prot · FW09129 · 1973-12-31 00:00:00 — I den vpk-motion, nr 1080, som behandlas ijustitieutskottets betänkande, yrkas att aUa parter och deras ombud vid mål isvenska domstolar, utan särskild hemstäUan eUer kostnad för mottagarna, fråndomstolarna erhåller var sitt exemplar av följande handlingar i kopior:kallelse till förhandling, protokoU från förhandling, dom och vadeinlagor; samtatt tiden för överklagande av dom räknas frän den tidpunkt då berörd part,genom skriftlig delgivning av domen med rekommenderad postförsändelse, rimhgenbort ha tagit del av domens innehåU. Det kan kanske förefalla som om dessa krav inte vore såväsentliga och att ett genomförande som utskottet framhåUer skuUe förorsakaökade kostnader för statsverket och merarbete för domstolarna. För att förklaravarför motionen har kommit tiU måste jag gå in på ett enskilt fall, dock utanatt nämna några namn. Det gäUer en bekant rättegång i . Det var enfri rättegång som gällde fosterskador genom ett läkemedel. Tvistemålet löstesgenom förlikning, och resultatet meddelades genom en domshandling fråndomstolen. Rättegången var fri, och i sådana sammanhang äger parten rätt attutan särskUd kostnad utfå domen. I målet företräddes den ena parten det rörde sig ommånga personer av ett ombud, vUket väl är det vanligaste vid en rättegång.Enligt den ordning som gäller lämnades handlingarna till ombudet i detta fallen advokat. Det var sedan hans uppgift att distribuera dessa domskopior tUl deberörda. Domstolens utslag hade stor betydelse för de barn som berördes av det. Ombudet fick enligt uppgift ut 91 kopior från domstolen.Men det har sedan visat sig och det lär vara sä än - att parten i måletfick aldrig del av domen. Man fick således aldrig de här handhngarna, utan destannade hos ombudet i stället. Innan jag skrev motionen hade jag genom riksdagensupplysningstjänst lyckats få en avskrift av handlingen. Den är rätt omfattande,och läser man igenom den förstår man också varför inte den egentliga parten imålet fick handhngarna. Innehållet i avskriften är nämligen inte specielltsmickrande för den som var företrädare för parten, och det är väl en avorsakerna tiU att handlingarna inte har kommit den rUctiga parten tiU händagenom ombudet. Det här anser vi motionärer vara en viktigrättssäkerhetsfråga, och vi har stäUt de generella krav som finns i motionenför att det skall kunna garanteras att sådana här saker inte upprepas.Utskottet kommenterar ju motionskraven och menar att om dessa krav tillgodosågsskulle det komma att förorsaka statsverket betydande kostnader och domstolarna Men det kan ifrågasättas, med tanke på den moderna teknik som finnsför att utföra kopiering, om det egentligen blir sä mycket merarbete. Omdomarna tiUhandahåUs fritt kommer man ju också ifrån debiteringskostnadema.Liknande synpunkter har framförts av , som menar att det inte allsär säkert att det blir så stora extrakostnader om förslaget bifaUes. I motionen yrkas också på att kallelse tilldomstolsförhandling, vadeinlagor osv. aUtid skaU tiUstäUas parten. Det har jufaktiskt hänt -speciellt då förhållandena mellan ombudet och den part som hanföreträder inte är särskUt bra, eller då de geografiskt bor ganska längt frånvarandra osv. att den egenthga parten i målet i många faU inte vet vad somhänt i hans ärende i domstol. Utskottet säger att sä här får det inte vara. Ombudet ärskyldig att hålla sin klient underrättad, och det är som ärdisciplinär myndighet så att säga och skaU se tiU att aUa ombud som äradvokater verkligen sköter dessa saker. Men i det aktuella fall som jag nämnt,vUket berörde väldigt mänga människor, fungerade inte detta. Det lär också ha hänt att sådana som drivitfamUjerättsliga tvistemål inte har vetat om när deras skilsmässa gått iverkstäUighet och hurudan deras situation har varit. Ett annat yrkande som tas upp i motionen är möjlighetenatt kunna överklaga en dom. För att kunna göra det måste man inom bestämdtid efter det att domen är avkunnad ha tagit del