prot · FW09134 · 1973-12-31 00:00:00 — Det finnsförutom den rent ekonomiska frigörelsen en rad ting som i Jämställdhet mellan män och kvinnor Jämställdhet mellan män och kvinnor dag skullekunna göras för att med praktiska föreskrifter och lagstiftning aktivt bekämpadiskrimineringen. Det är frågor där socialister och progressivt tänkandeborgerliga ibland kan ha samma mening. Låt mig nämna bara ett par detaljfrågor som exempel. Detfinns många arbetslösa ungdomar, också mänga arbetslösa manliga ungdomar.Samtidigt har man en otillfredsställande utbyggnadsgrad inom barnstugesektornoch en alltför låg personaltäthet. En utbyggnad av barnstugorna är ett sätt attbekämpa arbetslösheten. Att erbjuda manliga ungdomar plats i denna del avvårdsektorn vore dessutom ur könsrollssynpunkt ett sätt att bryta existerandebarriärer och dämpa ensidig rekrytering och slagsida i barnens uppväxtmiljö.Detta skapar givetvis inga revolutionerande förändringar. Men det är något somkan göras nu i dagens samhälle. Det är en fråga om initiativ och medvetenhetfrån statliga och kommunala instansers sida. Anvisningar från meddenna innebörd vid t, ex, behandlingen av förskolepropositionen voredärför av värde. En annan viktig praktisk fråga. Vi vet att det som hämmarkvinnan värst i hennes personlighetsutveckling och hennes yrkesliv är att honfår bära merparten av det obetalda föräldraarbetet med barnen. En av de orsakersom gör att det är så, är den traditionella rättspraxis som vid separationmellan föräldrar tilldömer kvinnan vårdnaden av barnet, ochvanligen alla barnen i en syskonskara. Denna rättspraxis är egentligen eneftergift ät just de män som är fast i den konservativa maskulina rollen. Defär ju på det sättet alla möjligheter att slippa undan sitt ansvar. Sä behöverdet inte vara, framförde i remissvar päfamiljelagssakkunnigas utredning den tanken att även kvinnan borde kunna ansökaom att mannen tog sin del av vårdnadsbördan. Det borde också vara så att allaföräldrar ställdes inför ansvarets eventualitet när och om värdnadsfråganaktualiseras. Man får nämligen inte bukt med detta allvarliga problem, man fär ingenjämnare fördelning av det obetalda föräldraarbetet med barnen, med mindre änatt man är beredd att i praxis introducera en annan syn pä fäder somvårdnadshavare än den som råder. Det är anmärkningsvärt att denna förkvinnorna så viktiga fråga inte diskuteras mera. Här borde genom attge vägledande anvisningar till domstolarna och de sociala myndigheterna kunnadriva pä utvecklingen. Så mycket viktigare är det att alla progressivt tänkandehär förenar sig som det förekommer en våg av nykonservatism ivissa könsrollsfrågor. Återigen träder nu fram personer som försöker återupplivaden romantiska modersmyten, våldsamt överdriva modersrollens betydelse ochdärjämte nedvärdera barnstugorna som värdinstitutioner och förhärligahemmamoderns roll. Skenbart framträder dessa intressen som de enskildakvinnornas försvarare. Men objektivt sett är de motståndare till den frigörelseav kvinnorna som är i kvinnornas eget intresse och som utgör en integrerandedel av hela jämlikhetsfrågan. Det är mot den bakgrund som jag här summmarlskt beskrivitsom vi är besvikna på utskottets passiva attityd. Vi hade velat se ettparlament som varit mer medvetet om nödvändigheten av att på de punkter där detär möjhgt aktivt delta I kvinnornas ekonomiska och ideologiska frigörelse- kamp -inte minst den ideologiska delen av kampen. Men befrielsekampen går ju inte desto mindre vidare, Ilagstiftningsfrågor, i frågan om förskolan, som kommer upp , träderdessa olika perspektiv fram på nytt. Vi återkommer, herr talman, i dessasammanhang. För dagen vill jag emellertid yrka bifall till reservationen 2 vidutskottets betänkande. Låt mig först säga att det var ettmycket intressant anförande av i som vi fick lyssnatill. Jag skulle kunna instämma i väldigt mycket av det han har sagt, även omen hel del kanske inte hade så mycket att göra med det utskottsbetänkande somvi just nu