prot · FW09152 · 1973-12-31 00:00:00 — Dåherr i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Utskottets hemställan bifölls. Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. § 4 Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. Föredrogs inrikesutskottetsbetänkande nr 37 i anledning av propositionen 1973:177 med förslag till lag omändring i statstiänstemannalagen (1965:274), m. m., jämte motioner. Maj;t hade i propositionen1973:177, under åberopande av utdrag av statsrådsprotokollet över finansärendenför , föreslagit att anta vid propositionen fogadeförslag till 1. lag om ändring i statstiänstemannalagen (1965:274), 2. lag om ändring i kommunaltjänstemannalagen(1965:275). Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll anfördesföljande: "I propositionen föreslås att avtalsförbudet i 3 §statstiänstemannalagen (1965:274) begränsas så, att avtal i princip skallkunna träffas om ledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheten och omrätt till annan ledighet än semester. Motsvarande ändring föreslås i 2 § kommunaltjänstemannalagen(1965:275). Avtalsförbudet skall enligt förslaget fortfarande omfatta bl. a.tjänsteorganisationens utformning och myndighets verksamhet. Syftet med reformen är att öka de offentliganställdasinflytande i frågor som rör annat än myndigheternas organisation ochverksamhet. Propositionen innebär bl. a. att frågor av mer omedelbar betydelseför personalen i fortsättningen skall kunna regleras genomkollektivavtal." I detta sammanhang hade behandlatsde i anledning av propositionen väckta motionerna 1973:2124av () samt 1973:2168 av m.fl.(vpk) vari föreslagits att skulle besluta att urstatstjänstemannalagen (1965:274) stryka 3 § samt att urkommunaltjänstemannalagen (1965:275) stryka 2 §. 1. att riksdagenmed bifall till propositionen 1973:177 och med avslag på motionen 1973:2168skulle anta de genom propositionen framlagda lagförslagen, 2. att motionen1973:2124 inte föranledde någon åtgärd. Även om vi var överens på många punkter i detbeslut vi fattat, fanns där också många reservationer. I den föreliggandefrågan, som avser ändringar i statstjänstemanna- ochkommunaltjänste-mannalagarna, 3 § och 2 §, är vi också som synes av utskottetsbetänkande synnerligen överens. Förslaget innebär i stort sett att det förhandlingsbaraområdet för stats- och kommunaltjänstemän vidgas att omfatta ungefär sammaområden som man får förhandla om på den enskilda sektorn. Huruvida detdärutöver finns möjlighet att i någon väsentlig grad förhandla om frågor somgäller arbetets ledning och fördelning, får väl De begränsningar som alltjämt gäller enligt föreliggande förslag avserindragning och inrättande av tiänst, tiänste-organisationens utformning ochmyndighets verksamhet. På dessa tre områden finns naturligtvis ganska besvärligatolknings-och avvägningsfrågor. Man kan i det här sammanhanget bara hoppas attstaten, landstingen och kommunerna skall visa sig generösa och välvilliga i sininställning och medge en vidgad förhandlingsrätt. har accepterat detta förslag för det förstadärför att det, trots allt, är ett steg i rätt riktning. För det andraaccepterar vi det därför att förhandlingar just nu skall börja inom ett mycketstort område, både det statliga och det kommunala. Det är då angeläget attvarie möjlighet tiU vidgning i förhandlingsrätten tillvaratages. Därigenom fårman i de förhandlingar som börjar också bevis för om detföreligger en generositet från den offenthge arbetsgivaren som medger denvidgade förhandlingsrätt som vi tror hgger i detta förslag. Vi accepterar emellertid det här förslaget framför alltdärför att vi tidigare krävt dessa ändringar. Jag viU erinra kammaren om attherr Mundebo m. fl. motionerade i denna fråga . Motionen,som