prot · FW0942 · 1973-12-31 00:00:00 — Utskottet anser det i vade fall inte lämpligt attföregripa departementschefens ställningstagande till lagstiftningen i dess helhetoch avstyrker därför motionsyrkandena. Jag ber, herr talman, att få yrka bifalltUl utskottets förslag. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av m. fl, i motsvarande del, ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller lagutskottetshemställan i betänkandet nr 6 punkten 1 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av m, fl, i motsvarande del. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av m. fl. i motsvarande del, ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller lagutskottetshemställan i betänkandet nr 6 punkten 2 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av m, fl, i motsvarande del. Ändring i förmynderskapslagstiftningen m. m. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Ja - 154 Nej - 138 Avstår - 3 Rätt för omyndig till ersättning av staten för förlustgenom förskingring av omyndigs medel § 17Rätt för omyndig till ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel Föredrogs lagutskottets betänkandenr 10 i anledning av motion om rätt för omyndig tiU ersättning av staten förförlust genom förskingring av omyndigs medel, 1 detta betänkande behandladesmotionen 1973:71 av herrar Bödesson i (c) och i Bäckmora(c) vari hemställts att rUcsdagen hos Kungl, Maj;t begärde förslag tUllagstiftning om statlig ersättning för förluster som omyndig åsamkades genomförskingring från förmyndares sida. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1973:71, Reservation hade avgivits av herrarSvanström (c), (), (), () och i SundsvaU (c)samt () vilka ansett att utskottet bort hemstäUa, att med bifall till motionen 1973:71 hos Kungl,Maj:t skulle anhålla att förslag förelades om införande av statligtansvar för ekonomiska förluster som omyndig åsamkades genom förmyndaresförskingring. i (c): Föreliggande betänkande behandlar motionen 71av mig och i Bäckmora om rätt för omyndig tUl ersättning avstaten för förlust genom förskingring av omyndigs medel. Några bestämmelser i svensk rätt som garanterar statligtansvar eller försäkringsskydd för omyndigs medel som anförtros förmyndare finnsej. Skyddet för den omyndige består däremot i bestämmelser i föräldrabal-ken omförvaltning av omyndigs egendom och om kontroll över denna förvaltning. Frånallmän rättssynpunkt ter detta sig helt bristfälligt. Trots tiU synes strängaföreskrifter förekommer nämligen förskingringar av omyndigas medel, vilket kanmedföra stora ekonomiska förluster för den omyndige. Det är visserligen sant,att antalet förskingringar av omyndigas medel är relativt få, men fördenskullär inte konsekvensen mindre för den skadelidande. Sedan är det ingalunda säkertatt alla förskingringar når fram till domstolen. Det kan inte bortses från det förhållandet att denomyndige som lidit ekonomiska förluster på grund av förmyndarens ohederlighetsjälv får bära förlusten, trots att han själv inte varit vållande tUl detskedda. Det är ju inte den omyndige som utser sin förmyndare, utan tingsrätten.Enbart denna ordning borde föranleda att samhället också svarar för att denomyndige vid eventuella ekonomiska förluster hålles skadelös. Utskottsmajoriteten hänvisar bl, a, till fjolåretsbetänkande i denna fråga. Av fjolårets betänkande framgår att utskottet anser,att en förstärkning av skyddet för den omyndiges medel i och för sig ärbehjärtansvärd och att den av förmynderskapsutredningen föreslagna reformen avförmyndarkontrollen skulle, om den genomfördes, ytter- ligareminska den relativt ringa risken för förmyndarförskingringar. förslag var föremål för övervägande inom ,borde enligt utskottets mening frågan huruvida statlig ersättning borde införaspå ifrågavarande område inte prövas utan att man först avvaktat eventuelltförslag från . Då förmynderskapsutredningens förslag är föremål föröverväganden inom , är det enligt utskottsreservanternasmening angeläget att ett system med statligt ansvar för förmyndarförskingringarbyggs upp. Det är mycket starka skäl som talar för att staten skall ersätta denomyndige för förluster som är våUade av hans förmyndare. Eftersom det endast ärett fåtal som det här är fråga om, bör det enligt min och reservanternas meningvara ännu lättare att införa ett dylikt skydd. