prot · FW0934 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är viktigt att detnäringspolitiska intresset särskUt inriktas på banksektorn, därför att den ärstrategisk. Ett annat skäl är det som finansministern själv angav iden proposition som behandlade skattebefrielsen i samband medstorbanksfusionen, nämligen att bankerna utför viktiga samhällsfunktioner inomramen för valutaregleringen, kontrollen av obligationsemissioner, särskiltreglerade kreditomräden osv. Finansministern sade då att affärsbankernas roll iden näringspolitiska utvecklingen har ökat successivt under efterkrigstiden.Det finns anledning instämma i det. Det draget har verkligen inte minskat sedan1971, dä detta sades. Det är inte alls underligt att människor reagerar motkoncentrationsprocessen i vårt samhälle och fortsätter att göra så till dessman effektivt Det finns bland stora grupper en mycket stark känsla av maktlöshet införbåde privatstyrda och samhäUsstyrda maktkoncentrationer. Än så länge har dessareaktioner inte lett till så många konkreta resultat, men det är minövertygelse att om denna s. k. utveckling fortsätter som , sa kommermänniskor i allt större utsträckning att reagera så att det får effekt. Det allvarliga i sammanhanget är samhällets passiva roll iolika avseenden, t. ex. när det gäUer SE-bankfusionen, Götabankfusionen osv.Ja, det har varit fråga om ett klart främjande av koncentrationsprocessen. Om vi ser på vad som har hänt under står detalldeles klart att det förekommer ett koncentrationsfrämjande"växelspel" mellan den offentliga och den privata sektorn. Jag skallhär ange detta i några punkter. AP-fondenstillväxt på kapitalmarknaden har setts med oro från affärsbankernas sida. InvesteringsbankenstUlkomst verkade i samma riktning men troligen relativt marginellt. SamgåendetmeUan enskilda bank och Skandinaviska banken blev ett motdrag -paradoxalt nog med snabbt understöd från den socialdemokratiska partUedningen genomlöfte om skattebefrielse. Det beslutet togs som bekant mot ochvänsterpartiet kommunisternas röster. Redan närstorbanksfusionen genomfördes fanns det långt framskridna planer påsammanslagning av bank och bank. Det fanns personerinvolverade i den utredningen som satt och "darrade" en aning pååhörarläktaren här i . Problemet var bl. a, att komma runt enöverenskommelse, tillkommen på bankinspektionens initiativ, att provinsbankerskuUe vara fredade från fusioner. Storbanksfusionen gav den extra puff sombehövdes. Regeringen var beredd att ställa upp och bevUja skattebefrielse ocksåi detta fall, utrustad som man då var med fuUmakt för att slippabesvärande debatter här i kammaren vid vade återkommande bankfusion. Under desenaste dagarna har ett förslag framlagts på den statliga sidan i en 25-sidigstencU från om sammanslagning av postbanken ochKreditbanken till . Det framhålls helt blygsamt i förbigående att detotala tUlgångarna i banken skulle bli 28 mUjarder kronor. Därmed skuUe den bliden största i landet, och man skulle nå "största möjliga slagkraft på denallmänna kreditmarknaden och effektivt kunna möta konkurrensen från andrabanker". Alltså ännu ett drag i detta "växelspel" mellan denprivata och den offentliga sektorn. I periferin menändå av ganska stor omfattning sker då och då strukturförändringar med mindrebankenheter inblandade. Den senast uppmärksammade är den föreslagnasammanslagningen av i och sparbank. Fusionernainom sparbanksrörelsen är för övrigt inte aUtid så små som man skulle kunnatro, 1 det här fallet rör sig de totala tillgångarna pä inlåningssidan om drygt2 mUjarder kronor. Det finnssåledes ett genomgående drag i koncentrationsprocessen. Det ärhela tiden fråga om en växelverkan de/i mellan den offentliga och den privatasektorn, dels inom den privata sektorn, där man genom att skapa balanserandemaktkoncentrationer försöker att bevaka sina egna intressen. Den lagstiftning om samhäUsrepresentanler i bankernasstyrelser som tillkommit medför bättre insyn ochinformation och komplettering av de företagsekonomiska