prot · FW0923 · 1973-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrund har det föreslagits att man för dem sominte har möjligheter att på vanligt sätt höra programutbudskulle införa befrielse från skyldigheten att betala avgift för innehav avljudradio och TV. i framhöll emellertid alldelesriktigt att då handikapputredningen kommer att arbetamed de här frågorna - alltså hur man skall kunna hjälpa dessa handikappade atttillgodogöra sig programutbud på ett bättre sätt kommerfrågan in i sitt rätta sammanhang. Och när det alltså är en utredning som justnu arbetar med detta har vi inom utskottet inte ansett oss kunna tillstyrka attriksdagen gör den i motionen önskade framställningen. Sedan kom in på textade program ochnoterade med tillfredsställelse att antalet sådana har ökat. också att det är önskvärt att de döva kan ta del av alla program somsänds. Det är självfallet mycket viktigt att underlätta för de handikappadeatt ta del av programutbud, och utskottet har också ägnatfrågan mycket stor uppmärksamhet, vUket framgår av vårt betänkande. Det äremellertid inte möjligt att texta alla program. att många hörselskadade mycket gärna skulle vilja ta del av den politiskadebatten och att de skulle kunna göra det om debatten textades. torde detemellertid inte finnas några förutsättningar för att klara av den saken. Visserligensäger en del människor att det inte bör vara några större problem med detta;man kan ha textremsor för hörselskadade som ser på TV. Ja, om det vore såenkelt! Men här möter man en rad svårigheter. Då kan någon säga att problem ju är till för attövervinnas, och det är just vad man försöker göra . Men att texta allaprogram är en oerhört stor sak. Man frågar sig också vUka program som först ochfrämst skall textas. Textning är mycket arbetskrävande, och den tarvar mycketstora personalresurser. I utskottet har vi fått den uppgiften att ett programom kräver flera dagsverken att textsätta. Som sade finns det dock vissa möjligheter,bl. a. den att koppla bort textremsan för den som inte behöver den och ha denkvar på de apparater där den behövs. Ja, man överväger att gå påden vägen när det gäller att åstadkomma textade program. Man kan också säga attproblemet rent tekniskt är löst. Det har demonstrerats för såväl Radiosom för Hörselfrämjandet och för industrin. Vidare finns den möjligheten attgöra en extra bildskärm med textremsa, men det blir en dyrare lösning, och detär dessutom en sak som behöver utredas ytterligare. Det system som vi nu har fått fram med textremsan påbildskärmen beräknas medföra en ombyggnadskostnad på per apparat. Det kanskekan bli något billigare om produktionen kommer i gång ordentligt. SverigesRadio har en arbetsgrupp eller kommitté som arbetar vidare med den frågan, ochdär har man nu kommit så långt att det knappast längre är något teknisktproblem med en bortkopplingsbar textremsa. I vad mån industrin i det fallet ärintresserad kan jag inte uttala mig om. Inte heller vet man hur det kommer attinverka på programarbetet, om textremsor skulle användas allmänt. Man vet intevad det innebär organisatoriskt eller vad det skulle kräva personellt ochekonomiskt. Ofta får man ju textsätta med mycket stor brådska. sade att detta är ett problem som dehörselskadade väntar på en lösning av, och det är vi alla medvetna om.Utskottet delar också den förhoppning som här givit uttryck åt,nämhgen att det inte skall dröja längre än oundgängligen nödvändigt att skapastörre förutsättningar för denna grupp handikappade, så att också dehörselskadade kan tillgodogöra sig programutbudet från . Med det anförda ber även jag att få yrkabifall till kulturutskottets hemställan i betänkande nr 1. BibeMllande av de traditionella högtidsdagarna m. m. Med detta anförande, under vilketherr tredje vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar, varöverläggningen slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 11 Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m.m. Föredrogs kulturutskottets betänkande