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltUl den vid utskottsbetänkandet fogade reservationen av m. fl. Rätt för omyndig till ersättning av staten för förlustgenom förskingring av omyndigs medel HerrSVEDBERG (s),: Den fråga som i Falköpingberör, nämligen att staten skall träda tUl och täcka de förluster som drabbaren omyndig när en förmyndare gör sig skyldig tUl förskingring, har såsom ävenherr nämnde förmynderskapsutredningen berört i sitt betänkande. Även om det är praktiskt möjligt att genom engruppförsäkring eller på annat sätt skapa garantier mot dylika förluster förmyndlingar, har utredningen dock inte velat föreslå någon form av statsgarantigentemot följderna av brottslig verksamhet av denna art. Förskingringar av denhär karaktären är också försvinnande få till antalet. Det är även att noteraatt skadeståndslagen, som trädde i kraft , ger ytterligare skyddför omyndiga i de här nämnda situationerna. Har förskingringen möjliggjortsgenom fel eller försummelse från överförmyndares sida på så sätt, att hanbrustit i sin kontrollerande funktion gentemot förmyndaren, kan kommunen bliersättningsskyldig för den förlust som drabbar den omyndige. Är det däremotförmynderskapsdomstolen som inte tillräck-Hgt följt upp överförmyndarensåtgörande enligt bestämmelserna, är det staten som kan bli ersättningsskyldig. Det kan erinras om att övervägande antalet remissinstansersom yttrat sig över förmynderskapsutredningen inte har ansett det nödvändigtmed en omfattande statlig garanti just på detta område. Inte heller när detgäller den här frågan anser utskottet det motiverat att föregripa Kungl, Maj:tsprövning av utredningens förslag. Det kan tilläggas att frågan om ersättning till omyndignär förmyndare gör sig skyldig tUl förskingring till större delen blir löst, omförmynderskapsutredningens förslag beträffande förfarandet med tUlsättande avförmyndare följs. Bortsett från legala förmyndare föreslår nämligen utredningenatt kommunerna skall utse en eUer flera personer, som skaU vara skyldiga attmotta förordnande som förmyndare. Om dessa valda förmyndare gör sig skyldigatill fel eller försummelse vid fullgörandet av sina uppdrag, skulle kommunenkunna bli ersättningsskyldig enligt skadeståndslagen. Det finns alltså ingen anledning att bryta ut den här frågan och Utvidgning av Remmene skjutfält behandladen särskilt, utan bör invänta Kungl, Maj:ts ställningstagande tUlförmynderskapsutredningens förslag även vad gäller organisationsfrågorna. Jag ber,herr talman, att få yrka bifall tUl utskottets förslag. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels reservationen av m, fl,, ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr i begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som vUl att kammaren bifaller lagutskottets hemställani betänkandet nr 10 röstar ja, den det ej vUl röstar nej. Vinner nej harkammaren bifallit reservationen av m, fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: § 18 Föredrogs försvarsutskottets betänkanden; Nr 8 med anledning av propositionen 1973:1 angående anslagm, m, för /74 inom försvarsdepartementets verksamhetsområde Nr 9 med anledning av propositionen 1973:1 angående anslagm, m, för /74 inom verksamhetsområdesåvitt gäller ekonomiskt försvar Nr 10 med anledning av propositionen 