behandlar. Jag tänkte emellertid försöka hålla mig till utskottsbetänkandetoch reservationerna. Samtliga de motioner som vi nu behandlar upptar frågor somberör jämställdheten mellan män och kvinnor, speciellt då inom arbetslivet,eftersom det är dessa frågor som faller inom inrikesutskottets arbetsområde.Motioner med sådana här yrkanden har behandlats av föregående år ochäven tidigare. Debatten har varit intensiv under senare är och speglar enmycket stark opinion för lika villkor åt båda könen. Vi är helt överens om att vi har väldigt långt kvar tillsvi nått målet. Trots allt har det dock hänt en del positivt sedan vi senastdiskuterade dessa frågor i . Låt mig nämna den beslutade reformensom ger föräldrarna möjlighet att dela på barnledigheten och det beslut somriksdagen fattat om äktenskapslagstiftningen. Men visst återstår mycket attgöra. Orsakerna till att vi ännu inte nått fram till jämlikhet idet här avseendet är naturligtvis många. Det finns en räcka av samverkande orsakersom grundar sig dels på djupt rotade fördomar, dels på slentrian. Att bryta ned sädana här konservativa inställningar äremellertid ett arbete som tar tid. Och som sagts här räcker detnaturligtvis inte att driva opinion. Det skall också till konkreta åtgärder, I motionen 850 av m, fl, och i motionen 1525 avherr m, fl, yrkas pä åtgärder för att främja strävandena att uppnålikställighet mellan könen, och i motionen 1539 av i m, fl.begärs att en parlamentarisk utredning skall tillsättas för att lägga fram ettprogram för jämlikhet mellan könen. Utskottets majoritet anser för sin del inteatt en utredning av de här frågorna är det som är mest angeläget. Vi anseratt tiden är mogen att vidta åtgärder som leder till att man i praktiken närmarsig det jämlikhetsförhållande som alla väl ändå i stort sett är överens om sommålsättning. Vi menar att det därvidlag är allra mest angeläget att åtgärdernainriktas pä förhållandena på arbetsmarknaden. Sedan de här frågorna sist behandlades av harinitiativ också tagits på detta område. Jag syftar dä på den delegation förjämställdhet mellan män och kvinnor som statsministern tillsatt. Direktiven fördelegationen har redovisats I utskottets betänkande. Eftersom delegationen hararbetat finns det helt naturligt ännu inte så Jämställdhet mellan män och kvinnor Jämställdhet mellan män och kvinnor mycket avkonkreta resultat att peka pä. Bland det första man tagit Itu med är emellertid en vissförsöksverksamhet syftande till att göra det lättare för kvinnor att få arbetegenom att låta dem pröva pä vad som tidigare betraktats som typiskt manligasysselsättningar. Nämnas bör också förslagen om förstärkta arbetsförmedlingarmed tjänster som avdelas för kvinnliga arbetssökande samt ett särskiltutbildningsbidrag till företag för att stimulera till jämnare rekrytering inomyrken som tidigare dominerats av antingen män eller kvinnor samt försöksvis enviss könskvotering som villkor för lokaliseringsstöd. Utskottet har vidareinhämtat att barntillsynen, de allmänna kommunikationerna och andra frågor somberör hinder för kvinnors förvärvsarbete kommer att tas upp av delegationenliksom även de problem som sammanhänger med deltidsarbete och som vi skallbehandla . Av vad som sagts framgår att delegationens sätt att arbetastämmer väl med utskottets uppfattning om hur problemen bör angripas. Utskottetanser det vara en fördel att gruppen har placerats som ett slags förberedandeorgan till regeringen, med möjlighet att ge förslag vartefter reformer på olikaavsnitt av samhällsverksamheten utarbetas, "Möjligheten att påverka detlöpande reformarbetet", som det talas om i reservationen 1, tror vitillgodoses bättre den här vägen än genom en parlamentarisk utredning. Med hänvisning till det arbete som bedrivs inomdelegationen finner utskottets majoritet det icke motiverat med något initiativfrån sida i anledning av de aktuella yrkandena I motionerna. I motion 1525 och i motionen 1531 aktualiserasmålsättningen arbete ät alla, oavsett kön. Enligt