nr 2 i anledning avmotion om bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m.m. HerrLOTHlGIUS(m): Jag ber att få meddela kammaren att någonglädjebomb inte är placerad i kammaren, varför en utrymning av kammare ochläktare torde vara obehövlig. Alla kan alltså lugnt sitta kvar utan att frångåden rutin som är kammarens egen. Detta är sagt för att alla .skall känna sig ifullkomlig säkerhet. Någon glädje skall alltså inte störa kammarens arbete. Jag vänder mig till kulturutskottet och uttalar min storatacksamhet över att utskottet som sitt andra ärende för året har behandlat minmotion, vilket måste bero på att man fann den synnerUgen viktig. Men sedan,kära kulturutskottsledamöter, har ni själva handlat helt inom ramen för det somvarit föremål för min kritik: den allmänna tråkigheten. Ni har för riksdagenangivit gällande bestämmelser, stadgandet om våra högtids- och helgdagar,åberopat kyrkolag och räknat upp alla våra kyrkliga helgdagar samt deförändringar som skett. I ett avseende var livet färgrikare . Man gickåtminstone i glada, färgrika dräkter. Framstående personermotsvarande statsminister , och kunde havandrat här i krås, spetsbyxor och värja, och undertecknad som hemmansägarefinge bära härads glada vadmalsdräkt. Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. har vidare efter uppräkning av alla vårahelgdagar mycket noggrant konstaterat att vissa av våra helgdagsaftnar är atthkställa med helgdagarna enligt växel- och checklagarna - ett föga glattmeddelande till dem som behöver en växel för sitt livsuppehälle kanske just dendagen. Men sedan, ärade kammarledamöter. Läs själva innantill i utskottetsbetänkande! Detta gäller dock en motion som ville att vi skulle fundera övervår allmänna glädje. 1 stället tar utskottet upp den allmänna ordningsstadgan,polismyndighetens befogenhet att upplösa tillställning, fara för oordning,förebyggande av lagstridigt förfarande m. m. Är det att undra på atthämningarna släpper hos oss svenskar på Älandsfärjorna, att hotell i att inhysa högljudda vikingar, att konsulatet i har en extraförstärkningskassa för att bunta ihop plundrade och vilsegångna svenskar frånReeperbahn eller att vi dör av hjärtslag och fylleri i eller ivågorna från ? Är det att undra pä detta, när till på köpet det äradekulturutskottet i beskrivningen av våra allmänna helgdagar använder så stortutrymme för att påminna om hur ordningen bör upprätthållas vididrottsevenemang, dans, teater-, biograf- och tivoliföreställningar,marknadsnöjen och festtåg? Jag känner mig som en förlupen svensk när jag läsers. 2 i utskottets betänkande. Återigen - jag har, kulturutskottets ordförande,bara begärt att ni skall fundera litet på glädjen. Det är riktigt att jag i motionens yrkande har framhållitvåra traditionella högtidsdagar för att göra något mer av dem, för att vårastorstäder - och småstäder också för resten inte bara skall ligga där plattai sin högtidlighet, medan många människor mer eller mindre planlöst söker sigdärifrån i sina bilar, och för att våra ungdomar skall finna ett krypin sominte tar ifrån dem deras studiepengar innan halva terminen har gått. Det gälleratt hitta former för att stimulera människorna och få dem att engagera sig iett berikande nöjesliv, så att familjerna kan hålla ihop, så att människor kanumgås och känna gemenskap över yrkesgränserna och för att skingrakategoritänkandet. Det är inte ett med buskis och tjo och tjim som jagär ute efter, utan det är ett gladare som ger litet mer av mänskligvärme, ett där det inte skall kosta så mycket att ha litet roligt. Det är riktigt att jag inte begriper dem som inte harförståelse för ett bibehållande av och innehållet i våra traditionellahögtidsdagar för att med dessa som undedag skapa samhörighet och fest. Inteheller förstår jag dem som tror att demokratin skulle vinna på att vi urvattnaroch bleker färgerna vid högtidliga öppnande. Tristare figurer än viriksdagsmän, inklampande i galoscher och klädda i både sommar- ochvinterkonfektion, får man leta