prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — Men det gäUer också att öka verkningsgraden av ochhitta bättre former för att utnyttja t. ex. kolet och oljan. Den kanske främsta alternativa möjligheten finns dock ifusionsenergin. Om vi skaU lyckas utveckla denna form av energiutvinning såatt den bhr praktiskt användbar för civUa ändamål fordras ökade forskningsinsatser.Vårt land måste vara berett att göra en stark sådan prioritering. Vikten av att vi kan finna nya acceptabla möjligheter attutvinna energi framstår i särskUd klarhet mot bakgrand av oljekrisen. Det ärviktigt att slå fast att oljekrisen inte ändrar grundläggandeinställning tUl kärnkraften. Tvärtom ger den ytterligare en anledning attpåskynda det utvecklingsarbete på t. ex. fusionsenergins område som jag berört. Energifrågorna har en avgörande betydelse för beredskapenoch för värt lands oberoende. Också från denna utgångspunkt är det angelägetatt vi aktivt medverkar i utvecklandet av nya energikällor. Den överenskommelse om en motorväg över som desvenska och danska regeringarna nådde innan riksdagarna i respektiveländer fått säga sin mening var inte grundad pä nägra utredningar omkonsekvenserna för mUjön. är redan hårt exploaterat. En brokommer att tiU och genom detta område dra en stor del av den trafik som gårvia och . Den kommer att stimulera koncentrationen avnäringsUv och bebyggelse tiU . Följden blir dä mUjöproblemsom vi inte accepterar. Det blir regionalpolitiska konsekvenser som motverkarsträvandena att skapa utvecklingsmöjligheter i alla delar av landet. Bronkommer också att motverka de trafikpoUtiska kraven på att ökad vikt skaU läggasvid kollektivtrafiken. Av dessa skäl yrkar vi avslag på den proposition somriksdagen förelades före valet. Därför bör järnvägstunneln meUan och Helsingörbyggas i första hand. Vi viU ha ytterligare utredningar beträffandekonsekvenserna av en förbindelse pä Malmö-Köpenhamnleden. Detta är nödvändigtur trafikpolitisk, regionalpohtisk och kanske framför aUt miljöpohtisksynpunkt. För en månad sedan bröt det fjärde stora kriget ut mellanIsrael och arabstaterna. Det var ett mUitärt angrepp från Man hade laddat upp väldiga stridskrafter i hemlighet. I norr och söderangreps under , landets allvarligaste reUgiösahögtid. I stället för att förhandla med både om de ockuperade områdenaoch om en bestående fred med säkra och erkända gränser valde man än en gäng attsöka besegra den judiska staten. För ett land som , som ständigt slagitfast att pohtiska motsättningar bör lösas genom samtal och förhandlingar, bordedet ha varit naturUgt att fördöma detta angrepp mot på det sätt somSverige fördömt liknande angreppshandhngar. ser vi krigets följder; en bräcklig vapenvila med nyaeldupphörgrän-ser. Tusentals människor har dödats och sårats. Väldiga resurseri rastningar och pengar har förstörts, och riskerna för världsfreden som harvarit uppenbara är ännu inte helt borta. Kriget har inte löst någragrundläggande problem för israeler, araber eUer palestinier. Våldets onda cirkel mäste brytas. Bara genom förhandlingarmeUan parterna kan palestinierna forma en ny framtid för sig själva, kan Israelfå en trygghet i fred, kan arabstaterna få åter ockuperade områden. Förentanationerna har mot vad många inte minst här i förmodade gjort åtskUligtför att underlätta en sådan fredsuppgörelse pä grundval av säkerhetsrådetsresolution 242. Supermakterna kan troligen göra ännu mer för att stimulera enutveckling mot fred. Men den freden är otänkbar om inte länderna i området med sina grannar. Och därför måste det slås fast att arabstaterna nuslutgiltigt skaU klargöra för sin befolkning att måste godtas som enjudisk stat och att förhandhngar om de slutliga gränserna ofrånkomligen börinledas. OhyggUga bilder och berättelser har också nått oss frånandra delar av världen . Det är bUder av förtryck, avmänsklig förnedring. Vi hör inte ångestropen från tortyrens skräckkammare. Menvi får veta aUtmer om torterarnas metoder. Och det vi får veta visar på