den sistnämnda motionen bördenna målsättning beaktas när riktlinjer för nästa långtidsplanering ochregionalpolitiska planering utformas. Utskottet understryker att full sysselsättning är ett avhuvudmålen för den ekonomiska politiken. Att detta mål är svårt att nä - ävenunder en högkonjunktur - har lärt oss. Vissa grupper har ändåsvårt att fä arbete. Bland dem är kvinnorna en betydande del. Därför mästeåtgärder till för att skapa fler arbetstillfällen. Vi pekar i det sammanhangetpå de förslag som återfinns i propositionen 165 är 1973, vilka förslag beräknasge åtskilliga sysselsättningstillfällen. Även de förslag som jämställdhetsdelegationen lagt framavses få sådana verkningar. Beträffande riktlinjerna för Länsplanering 1974 äratt säga att enligt meddelade anvisningar bl, a, möjligheterna för kvinnor attfä sysselsättning skall uppmärksammas. Utskottet anser sig därmed ha besvarat de aktuellamotionsyrkandena och anser att det därför icke finns anledning till ytterligareinitiativ frän , I vpk-motionen föresläs vidare att som arbetslösa skallregistreras hemarbetande kvinnor utan barn under 16 är samt att arbetslöshetsunderstödskall utges åt kvinnor vid brist pä barnstugeplatser. Man anför som motiv förförslagen att de här kvinnorna annars Inte kommer med iarbetslöshetsstatistiken. Skall en statistik över arbetssökande ha något värde, bör enligt utskottetsmening de som återfinns där ha uttalat en vilja om att fä ett arbete. Vid en sädanautomatisk registrering som motionärerna talar om, skulle man fä ett mycketosäkert underlag. För övrigt kan det erinras om att i registreras personersom inte sökt arbete men som skulle göra det om lämpligt arbete fanns päbostadsorten. Att bristen pä barntUlsyn är ett svårt problem är vi välalla överens om. Utbyggnaden har dock gått allt snabbare och den ytterligaresatsningen på det här området, som bör bli följden av förslagen i proposition165, bör bidra till att situationen väsentligt förbättras. Utskottet anser attlösningen pä problemet endast ligger i en fortsatt utbyggnad av kommunernasbarnomsorg, och avstyrker därför de i detta sammanhang aktuellamotionsyrkandena. Ja, sä är det då reservationen av folkpartiledamöterna iutskottet! Den rör det gamla bekanta förslaget om lagstiftning motkönsdiskriminering. Vi behandlade det senast och det går välknappast att tillföra den debatten något nytt. Utskottet uttalade då "attlagstiftning i arbetsmarknadsfrågor skall tillgripas endast i den män probleminte kan lösas avtalsvägen eller eljest särskilda skäl kan åberopas". Viansåg inte då att det fanns tillräckliga skäl att gå ifrån denna princip, ochvi anser det inte heller . Visst kan man väl därigenom komma ät öppen diskriminering,t, ex, i platsannonser, men den dolda diskrimineringen blir fortfarandeoåtkom-hg. Ganska väsentligt i sammanhanget tycker jag det är att parterna påarbetsmarknaden inte aktualiserat frågan. Med hänvisning till detta och tilltidigare diskussioner i den här frågan avstyrker utskottet motionerna 850 och1542, Jag ber härmed att få yrka bifall tillutskottets hemställan på samtiiga punkter. Jämställdhet mellan män och kvinnor HerrSVENSSON i (vpk) kort genmäle: tycker att det vi säger fränvpk-häU inte har så mycket med det här problemet att göra. Det är ett typisktuttalande, för det speglar just hur olika syn vi har här. Ni pä ert håll har enså oerhört begränsad syn. Ni vill över huvud taget inte att skallspela en aktiv och pådrivande roll i denna fräga. Ni har i grund och botten enkonservativ inställning, som bl, a, tar sig uttryck i att ni hänfördiskrimineringen tUl enskilda människors attityder och inte kopplar den tilldet sociala och ekonomiska systemet över huvud taget. Jag skulle vilja fräga : Är det verkligen såatt jämställdhetsdelegationen som arbetar med denna problematik - har sammautgångspunkt som här hade? Har den samma Ulusionära och blåögdasyn på kvinnodiskrimineringen och hänför den till individuella attityder ochtill en allmän kvardröjande konservatism? Dä