prot · FW09132 · 1973-12-31 00:00:00 — I den reservationen föresläs att direktiven förarbetsmUjöutredningen vidgas och att man med utgångspunkt frän en helhetssyn påarbetshvet analyserar det mer långsiktiga behovet av reformer på arbetsmUjöområdet,varvid de samhällsekonomiska aspekterna ägnas särskild uppmärksamhet. Mot denbakgrunden föreslås bl. a. också att arbetsmiljöutredningen görsparlamentarisk. Det kravet framstår för mig som rätt självklart. Att vi inte nått enighet kring dessa förslag är kanskeägnat att förvåna, men de har alltså resulterat i en gemensam borgerlig reservationtill förmån för yrkandena. I reservationerna 3 och 4 har representanter förfolkpartiet och respektive kommunisternaföreslagit att arbetsmUjöutredningen skall behandla vissa frågor med förtur.När det gäller kontroUen av kemiska ämnen, hygieniska gränsvärden i fräga ombuller, luftfuktighet, temperatur, belysning, vibrationer, gaser, giftämnen ochannat finns det naturligtvis starka skäl för att söka komma till rätta medproblemen möjhgt, t. ex. genom förtursbehandhng i arbets- 6 protokoU 1973. Åtgärder för bättre arbetsmiljö mUjöutredningen.Dessa frågor är bland de vUctigaste just . Men jag har under mina nära 20 årsom yrkesarbetande lärt mig att fort och bra går inte alltid att förena. Dethär gäller dessutom frågor av sä stor räckvidd, om bestämmelserna skaU utformasgenerellt, att jag tror det blir bäst om arbetsmUjöutredningen själv får taställning till om dessa frågor skall behandlas med förtur eUer inte. Det äranledningen tiU att vi inte kunnat biträda något av dessa yrkanden. I reservationen 5, som är en gemensam borgerligreservation, tas upp frågan om bidrag tiU mUjöförbättringar inom företagen. Miljöförbättringarbör i princip bäras av produktionen både när det gäller industrinsomgivningsmUjöer och när det gäller arbetsmUjön inom företagen. Det kan vi välvara ense om. Men jag vUl i detta sammanhang säga att om vi skaU ställa krav påföretagen, och det gör vi i hög grad genom de förslag som utskottet härtillstyrker, då är det också vår skyldighet att se tUl att pohtiken på aUaområden formas så att företagen får resurser att klara sina skyldigheter.Lönsamheten i företagen måste vara så hög att uppgifterna som vi förelägger kanklaras. ger trygghet för de anställda, kan ge bättrelöneförmåner och har resurser tiU arbetsmUjöförbättringar. Det är alltså denmålsättningen för den ekonomiska pohtiken och skattepolitiken som måste liggai botten. Har företagen inte möjlighet att ekonomiskt klara vad vi lagstiftarom, står vi där med våra lagar och mångdubbelt fler arbetslösa på grund avnedläggningar. För att snabbt förbättra omgivningsmUjöerna utgår nustatsbidrag tiU detta. Motiveringen är bl. a att kostnaderna annars skuUe bliså kännbara för de enskilda företagen. Vi anser i reservationen 5 att det kanvara lika befogat att sådana bidrag utgår för att man snabbt skaU komma tillrätta med brister i arbetsmiljön inom företagen. Det är minst lika viktigt attse till att skyddet är fullgott innanför företagsväggen som utanför densamma. Reservationen 8 behandlar frågan om hur skyddsombudenskall utses. Där föreslär vi ändrad formulering i 40 § andra stycket iförslaget tUl ändring av arbetarskyddslagen. I nu gällande formulering står att"val av skyddsombud förrättas av arbetstagarna eller, på framställning avdem, av lokal organisation, genom vilken de kunna anses företrädda". Detär väl egentligen inget större fel på den formuleringen. Den innebär attbeslutet fattas av berörda arbetstagare, men om de så önskar av den fackhgaorganisation "genom vUken de kunna anses företrädda". Ipropositionens förslag till lagtext föreslås nu detta avsnitt få följandelydelse: "Skyddsombud utses av lokal fackUg organisation, som är bundenav kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Finnes ej sådanorganisation, utses skyddsombud av arbetstagarna." Propositionens förslag innebär att man flyttarbeslutanderätten frän de berörda arbetstagarna själva tiU den