av den och ha möjlighet attskriva en vadeinlaga och överklaga. Har man inte fått del av domen i rätt tidsaknar man ju denna möjlighet. Därför menar vi att man borde börja räknaöverklagningstiden från den tidpunkt då parten verkhgen har fått ta del avdomen eller från den tidpunkt då han rimligen borde ha kunnat ta del av den, omden skickats med post, och icke från den tidpunkt då domen avkunnades. DetförhäUandet att detta khckar kan i vissa faU leda tUl rättsförlust för parten,och det har vi velat förhindra genom vårt yrkande. Vidare menar vi att domar av mer allmänt intresse bordepubliceras i lämplig form och att de borde tUlhandahäUas i kopia pä allmäntbibliotek, så att allmänheten där kan ta del av dem. Utskottet anser att nian ibetydande utsträckning kan göra det , eftersom domstolshandhngarna äroffentliga och viktigare domar av mera allmänt intresse trycks i tidskriftersom finns tiUgängUga på större bibhotek. I det fall som jag här utgått ifrånhar det emellertid inte fungerat på det sätt som utskottet tänkt sig. Om detdäremot infördes en sådan ordning som motionären har föreslagit skuUemedborgarnas möjligheter att ta del av domar som berör dem själva ökabetydligt. De skäl som utskottet har anfört för sitt avstyrkande avmotionerna anser vi inte hållbara. Särskilt anmärkningsvärt tycker jag det ärnär utskottet säger, att om den verkliga parten som aUtså företräds av ettombud fick ta del av handhngarna skuUe han själv kunna börja agera ochdärigenom störa processen. Det tycker jag är märkligt. Tvärtom är det välmycket viktigt att den verkhga parten får ta del av allt som händer. Och om hanfinner att ombudet i domstolen t. ex. i det aktuella fall som jag har utgåttifrån - inte företräder honom på ett sätt Tillhandahållande av dom utan kostnad, m. m. Tillhandahållande av dom utan kostnad, m. m. som hansjälv finner tiUfredsstäUande, så bör han väl ha möjligheter att agera ochskaffa sig ett nytt ombud! Med hänsyn tUl kammarens tid skall jag nuinte göra denna utläggning vidlyftigare utan ber helt kort att få yrka bifalltill den vid justitieutskottets betänkande nr 33 fogade reservationen av herrLövenborg. Först viU jag säga till attutskottet har bedömt frågan om en bättre information från domstolen om vad somhänder i ett mål som angelägen, och jag undrar om inte den som läser utskottetsbetänkande också fär det intrycket. För det första säger utskottet att fråganär betydelsefuU, inte minst från rättssäkerhetssynpunkt. För det andra visarväl utskottets handläggning av ärendet att vi har fäst stort avseende vid demotioner vi behandlat, dels därigenom att vi har skickat ut motionerna på enganska omfattande remiss, dels därför att utskottet har behandlat ärendet påinte mindre än 28 sidor - om vi nu skall diskutera antalet trycksidor i sådanahär sammanhang. Vi har sagt oss att det problem som tas upp i motionernatill mycket stor del får tillskrivas den omständigheten att relationerna mellanett ombud och hans part kanske inte är vad de borde vara. Vi viU frånutskottets sida inte påstå att detta skulle vara vanligt förekommande, mensjälvklart är att det kan finnas fall där kommunikationerna mellan ett ombudoch en part inte fungerar som de skall. Normalt får självfallet en part genomsitt ombud aU den information som är aktuell och som han skaU ha. Det måstevara huvudregeln. Så fungerar det också i det alldeles övervägande antalet faU.Den uppfattningen har jag. Och vi har sagt att de brister som till äventyrs kanfinnas där bör kunna rättas till genom . I varje faU är detinte en fråga som man kan komma tUl rätta med lagstiftningsvägen. Som förmodligen uppmärksammat har videssutom i utskottet angivit vissa praktiska exempel på åtgärder som man utanstörre olägenheter borde kunna vidta för att öka informationen tiU parterna. Jag viU erinra om att vi har sagt att borde kunnautarbeta formulär för domstolarna så att de pä ett enkelt sätt kan ge parternainformation om rättens avgörande och kanske i ett vanligt