totalomänsklighet, totalt förakt för mänsklig värdighet, total oförmåga att sättasig in i de förtrycktas belägenhet. Det är sadismen förvandlad till högstastatsideologi med statsapparaten, polisen, militären, som lydiga och okänsUgaredskap. I ligger mUitärens offer med spräckta skallar ochflytande hjärnsubstans längs vägkanterna för att tvinga fram skräckens tystnadoch passivitet hos aUa dem som tror pä demokrati och social rättvisa. MUitärregimen i är långt ifrån ensam i torterarnasInternational. Regimer, vars fantasi är obefintlig när det gäller att sätta sigin i villkoren för fattiga och förtryckta människor tycks ha obegränsad fantasinär det gäller att hitta på nya, infernaliska metoder att undertrycka och kuvamänniskor som kräver sin rätt och sin frihet. Två italienska präster har efterett besök i lämnat en skakande rapport om förtryckets formerbland de 200 000 politiska fångarna i juntans fängelser där. Från kolonier har vi fått se bilder påportugisiska soldater som under stoj och glam visar upp afrikanskafrihetskämpars avhuggna huvuden. Under sin kampanj mot tortyrens vidriga smitta har AmnestyInternational dragit fram också länder där förtrycket inte blivit lika starktbelyst hittiUs alltifrån shahens tiU folkdemokratiernas , därvi finner exempel på hur läkare låter sig enroUeras som verktyg för attförtrycka människor i stäUet för att bota sjuka. De kristna samfunden i Sverigehar riktat sin utmaning tiU inte minst oss pohtiker:"Rättvisan kan inte vänta." Det budskapet rymmer många krav på endjupare medvetenhet om en värld där klyftan meUan rika och fattiga bara växer.Men kanske kan det viktigaste budskapet från den ekumeniska u-veckan varadetta: Det räcker inte med ord, var och en av oss måste vara beredd att avstå åtminstoneen del av standardökningen i sohdaritet med folk vars totala standard uttryckti siffror är lägre än vår årliga tillväxt. Hur kommer regering och riksdag att svara mot denutmaningen? Bhr svaret tiU sist att svika t. o. m. det löfte den svenska riksdagengav de fattiga folken 1968 - att en procent av BNP skulle gä tiU bistånd1974/75? Bhr svaret att när man med försening har nåttenprocentsmålet man skaU nöja sig med det och åren därefter låta vårt biståndöka med en enda hundradel av vär århga standardökning? Det är frågor som ställsav den svenska kristenheten med djup moralisk laddning; frågor som regeringennu åtminstone i princip borde besvara utan att därför behöva avslöja mer avstatsverkspropositionens detaljer än man brakar göra pä sina egnaförhandspresskonferenser. Den ekumeniska u-veckan och Amnestys arbete på att drafram fakta om förtrycket världen rant påminner oss om de omistliga bidrag somenskild idealitet aUtjämt ger tiU ett gott samhäUe. Det finns en risk som vi som poUtiker aUtid måste varamedvetna om - att vi blir yrkesskadade i den meningen att vi börjar tro att viser allt när vi i själva verket bara ser bitar av verkhgheten. Vi kan förledastiU att betrakta pohtiken mera som ett spel än som ett instrument för att förbättramänniskors vUlkor. Det är därför den raka påminnelse som de kristna samfundensu-vecka representerar är så viktig en påminnelse om äkta ideahtet och om vadmänskhg anständighet kräver. I när de sociala misslyckandena går så djupt på såmånga omräden måste vi ständigt fråga oss om medmänsklighet verkligen kanlagstiftas eUer budgeteras fram, om det inte ständigt fordras en dimensiondärutöver. Visst kan stat och kommun göra mycket för vettigaresamhällsplanering, för utbyggd barnomsorg. Men vi blir inte färdiga med densociala omsorgen på det viset. Författaren skriver en bra meningi sin senaste bok ; "Det är ändå bara människor som kan åstadkommamänsklig värme." Hur tar vi som pohtiker vara på de fonder av idealitet ochvilja tiU personligt ansvar som finns i detta samhäUe? För att ta till varaviljan tiU ansvarstagande från ideeUa organisationer och samfund har vi enchans när det gäller utbyggnaden av förskolan. Vi har en annan chans när detgäller att ge idrottsrörelsen bättre