fackligaorganisationen. Att det är besvärligt även med nuvarande bestämmelser framgårav en skrivelse frän , där man bl. a. skriver: "kan vårt förbund ej tUl fullo hävdaskyddsintressena för våra medlemmar. har fri föreningsrätt. Denfår ej bli iUusorisk och urholkad. Konsekvenserna av lagförslaget blir följande; Vid ettstörre företag organiserar ett fackförbund aUa anstäUda utom t. ex. 20 personervid en energicentral. Energicentralens arbetsuppgifter är särpräglade iförhållande tiU det övriga arbetet vid företaget. Ingen annan än just enanstäUd vid energicentralen har kompetens för att göra en bedömning iskyddsfrågor. I kraft av den fria föreningsrätten önskar de 20 anställdatUlhöra just . Arbetsgivaren sluterkollektivavtal med det fackförbund som organiserar de övriga anställda men ejmed . I det läget står energicentralen utanskyddsombud, eller i vart faU utan kompetent skyddsombud. Kan detta varaacceptabelt? Även om den goda viljan finns hos en organisation bunden avkoUektivavtal finns tyvärr inga garantier för att ett skyddsombud utses som ärrepresentativt för arbetstagarna inom ett visst skyddsområde. Det bör enligt förbundets mening vara på det viset att denorganisation som organiserar arbetstagare inom ett visst arbetsområde ocksåskaU tiUsätta skyddsombud för ifrågavarande område." Det är ju betänkliga missförhåUanden som här påtalas. Medpropositionens förslag bhr rimUgen de av redovisadeproblemen större, men med det förslag till lagtext som finns i reservationen 8skulle problemen inte bli så stora. I denna reservation föreslår vi följandelydelse; "Skyddsombud utses efter förslag av berördaarbetstagare av lokal facklig organisation, som är bunden av koUektivavtal iförhällande tUl arbetsgivaren. Finnes ej sådan organisation, utses skyddsombudav arbetstagarna." Vi har aUtsä utöver propositionens lagtext tiUagt att deberörda arbetstagarna först skaU ges tUlfäUe tiU förslag. kan visserligenden invändningen göras att den nuvarande formuleringen, enhgt vUken de berördaarbetstagarna själva fattar beslutet, är bättre. Men dä skall vi komma Uiåg attgenom det förehggande propositionsförslaget får den fackliga organisationen ettstörre ansvar för att skyddsombuden sköter sitt uppdrag. Då är det också rimhgtatt de fär möjlighet att besluta om vem som skall ha uppdraget. Men det hindrarinte att de berörda arbetstagarna skall ha kvar så stort inflytande sommöjligt. Därför bör den fackhga organisationen utse skyddsombud först sedanberörda arbetstagare getts tiUfälle att komma med sina förslag. Om det finnsflera fackliga organisationer verksamma på samma arbetsställe, såsom påtalas iskrivelsen från , förutsätter jag att överenskommelse omansvarsfördelningen meUan dessa, när det gäUer t. ex. skyddsombuden, träffaslokalt. Om det visar sig att detta inte fungerar tiUfredsstäUande, får vi välta upp frågan tiU nytt övervägande. Samma motivering kan gäUa beträffande utseende avarbetstagarföreträdare i skyddskommitté, vilket behandlas i reservationen 10med följdyrkande i reservationen 12. Även i dessa faU bör de berörda arbetstagarnas uppfattningom vem som bör utses vara avgörande då det gäller att utsearbetstagarrepresen-tanter. Därför har vi även här föreslagit att den lokalafackliga organisationen skall utse representanter först efter förslag fränberörda arbetstagare. Åtgärder för bättre arbetsmiljö Åtgärder för bättre arbetsmiljö I reservationen 17 tar vi upp frågan om möjhgheten tiUavstängning av en arbetstagare som bryter mot skyddsföreskrifterna. Enligtarbetarskyddslagen 7 § har arbetstagare skyldighet att använda förefintligaskyddsanordningar, följa lagar och föreskrifter, iaktta försiktighet ochmedverka tiU förekommande av ohälsa och olycksfaU. Men om en arbetstagareolovligen eUer utan giltigt skäl tar bort eUer försätter ur bruk enskyddsanordning, kan han dömas tUl böter av domstol. Bestämmelsen härom i 67 §arbetarskyddslagen föreslås stå kvar med mindre ändringar i formuleringen. Möjhgheten att dra ett ärende om ovilja att