bedömningarna med samhällssynpunkter,men det är naturligtvis viktigt att inte framhäva dessa reformer som ett sättatt förändra maktförhållandena. De kan stödjas från helt andra utgångspunkter,vUket vi också gjort från sida. Men den vikliga frågan blir: På vilketsätt medför ökade balanserande maktkoncentrationer också ökade möjligheter tillinflytande för medborgarna i allmänhet? Utskottet säger i sitt betänkande att"oron över koncentrationstendenser inom bankväsendet är överdriven".Till det finns bara att säga att uppfattar man den konkretakoncentrationsprocess som vi upplevt som "tendenser",så är det klart att man måste uppfatta det mesta som överdrifter. Förra åretformulerade utskottsmajoriteten det så, att tillkomsten av SE-banken "inteinnebar någon revolutionerande förändring av kreditväsendets struktur".Hur höga krav ställer man dä på en revolution i det här sammanhanget? Vi harsett följdverkningarna, men vi har inte sett slutet på dem heller. kunde utskottsmajoriteten hänvisa till det i årförväntade slutbetänkandet från koncentrationsutredningen. Jag måste erkännaatt jag också väntar på det, men vi kan ju inte vänta hur länge som helst. Nuverkar det som om också näringsutskottet givit upp hoppet. Man kan naturligtvisfråga sig om de analyser och förslag som kommer fram i slutbetänkandet ärtiUräckliga för att uppnå ens den grad av minskad koncentration som fanns dåutredningen började arbeta. Utredningar är nog bra, men omkoncentrationsutvecklingen rusar förbi utredningen, blir effektenbara passivitet ett hinder eller en förevändning för samhället att förhållasig passivt. Och det var väl ändå inte meningen? 1 reservationen 2 a anger centerrepresentanterna i näringsutskottet några principiella utgångspunkter för att åstadkomma endecentralisering och begränsad maktkoncentration inom banksektorn. Självfalletär det bra om bankerna på egen hand bygger in en långtgående delegering i denegna organisationen, men det är lika klart att detta är en otillräcklig åtgärd.Jag syftar då främst på , som gått den vägen. Det är viktigt att strukturförändringar inom banksektornblir föremål för en återkommande debatt och prövas här i , då de är avnågon storleksordning. Det betyder att fullmakten för regeringen på denna punktbör upphävas. Och det måste till en helt annan styrka i argumenten fråntilltänkta fusionärer framöver för att sådana skall kunna beslutas.Det finns anledning att överväga den nuvarande banklagstiftningens utformningoch även skattereglerna för bankerna. Jag hinner inte utveckla detta , menjag tror det skuUe vara värdefullt. Det kan inte vara något syfte i sig att halikvärdig behandling från samhällets sida av bankerna, mot bakgrund av denutveckling vi har sett. Jag vill understryka att detta är min personligauppfattning. ochmedlemsinflytande i kooperativ form eller på annat sätt borde främjas avsamhället i förhållande till dem som inte har den strukturen. Samhället kan ochbör förstärka kontrollen av bankerna inte minst gäller det deras inflytandeöver andra företag och ålägga bankerna restriktioner när det gällerpersonalsamband och personunioner, när det gäller investmentföretagensrörelseutrymme osv. har för sin del stött tillkomsten av den statligaKreditbanken, men vi tror inte på ett förstatligande av bara bankväsendet.Folkinflytandet i är knappast större än i affärsbanker i övrigt.Kreditbanken är med i samma organ som övriga storbanker, deltar i sammaöverenskommelser om taxesättning och dyhk konkurrensbegränsning som övrigabanker. Det visar, att så här långt har offentligt ägande av banker inteinneburit någon lösning på maktkoncentrationsproblemen. Jag vill särskiltunderstryka vikten av att konkurrensförhållandena granskas av de myndighetersom har denna uppgift inom den alltmer koncentrerade banksektorn. Det kanaldrig ligga i konsumenternas intresse med en långtgående samordning avräntesatser och taxor, allra minst i kombination med en fortsatt koncentrationinom banksektorn, som klart minskar valmöjligheterna för konsumenterna. Med