efter. Inte nog med att vi klampar in irikssalen, utan vi tränger oss in med ursinne för att komma så långt fram sommöjligt och kunna betrakta färgrikedomen framför oss inte herrar statsråd somsitter på den vänstra sidan men väl skönheten en meter ovanför deras huvuden,den diplomatiska kåren. Inga är så lysande som representanterna förutvecklingsländerna. De vet vad festivitas är för någonting. De har inte rådatt vara den förutan, och de klär sig vid det här tillfället för att hedra dentrevlige, vänlige, tålmodige men murrige svenske riksdagsmannen. Här har jag gjort mig skyldig till en oförlåtligdistinktion statsrådet brukar kunna bära högtid av denna art påett glansfullt sätt. Men så har hon också verkat i de fattigaländerna! Utskottet har hänvisat till betänkande Nykulturpolitik. Där talas om kultur i form av aktivt deltagande och egetskapande arbete och vad detta kan betyda för kommunikationerna människornaemellan. Men det talas också om behovet av stora satsningar från samhälletssida. Är det de stora satsningarna som behövs för att skapalitet mer glädje och samhörighet i det här landet? Vi har tiotusentalsungdomar, som spelar och sjunger, och hundratals orkestrar som kunde göra siggällande i organiserad form, ofta ute i det fria när städerna dragit på sig sinhelgdagskostym - jag betraktar den nu som en urvuxen sjömanskostym. Varför inteanvända våra järnvägsstationer, som i tråkighet överträffar det mesta här ilandet men som ändå är till för kommunikationerna människor emellan, och låtadessa bh trivsamma samlingslokaler med litet service och litet värme. På detviset kunde man också få tiden att gå litet fortare när man väntar på tåg ochbussar som inte håller tiden om nu järnvägen inte redan är nedlagd. Varför använder man inte vår underbara årstid för attbygga ut trottoarserveringar längs gator och i parker? Nej, äradekammarledamöter, hälsovårdsstadgan och ordningsstadgan sätter krokben överallt!Man kan inte, herr talman, få ett gladare genom en fulländad hälsovårdsstadgaoch en skolfrökenaktig ordningsstadga. Man får inte göra miljön så steril, såexemplarisk att vi inte får någon miljö kvar! Då försvinner värmen, och finnsdet ingen värme finns det ingen glädje. Det är ju därför våra ungdomar hängersom klasar i träden när grönskan skall fällas för tunnelbanan, och jag tillhör faktisktdem som menar att man skall göra en krök på vägen för att rädda en bokskog. Enrak linje är dessutom mycket tråkigare än en krokig. säger utskottet att uppgiften att anordnanöjesarrangemang och tillvarata helgdagarna i de former jag föreslagit är enlokal angelägenhet. Det är självklart att man inte kan stifta lagar om glädje.Det är också självklart att det är den personliga aktiviteten som i dettasammanhang skall kunna lätta upp våra levnadsvanor. hade härchansen att inspirera till sådana lokala initiativ. Man hade på det lokalaplanet kanske känt att man fått en viss sanktion om utskottet hade varit litetgladare och välvilligare i sin skrivning. finns det väl kamrater i denna kammare som tror att jagblivit alldeles stollig. Vad har detta med högtidsdagar och motionen att göra?Jo, om ni inte bara läser klämmarna utan innehållet i motionen 84 skall nifinna att det står där. Och kulturutskottet, som jag vet kan läsa, kan ocksåana sig till vad som står mellan raderna för att göra prosan mer njutbar. Jagskall förklara detta ytterligare. Men först vill jag säga att jag räknade intemed, herr ordförande i kulturutskottet, att få motionen bifallen, men jagräknade med att utskott och kammare och även allmänheten skulle få tillfälleatt avgöra om innehållet var värt att diskutera och om det fanns en sådangrund, som var mindre att gyckla åt och mer att respektera. Vi svenskar bordefundera över om svenskarnas Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. förhållandetill sig själva är riktigt gott. Om inte vad kan vi göra för att hjälpa uppsituationen? Jag kan förstå att utskottet trots sin omsorgsfullabehandling av min motion inte har