iakttaskyddsföreskrifter inför domstol måste dock vara något som tUlgrips när andramöjligheter är uttömda eUer när det är fråga om mycket aUvarliga förseelser. Nuföreslås i propositionen att när det gäller brister i skyddsanordningar somfaller under arbetsgivares ansvar skall skyddsombud få rätt att avbryta arbetei awaktan på ställningstagande av skyddsinspektionen. Men även när arbetstagare inte följer givna föreskriftereUer inte hörsammar skyddsombudets uppmaningar kan snabba och enkla åtgärderemot den tredskande vara nödvändiga, t. ex. att skyddsombud får lagfäst rättatt utverka avstängning från arbetet av den tredskande. har ännu inte tagit stäUning tilldet framtida innehållet i nuvarande 7 § arbetarskyddslagen. Vi menar att denhär frågan om möjligheten att avstänga arbetstagare som inte rättar sig efterskyddsbestämmelserna är så pass viktig att den bör ägnas särskild uppmärksamheti arbetsmUjöutredningens fortsatta arbete. Utbildningsfrågorna tas upp i den gemensamma borgerligareservationen nr 18. Vi anser att det är angeläget med en övergripande översynav utbUdningen i arbetsvetenskapliga ämnen vid utbildningsanstalterna med syfteatt stärka och fördjupa utbildningen på arbetsmiljöområdet. Vi menar att dettabör ske i samverkan med organ som arbetar pä berörda områden och attriksdagen bör ge Kungl. Maj:t till känna vad utskottet har anfört i den frågan. Detsamma gäUer yrkandet i reservation nr 19, där viföreslår inrättande av en professur i arbetsmUjöforskning. Den gemensammaborgerliga reservationen grundar sig på en motion från moderata samhngspartiet.Sedan motionen väcktes har UKÄ i sin anslagsframställning för nästa budgetärföreslagit att två högre tjänster på det arbetsvetenskaphga området skaUinrättas, en pä det samhällsvetenskapliga och en på det medicinska området.Mot bakgrund av den i propositionen redovisade synen på betydelsen avarbetsvetenskaplig forskning finns det väl vissa skäl att hoppas att UKÄ:sförslag kommer att vinna gehör. Men även om så sker, kvarstår framför aUtforskningen inom det tekniska området. Det är kanske viktigast för framtidensarbetsmiljöer att den tekniska utveckhngen går hand i hand med önskemålen omatt förbättra arbetsmUjön. Nya maskiner, redskap och arbetsmateriel måsteutformas med tanke på att skapa bästa möjliga förhållanden för dem som skaUanvända dem. Vid sidan om den tänkta utbyggnaden av högskolan i bör,menar vi, en förstärkning av forskningen inom det tekniska området snarastkomma tiU stånd, och vi anser att i nästa årsstatsverksproposition bör föreläggas förslag i ärendet. Frånvaron på arbetsmarknaden tas upp i reservationen nr27. I motiveringen till den motion från moderata samhngspartiet som ligger tiUgrund för reservationen sägs bl. a. att det är nödvändigt att analyseraorsakerna tiU den höga fränvarofrekvensen. Därvid bör belysas frånvaronsförhållande tiU kön, ålder, löneläge, befattningsnivå, arbetstiUfredsstäUel-se,skiftarbete, löneform etc. En jämförelse meUan privat- och offentlig-anstäUdatorde också vara intressant, liksom en jämförelse med avseende på arbetsplatsernasbelägenhet i större respektive mindre orter. Även sjukförsäkringsreglernasinverkan på frånvaron bör ingående analyseras. Det sägs vidare att det ärsannohkt att en sädan undersökning på en rad omräden skuUe ge uppslag tUlåtgärder som genom att undanröja bakomhggande orsaker kunde nedbringafrånvaron. Jag tror att det är utomordentligt viktigt att vi färstörre kunskaper om orsaker och verkan på det här området. Mycket kan kanskeförbättras med relativt enkla åtgärder, om man bara har klart för sig vadfrånvaron beror på. Den arbetsgmpp som SAF och LO gemensamt tillsatt för attstudera frågan inom den del av arbetsmarknaden som de tiUsammans företrädervisar hur betydelsefuU man inom dessa organisationer ansett frågan vara. Menden arbetsgruppen har endast sysslat med kartläggning av den del avarbetsmarknaden det där gäller och inte i det vidare perspektiv sommotionsyrkandet går ut pä. Tjänstemannagrupperna