har denna delegation mycket dåligförståelsegmnd för att arbeta med denna problematik. Jag hoppas att det dessbättre inte förhåller sig på det sättet, utan att delegationen tvärtom ärbetydligt mera avancerad och allsidig än utskottet, Vpk-reservationerna om arbetslöshet och om registreringkommer att ytterligare beröras av , Låt mig bara säga att fruLudvigsson 3 protokoU 1973. Jämställdhet mellan män och kvinnor egentligenger en sorts hberal syn till känna när hon säger att man som arbetslösa endastskall registrera dem som aktivt vUl gå och anmäla sig som sådana. Men däförsvinner alla de kvinnor som just genom att de är diskriminerade på grundav brist på utbildning, kanske brist på förståelse i hemmet och så vidare inte kan frigöra sig ekonomiskt. Dä missar man just denna kategori, och denkategorin mäste spela en stor roll i framtidens sysselsättningsplanering - omman nu har ett 1020-årsperspektiv i den här frågan. Det hade jag hoppats attde socialdemokratiska kvinnorna skulle ha, för deras kongresser brukar utstötamycket käcka trumpetstötar både i familjerättsliga och andra frågor som rörkvinnornas situation. Men här i böjer sig alla för den konservativapartidisciplinen, antingen den nu dikteras av statsrådet eller av nägotannat statsråd som är rädd för att diskutera de explosiva frågorna. () kort genmäle: Jag vet inte om i Malmölyssnade till vad jag sade i mitt anförande. Jag sade inte att man kan lösadessa frågor enbart genom att bryta ned attityder. Jag sade att det också skalltill konkreta åtgärder. Vi i utskottsmajoriteten tycker att ett sätt att kommatill rätta med problemen är att arbeta genom den jämställdhetsdelegation somhar tiUsatts, Jag vet inte om i har läst direktiven tilldelegationen. Om har gjort det, läs dem i så fall en gäng tilloch fundera över vad de innebär. Jag skall inte i detta sammanhang ta upp någon diskussionmed i om de socialdemokratiska kvinnornas jämlikhetsprogram.Jag tycker att vi skall hålla oss till de frågor som aktuahseras iutskottsbetänkandet. i (vpk) kort genmäle: Man kan inte fränkänna de socialdemokratiskakvinnornas syn i de här frågorna ett visst samband med det vi i dagdkskuterar. Jag är inte i och för sig oroad överdirektiv som har getts delegationen och som jag noga har läst, och jag harvisst lyssnat till vad säger och de nyanseringar hon försöktgöra. Men jag är oroad över vad som stär i utskottets betänkande ett sätt atttolka diskrimineringsfrågans yttersta orsak och sammanhang. Problemet ärkomplicerat, och det bottnar ytterst i de enskilda människornas instäUning, Detbottnar i ett socialt sammanhang, som bl, a, har med det ekonomiska och socialasystemet att göra. Det jag är oroad över är alltså att harskrivit under en sådan formulering. Man behöver nämligen inte vara marxist föratt begripa att frågan om kvinnodiskrimineringen i högsta grad hänger sammanmed den ekonomiska och sociala strukturen och det borde väl även ettinrikesutskott kunna förmå sig att inse och ge uttryck för i sinaformuleringar. Vi har under ett oändligt antal år talat omlika villkor för män och kvinnor, och vi har naturligtvis också handlat i viss utsträckning.Vi har ändrat lagar för att åstadkomma jämställdhet, men vi vet att det även ilagarna finns stora skUlnader kvar. Flickor och pojkar har samma möjligheter tiUutbildning. Ändå väljer ungdomarna utbildningslinjer på sä sätt att vi fär istort sett en manlig och en kvinnlig arbetsmarknad med åtföljande ojämnainkomster trots att vi här i landet har lika lön på papperet. Vad beror då detta på? Jo, vi sitter ju fast i etttraditionellt könsrollstänkande genom uppfostran, genom de barnböcker vi harläst när vi var små, genom litteratur som vi läste i skolan och genomveckopressen, som många läser. Trots lika ansvar i arbetet och i hemmet finnsändå längst inne i värt medvetande kvar den traditionella yrkesuppdelningen attdet är far som skall försörja familjen och skaffa pengar och att det är mor somskall ha det dagliga ansvaret för barnens