ekonomiska vUlkor. Och vi kan lasta av dekristna samfunden de skattebördor som samfunden inte kan kompensera sig för påsätt som producerande enheter kan göra. Just därför att det offentliga ansvaret mäste växa är detsärskilt nödvändigt att den enskUde har känslan av ett andrum men också känslanav att vara skyddad mot övergrepp från en statsapparat som steg för steg riskeraratt förvandla sig själv från aUmänhetens tjänare tiU dess överhet. Mycket avdetta är fullkomligt oavsiktligt men slår ändå hårt. Det finns redan rader avexempel på groteska övergrepp verkställda av en apparat som bhr alltmer anonymbakom datorernas sifferproduktion. Just nu hgger t. ex. en anmälan hos JO fränen värnpliktsläkare som har kunnat konstatera hur det gång på gång bhr grovafel i den optiska överföringen av resultaten vid läkarundersökningar av devärnphktiga. I ett konkret fall blev en värnphktig förd tiU en kolumn föraUvarlig sinnessjukdom i stället för den korrekta kolumnen "sängvätare ibarndomen". Orsaken var helt enkelt att en slutsiffra i en kod hade blivitfel. Detta hUa fel kunde ha följt den här personen hela hvet och bl. a. hadiskvalificerat honom för statlig tjänst. Och detta trots att ingen läkareskrivit under på det besked som datorn fabricerat. I sådana fall rör det sig om verkhgt aUvarliga värden, mendet finns på ett aUmännare plan, på ett mera vardagsnära plan situationer därmänniskor revolterar just emot att bh uppfattade som ett nummer. Jag kan ta ettannat och mycket obetydhgare exempel från en helt vardaglig situation.Häromdagen kom en medelålders dugande statstjänsteman in på sin bank för attlyfta ett lån på sitt lönsparande. När han kom fram tiU luckan ropade den somsatt i kassan bakåt i salen; "9713 är här." Ett stiUsamt försök fränkunden att fä bli kaUad vid efternamn ledde inte tUl något. upprepadesdet; "Ta fram papperen för 9713! Han står här och väntar." var dethär en kund som själv sysslar med data och kontorsrutiner för statens räkning,så han hade naturligtvis en viss förståelse för situationen. Men ändå kände hansig kränkt. Det som för den unga personen i kassan var ratin var för den någotäldre just en kränkning. Vad jag vUl säga med detta är att risken inte enbart hggeri att datorerna lever sitt eget liv, att deras beskrivning av verklighetenförblandas med verkhgheten själv. Datorernas syn på medborgarna får inte stegför steg också bli handläggarnas, för dä reduceras den enskUde tUl"föremål för åtgärd", betraktas som ett nummer och inte som en unikindivid med egen känsla och värdighet. Jag tror att man inte skaU glömma bort att det är i denhär allmänna atmosfären som IB-affären gripit tag i så många svenskars sinnen.Den har utspelats mot en bakgrund med många hotfuUa skuggor. Två sidor avIB-affären lämnar jag därhän. Det är kritUcen dels från dem som menar att viöver huvud taget inte skall ha något mUitärt försvar, dels från dem som menaratt det mUitära försvaret inte kräver vare sig säkerhetstjänst eUerunderrättelseverksamhet. De sabotagehandlingar med risker för värnpliktigas hvsom försvaret påvisat är tyvärr skäl nog för den hemUga verksamheten. Det som återstår är av tUlräcklig vikt och tiU dels ensnårskog att ta sig fram igenom. En uppröjning måste ske längs tankelinjen; Vadkan vara klandervärt i det som hittiUs skett? En annan uppröjning mäste ha somhuvudrabrik: Vad behöver rättas tUl för framtiden? För utkrävandet av ansvarenhgt den första linjen är, som redan påpekat, en radkontrollorgan redan verksamma. JO;s kompetens måste - och det tycks alla inte ha gjort klart för sig med undantag för vad som gäller regeringenshandlande vara heltäckande. Jag utgår från att anmäler omytterligare arbetskraft skulle behövas för undersökningarna. För prövning av regeringens ansvar är konstitutionsutskottetnaturligt fomm. Det är givet att utskottet kommer att särskUt noggrant pröva deytterst illasinnade insinuationer i anklagelseskrifterna, som gär ut på attuppgifter som regeringen i ämbetet fått del av, skuUe från