gick ut på att man skulle genomföra förhandlingsrättskommitténs förslag,avvisades. finner statsrådet det lämpligt att lägga fram sammaförslag som ställde . Det sägs ju att man skall förlåtaden syndare som sig omvänder och bättrar, och därför finns det väl ingenanledning att nu angripa statsrådet för behandlingen av dettalagförslag. Det är kanske bäst att dra en tystnadens slöja över statsrådetslitet vingliga färd mellan olika ståndpunkter i denna fråga. Här hade jag egentligen tänkt sluta mittanförande. Men när statsrådet talade i det föregående ärendet kunde jaginte underlåta att försöka översätta det han sade till det förhållande somskulle råda på den offentliga förhandlingsrättens område, om det han sadeavsett den fråga vi nu behandlar. angriper vi båda leden i § 32, nu angripervi både arbetsgivarens rätt att avskeda och hans rätt att självständigt väljavem han vill ta tillbaka, så ungefär sade statsrådet . Det hade intevarit så dumt om han också kunnat vidga detta resonemang till det offentligaområdet. Det skulle egentligen ha varit ganska logiskt, tycker jag, att manfrån regeringens sida hade dragit ut konsekvenserna av det betraktelsesätt somstatsrådet då gjorde sig till tolk för och sagt, att nu skall vi angripabåda leden i den offentliga arbetsgivarens rätt att anställa och att avskedamedarbetare. Men det gick naturligtvis inte, därför att det här gäller ju detoffentliga området. Där måste vi alltså även i fortsättningen ha kvarmotsvarigheten till § 32. , säger statsrådet , har det blivit en gemensamangelägenhet för arbetsgivare och arbetstagare att försöka lösa dessa problem.Men det gäller ju enbart den privata sektorn; på den offentliga sektorn kan maninte tänka sig att det är en gemensam angelägenhet. Arbetsgivaren på detoffentliga området måste naturligtvis ha sin självbestämmanderätt kvar. Egentligen skulle man, fru talman, ha önskat attstatsrådet hade deltagit litet mer i det här lagstiftningsarbetet. Detkanske inte är så ofta som man önskar det. Men hade de synpunkter, somstatsrådet Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. gavuttryck för tidigare, i någon mån fått vara vägledande även för statsrådetLöfbergs synpunkter på och behandling av detta ärende, då hade vi måhända fåtten något mer vidgad förhandUngsrätt också på det offentliga området än vad dennya lagen kommer att medge. Oavsett dessa marginalanteckningar vill jag till slutpoängtera vad jag inledningsvis sade. Vi har accepterat detta förslag, intedärför att vi tycker att det ger någon fullständig förhandlingsrätt utan därföratt det är ett steg i rätt riktning. Man får hoppas att det blir en godfortsättning. Vi vet ju att frågan återkommer till , ochdå är det att förmoda att vi har ett bättre utgångsläge. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrMAGNUSSON i (vpk): De arbetsrättsliga förhållandena är heltnaturligt föremål för stor uppmärksamhet bland löntagarna, vare sig de äranställda i privata eller i offentliga företag. Ett uttryck för detta och ettmycket starkt sådant är det förhållandet att inte mindre än omkring 240motioner till Statsanställdas förbunds kongress rörde demokratin påarbetsplatsen. Av dessa behandlade 145 motioner just frågorna om 3 § istatstiänstemannalagen, lokal förhandlingsrätt och tolkningsföreträdet. Imotionerna yrkades bl. a. att § 32-principen skall avskaffas, attförhandlingsrätten utvidgas till att omfatta praktiskt taget alla frågor, atten utökning av den lokala förhandlingsrätten sker, att arbetsgivarenstolkningsföreträde slopas, att primär förhandhngsskyldighet införs samt attmöjlighet till lokala stridsåtgärder under avtalsperiod genomföres. De meningar som kommer till uttryck i motionernasammanfattas ganska väl i en motion