haft tid att fundera över vad glädje kanbetyda för en nation. Själva vet vi var och en skillnaden i arbetsinsatser,aktivitet och hjälpsamhet om vi är glada. Glädje och lycka är två odelbarabegrepp. Det är väl inte kulturutskottet obekant att den engelske filosofenJeremy utgick från tanken att allt handlande måste utgå från att gestörsta möjliga lycka åt största möjliga antal människor. Den tråden har tagitsupp av vår egen professor i nationalekonomi med ett djuptallvar. Han säger att även om lyckan liksom kärleken är som enkvicksilverdroppe i en handflata som, när forskarna tittar närmare på den,rinner snabbt ut mellan fingrarna, så behöver vi teknokrater, forskare och inteminst politiker öppet tala om lyckan som samhällets mål. Om nu glädjen ochlyckan hör ihop, och glädjen är en inledning till lyckan, och glädjen ärlättare att fånga, då finns det all anledning att börja placera in glädjen somen korrektionsfaktor i den samhälleliga ekvationen. Lyckan, säger - ochjag säger också glädjen - skall upphöjas till suverän målvariabel. Alla - ävenvåra kraftfullaste hand-hngsmänniskor, t. ex. de som representerar kulturutskottet skall under ansvar tvingas att bli lyckans - och glädjens, säger jag -ödmjuka tjänare. - Då kan vi förverkliga demokratin, säger . Jag ber att ytterligare få citera honom. Han säger:"Även om kunskaperna blir fragmatiska så har vi gjort vad vi kunnat. Pålite sikt skulle resultatet visa sig. Den västerländska civilisationen skullebörja gå ner i varv" - han menar hetsen "vi skulle ta det lugnareoch med mindre stress." Frågan är om inte glädjen är en inledning att sökalycka och om den inte ger större möjligheter att påverka till vettigare beslut,kammarens ledamöter. Vår vän och diktare . har skrivit några raderom lyckan och glädjen. De är skapade med melodi. Jag avstår frän att sjungadem, även om det skulle vara mycket stimulerande att få en dialog i likhet medden som förekommer på . Tänk er för resten om vi skulle göra så. Jag hörredan inom mig hur hjältetenoren skall förklara hur välunderbyggt det var att lägga skatt på engångsglas. Och jag känner liksom iluften att det måste bU en aria tagen ur dels , dels . Omdet slutar med något ur är för mig ännu obekant. , herr talman, ber jag att få föreslå attkulturutskottet inför en signaturmelodi i sin verksamhet innan det startarmorgonens arbete. Jag tycker att man då skulle kunna använda följande dikt avFranzén: "Närskämtet tar ordet vid vänskapens bord, medfingret åt glasen, som dofta, så drickoch var glad: - på vår sorgliga jord man glädersig aldrig för ofta. En blommaär glädjen: slår hon ut, i morgonförvissnar hon redan. Just ,då du kan, hav en lycklig minut, och tänkpä den kommande sedan." Då ett bifall till mitt tänkta yrkande skulleerfordra grundlagsändring, måste jag avstå från detsamma. i Lane-Herrestad (c): Först vill jag bestämt protestera, när herrLothigius här säger att vi i utskottet skulle ha gycklat med hans motion. Vi haravgivit ett betänkande där vi i sanning inte har gått in för något gyckel. sade sedan att det inte gällde denhimmelska, utan den jordiska glädjen. Men det är ändå så, att högtidsdagarna ivårt land i allmänhet är kyrkliga högtidsdagar, och därför är det ingentingegendomligt i att dessa har upptagits i betänkandet. Vidare vill jag säga attdet givetvis finns en del människor som vill göra dessa kyrkliga högtidsdagartill ett slags glädjedagar genom att då arrangera alla upptänkliga nöjen. Detfinns emellerdd i det här landet också en stor skara människor som i sdllhetvill fira de stora högtidsdagarna - såväl juldagen som ochpåskdagen, för att ta några exempel. För dessa människor kan också sdllhetenupplevas som en glädje. talar också om att man skulle kunna varieraklädseln. Mig veterligt råder det inget förbud för att här iriksdagen bära sin häradsdräkt. När det gäller högtidliga öppnande, som herrLothigius nämnde, vill jag säga att det tydligen finns olika modveringar föratt gå dit. Personligen går jag dit för att övervara