kanslihuset havandrat vidare tiU och använts av det socialdemokratiska partiet och dessungdomsförbund. Det skulle rensa luften om statsministern här lämnade enkategorisk försäkran att nägot sådant inte har skett. Jag tar för givet att detinte kan ha skett. Att statsministern snuddade vid ämnet i intervjun i kaninte anses tUlräckligt. Jag kommer så över tUl försvarsutskottets roU somgranskningsorgan. De som tänker sig att försvarsutskottet skuUe i förväg hadetaljprövat lB;s åtgärder far uppenbarligen vUse. Utskottet är ingen styrelse.Det bereder för anslagsfrågorna och prövar i samband därmed liksom nui efterhand den hemhga verksamhetens nödvändighet och huvudinnehåU. Avgörandeför aUmänhetens förtroende för utskottet och därmed för måste vara hurenergiskt man tar på de anklagelser mot IB;s verksamhet som kommit fram och somnaturligtvis kan vara principieUt viktiga, även om de inte lett tUl åtal. Detär svårt att förstå det motstånd som socialdemokraterna från början reste motatt låta det egentliga undersökningsarbetet i försvarsutskottet ske i eneffektivt arbetande mindre gmpp. Hela utskottets ansvar rabbas inte på någotsätt av att man släpper fram ett beredningsorgan som helt får ägna sig åtgranskningen och får erforderligt sekretariat. En sådan granskning är nödvändigom man skall kunna dra slutsatser för framtiden. Det är välgörande attutskottets ordförande nu har utlovat en publicering . Detär för den aUmänna debattens skuU nödvändigt att denna offentliga redovisning omfattarså stora omräden som det över huvud taget är möjhgt. Därmed kommer jag över pä den andra huvudlinjen igranskningen; Vad kan behöva rättas tUl? Den frågan sträcker sig naturligtvisvida utöver försvarsutskottets prövning av själva säkerhetstjänsten och underrättelseverksamheten.Försvarsutskottets egen framtidsbedömning kan heUer inte få inskränka sig tiUvUka skador som vållats försvaret, hur de kan repareras och tUl vUken kostnad.Den måste också gälla den principieUt viktigare frågan; vilken fortlöpandekontroU är över huvud taget möjlig och önskvärd för att vår aUiansfrihet ochneutralitet inte skall kunna ifrågasättas, för att spaningsregistren inte skallförvandlas till åsiktsregister, för att gränsen mot polisens särskUdaverksamhet skall kunna upprätthållas? Jag har svårt att se att parlamentarikerplacerade i försvarsstaben i detalj skuUe kunna följa det dagUga arbetet påsäkerhetssidan. Skall en lekmannastyrelse där vara motiverad, så måste det bhav andra skäl. Detta är sådant som man bara stickprovsvis och i efterhand kangä in i. Det försvarsutskottet då måste komma fram tiU bhr snararesvaret på frågan: Behövs utöver regeringens direktiv till säkerhetstjänstensärskilda av godkända riktlinjer för underrättelseverksamheten, somkan ge bäde dem som arbetar där men även JO ytterligare stöd när i framtidenkritik kan komma fram? En huvudpunkt i sådana riktlinjer måste då vara attständigt söka häUa den hemliga verksamheten så begränsad som möjligt tiUpersonal och omfång, och det vore bra att här få klarlagt att det också ärregeringens mening. Redan nu har JO vid sidan av försvarsutskottets prövningett stort uppdrag som gär utöver det rena ansvarsutkrävandet bakåt. Det skullevara välgörande om även JO av sin prövning drog slutsatser framåt. Han får intekänna sig hindrad av att man inom mlett ett arbete omåterverkningarna på tryckfriheten och anonymitetsskyddet av det som skettoch de anklagelser som har rests. Det här hänger ju direkt samman med sädanabeslut av åklagaren och med polisens effektuerande av åklagarens uppdrag som JOhar att pröva. Därför är det så viktigt att vi får höra även JO:s syn på derättsregler som bör råda . har både nu och tidigare drivit enkonsekvent hnje till skydd för uppgiftslämnare och tryckfrihet, och inte minstnär det gäller hur man skulle skapa bättre garantier för husrannsakan; genomatt låta domstol i förväg pröva krav pä husrannsakan skuUe en sådan väg varamöjhg. Det är självfallet sådant som skaU med i den fortsatta