om de biologiska stridsmedlen har vi för övrigtden märkliga iakttagelsen att rapportera till kammaren, att en av de stater somicke skriver under denna konvention är . 100 stater har gjort det,men icke . Motiveringen är oklanderiig: vill icke acceptera attsäkerhetsrådet är kontrollstation, vilket anses gynna supermakterna, Ä andrasidan blir denna negativism naturligtvis besvärande i längden, och den harockså redan renderat oss en del tillvitelser och förebråelser från sovjetiskthåU i , Det hade varit intressant - om statsrådet hade varit kvarhär att få höra hur hon ser på ett framtida svenskt undertecknande av dennakonvention. Det hade också varit intressant att av henne få höra, om hon vidsitt besök i tyckte sig ha försport något som helst tecken på islossning iden kinesiska rent negativa attityden tiU Genévearbetet. Något sådant teckenhar i varje fall icke förmärkts där nere. Av statsrådet inlägg att döma verkar del som ompessimismen var överhängande, som om hon inte hyste stora förhoppningar om attnågot skulle ske och knappast heller på lång sikt, I det lägetfinns det naturligtvis en sak att göra: det är för de övriga makterna attanmäla sitt missnöje, att ständigt kritisera och angripa supermakterna förderas passivitet. Den metoden har också begagnats, I inlägg efter inlägg harman kritiserat dessa supermakter, och senast har åtta oberoende stater,däribland , antagit ett gemensamt uttalande, starkt kritiskt. Man kan fortsätta med det. Ändå tror jag inte att denvägen i längden är framkomlig. Man vinner ingen öppning därmed, utan manriskerar snarare en tillfrysning. Hur pessimistisk situationen än med rätta kanbedömas, måste väl arbetet i alla fall gå vidare tålmodigt, som det alltidmåste bli fråga om när det gäller nedrustning. Jag vill beträffande en annan sektor, det sovjetiskaförslaget om en allmän världsnedrustningskonferens, erinra om att FN beslutat omtillsättande av en kommitté på 35 personer för att förbereda en sådankonferens. Denna kommitté är utsedd men kommer inte i gång därför att trekärnvapenslater icke vill vara med, och då vill icke heller en av de andra tvådeltaga i kommitténs arbete. Man förstår att otåligheten över detta dröjsmål växer pårysk sida. Man förstår det inte minst när man tänker på att allmännanedrustningskonferens krävde av förarbeten. Om denna konferens skallkräva lika är det naturligtvis hög tid att förarbetena sätter i gång. Men som sagt: Arbetet måste gå vidare det tålmodiga,långsamma arbetet. Det måste gå vidare av många skäl, som jag inte närmarebehöver utveckla för denna kammare. Det måste gå vidare till följd av degigantiska kostnaderna för rustningar , . Detmåste gå vidare lill följd av att det makabra rysk-amerikanskakärnvapenmlettspelet inte gärna kan fortsätta i all oändlighet, för att citera enmexikan nyhgen. Det måste också.gå vidare därför att riskerna med nuvarandemaktbalans i fråga om kärnvapen är enorma. Redan erinrade 1955 om attingen kan skydda världen mot ett sådant maktinnehav, mot en galnings åtgärder idesperation eller icke desperation. har en utföriig analys i ForeignAffaires angivit vilka risker som normalt föreligger med denna kärnvapenbalans,risker till följd av missuppfattningar, underlåtna eller icke framkomnameddelanden, risker tUl följd av andra ting, som kan utlösa vad som kan få denmest förödande inverkan. Kan vi leva med denna kärnvapenbalans tillårhundradets slut, frågar författaren. Den frågan har han rätt att ställa, ochden borde vara en stimulerande faktor i allt nedrustningsarbete såväl i Genevesom annorstädes. Jag skall , herr talman, gå över till ett annat inlägg , nämligen statsrådet i samband med en replikväxling med ,Den gällde det nordiska samarbetet, närmare bestämt det nordiska lagsamarbetet. Det förefaller vara en god regel att svenskarepresentanter för regering och eUer eljest inte i inlägg eUer iuttalanden eUer genom åtgärder i internationella sammanhang ger intryck av attföreträda en speciell storsvenskhet eller ger uttryck för nonchalans gentemotandra. Tyvärr har i talesmän för uppträttså. Tyvärr har de därmed också framkallat en reaktion, som inte varitsmickrande för vårt land och som icke stärkt vår ställning inom det nordiskasamarbetet. Den lagstiftning som i detta sammanhang särskilt stått iförgrunden, den svenska äktenskapslagstiftningen, kan man vad beträffar detsakliga innehållet lämna därhän. De svenska inläggen i denna del har varit meraav principiell karaktär. De har gått ut på att försvara att ett nordiskt land"går före och visar vägen", I andra sammanhang har det hetat, att ettnordiskt land "går i spetsen". Det land som går före och visar vägen, går i spetsen, ärenligt statsrådet olika inlägg givetvis , En deklaration avdenna typ förekom i och väckte då reaktion och genmälen frånflertalet andra nordiska länder, har deklarationen upprepats ehuru i någotmildare form av statsrådet vid rädssammanträdet i . Det är som herrLidbom antydde faktiskt icke fråga om en reaktion från vad han kalladekonservativa kretsar, utan en reaktion som kommit från skilda nordiska håll,bland dem t, ex, folksocialister i , En av dem ironiserade sålunda iOslo över årliga kåseri "om hur man driver samnordism genomatt icke eftersträva nordisk rätlsen-het". Juridiska utskottets ordförande, f, danskeutrikesministern , gick ännu längre i sitt slutinlägg: "Hrprsesident! Jeg skal ikke forlasnge diskussionen ret meget, men vU bare sige atjeg icke af hr. indlaeg kunne undgå at få den opfaltelse, at man fraden svenske regerings side ikke med, at der er andre meninger, der harnogen betydning end de meninger, de selv har og ikke kan tjenke sig, at der pånoget som helst område kan v£ere berettigede anskuelser også andetsleds. Og så vU jeg også gerne sige, at efter min opfattelse svenske regering intet alvorligl forsog gjort på, at vi kunne nå frem tilen ordning. Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Der harintet alvorligt forsog veeret gjort på en virkelig droftelse her i Nordisk Rådaf dette vigtige sporgsmål," Det är sällan man hör så hårda ord i det nordiskasamarbetet och i internationellt sammanhang över huvud taget, har förvisso behov av sina vänner.