omfattas t. ex. inte av dennautredning som SAF och LO verkställt. Vi förutsätter givetvis att de resultatsom kommit fram genom den här arbetsgruppen kan bh en värdefuU hjälp för denövergripande utredning som vi föreslår i reservation 27. Det är viktigt att detutredningsarbete vi föreslår får ske jämsides med arbetsmUjöutredningens arbetedärför att det säkert kunde ge intressanta resultat, värda att beakta iarbetsmUjöutredningens fortsatta arbete. I en motion, som behandlas i föreliggande betänkande, tasbl. a. upp frågan om åtgärder mot användning av dieselmotorer vid gruvdriftunder jord. Utskottet avstyrker motionen, bl. a. med hänvisning tiU ettuttalande av socialministern i en interpeUationsdebatt . Socialministernframhöll att det framstår som i hög grad önskvärt att finna ett lämpligtalternativ tiU konventioneU dieseldrift under jord och att utvecklingsarbeteför att tillgodose detta önskemål är pä gång. Jag tror att det finns all anledning att understryka detsom socialministern har sagt om att minska behovet av dieseldrift vidunderjordsarbete; det gäller både gruvor och andra bergrum, kanske inte minstde . Det är inte bra som det är , och arbetarskyddsmyndigheterna börskärpa sig och se tiU att i vaqe faU de bestämmelser som finns efterlevs. En annan fråga som tas upp i en motion ärenmansbetjäningen på godståg. Med hänsyn tiU att arbetsmiljöutredningen i sittfortsatta arbete skall ta upp regler för ensamarbete har vi inte ansett någotsärskilt uttalande nödvändigt , men jag vUl understryka vikten av attutredningen möjligt tar upp frågan. I motionnr 2002 har jag föreslagit ändringar i paragraferna 7 a och 8 a Åtgärder för bättre arbetsmiljö Åtgärder för bättre arbetsmiljö iförslaget tiU arbetarskyddslag. På båda dessa punkter har utskottet gjortförtydliganden som gör att jag är nöjd. I nämnda motion föreslår jag också etttiUägg tUl 53 §, vilken behandlar förbud mot att använda lokal, maskin, redskapetc. Motionsyrkandet går ut på att sådant förbud endast skaU kunna meddelas omverksamheten innebär fara för någon annan, när det gäller yrkesutövare sombedriver verksamhet utan att ha arbetstagare anstäUda. På den här punkten harvi inte lämnat någon reservation till utskottets skrivning, men jag tror attutformningen av lagtexten kan leda till problem för ensamföretagare. Vi fårhoppas att det inte blir så, men skuOe det visa sig att farhågorna är befogadeså får vi väl ta upp frågan igen. Med det anförda vill jag yrka bifaU tUlsamtliga reservationer där och mitt namn förekommer. I övrigtyrkar jag bifall tiU utskottets hemstäUan. HerrHAGBERG (vpk); dog på våra arbetsplatser 3188 personer. Invalider blev 18 500 människor och drygt I 172 000 skadades.Därtill kom drygt 17 000 fall av registrerad yrkessjukdom. Om det inte bhr några avgörande förbättringar under1970-talet kommer ungefär 4 000 arbetare att dödas, 23 000 kommer att bliinvahder och I 250 000 kommer att skadas. Det finns aUtså på arbetsplatserna stora förväntningar omatt kraftfulla åtgärder skaU vidtas pä arbetsmiljöområdet. Regeringens förslagtiU en bättre arbetsmUjö har ju inte i grunden kunnat infria dessa krav. Det ären väldig opinion ute på arbetsplatserna. första delbetänkande är visserligenen diger läsning, men innehållsmässigt är utredningen ganska tunn. Man hartydligen inte velat klargöra hur en arbetsmUjö skall se ut och vilkenmålsättning man har. Det måste slås fast att en bra arbetsmUjö är det närarbetsplatsen inte ger några skador fysiska eUer psykiska och det gäller pålång sikt, alltså under ett helt arbetsliv. Målsättningen att vaqe arbetande individ skall ha rättentill riskfria arbetsförhållanden är ju lika självklar som rätten till arbeteför alla borde vara. Men i det samhälle där vi lever är varken rättentill arbete eUer rätten till en riskfri arbetsmiljö någon självklarhet. Tvärtom riskerna är något som hör vardagen till. Det är många frågor man stäUer sig. Måste en stor del avackordsjobbarna slås ut på arbetsmarknaden? Skall de gå sjukskrivnabara