prövningen. Härkommer då massmedieutredningen in i bilden, enhgt min mening som rätt forum förde lagändringar och de förtydliganden som kan behövas. Kan vi få regeringensbesked här om att både departementsundersökningen och JO;s slutsatserkommer att överlämnas till den parlamentariska massmedieutredningen? Mot bakgrund av en sådan här redogörelse kan det tyckasatt man därmed har uttömt aUa behov av kontroUorgan. Jag har ändå själv restfrågan om det kan behövas en extraordinär granskningsinstans. Liksom herrFäUdin menar jag att det för ögonblicket inte finns några tvingande skäl tiUdetta. Men på någon sikt kan en sådan uppläggning ändå bli motiverad. Dels kanglappram uppstå i den månghövdade kontroU jag försökt att beskriva. Dels har viatt räkna med en ärlig skepsis och en frampiskad misstro mot pohtiker ochpartier som verkar i försvarsutskottet. Det är hänsynen till de ärUgt oroadeenskUda människorna som har fört mig fram till att en extraordinär granskninginte på förhand får uteslutas. Dessa människors oro fär inte mötas medundanflykter som de uppfattar som formahstiska. har isöndagens nummer av på ett föredömhgt sätt sökt reda ut hurförtroendeklyftor kan uppkomma mot politiker som på det här sättet agerar igmpp. Han tar inte stäUning tUl tanken på en medborgarkommis-sion underkvalificerad juridisk ledning som jag fört fram, och jag begär självfallet inteatt han eller nägon annan skall göra det . Men jag tror att det vore felatt stänga dörrar för en sädan extraordinär tiUgång i umgänget mellanpoUtikerna och väljarna. Jag övergår härefter, herr talman, tiU att kommenteranågra aktuella ekonomiska frågor. När motionerade om skärptkonkurrenslagstiftning blev vi ensamma om det kravet. Det är bra att nuhar blivit på det klara med att det behövs en ökad uppmärksamhet på dettaområde, men hade vi en ointresserad riksdagsmajoritet, s, c, m och vpk,som menade attdet inte fanns tUlräckhgt starka skäl för att skärpa konkurrenslagstiftningen. Vi kunde då inte dela den uppfattningen, ochhändelseutvecklingen har bekräftat hur viktig den här saken är.Vad vi i första hand efterlyser är en lagstiftning som aktivt motverkaruppkomsten av monopol eUer monopoUiknande situationer på importskyddade eUer sågott som importskyddade områden och marknader. Det är aUtsåmarknadskoncentrationen som är det viktigaste man mäste undersöka. En utredningbör också undersöka hur de framväxande konglomeraten, dvs. de branschblandadesammanslagningarna, påverkar konkurrensen och därmed konsumenternas situation.Det saknas sannerligen inte aktueUa exempel. Vi har, som pekadepä, Cementa-affären, där det nu blir en ren monopolsituation. Vi har Pribosdominans inom öl-och läskedrycksindustrin och det företagets uppköpspolitik.Dagens Nyheters köp av SF hör delvis hit, men aUs inte på det förenklade sättsom det har påståtts i debatten. Regeringen har inte gjort någon mer samlad redovisning avhur man ser pä konkurrens- och monopolproblemen. Det är hög tid att vi nu fåren sådan. Det märkliga är bara att det ser ut som om industriministern aktivtviU arbeta för koncentration och inte emot den. Har industriministernverkligen direkt sökt stimulera fram Cementa-fusionen, då är det i högsta gradanmärkningsvärt. Det svar han ger , antagligen , skall viverkligen lusläsa. Det är tydhgt att här finns mycket klara samband meUanhans agerande och den syn på den socialdemokratiska näringspohtiken i stort,som han i många andra sammanhang har gett uttryck för, samt den allmännasocialdemokratiska koncentrationsfilosofi som vi ofta får höra.Näringspolitiken, som den har drivits, har gynnat koncentrationen. Denbristande förståelsen för värdet av många hvskraftiga små och medelstoraföretag tycks ha en viss förklaring i en överdriven tro på de stora enheternasekonomi och sysselsättningsskapande betydelse. Det är klart attnäringspolitiken har samband med dagens sysselsättningsproblem. Det står ocksåalltmer klart att en beslutsam satsning på allmänna stimulanser som skapar nyajobb på den öppna marknaden