brev tillställa part,vars personliga närvaro inte påkallas, en kopia av kaUelsen tiU en förhandling.Vi menar över huvud taget att har en viktig funktion att fyUa när det gäUeratt underlätta för domstolarna att på ett enkelt och smidigt sätt ge deninformation man rimligen kan begära. Jag vUl gärna passa på tUlfället att säga att tidigarevarit ganska lyhörd för de synpunkter som utskottet har framfört. Det finnsdärför all anledning att tro att man även i detta hänseende skall ta vårasynpunkter och förslag ad notam. Jag viU också erinra om att en särskUd sakkunnig förnärvarande företar en översyn av delgivningsbestämmelserna. Det kan då vara anledningatt awakta också de förslagen. Jag skall inte gå in på de olika delfrågorna, men jag villtill säga att jag faktiskt inte uppfattat skillnaderna mellan utskottetsmycket positiva skrivning med anledning av motionerna och den reservation somär fogad tiU betänkandet som så väsentliga. Den enda skiUnaden är såvitt jagkan se att reservationen inte alls har beaktat kostnadsaspekterna imotionärernas förslag. har i ett yttrande uttalat att en skyldighet fördomstol att alltid tillstäUa både parterna och deras ombud domar och protokollför staten skulle innebära ett ärligt inkomstbortfall som kanuppskattas tUl , och dä är de övriga omkostnaderna i dettasammanhang inte inräknade. har här särskUt nämnt ett mål,nämligen om jag förstår det rätt nevrosedynmålet. Skälet tUl att domen i detfallet inte tUlställdes partema var enhgt att den skulle hainnehållit omdömen om ombudet som inte var aUtför smickrande. Att medutgångspunkt i en sä extraordinär situation införa generella regler som skulledra så stora kostnader för statsverket och som skulle vålla ganska onödigomgång för domstolarna tycker jag är att överdriva. Jag viU, herr talman, ändåunderstryka att vi betraktar det som ett rättssäkerhetsintresse att parternafår all den information man rimligen kan begära, men den måste i första handsjälvfallet ges via ombuden; det är viktigt att relationerna mellan ombudet ochparten är goda. Jag ber med detta, herr talman, att få yrka bifaU tiUutskottets hemställan. Tillhandahällande av dom utan kostnad, m. m. (vpk): Jag skaU inte tiUägga särskUt mycket. Jagöverlät åt utskottets ordförande, , att nämna att utskottet hadevarit positivt i sin skrivning det har jag också noterat. Genom den motionsom jag försvarar och den motion som väckts av m. fl. - nr 263 harfrågan såvitt jag förstår faUit framåt. Just detta problem har därigenomuppmärksammats i riksdagssammanhang och säkerligen också av SverigesAdvokatsamfund, som har att öva tiUsyn över dessa ting. Men med hänsyn till vadjag har sagt vidhåller jag givetvis mitt yrkande om bifall tiUreservationen. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs pä bifall tiUdels utskottets hemstäUan, dels reservationen av , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition; Den som viU att kammaren bifaller justitieutskottets hemstäUan i betänkandetnr 33 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av herrLövenborg. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Införande av strikt skadeståndsansvar för arbetsgivare m.m. rösträkningverkställdes votering med ömröstningsapparat. Denna omröstning gav följanderesultat: § 35 Införande av strikt skadeståndsansvar förarbetsgivare m. m. Föredrogs lagutskottets betänkandenr 24 i anledning av motioner om införande av strikt skadeståndsansvar förarbetsgivare m. m. I detta betänkande behandlades motionerna 1973:1091av herrar i (s) och i (s) samt 1973:1097av i m. fl. (vpk) vari hemställts att riksdagenuttalade sig för en förändring av skadeståndslagen innebärande 1. attett strikt arbetsgivaransvar infördes, 2. attansvarighetsförsäkring blev obligatorisk för arbetsgivare, 3. att bevisbördanvid inträffade olycksfall därvid vändes, sä att skyldighet ålåg arbetsgivarenatt bevisa sig vara fri från ansvar för olycksfallen i fråga. Utskottet hemställde att skulle 1. avslå motionen 