därför att de inte hinner med i arbetstempot? Mäste det vara så attskiftarbetare i stor utsträckning skall drabbas av magkatarrer och magsår?Mäste det vara så att av arbetarna t. ex. vid ett järnverk skaUvara hörselskadade? Måste det vara så att en stor del av arbetarna utsätts förgaser, kemikalier och hknande som bidrar tUl skador på lång och kort sikt? SkuUe det inte i stäUet vara så att blotta misstanken atten arbetsplats eller en arbetsprocess kan frambringa fysiska eUer psykiskaskador ledde tiU att arbetsplatsen blev föremål för en omfattande förbättring?Tyvärr upphävs dessa självklarheter av de saliggörande lönsamhets-, produktivi- Uppfattningen att människans hälsa är lönsam blir i deflesta faU av underordnad betydelse. De självklarheter som egentUgen borde gäUa förarbetsmUjöområdet har både arbetsmUjöutredningen och de som skrivitpropositionen förbisett. I stället bidrar man tiU föreställningen attlönearbetama och ägarna till företagen skuUe ha samma intressen. Den som någotpraktiskt har sysslat med arbetsmUjö vet att så inte är faUet. När lönsamhetenstår först får skyddsintressena vika. Såväl arbetsmUjöutredningen som propositionsskrivarna harförbisett det grundläggande elementet i hela arbetsmUjöproblematiken. Manvidhåller den föråldrade synpunkten att arbetsmUjöfrågor är samarbetsfrågor.Man definierar utveckUngen på arbetsmUjöområdet som någon följd av abstraktteknisk utveckling. Man kan tydhgen inte se att det inte är tekniken i och försig som skapar problemen utan att det är den felaktiga användningen av teknikensom skapar riskerna. Med en planering av den tekniska utveckhngen i dearbetandes intresse skuUe man i stället kunna använda tekniken för att skyddade arbetande mot hälsorisker. Förslaget om en bättre arbetsmiljö förbiser de allraviktigaste av de förhållanden som skapar hälsorisker, nämligen den alltmerökande arbetshetsen som i sin tur är en direkt följd av kapitalägarnas strävantiU högsta möjliga profit. Det är klart dokumenterat att en hög arbetsintensitetleder till ohälsa i form av stressjukdomar och indirekt medför risker förolycksfaU. Den ohejdade rationaliseringen bidrar ytterligare tUl ökadarbetsintensitet, och ackordshetsen gör att skyddsanordningar försummas. Hela den här problematiken, som är central päarbetsmiljöområdet, undviker propositionsskrivarna att utreda. Man gör ingetstäUningstagande tiU lönesystemen eUer skiftarbetets betydelse förarbetsmUjön. Man avstår från att komma med konkreta lagbestämmelser som skullevara tiU skydd för de anställda, t. ex. gränsvärden för buller och gaser samtföreskrifter om pauser och arbetstakt. I propositionen har man heller inte gåttifrån arbetsmUjöutredningens förslag, utan man fortsätter i de gamla inkördahjulspåren. Man ser aUtså arbetsmiljön som en samarbetsfråga. Men vi viU klart säga ifrån att arbetsmiljön kan aldrigvara en samarbetsfråga. Så länge de enskUda kapitaUntressena tjänar pengar påatt utnyttja arbetskraften så intensivt som möjhgt och nödvändiga skyddsåtgärderär kostsamma och hotar att nagga företagens vinster i kanten är en godarbetsmUjö något som lönearbetarna mäste kämpa sig tiU i strid mot företagen. Är det inte avslöjande att först när LO;s och SAF:srepresentanter inom utredningen i allt väsenthgt kunde enas, så kom man med ettförslag? Likaså har arbetsgivarnas företrädare här i i allt väsenthgtkunnat skriva under förslaget. De vUl bara ha små putsningar i kanten. Resultatet av utredningens arbete visar att vi kommunisterhade rätt när vi 1971 anmälde vår oro, som var grundad på ryktena attutredningen inte skulle framlägga nägot förslag förrän LO;s och SäF:s representanter var överens. Mendå mottogs våra farhågor, bl. a. av utskottets ordföran- Åtgärder för bättre arbetsmiljö Åtgärder för bättre arbetsmiljö de, medstor nonchalans. Tiden har visat att vi hade fog för våra varningar. Tyvärr ärdet arbetama med den dåliga arbetsmiljön som kommer i kläm. Det är derasberättigade krav som inte bhr tiUgodosedda. I den stort upplagda