1973:1 med förslagtill stat för försvarets fastighetsfond för /74 Kammaren biföll vad utskottet i dessa betänkandenhemställt. §19 Utvidgning av Remmene skjutfält Föredrogs försvarsutskottets betänkande nr 11 med anledning av motion angående beslutet om utvidgning av Remmene skjutfält. HerrKORPÅS (c): Bakgrunden till den motion utskottet harbehandlat är att det av fattade beslutet om utvidgning avRemmene skjutfält inte kan genomföras av skjutfältsdelegationen, utan atttvångsåtgärder måste tillgripas mot huvuddelen av markägarna dels vidvärderingen, dels vid själva förvärvet. Vi motionärer har velat peka på att situationennu är så tillspetsad att man inte kan gå vidare utan att allvarligt skada intebara bygden utan också försvaret och tron på försvaret som en garant för etträttssamhäUe. Jag sätter i fråga om det verkligen var detta uppdrag riksdagen1971 gav regeringen att genomföra skjutfältsutvidgningen på detta sätt. Utskottet skriver: "Utvidgningen av Remmene skjutfälthar dragit ut . Ett bifall till motionen 1973:1116 skulle medföra enytterligare fördröjning . Beslutet angående Remmene bör stå fastoch det finns enligt utskottets mening ingen anledning att avbrytadelegationens arbete för att - som motionärerna föreslår utreda denJUttUlsvarande handläggningen och förutsättningarna för ett fortsattförverkligande av beslut," Jag beklagar att vi i motionen inte har lyckats klargöraför utskottet, att om ingenting görs från myndigheternas sida fortsätterförvärvet kring Remmenefältet att vara en kamp front mot front. Jag har svårtatt se hur man med det arbetssättet skall komma fram tUl resultat utan att dettar mycket . Vad v'årre år, ingen kan förutse vilka former den härkampen kan ta och vad som kommer att inträffa i förhållandet mellan befolkningenoch myndigheternas företrädare. Att bara fortsätta nu är att ta på sig ansvaretför en händelseutveckling som man riskerar att inte kunna kontrollera. Utskottet tycks ha insett att allt inte gått rätt tUl, Ivarje faU bör man kunna tolka texten i betänkandet så: "Utskottet finnerdet angeläget att slå fast att delegationen endast har att förhandla medmarkägarna om förvärv av den mark som behövs för utvidgningen, I uppdragetingår däremot inte att med markägarna diskutera det bakomliggande beslutet,"Jag skulle ha önskat att utskottet innan det formulerade detta hade kunnat sede situationer då skjutfältsdelegationen står mitt i en stor grupp av helabygdens folk. Hur kan den förhandla utan att först ha diskuterat frågan? Detsynes mig vara ganska orimligt att begära. Vidare skriver utskottet: "Det ankommer på Kungl,Maj:t att övervaka att förvärven genomförs och att förfarandet därvid inteavviker från gällande föreskrifter och allmänt tillämpade regler," Dettasista hoppas jag kommer att läsas ordentligt av dem från myndigheternas sidasom har med saken att göra i Remmenefallet, Utskottet förefaller emellertid inte i självahandläggningen ha vägletts av vilja att förstå. Man har fått en inbjudan frånHerrljunga kommun att komma dit eller att sända företrädare dit. Utskottet har hört skjutfältsdelegationens ordförande, personhar befolkningen mgen invändning mot, men han är dock uppfattad som motpart.Genom att höra honom och inte dem det gäller har utskottet fuUföljt ett mönsteri handläggningen som praktiserats från början och som kan sägas vara roten tilldet onda. Att döma av frågor jag efteråt fått från enskilda ledamöter avutskottet har det också inför utskottet förts fram påståenden som inte bort fåstå oemotsagda. Utskottet finner, att skjutfältsdelegationen"uppenbarligen haft betydande svårigheter när det gällt att komma tilltals med markägarna". Ja, det är lindrigt sagt, men det är inte bara markägarnas fel. Delegationen är ju utsedd att utföra riksdagensoch regeringens uppdrag Utvidgning av Remmene