1973:1091, 2. avslå motionen 1973:1097. Reservation hade avgivits av herrIsraelsson (vpk) som ansett att utskottet under 2 bort hemställa, att med bifall tillmotionen 1973:1097 hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om förslag till lagändringarav sådan innebörd (1) att ett strikt arbetsgivaransvar infördes, (2) attansvarighetsförsäkring blev obligatorisk för arbetsgivare samt (3) att bevisbördanvid inträffade olycksfall vändes, så att skyldighet ålåg arbetsgivaren attbevisa sig vara fri från ansvar för olycksfallen i fråga. HerrOLSSON i (vpk); Förta året antog en ny skadeståndslag.I anledning av propositionen därom hade jag och nägra medmotionärer framställtförslag om ändrade lagar beträffande arbetsgivarnas skadeståndsansvar gentemotarbetare som skadas på arbetsplatsen. Vidare föreslog vi attansvarsförsäkringen skulle vara obligatorisk för den som har anställda och attbevisbördan skulle vändas, så att det - i motsats till nu gällande bestämmelse skulle åligga arbetsgivaren att visa sig fri frän ansvar för inträffadeolycksfall. Inget av dessa för lönearbetarna sä viktiga krav blev tUlgodosett.Bara på en punkt blev det ett visst gehör, nämhgen i fråga om obligatoriskansvarsförsäkring, där utskottet ansåg att det vore angelägetatt undersöka frekvensen av frivilliga försäkringar och om många blev utanskadestånd på grund av uteblivet försäkringsskydd. Om så var fallet menade manatt frågan skulle tas upp på nytt. Då det enligt vår mening finns så avgörande brister ilagstiftningen har vi återkommit till årets riksdag med samma krav som förraåret. ÅrUgen inträffar hundratusentals arbetsolycksfall; 2 000skadas så allvarhgt att de fär bestående men och ca 300 dödas. Vidare inträffar2 000 erkända yrkessjukdomsfall, och dessutom bryts ett oräknat antal människorner genom hårda arbetsförhäUanden utan att det officieUt betraktas somskadefall. Allt detta inträffar utan att det ges ett utrymme i dagspressenmotsvarande vad som skrevs under Norrmalmstorgs-dramat. Vad händer då med alla dessa skadade? Hur klarar de sig ekonomiskt?Samhällets vanliga försäkringar träder självfallet in, i dessa faU yrkesskadeförsäkringen,men den ger inte ersättning motsvarande fuU lön. Detta innebär att många blirekonomiskt ruinerade. De tvingas kanske att sälja sina hus eller annan egendomsom de har slitit ihop till. Varför förvägrar man lönearbetarna den trygghetsom det skulle innebära att få full ersättning för arbetsolycksfaU? Deförsörjer sig ju på att sälja den enda vara de har, nämligen sin egenarbetskraft. Deras brott består i att de har befunnit sig på arbetsplatsen. Jagtycker att det är horribelt att tala om eget väUande eller medvåUande när detgäller arbetsolyckor. Arbetama är ju inte på arbetsplatsema för att det roardem utan för sin försörjning och för att samhället skall fungera. Företagamabedriver sin verksamhet för att få profit på arbetarnas slit. Det framstår däsom motbjudande att den ena parten skaU få håva hem profiten på den arbetandeså länge det går bra, men när en olycka inträffar får den drabbade och samhälletta stöten. Visserligen går vissa avgifter direkt till yrkesskadeförsäkringen,men ersättningen därifrån motsvarar inte de reella kostnaderna. Hur som helstförsätts den skadade ekonomiskt i ett väsentligt försämrat läge. Om man påståratt den skadade själv har våUat olyckan, så påstår man strängt taget att han ärsjälvstympare. För det är väl ingen som på allvar tror att vana yrkesmän medfamilj att försörja avsiktligt t. ex. sågar sig i armar eller ben. Men sädan ärkonsekvensen av den nuvarande lagstiftningen i de fall där den skadade intetiUdöms nåjgon skadeersättning. Jag skall med några exempel belysa hur detgär för arbetare som skadat sig på arbetsplatsen. Jag citerar en artikel itidningen från angående ett fall som borde vara känt,inte minst för landets statsminister; "kommer kronofogdentUl . BertU, , är sjukskriven sedan den T dåhan föU ner från en stege och skadade sig allvarligt. har