vård och fostran. Det mäste vara detta traditionella mönster som ligger ibotten när även stiftar lagar som ger så ojämna villkor för män ochkvinnor som t, ex, när det gäller efterlevandeskyddet: vi har änkepension meninte änklingspension. Men när nu trots allt flera kvinnor söker sig ut påarbetsmarknaden kvarstår ändå huvudansvaret för hem och barn, som ofta läggs påkvinnan. Det för med sig alltför stor arbetsbörda och alltför stort ansvar förkvinnan att ha ansvaret för både jobbet och hemmet. Det gamla försörjarbegreppet medför också att kvinnan oftabetraktas som en arbetskraftsreserv, som kan utnyttjas när det är brist päarbetskraft. Men när det är dåligt om arbete känner kvinnan det som om honskulle ta jobbet från männen och de unga pojkarna. Det är ett flertal kvinnorsom jag har hört uttrycka sig pä det sättet. Vi borde i stället ha uppfattningen att alla, såväl mänsom kvinnor, skall ha en självklar rätt till arbete. Man får också en stark känsla av att samhället inteintresserar sig för att ta reda på vilka önskemål om arbete kvinnorna har. Vivet alla att det finns en stor dold arbetslöshet, främst bland kvinnorna, menvi bryr oss inte ens om att ta reda på vad dessa kvinnor önskar; de känner sigsä trängda i sin svära situation att de inte söker något arbete. Detta kan haflera skäl: det kan bero på bristande utbildning, de kan bo på en ort där detinte finns några arbetstillfällen osv. Många kvinnor mäste också avstå från att söka arbeteutanför hemmet på grund av att samhället inte har klarat upp problemet medbarntillsynen. Detta är ett stort samhällsansvar, och samhället mäste försökalösa det problemet till . Det är otillständigt mot kvinnorna, ochdet är otillständigt gentemot familjerna, att vi t, ex, ändrar skattelagstiftningenoch inför särbeskattning men sedan inte följer upp beslutet med samhällsservicei form av en fullt utbyggd barntillsyn. Även goda kommunikationer behövs föratt man skall kunna fullgöra sitt arbete. Båda makarna är enligt lag skyldiga att bidra tillfamiljens försörjning. Det är hög tid att vi när en sådan frihet ochobjektivitet i vårt synsätt att vi uppfattar det som naturligt att kvinnan likaväl som mannen bidrar med inkomst av förvärvsarbete och att mannen lika väl somkvinnan hjälper till med vård av barnen och skötsel av hushållet. Jämställdhet mellan män och kvinnor Jämställdhet mellan män och kvinnor vi ifrånden gamla inställningen att kvinnan pä arbetsmarknaden betraktas som enreservarbetskraft. Kvinnornas arbetsmarknad är ofta härd och fögastimulerande, med låga löner och dåliga befordringsmöjligheter. Därtill kommervetskapen om att de blir värderade efter normer som gäller för en godtyckligtvald grupp kvinnor med sämre villkor än för en lika godtyckligt vald grupp män normer som grundar sig på att kvinnornas arbetsuppgifter i hemmen är dåligtvärderade i ekonomiskt avseende. När kvinnorna flyttar ut i samhällslivet blirde fortfarande värderade pä samma sätt enligt normer som utgår frän att det ärkvinnorna som ensidigt bör ta ansvaret för skötseln av hem och barn. Därigenomhar kvinnorna getts sämre förvärvsförutsättningar än männen. Indelningen efter kön pä det sättet är alldeles orimlig!Varför skall kvinnorna få stå tillbaka vid befordran och extra engagemang?Varför är det självklart att just kvinnorna skall ta ledigt när barnen bhrsjuka eller att just de skall sluta arbeta när barntillsynen inte kan ordnas?Varför fortsätter famUjerna i stort sett att fungera traditionellt med enamaken - fadern förvärvsarbetande och andra maken modern - förvärvsarbetandei den utsträckning och med de engagemang i yrkesutbildning och fortbildning somhem och familj medger? När vi resonerar om detta är vi väl egentligen överens omatt det inte skall fortsätta så här vare sig för människornas eller församhällets skull. Samhället behöver kvinnornas resurser fullt ut. Det är intesä att de tekniska yrkena är bäst lämpade för män därför att det oftast är mänsom utbildar sig för dem. Inte heller