gudstjänsten och för attlyssna till trontalet. Andra kan ha andra bevekelsegrunder; jag skall intefördjupa mig i dem. Det är svårt, , att få någon riktig klarheti vart den här motionen syftar. Jag har noterat att den skulle berörahälsovårdsstadgan, ordningsstadgan, vägbyggen, järnvägsstationer osv. - det ärså mycket som tas upp i motionen. Och så kommer klämmen, där det hemställs attvi skall bibehålla och utveckla våra traditionella högtidsdagar och ge dem merav innehåll och festivitas. Men ingen har ju ifrågasatt någon ändring avantalet högtidsdagar i vårt land, varför vi har svårt att förstå meningen medatt begära en utredning om att vi skall fä behålla våra traditionellahögtidsdagar. Men visst är det riktigt att vi försöker få litet mer - gärnamycket mer - av en kulturell verksamhet som ger bättre kontakt mellanmänniskorna. Utskottet anser emellertid, att ohka människor har olikakrav på glädje. Det råder även ohka traditioner i olika delar av vårt land. Vihar därför kommit fram till att det är betydelsefullt att man finner former ochvägar för kulturell verksamhet i vid mening. På s. 3 i kulturutskottets betänkande har vi omnämnt kulturrådetsbetänkande Ny kulturpolitik. I detta har rådet kommit fram med en rad idéer ochförslag, som ger utrymme för egna och lokala initiativ. Utskottet ser gärna attnågonting positivt sker på detta område, och det skulle inte vara någon störresvårighet att här omnämna en rad av de olika aktiviteter som pekarpå men vilka man inte vill styra från statsmakternas sida. Man viJJ inteuniformera dem, utan vill i stället att de bUr föremål för egna och lokalainitiativ. mening är det önskvärt att vi inte bara är mottagare Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. utan ocksåaktiva deltagare i kulturellt arbete - detta må sedan gälla gruppgemenskapeller annat samarbete för att få fram en kulturell aktivitet eller genom egetskapande och formgivande. I våra miljöer lever många människor nära varandramen har ändå mycket liten kontakt sinsemellan. Genom gemensamma aktiviteter pådet kulturella området i närheten av där vi bor tror jag att vi skulle kunnamedverka till större gemenskap. Utskottet har kommit fram till att en utveckling i denriktningen måste bygga på lokala traditioner och initiativ. Vi hardärför inte ansett det vara den lämpligaste formen att begära en utredning idetta ärende, inte minst på grund av att betänkande föreligger. Detär ett gediget betänkande med många uppslag och som är ute på remiss. Det ärinte säkert att varje uppslag passar alla. Genom att man ute i organisationeroch ute i den kommunala verksamheten söker få i gång en aktivitet, som berör deenskilda människorna, tror vi att man har anledning att just nu ägnauppmärksamheten åt ett förverkligande av olika uppslag som man där har fått.Därför har vi inte kunnat tillstyrka motionen. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall tillkulturutskottets betänkande nr 2. () kort genmäle: i Lane-Herrestad talade om de kyrkligahögtidsdagarna, men jag vill gärna rätta till ett missförstånd oss emellan påen punkt. Jag vill inte ha en förändring till stånd i detta sammanhang.Nej, jag vill bara minska avståndet mellan dem som känner en religiös glädjeoch värme och dem som vill ha en profan värme och glädje under högtidliga,värdiga och trivsamma former. Därvidlag tror jag att de båda parterna i detsvenska samhället skall möta varandra. Det är egentligen detta som utgörbakgrunden till vad jag har fört fram, herr talman. För att visa uppskattning för den sidan har jag till och med åberopat en av våra mestkyrkliga skalder, . . Men efter att ha lyssnat pä min vän herrMattsson i Lane-Herrestad har jag nästan lust att ändra dikt påföljande sätt: tar ordet vid bord försökändå var glad du parlamentariska hjord man glädersig aldrig för ofta. Ett ordkan vara glädjen; som aldrig slår ut i morgonglömt är det redan. Just nuMattsson i Lane-Herrestad, hade ni en sällsam tribut tänk noga på den kommande sedan. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle: Herr talman! Jag skall fatta migmycket kort. Det är inte min läggning att vara rolig, och det har jag inteheller försökt vara i ett allvarligt menat anförande. Jag konstaterar att herrLothigius och jag på den punkten inte tycks vara sä långt ifrån varandra. HerrLOTHIGIUS (m) kort genmäle: Jag är tacksam över i varje fall värmen iherr i Lane-Herrestad rost, när han talar om glädjen. Just är det synd att man inte är poet. När i sin motion tar upp ochsvenskarnas förhållanden till andra länder gör han det inte till enförsvarsfråga, vilket jag noterar med tillfredsställelse, utan han för överfrågan mer till den poetiska sidan - om vi är tråkigare än andra länders folk,alltså en bedömningsfråga som inte kan mätas i några anslag, vare sig de kommerfrån staten eller från kommunen. I sin motion går han tillbaka till 1700-talet och sägeratt utlänningarna då betraktade oss som mindre putslustiga figurer. Utan attvara alltför bevandrad i historia vet jag att det var ytterst fåsvenskar som då hade kontakt med andra länder. Om den gruppen - jag föreställermig att det var handelsmän, vandrande gesäller och krigsmän - fick stå som ettmönster för hur svenskarna var och hur de uppförde sig så utgjorde de väl enmycket liten begränsad grupp av svenska folket. I motionen står det att vi svenskar har en nära nogreligiös längtan efter sol och värme. Jag vet inte om jag skal! kalla dennalängtan för religiös, utan det är väl så att vi som bor här uppe i den mörkaoch kalla gärna vill byta ut mot sol och värme. För mångaär det en engångsföreteelse att resa till ett varmare land eller också är detförenat med ekonomiska uppoffringar att kunna resa bort . Att man sedankommer hem brun och tråkig, som det står i motionen, har jag aldrig hört talasom. De flesta kommer hem utvilade, pigga, glada, prisande solen och värmen ochprisande även sitt eget fosterland, som de har fått en helt annan syn på,därför att de har fått tillfälle att jämföra med hur man har det i andraländer. Jag tror inte pä talet om att vårt land med dess styrelsesätt sätterupp några spärrar för glädjen i livet. Det avgörande är ju att glädjen harflyttat ut till ännu större grupper i samhället därför att en utjämnande polidkhar gjort det möjligt för allt fler grupper att kanna trygghet, glädje ochfrihet i hvet. närmaste omgivning brukar jag träffa studiegrupper -äldre människor, pensionärer som under flera säsonger sitter och läserfrämmande språk ihärdigt och envist. De samlar ihop sina små besparingar ochreser ut, kanske till eller , för att få pröva sina nyaspråkkunskaper. De där människorna är många i vårt samhälle. Och inte är detråkiga heller, vare sig när de åker bort eller när de kommer hem, men allaintygar att det är det nya samhället som har gett dem en chans till detta. Nuär det inte bara resor som är glädje i livet, utan jag tror att det här är ettexempel på människornas frigörelse, som ofta får sitt utlopp i dessaglädjeyttringar. Motionären pekar på alla dystra och mörka inslag i TV ochradio. Och visst är det mörkt och dystert i världen med krig ochnaturkatastrofer, med svält och med osämja mellan folken. Jag tror, herrmotionär, att vi alla inom oss bär det mänskliga draget att vi liksom villskydda oss mot upplevelsen av de här mörka bilderna i TV-rutan. Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. Bibehållande av de traditionella högtidsdagarna m. m. världen ärhårda och kalla för oss att konstatera. Jag tror inte att personalen på ochradio med vett och vilja färgar nyheterna mörkare än de är. Att definiera glädje och lycka i livet är lika svårt somatt entydigt tolka ett musikinslag eller en litterär skildring. Ett skratt verkarihåligt om man inte inom sig är glad över att få skratta. Därför bör vistimulera aktiviteter, där vi under enkla former kan samlas till gemenskap ochengagera oss. Jag gissar att motionären och jag kan komma överens om att detkommersiella nöjeslivet är en dålig ersättning för gemenskap och uppriktigglädje.