han och hustrunMargit levt på i sjukpenning. Det räcker tiU mat och husrammen inte till den skatteskuld som hade dragit på sig innan olyckaninträffade. - Det är hemskt med det här ovanpå allt annat elände, sägerMargit bittert. Nästan exakt tvä är efter den hemska olyckan kom brevetfrån kronofogdemyndigheten i . Införande av strikt skades tåndsan svar för arbetsgivarem. Införande av strikt skadeståndsansvar för arbetsgivare m.m. besök föratt titta efter om det finns något att mäta ut hemma hos famUjen . BertU blev riksbekant när han för en månadsedan i KväUsöppet bad titta närmare på hans fall. BertU som ärrörläggare, föU ner från en stege och fick svära skador bl. a. i huvudet. Efteren lång sjukhusvistelse fick han komma hem. - efter olyckan gårhan fortfarande sjukskriven. Trots stöd bl. a. av harBertil inte fått ut ett öre i skadeersättning. I den här typen avolyckor åligger det aUtid den som har skadats att bevisa att arbetsgivaren äransvarig. Det har BertU inte lyckats med . De som BertU är skyldig skattemyndigheternaär en restskatt som han skulle ha betalat 1971. Det värdet året somBertil råkade ut för olyckan, och de undanlagda pengarna fick istället gå tUl mat. KvP har frågat kronoassistent I. , som har handom ärendet, om det inte går att vänta med utmätningen? Vi har fått ärendet för att se om det finns nägonsäkerhet för den fordran som skattemyndigheterna har. Vi gör bara ett besök hos famUjen Augiistsson och ser om det finns nägot som vi kan utmäta. Att man är sjuk behöver inte påverka betalningsförmågan. Den olycksdrabbade familjen har med andra ordsmå möjligheter att undvika ett besök av kronofogden. Men hur stor är chansenatt få ersättning av försäkringsbolaget? , ombudsman i ; Vi har förhandlat med försäkringsbolaget under läng tidmen ännu har inget hänt. När träffade för en månadsedan, lovade statsministem att undersöka frågan. har varit i kontakt med'' i men ännu har inte famUjen fått någotbesked." Detta är bara ett av aUa hundratusentals faU som inträffatunder årens lopp. Jag har personligen tagit aktiv del i åtskUhgaskadeståndsärenden under mina år på byggarbetsplatserna. Vissa har gettutdelning i form av fullt skadestånd, men det har alltid varit svårt att bevisaarbetsgivarens skuld. Den måste nämligen basera sig på direkt försummelse avnågon arbetsledare. Det säger sig självt att det är svårt att fähändelseförloppet riktigt relaterat från den utpekade arbetsledaren, eftersomdet ju innebär en självanklagelse och utgifter för företaget om den förolyckadetilldöms ersättning. skaU väl sägas att en viss förbättring inträtt efterförra årets riksdagsbeslut innebärande s. k. principalansvar, dvs. att deträcker om någon av företaget anstäUd orsakat olyckan genom försummelse. Trotsdetta får de allra flesta arbetsolycksfallen beteckningen "ren olyckshändelse". Förutom de fall jag konfronterats med när minaarbetskamrater förolyckats, av vilka flera nu lever i små omständigheterhknande det relaterade fallet, har jag genom min aktivitet i idenna fråga fått ta del av en del för mig förskräckande faU. rörmokare,här av mig kaUad A. Fallet är så upprörande att jag känner lust att citera allahandhngar i ärendet, men det skulle ta åtskilliga timmar eftersom pappersbuntenär en tum tjock, och jag skaU inte trötta kammarens ledamöter med det. Jagnöjer mig med att citera yrkesinspektionens första rapport direkt efterolyckshändelsen. "Vid ett husbygge föU rörmontör nedför en trappa,varvid han erhöll svåra skallskador. A skulle gå ner tiU rörfirmans verkstadsom var belägen i källarplanet. Han kom därvid in i en del av källaren som varmörklagd, hittade en trappa och gick uppför den. När han kom upp fann han vägenspärrad av en stäUning och skulle vända. Han grep efter skyddsräcket, men dåsådant saknades förlorade han balansen och föU ner en våning. Anvisningarlämnades tiU platschefen att montera skyddsräcke i trappan." Rörmontören skadades så svårt i huvudet att förutom vissinvahditet även andra