skjutfält Utvidgning av Remmene skjutfält och äralltså inte den ursprungliga boven i dramat. Men eftersom den har tagit på sigatt utföra förvärvet, måste det ju bli den motståndet nu riktar sig emot, ochden situationen har man inte bemästrat. Det verkar som om aUa är så överraskade över motståndetkring Remmenefältet att de försöker förklara bort det. De försöker också troatt det skaU ordna sig för det har det gjort i andra fall. Varför är detannorlunda i Remmene? Det har gjorts många psykologiska missgrepp, men det harantagligen förekommit också på andra håU, Det viktigaste här är att det intefinns sakskäl för en förläggning till Remmene och att bygden offras för envärdelös sak. De människor det här gäller skulle kunna underkasta sig vad deförväntas underkasta sig, om de visste att detta hade en mening, men de är heltpå det klara med att det inte har det. Ett starkt motiv för att förlägga fältet tiU Remmene tycksha varit att där redan finns ett fält. Det är riktigt, det finns ett fält , men det finns inga anläggningar. Det har uppförts ett utsiktstorn som lär vara rivet nu.Det finns stridsvagnsgarage byggda, men de ligger utanför fältet och de harinte använts sedan de byggdes därför att man när de hade färdigställts fann attfältet inte var lämpligt för stridsvagnar. När denna utvidgning väl är gjord,kommer man - tror människorna i trakten - att använda samma skäl för denytterligare utvidgning som måste till för att fältet skall ha någon mening, ochden utvidgningen kan inte genomföras utan att den riktar sig mot välbefolkadekulturbygder och vitala kommunikationsleder. Remmenefältet omfattar nu . Utvidgat skall det omfatta . I utredningen och vatten namnes Remmene someventuellt mUoskjutfält, För ett sådant förutsattes . Enligt arméchefens normer är behovet av mark för ett infanteri-skjutfält , 1 Remmene blir det aUtså efter utvidgningen bara . Då skall fältet ändå användas även för artUleri- och raketskjutningar och förflygbombsfällning, gav försvarsministern enpresskonferens vid ett besök i , Enligt referat i Göteborgs-Postenkonstaterar han att inte kan vara kvar sominfanteriregemente. Huvudskälet skulle vara att där inte finns utrymme förskjutfält. Och, säger försvarsministern, behovet för ett sådant är , Remmene jag upprepar det än en gång; efter utvidgningen bara - skall ha plats för infanteri, artilleri och flygbombsfällning och vara något slagsgemensamt skjutfält för förbanden i , och , Det är jualldeles orimligt, Remmene ger ingen lösning av frågan om ett centraltskjutfält i , Det är kärnfrågan i hela problematiken. Befolkningen kanske inte förstår sig på dethär, men det må förlåtas dem. Man har - det är nu 75 årsedan skjutfältet i Remmene kom till - fått vara med om att artilleriprojektUeroch delar av sprängbomber vid skjutning mot mål på det nuvarande fältet skapatsvåra olyckstillbud, då de slagit ner igenom bebyggelse och nära inpåbebyggelse, t, o, m, sä långt utanför fältet att nedslagsplatserna Uggerutanför gränserna även för det utvidgade fältet. Detta skall man alltså fåfortsätta att dras med. Därtill kommer att de utredningar som ledde fram tillbeslutet om Remmene inte var förutsättningslösa. Allt tyder på att bådahuvudalternativen tUl Remmene skulle ge en mera definitiv lösning, men deslogs bort av skäl som skulle behöva men kanske inte tål en ny genomgång.De skäl som åberopades i propositionen 1971 mot i varje faU det enaalternativet var konstruerade och håller inte. Jag kan, herr talman, inte finna att utskottet harbehandlat den här frågan med det allvar som situationen kräver. Då jagemellertid trots det starka stöd en liknande motion tUl fjolårets riksdagfick i kammaren - inte tror på möjligheten att vända majoritet motauktoriteten i ett enhälligt utskottsbetänkande, avstår jag från att yrkabifall till motionen. Men