det anförda ber jag att få yrka bifall tUlreservationen 2 a vid näringsutskottets betänkande nr 7, HerrBENGTSSON i (s): De båda motioner som behandlas i föreliggandeutskottsbetänkande är ju inga nyheter, vilket kammarens ledamöter säkert blivitpå det klara med under den debatt som förevarit. Så sent som i fjoldiskuterades som bekant de här frågorna. Från kommunistiskt håll kräver man, som vi hört av herrSvensson i , att affärsbanksväsendet skall nationaliseras ochreorganiseras under politisk kontroll, och i centermotionen säger man ju,vilket framhållits av i Glömminge och senast av i , att man önskar ett näringspolitiskt program förbanksektorn, som innebär att bankernas bindningar till storföretagen begränsasliksom en påstådd maktkoncentration till de stora affärsbankerna. Från vpk;s sida vUl man närmast göra gällande attaffärsbankerna har en monopolstäUning på bankmarknaden. Men så är ju intefaUet, Deras andel av bankinlåningen uppgår till, som också redovisats i utskottsbetänkandet,, och en hka stor del faUer på sparbanker och jordbrukskassor, medande resterande faller på den statliga sektorn, dvs, Sverigeskreditbank och postbanken. är jag givetvis medveten om att de olUcabankgrupperna skiljer sig på utlåningssidan, vilket också . Men genom de ändringar som har vidtagits i banklagstiftningen har enkonkurrens inträtt på området, som tidigare helt behärskades av affärsbankerna.Jag kan också framhålla att konkurrensen affärsbankerna emellan om de olikakunderna är ganska stor. Frän utskottsmajoritetens sida tror vi inte att ettförstatUgande av affärsbanksväsendet skulle vara att rekommendera. I ställetmenar vi att samhälletgenom att skaffa sig insyn och inflytande över bankerna bättre gagnarutvecklingen. Vi har bankinspektionen som noga följer bankernas förehavanden,bl, a, pris- och konkurrensförhållandet på området. Bankinspektionen kan också,om den så skulle vilja, bl, a, se på bankernas bokföring för erforderligkontroll. har ju långtgående befogenheter att styra affärsbankernaskreditverksamhet i överensstämmelse med statsmakternas intentioner. Vi harlikviditets- och kassakvotslagen samt räntepohtik, allt syftandetill kontroll på det här området. För ett par är sedan fick vi också destatliga representanterna i affärsbankernas styrelser. Jag vUl påstå att samhället har en god kontroll överaffärsbankerna. När vi dessutom har de statliga kredilbank ochpostbanken som konkurrerar med de privatägda affärsbankerna finns det ingenanledning att aktualisera frågan om affärsbankernas socialisering. Om manskulle sociahsera affärsbankerna kan man enligt min uppfattning inte konfiskeradem utan man skulle vara tvungen ge ägarna betalt för förlorad egendom. Envärdering pekar på att samhället vid en sådan affär skulle få lov att punga utmed åtskilliga tusen miljoner. Jag är övertygad om att det klokaste är attarbeta efter de linjer på området som vi följer , för man menar väl intefrån kommunistiskt håll att vi skall konfiskera vad affärsbankerna äger. i frågade hur vi frånsocialdemokratiskt håll skall kunna skapa en arbetarmakt i detta land med detnuvarande banksystemet. Vi socialdemokrater tror det har vi sagt på vårpartikongress, vUket också åberopade - att det genom den insyn vihar genom de olika kanaler jag har försökt peka på skall vara möjligt för ossatt få det inflytande vi behöver på detta område. Skulle detta i en framtidinte komma att räcka, kan givetvis andra åtgärder behöva övervägas. Beträffande den från centerhäll väckta motionen och ävenden i anledning därav avlämnade reservationen vill jag säga att den däruttryckta oron över koncentrationstendenserna inom banksektorn är, som vi ocksåsagt i utskottsbetänkandet, överdriven. Om vårt kreditväsen skall kunna servaden större svenska industrin och vara den behjälplig inte endast då det gällerföretagsutbyggnad utan också när det gäller export-och importaffärer, är detnödvändigt att vi har banker av den storlek som vi har fått . Iannat faU hade vi kommit att bli beroende av utländska