är den enda möjliga vägen att komma tiU rätta medden återstående arbetslösheten. De förslag som vi , hösten1971, lade fram skulle ha gett den rätta knuffen ät den inhemska efterfrågan.Den benägenhet, tror jag, som man dä visade att vifta bort det här eUerförklara det som ansvarslöst, borde nog nu ha dunstat undan. Den onödigt djupakonjunkturgrop som svensk ekonomi just böriar klättra upp ur har i storutsträckning sin förklaring i att man då sade nej tUl debreda, genereUa stimulanserna. Det förhäUandet att just sådana stimulanser varrätt medicin behöver å andra sidan inte innebära att de skulle vararätt medicin varie höst. Konjunkturbilden är längt mer sphttrad. Vi harfrän sagt att det nu i första hand mäste bh fråga om att klaravinterarbetslösheten. Därför begärde vi tidigt, , ettberedskapsprogram mot den nu hotande arbetslösheten. Regeringens förslag tUlhöstriksdagen uppfyUer tiU stora delar just dessa krav. 2 protokoU 1973. Det verkar som om finansministern tycker attfolk just nu sparar för mycket. Man kan rent av fä den uppfattningen att hanskulle mena att ett ökat sparande är ett hot mot sysselsättningen. Så kan detju inte vara. Ett högt sparande är grunden för framtida investeringar ochtryggad sysselsättning. Och det sparandet bör spridas. Det är inte ett ökatsparande som skapar arbetslöshet. Det är snarare så, att den ökandearbetslösheten i vissa lägen och den oro som den skapar i sig har utgjort engmnd för det ökade sparandet hos den enskUde, som en sorts beredskapsåtgärd.Men vUctigare är att det med aU sannolikhet är helt andra grupper i samhäUet ände famUjer som får ökade barnbidrag som stär för det ökade sparandet. Jag troratt när liksom säger tiU barnfamUjerna, att "ni sparar förmycket, ut i affärerna och handla", så blir de hndrigt sagt förvånade.ÅtskUliga av dem skulle säkert kunna vända ut och in på sina portmonnäer,plånböcker och bankböcker och visa att de sannerligen inte fårmycket över för sparande. "Våra pengar går till sista öret åt tiU attklara mat, hyra och kläder", skuUe säkert bli deras samstämmiga replik. I stället för att gnäUa över sparandet borde man uppfattadet som något positivt. Det måste ändå finnas någon konsekvens i statsmakternashandlande. Bara gick finansministern ut och vUle uppmuntrasparandet. förefaller han närmast anse det som betänkligt. Det är klart attdet kan finnas ett konjunkturpohtiskt sammanhang i hans sätt att resonera, menså hastiga kast i statsmakternas principiella syn på medborgarnassparbenägenhet tror jag faktiskt skapar förvirring. Vad som i stäUet bordegöras är att diskutera hur sparandet skall komma näringshvet tiU godo i form avökad investeringskapacitet och vad man kan göra för att skydda småspararna motinflationens skadeverkningar. Det är de stora och angelägna problemen. Vi föreslog att skulle begära ensysselsättningsutredning. Vi fick sä småningom stöd för det från en del hållunder våren, men tanken att denna utredning skuUe arbeta ut det grundmaterialsom är nödvändigt för de politiska ställningstaganden som måste till for attklara de långsiktiga sysselsättningsproblemen giUade man inte inom socialdemokratin,utan med vpk:s stöd röstade man ned förslaget. har man, som , frän LO ställt i princip samma krav. Det lär ha resulterat i någotslags förarbete inom kanshhuset. Det är då oerhört viktigt - och det skulle jag vUja beregeringen tänka på att arbetet på denna sysselsättningsplan bedrivs öppetmed full insyn för en bred allmänhet. Det finns en rad delproblem på vägen, t.ex. den svåra avvägningen av behovet av fler arbetstUlfäUen inom den offentligasektorn och hur de skaU finansieras, som i TV ingående behandladesav en bred uppsättning av sakkunniga. Jag skuUe vilja vädja tiU statsministernoch finansministern att se till att utredningsarbetet om ensysselsättningsplan inte bedrivs bakom lika låsta dörrar som arbetet med denfysiska riksplaneringen skedde. "Låt tusen röster höras", är ett ropsom har använts i många sammanhang, och det skuUe passa in också här.