om utskottet därmed hoppas, att kampen i Remmeneskall ges upp, tar man antagligen fel. Jag är rädd för att vi inte står islutet utan i början av en tragisk utveckling. Skall en sådan undvikas, måsteförsvarsministern ta motionens förslag på allvar, när inte försvarsutskottetgör det. Jag förmedlar den hälsningen. För dem som ytterligare vUldiskutera detta med företrädare för bygden kan jag nämna, att det just nu päkammarens läktare sitter 50 sådana från Gäsene och . Utvidgning av Remmene skjutfält 1 detta anförande instämde i Heden (c)och fröken (). HerrANDERSSON i (): Beslutet om en utvidgning av Remmenefältetfattades av vårriksdagen . Ämnet var också föremål förbehandling vid fjolårets riksdag efter det att frågan hade aktualiserats i enflerpartimotion. Minoriteten var litet större än , menhkväl följde kammaren försvarsutskottets hemställan om avslag på motionen. Med den ortskännedom jag har kan jag inte underlåta attuttrycka förvåning över att det har blivit ett beslut om ettutvidgat Remmenefält. Markområdet är helt enkelt för litet. Remmenefältet ärinte vidare utvecklingsbart utöver de nu fattade besluten, Inga som helstsakskäl, om än aldrig så starka, kan ge nämnvärt mera mark för en vidare utbyggnadi det området. Det tycker vi är en avgjord svaghet. Vi måste böja oss för sådana skäl som att Herrljungasamhälle, västra stambanan, länsväg nr 182 samt Jällby gamla träkyrka med delarfrån medeltiden helt bestämmer hur långt fältet kan utsträckas. Fältet går nuända fram till kyrkoområdets gräns, och de andra markeringarna ligger mycketnära. Jag tycker inte att det på något sätt är möjligt att bortse från detta,liksom jag anser att vi inte prompt skall ha ett centralt beläget skjutfält iVästergötland, Om jag utgår från att de ursprungliga beräkningarna, somlåg bakom förslaget om en utvidgning i Remmene till mark, var väl grundade, måste det beslut om en reducerad utvidgning som fattades för tvåår sedan innebära att övningarna i Remmene från början måste bedrivas - omuttrycket tillåts med skohorn. Det är helt enkelt inget bra förslag. 5 protokoll 1973. Utvidgning av Remmene skjutfält Jag har samma inställning i sakfrågan som sedanmen skall säga ett par ord om varför jag inte tUlhör dem som har väckt åretsmotion. Det finns två skäl för det. Först och främst anser jag att de nyasakskäl som kunde tiUföras diskussionen inte var så många. Över huvud taget varargumenten redan kända för , och det bör måhända i och för sig varatillräckligt skäl för att man inte skall motionera. Men jag har ändå ettytterligare skäl som jag tiUmäter lika stor betydelse. Som jag antydde bor jag i en av de berörda kommunerna, ochjag vet följaktligen att varje riksdagsbehandhng av denna fråga tUldrar sigmycket stort intresse i bygden och noga bevakas av ortspressen. Riksdagsbehandlingen liksom den publicitet denna har fåttpå orten har och skapat storaförväntningar i bygden. Dessa förväntningar omfattas av alla människor där neremen naturligtvis alldeles speciellt av dem som är direkt berörda avskjutfältsutbyggnaden. När nu utsikterna att få till stånd en förändring iRemmenefrågan är så pass små, har jag avstått från att motionera av det skäletatt jag enligt mitt förmenande annars skuUe bidra till att ytterligare stegraförväntningarna, bidra tiU att trappa upp förväntningar som vi kanske inte kaninfria. Jag kanske tar fel, men jag tycker att också det vore en oförrätt motde människor som tror att kanske ändå skall ändra sig. Jag känner ansvaret som politiker att tala om, när jagbedömer att en viss lösning av en fråga är mindre trolig eUer kanske rent avutsiktslös. Den bedömningen har jag gjort i det här faUet, och jag anser attdet inte blir någon ändring i Remmenefrågan tyvärr. Vi har kommit tUl insiktom att markförvärven för utvidgning av fältet, såvitt man nu kan