propagandadriven för förslaget om enbättre arbetsmUjö påstås det att man tar stora steg för att förbättra arbetsmiljön.Detta understryker också utskottet i sin skrivning, och utskottet avvisar vårtpåstående i motionen 2005 att de i propositionen framlagda förslagen endastskulle få margineU effekt. Vi vUl från vpk:s sida deklarera att förslagen faUerinom samarbetets ram. längt som arbetsgivarna tUlåter kan man förbättramUjön. Som vi sagt berör det inte arbetsintensiteten, gränsvärden eUerregler för arbetsplatsen. I grund och botten har man inte uppstäUt något målför hur en arbetsplats skaU se ut. Vi menar att förbättringar otvivelaktigtkommer att vidtas på de allra sämsta arbetsplatserna, men i stort sett innebärförslagen endast en krusning på ytan. Den stora satsningen skaU göras på yrkesinspektionen, ochdet kan ju tyckas vara bra. Men är det inte den kvantitativa sidan avyrkesinspektionen som är avgörande, utan det är framför aUt inspektionenskvahtet. Kommer yrkesinspektionen att fylla lönearbetarnas krav? Arbetarnasjälva uttrycker i remissvaren kritiska synpunkter på yrkesinspektionen. Ettstort antal grupper pekar på att yrkesinspektionen i högre grad borde stödja deanstäUdas intressen i sin verksamhet. Trots att bestämmelser finns redan i daghänder det, enhgt vittnesbörd frän flera grupper, att yrkesinspektören när hankommer på besök inte tar kontakt med skyddsombudet utan enbart diskuterar medföretagsledningen. Och i en sammanfattning av svaren från grupperna inommetallindustrin gör man följande omdöme; "uppfattas sompartisk för arbetsgivarna och mot arbetstagarna. Man anser i stor utsträckningatt yrkesinspektionens representanter skaU komma oanmälda till företagen. Detförefaller som om det 'städas upp' när ett besök har aviserats." Detta äraUtså synpunkter som har framkommit vid ärendets remiss. Samma tveksamhet som lönearbetarna har motyrkesinspektionen måste också uppstå gentemot den forskning som bedrivs iArbetsmedicinska institutets regi. De experter som där bedriver verksamhetenhar i huvudsak tiUägnat sig arbetsköparnas värderingar på arbetsmiljön. Därförär det ytterst angeläget att forskningen fär en ny inriktning. Först och främstmåste forskningen få omedelbara konsekvenser. Ett forskningsresultat som intetiU fullo bevisar att någonting kan vålla skada medför nu säUan några åtgärder.I stället borde det vara så att blotta misstanken om att något innebär fara förarbetarnas hälsa skulle medföra åtgärder i förebyggande syfte. är forskningens och utbildningens inriktning heltarbetsköpardo-minerad. Det har bl. a. från framhåUits att det inte ärlämpligt med en uppsplittring av resurserna i det faUet, men jag anser det varaytterst angeläget att just splittra de resurserna och ge fackföreningsrörelsenmöjligheter att starta ett eget fackligt institut. Där måste också LO;s ledningbesinna sitt ansvar och aktivt arbeta för att fackföreningsrörelsen kan forskaoch utbUda skyddsombud, skyddsinspektörer och skyddsingenjörer. Man måsteskapa en motvikt tiU den etablerade, arbetsköpar- Ett fackhgt institut skulle ge skyddsombuden ocharbetarna direkta erfarenheter som kunde användas. Vidare vore det en styrka omLO till att börja med kunde ha en läkarcentral med 510 anstäUda, Uka mångaskyddsinspektörer och skyddsingenjörer, som direkt skuUe kunna ingripa och varalönearbetarna behjälpliga. Ett exempel som talar för en sphttring avforskningsresurserna är erfarenheterna från kärnkraftens område. Det ärskrämmande när ledande forskare säger att forskningen har gått dem förbi därföratt den har varit ensidigt inriktad. När jag i slutet av medsocialutskottets digra betänkande under armen kom till min hembygd kunde jag i ett reportage i den socialdemokratiska tidningen läsa följande; "Jag tror att alla får någon form av hörselskador och psykiska störningar här. Anläggningen är enorm, oväsendet fruktansvärt, skyddshjälmen spänner och svetten lackar. Små, smutsiga figurer rör sig långt borta i dammtöck net medan eldkvastar sprutar."