svårigheter uppstod för honom att kunna föra egen talan iskadeståndsfrägan. Vid efterkommande förhandlingar hävdade arbetsgivarpartenatt rörmontören skulle valt en annan väg och att arbetsgivaren alltså integjort sig skyldig till försummelse. Mannen fick sä småningom 50 procentslivränta genom , men han kunde inte få något arbete utanhar varit arbetslös med Uvräntan som enda utkomst. Hadeskadeständsskyldighet dömts ut hade han fått en full byggnadsarbetarlön. Dettog av ovisshet och fullkomhgt armod innan han tilldömdes 50 procentsskadeståndsersättning! Det finns också andra aspekter pä införandetav ett objektivt arbetsgivaransvar. Trygghet för arbetama ger större socialrättvisa, eftersom människor i produktion löper större risk än t. ex.tjänstemän och poliser att skadas. Om företagen tvingades att stå för dekostnader som olycksfallen orsakar, skulle arbetarskyddet väsent-Ugtförbättras. Den cyniska arbetsköparinställningen att arbetarskydd måste lönasig skulle leda tiU en avsevärt höjd ambition på skyddssidan, eftersom man dåinte bara måste ta hänsyn till utebliven profit och vissa andra fasta socialakostnader, som man tvingas betala efter inträffad skada, utan även måsteräkna med den skadades fulla lön. En annan svaghet i nuvarande lagstiftning är att det intefinns nägon bestämmelse om obhgatorisk ansvarighetsförsäkring för företagare. Istället finns det märkligt nog en bestämmelse i skadeståndslagen som säger attdärest en företagare inte tecknat ansvarighetsförsäkring men blir ådömdskadeståndsansvar, kan detsamma jämkas om företagaren inte har tiUräckligaekonomiska resurser. Detta är ju horribelt, och var och en borde väl inse attett obligatorium, förutom trygghet för arbetarna, även vore ett skydd förmindre företag. Talet om att en tvingande lag på detta område - dettaframfördes i förra årets skadeståndsdebatt bl. a. av justitieminister skulle innebära en avsevärd byråkrati på grund av de kontrollåtgärder somskulle erfordras måste avfärdas som rent nonsens. Det finns oerhört många andrabestämmelser och detaljregleringar som tycks fungera. Inte talar någon på fulltallvar om ökad byråkrati när man inför ATP-, sjukförsäkrings-,folkpensionsavgifter m. m. eller framställer den behöv- Införande av strikt skadeståndsansvar för arbetsgivare m.m. Införande av strikt skadeståndsansvar för arbetsgivare m.m. hgaadministrationen som ett hinder för att genomföra reformer. Vid förra årets debatt om den nya skadeståndslagenanfördes att det stod öppet för löntagarorganisationerna att förhandlingsvägenskaffa försäkringsförmåner motsvarande full ersättning ät alla som skadats päarbetsplatsen. Vidare har en , tillika med av vissa förbund genomfördaundersökningar, visat att det arbetarna sätter högst är en s. k.trygghetsförsäkring. Det är möjligt att -LO gär ut med detta i kommandeavtalsrörelse, men huravida det går igenom är ännu skrivet i stjämoma. Detkommer dessutom att innebära att ju farligare arbete man har, desto mer måsteman avstå från lönepotten för att detta rättvisekrav skall genomföras. Enligtmin mening borde enkäter som visar att arbetarna först och främst vUl hatrygghet vid skador på arbetsplatsen vara en allvarlig tankestäUare för detpartis representanter som brukar tala om ökad jämlikhet, och alldeles specielltför dem som tillhör något . Vidare borde lagutskottets ordförande, iStockholm, stödja vår motion. Han anförde i förra årets debatt en lång rad skälför att pohsmän skulle fä ett skydd motsvarande objektivt skadeståndsansvar.Jag har tittat i protokollet, och vad han sade om detta upptar flera sidor. Uren artikel i av citerar jag; "Vad avser det mycket uppmärksammade våldet motpolismän kände nog inte många tiU att bland alla de yrken som är farhgare änpolisens också återfinns t ex städare och lagerarbetare och att om man gär tillde skador som medför nägon grad av invaliditet, visar sig byggnadsarbetarensyrke bortåt tio gånger så farligt, och då är ändå inte yrkessjukdomarna medräknade."