bedöma, kommeratt fullföljas. Dä måste kraftansträngningar göras från alla häll för att demotsättningar som uppstått meUan markägare och köparens representanter skaUbUäggas. Det är nödvändigt att förtroendefuUa kontakter upprättas,så att fria förhandlingar om möjligt kan komma tUl stånd. Det anser jag varaviktigt därför att markägarna vid fältet huvudsakligen utgörs avsmåjordbrukare, och som jag bedömer det måste de få den bästa möjligaersättningen för sin mark om denna fastställes genom fria förhandlingar. Det ärderas enda möjlighet att köpa annan mark och fortsätta den yrkesgärning som dehar valt. Fria förhandlingar bör, som jag redan sagt, ge ett bättre ekonomiskt utbyte,ett bättre pris för marken, än vad som kan ernås vid en expropriation. Dessutom - och det tycker jag är väsentligt är detvärdigt fria självägande bönder att förhandla om priset, när deras mark skallsäljas. De skaU inte sitta och vänta på ett bud, det enda bud som ges och sominte heUer kan påverkas vid en expropriation. Det är, tycker jag, värdigtmarkägarna runt Remmene att de aktivt kan delta i förhandlingar och påverkapriset på den mark som de måste lämna mot sin egen vilja. Det har inte undgått oss att betydandemissämja har rått mellan markägarna och handläggarna av ärendet,skjutfältsdelegationen. Om den missämjan skulle kunna överbryggas med att nyaeller fler människor kom in i bUden, så tycker jag att det vore en utväg värd attpröva. Kanske skulle nya förordnanden, syftande tUl en breddning av skjutfältsdelegationen,vara en tänkbar åtgärd. Jag utesluter inte heller att markägarsidan skullekunna ha gott stöd vid förhandlingarna av LRF:s juridiska avdelning. Jag trornämligen att någon annan utväg inte finns. Vi måste göra det bästa möjliga aven situation som vi inte kan påverka . Därför har jag redovisat de härsynpunkterna. Jag vill nämna ett annat irritationsmoment, som jag harkunnat upptäcka där nere och som möjligen också förtjänar att nämnas. Sedanlång tid tillbaka jag tror att det är har en mUitär jaktklubbhaft jakträtt på Remmenefältet, Det är för tidigt att sia om vad som kan händanär nu den nya utvidgningen kommer tiU stånd, och vem som skaU få jakträtten ärsjälvfaUet en öppen fråga. Men jag uppfattar ändå situationen så att det voreytterst rimligt att jakträtten tUl de nya landområdena runt fältet tillerkändesmarkägarna i området. Ja, jag t, o, m, ifrågasätter om det inte vore riktigtatt hela det nya fältet om tUlsammans sammanslogs tUl ett jaktvårdsområde och markägarna runt fältet förfogade överjakträtten. Det kan synas perifert, men jag tror att små åtgärder sammantagnamåste komma in i bilden för att vi skall kunna överbrygga de motsättningar somär en realitet, TUls sist, herr talman, viU jag anföra att denskjutfältsutvidgning om ca som är beslutad berör tre kommuner:Herrljunga, Gäsene och , Marken där är i huvudsak produktiv mark,antingen som jordbruksmark eller som skogsmark. Efter den här åtgärden kan maninte utesluta att en och annan, som måste flyttas från området, kommer attbosätta sig i annan kommun. Men även om bostäder och arbete kan ordnas i vårakommuner kvarstår ändå det faktum att centralt belägen mark i de här tre små kommunerna kommer att tas ur produktion. Det är mark som blir impediment och som självfaUet är icke avkastande mark. Jag tycker att detborde vara rimligt att ge en kompensation tiU kommunerna för dessainkomstbortfall, och jag hoppas att statsmakterna ställer sig positiva i denmån kommunerna viU ta upp förhandlingar om sådana frågor. Herrtalman, jag har inget yrkande. Utvidgning (IV Remmene skjutfält () kort genmäle: Principiellt har jag den uppfattningen attdet är rimligt att man tar upp en sak i om det är något som mankänner vara klart orättfärdigt även om man tiU äventyrs räknar med att ensyrkande inte kan vinna bifall.