bankintressen i mycketstörre utsträckning än . Vi måste naturligtvis se till det harvi även gett uttryck för i utskottsbetänkandet att detta inte leder tillskadlig ekonomisk maktkoncentration. Men vi har bl. a. bankinspektionen, somser efter sådant. Vad sedan gäller beslutsfattandet inom affärsbankerna villjag påstå, att en rad av beslut fattas på regional nivå. Som framgår avutskottsbetänkandet ingår i postverkets planer alt tillskapa regionala kontor,en tendens som redan gör sig gällande inom sparbanksväsendet. i Glömminge säger att man i åretsutskottsbetänkande inte sagt någonting om koncentrationsutredningen. Vi har inte i betänkandet tagit in någonting om koncentrationsutredningen.Men jag villhänvisa tUl reciten, , Där finns koncentrationsutredningenomnämnd. Där står att koncentrationsutredningen har signalerat att den underinnevarande år kommer med sitt slutbetänkande, vari konsekvenserna avkoncentrationsföreteelserna inom bankväsendet kommer att belysas. Jag anser nogatt man kan lugna sig till dess utredningen är färdig. Vi får då givetvis taunder övervägande de förslag utredningen kan presentera. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill utskottets hemställan. i (vpk): Bara helt kort till ; Det hartidigare varit så, att man i denna fråga har haft tillfälle att diskutera mednäringsutskottets ordförande, som ju också är en framstående socialdemokratisknäringspolitiker. Att man har bytt talesman antar jag att man kan tolka såsomett bevis på den ringa vikt som den här frågan anses ha i socialdemokratiskakretsar och den nedtoning av hela problematiken som man vill göra här. säger att man har statliga kreditinstitutsom konkurrerar med de privata. Jag skuhe vilja fråga på samma sätt som jagfrågade i mitt första anförande: På vUka områden, i vilka ekonomiska maktcentra,i vilka storföretag kan man påvisa att staten har något väsentligt inflytandesom balanserar det inflytande som affärsbankerna har? Det är inte tal om att dekonkurrerar genom att lämna borgenslån till den eller den villan, utan det ärfråga om hur konkurrensen dem emellan ser ut på det maktpohtiska planet. Viskall då finna att det egentligen inte är någon konkurrens aUs, därför att detstatliga kreditväsendet och den politik som ligger bakom det stödjer maktkoncentrationentill den privata sidan. Det är vidare intressant att konstatera att nästan all debatt omöjlig genom att bara upprepa, i hela sitt anförande,alla de saker som jag för mm del i inledningsanförandet redan hade polemiseratemot i stället för att pä något sätt gå in på de frågeställningar som jag härförsökte peka ut. Hela hans anförande andas den typ av socialdemokratiskaningslöshet som finns hos de maktägande skikten inom det partiet. Det var dockså, , att det ingalunda var alla långt ifrån alla påpartikongressen som var beredda att en gång för alla och definitivt stryka detkrav pä överförande av affärsbankerna i statlig ägo som dock har varit ettklassiskt socialdemokratiskt krav. Jag upprepar min fråga: Hur kan ni någonsin tänka er attden regionala utarmningen till följd av koncentrationen inom näringslivet skallkunna botas och att denna kapitalismens inneboende tendens, som allt mer ochmer dominerar överallt, skall kunna botas av statliga styrelserepresentantersom har samma ideologi och som enligt bestämmelserna t. o. m. skall ha sammaideologi som de privata storbankscheferna? Är det att bedriva någon form avprogressiv näringspolitik och komma med något alternativt inflytande, lett avandra principer än de monopolkapitalistiska? i (c) kort genmäle: Jag noterar, fru talman, att herrBengtsson i använde ett gammalt uttalande - t. o. m. ett obevisatpåstående, skulle jag vilja säga - när han angav skälen till att det är sånödvändigt med stora barUcer i vårt land, nämligen att man måste kunna hävdasig på utlandsmarknaderna och att detta är det enda sättet att göra det. Dettahar vi diskuterat tidigare, men bankerna har själva vid upprepade tillfällensagt att en förutsättning för att de skall