har vårdyrkena lyckats dra till sig debästa vårdarna bara för att det är kvinnor som utbildar sig på det området ochsöker sig dit, eftersom vi av tradition anser att det är kvinnliga yrken.Nuvarande skillnader I yrkesfördelning mellan män och kvinnor grundar sig intepä nägra motsvarande olikheter i fräga om begåvning och anlag. Här ärförhållandena sädana att vi måste se det som en gemensam angelägenhet att sökarätta till dem. Inom regeringen har tillsatts en delegatlon förjämställdhetsfrågorna, och det tycker jag i och för sig är bra. Jag är heltövertygad om att man har en stark vilja att arbeta fram goda förslag. Men jagär helt ur stånd att förstå att de.ssa, som jag ser det, gemensamma problem sommåste lösas skall kunna lösas bäst bara för att alla utredarna tillhör ett ochsamma parti. Här behöver ohka synpunkter komma fram för att vi skall kunna taytterligare steg i rätt riktning. talade om allt vad denna delegation hållerpå med och vad den skall göra, och på samma gäng sade hon att vi har väldigtlång väg att gå innan vi har nått de mål som vi innerst inne är överens om. Jagskulle vilja be förklara varför det skulle vara sä fördelaktigtatt detta arbete bedrivs av en grupp människor som tillhör ett och samma parti. Jag understryker än en gäng att det är utomordentligtviktigt att vi kommer någonstans. Det är viktigt inte bara för kvinnornasskull, det är precis Uka viktigt för männen. Jag ansluter mig helt till de synpunkter somfinns i reservationen I och ber att få yrka bifall till den. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Med hänsyn till vad som sagts tidigare, bl,a, av , skall jag koncentrera mig på frågan om lagstiftning motkönsdiskriminering, som behandlas i reservationen 5, För säkerhets skull berjag att fä yrka bifall till den , 1 utskottets betänkande påpekas att frågan har diskuteratstidigare. har fört fram förslag om lagstiftning motkönsdiskriminering bäde 1970, 1971 och 1972, och utskottet hänvisar i stortsett tiU sina tidigare synpunkter. Man säger att lagstiftning iarbetsmarknadsfrågor skall tUlgripas bara "i den mån problemen inte kanlösas avtalsvägen eller eljest särskilda skäl kan åberopas". Man erinrarockså om att parterna på arbetsmarknaden inte har tagit upp frågan omlagstiftning. Det första skälet är inte tillämpligt. Det är uppenbartatt problemen med könsdiskriminering i arbetslivet inte har kunnat lösasavtalsvägen, framför allt inte diskriminering vid anställning och befordran. Ifrågan om lönesättningen har man kommit en bit på väg, men också där är detstora svårigheter att få teorin om jämlikheten att fungera i praktiken. Menframför allt när det gäller individuella fall av anställning och befordran harman uppenbarligen inte lyckats lösa frågorna avtalsvägen. Att parterna på arbetsmarknaden inte vill ta itu med dettaordentligt eller alternativt mte -vill begära lagstiftning är ett utslag av attmanssamhället fortfarande fungerar även inom dessa parter själva, aUtså både pådet fackliga hållet och hos arbetsgivarna. Så det är inte något argument mot enlagstiftning, utan borde det vara ett argument för riksdag och regeringatt här ta ställning för ingripande på arbetsmarknaden. Regeringen har ju päsenare år inte varit främmande för att ingripa med lagstiftningsåtgärder påarbetsmarknaden tUl den enskildes skydd. Det var visserligen som den förstafolkpartimotionen om ett lagstadgat uppsägningsskydd väcktes, och man kan sägaatt det tog innan socialdemokraterna accepterade det liberalaförslaget. Men det har man ändå gjort pä senare år, och vi får nu enlagstiftning som skyddar mot obefogad uppsägning, alltså ett skydd föranställningstryggheten. Varför skulle man inte då också kunna acceptera helstlitet snabbare - vårt förslag om lagligt skydd mot diskriminering, om lagligtskydd för att bli behandlad som individ med sina personliga färdigheter,kunskaper och erfarenheter när man söker jobb, vare sig man är man eller kvinnaoch oavsett vilken ras eller etnisk grupp man tillhör?