kunna utnyttja stordriftsfördelarnapå den internationella marknaden är att närmast avskaffa den nuvarandevalutaregleringen, vUken de uppfattar såsom det största hindret. För övrigt bördet finnas möjligheter att både via etablering utomlands och viakonsortialavtal mellan banker uppnå den storlek som kan behövas i det enskUdafallet. Därför är det ett argument som inte håller. Av lugnaanförande får jag känslan av att det ligger något i vad ett ombud påSAP-kongressen sade. Han yttrade att socialdemo-' kratins försiktighet införbanksektorn liknar mannen som använde både hängslen och livrem. i (s) kort genmäle: i ville uppenbarligen integärna diskutera med mig. Det kan möjligen vara på det sättet att en del i sin egen grupp. Han gör det dock inte i densocialdemokratiska gruppen, och vill han diskutera den här frågan, får han göradet med mig . Vill han det inte, slipper han givetvis. Sedan vill jag säga till att vi väl inte engång för alla har tagit slutlig ställning i den här frågan. Vi ser fråganså som vi redovisar den. Vi menar därmed att vi är inre på en rad områden, därvi kontrollerar affärsbankerna, och vi har efter hand skapat oss instrument.som jag har redovisat. Vi har invesleringsbank, som är enbetydelsefull faktor i kreditgivningen till industrin. Vi har också andrakontrollinstrument som jag inte tidigare nämnde där vi också utövar påverkan.Vi har emissionskontroUen, där vi är med och på det sättet dirigerarkapitalmarknaden. Formerna för att nå en önskadkredilpolitik kommer säkerligen att förändras från lid till annan,Den harförändrats undan för undan, och har den enligt min meningkommit att förändras rätt kraftigt i takt med att AP-fonderna byggts upp. Nustår vi inför uppgiften att via fonderna skaffa de anställda och samhälletinflytande i företagen. På detta sätt har vi rätt bra kontroU över vad som skerpå olika områden. Utvecklingen kan komma att medföra att vi får söka oss nyaoch andra vägar. Undan för undan har vi emellertid skapat oss allt bättremöjligheter tUl insyn och kontroll. HerrSVENSSON i (vpk) kort genmäle: i är charmerande.Han talar nästan om den stora makt som den jättelika statssektorn idet här landet har, den lilla försvinnande del av den svenska kapitalism somden representerar. Han undviker sorgfälligt att tala om de övriga 95 procentdär den verkliga makten och det verkliga maktproblemet ligger. Det är herrBengtsson som är ointresserad av att diskutera; han upprepar ju bara vad somstår i utskottsbetänkandet. Han tar inte en debatt om den kritik av betänkandetsom jag ägnade mig åt. Sedan har socialdemokratin naturligtvis inte tagit sinslutgiltiga ställning till frågan om kreditväsendet och den makt dettarepresenterar. Det tror jag säkert. Jag tror att det är ett förfall som kommeratt fortsätta. Från det klassiska socialdemokratiska programkravet omnationalisering av affärsbanker och kreditväsendet över huvud taget har ni nugått därhän att ni försvarar storbanksfusionerna. Säkerligen finns detytterligare något extra steg att ta i denna degenerationsprocess innan ni blirfullständigt klara över var ni står. vill jag säga att jag tycker att det är ganskaunderbart och en mätare på den Bengtssonska varianten av socialism när hansäger att kommunisterna väl inte menar att vi skall ta från de stackars storbankernaoch konfiskera deras egendom. Enligt den Bengtssonska socialismen skallstorbanksintressena och kapitalisterna först tillskansa sig mervärdet ochfrukterna av andras arbete; sedan skall de också ha betalt för att de gör det.Man kan ju tänka sig vUken jämlikhet som kommer att prägla det samhälle sombedriver socialisering på det sättet. En sådan sociahsm kommer i evighet att haett skikt av räntetagare och lyxlevare, som lever på de pengar som har betalatsut i ersättning av dem som nationaliserat deras egendom. i (s) kort genmäle: Jag tror inte att herrSvensson i och jag kommer att finna varandra i den här debatten. Vikommer nog inte att finna varandra över huvud taget i denna fråga, därför attnu framgår det klart och tydligt att man från kommunistisk sida avser attkonfiskera hela affärsbanksväsendet. Frän socialdemokratiskt häll har vi aldrighaft en sådan tanke. Frågan diskuterades ingående på vår partikongress, någotsom i nog har klart för sig. Men tanken på konfiskering avbankerna är oss främmande. Om man i samhällets ägo skall överföra någontingavser vi att betala det verkliga värdet av detta. HerrREGNELL(m): Jag bad om ordet när i Malmösade att den omständigheten att i framträdde somtalesman för näringsutskottet var ett besked om den ringa vikt somsocialdemokratin tiUmäter ärendet. Vi som har litet bakom oss här i änherr i har vet att är en kollega som sätter sigmycket noga in i de ärenden där han skall framträda, att han bedömer demsakligt och lugnt och att det därför har sitt intresse att lyssna till honom. Jag skulle vilja säga att det också har sitt intresse attlyssna till i . Hans anförande gav besked om att han lästsig väl in i den kommunistiska litteraturen om man nu behövde ett besked omdetta. Där finner man nämligen precis den framställning av bankväsendet ochdess funktion som vi har fått ta del av via . En del av vad som sades är naturligtvis riktigt. Vi harstora banker här i landet, mätt efter svenska företagsmåtl. Vi har också annatsom är stort; KF är ett mycket stort företag jag har för mig att det brukarsägas att det är det största vi har här i landet; bondeorganisationerna, herrOlof , är mycket stora; också andra stora företag kan nämnas, t. ex.på bostadsförsödningens område, där vi har HSB. Det behöver inte vara något fel att vara stor. I vissasammanhang kan det vara nödvändigt. Jag vill med den erfarenhet jag har somanställd i en av de stora bankerna påslå att det för en bank som arbetarinternationellt är en nödvändighet att vara stor. sade att bankernas storlek hadediskuterats vid många tillfällen i kammaren. Tydligen inte tillräckligt oftaför att läget skall vara klart för alla som tar del i den diskussionen. Någraav skälen till att en internationellt arbetande bank måste vara stor bör jagdärför kanske upprepa här. Man måste kunna inom sin organisation ha specialister avolika slag på den invecklade teknU< som är aktuell inte minst vidbetalningar länder emellan. Man måste ha specialister som känner förhållandenai olika länder därifrån man importerar och dit man exporterar. Sådana specialisterhar det svenska näringslivet rätt att kräva att de skah kunna konsultera hos destora banker där de har sina affärer. Jag skulle kunna anföra många ytterligareskäl till att banker måste vara stora, men jag kan kanske i stället uppehållamig vid frågan huruvida detta innebär någon nackdel för densvenske bankkunden. Han vUl naturligtvis ha nära kontakt med dem som han haratt göra med inom banken. Han vUl känna vederbörande personligen, han vill attbankmannen och han skall tala samma språk och ha en gemensam referensbakgrund,för att ta till ett fint ord. vill man ge en bild av att den svenske bankkunden leverlångt borta ifrån dem som bestämmer. Detta skulle i mindre grad gälla för ensparbankskund och en föreningskassekund, men det skulle gälla föraffärsbankskunderna. Jag tillåter mig på nytt att referera till egenerfarenhet. Jag har suttit som kontorsföreståndare pä ett kontor som vid dettUlfället hade tolv anställda och en styrelse på fyra eller fem personer frånorten. Inte hade jag en känsla av att vi var mera främmande för den orten ochdess önskemål än vad man var inom de sparbanker och den föreningskassa somarbetade där. Jag sade "inte mera främmande". Jag skulle hellre viljasäga att vi på affärsbankskontoret var lika väl förtrogna med den orten, dessvillkor och hur man bäst skuUe serva de människor som levde där. När man i utskottets skrivning säger att bankernaavsiktligt gått in för en decentralisering av sin verksamhet så är det riktigt.Man har gjort det därför att man vet att så önskar kunderna ha det. Jag trornog att den som ulan förutfattade meningar bedömer det nuvarande läget måstesäga att bankerna har lyckats väl.