från avdelning 1074 i , där detsägs att de föreskrifter som finns i 3 § statstjänstemannalagen är heltodemokratiska, varför en ändring bör ske möjligt. I anslutning till detanförda föreslår avdelningen att kongressen beslutar uppdra åtförbundsstyrelsen att verka för utökad förhandlingsrätt, primär förhandlingsskyldighet,lokal förhandlingsskyldighet, avskaffande av fredsplikt och tolkningsföreträdesamt att personalen tillerkänns vetorätt. I ett trettiotal motioner krävs kortoch gott att 3 § i sin helhet skall slopas i statstjänstemannalagen. Under kongressens behandling av frågorna framkom attregeringen ämnade lägga fram ett förslag till ändring av 3 § istatstjänstemannalagen. Det är alltså detta förslag som ligger påriksdagens bord. Kan man då säga att de ändringar i denna lag som föreslåsi propositionen uppfyller de förväntningar och önskemål som finns hos destatsanställda om slopandet av den diskriminering av de anställda som justdenna paragraf ger uttryck för? Som vi har framhållit i vår motion nr 2168 är det ingentvekan om att regeringsförslaget innebär vissa framsteg i jämförelse mednuvarande förhållanden. Det avtalsbara området blir ju större, det kommer attge möjhgheter till förhandlingar om frågor som är betydelsefulla för deanställda, t. ex. fastställandet av tjänstgöringshstor och turlistor. ocksåfrågor som rör facklig förtroendemans ställning hos myndighet, t. ex. hans rätttill information och tillträde till myndighetens lokaler, hans rätt att nyttjautrymme på arbetsplatsen eller myndighetens telefon eller lokaler eller attanlita skrivpersonal. Det gäller vidare förhandhngar om rätten till ledighetför studier, barntillsyn, fackhga och kommunala förtroendeuppdrag, läkarbesökm. Detta är värdefullt även om personalen redan nu i viss utsträckningkunnat diskutera dessa frågor med arbetsledningen. Men i stort menar vi att förslaget till nystatstjänstemannalag medför helt otillräckliga förbättringar, inte minst settmot bakgrunden av den stigande opinion som kräver att 3 § istatstiänstemannalagen helt skall slopas. De avtalstillåtna områdena utökasvisserligen, men fortfarande omfattar de avtalsförbjudna områdenatiänsteorganisationens utformning, myndighets arbetsuppgifter och viktigaavsnitt i fråga om ledning och fördelning av arbetet inom myndigheten, där deanställda helt uppenbart borde ha förhandhngsrätt. I fråga omtjänsteorganisationens utformning gäller ju att en myndighet bedriver en vissverksamhet på ett visst sätt och organiserar detta arbete i en form sommyndigheten själv anser vara riktig. Detta förhållande kritiseras emellertidofta av de anställda, och det har lett till protester. Man gör med fog gällandeatt arbetsplatsen/arbetsorganisationen ändras genom ensidigt beslut frånmyndigheten, vilket ofta innebär att den direkt berörda parten iomorganisationen känner sig åsidosatt och utanför då det gäller att påverka sinegen situation. Vi har belyst de här förhållandena med ett konkret exempel ivår motion. SJ genomförde helt nyUgen en omorganisation där tre ban- ochdriftdistrikt indrogs, omorganisation genomfördes beträffande lokstationernam. Hundratals människor berördes av denna omorganisation. Många fickförflyttningar, en del fick ändrade arbetsuppgifter. Det står helt klart attåtgärden var av den karaktären att de fackliga organisationerna skulle hakunnat förhandla, och borde ha kunnat förhandla, om densamma. Den möjlighetenkommer heller inte att föreligga enligt propositionens förslag. De härrationaliserings-åtgärderna har för övrigt inte varit de enda som präglat SJ:svardag. Under en följd av år har personalen utsatts för rationaliseringar somvållat många människor problem utan att de fackliga organisationerna kunnatpåverka dessa. Förbudet mot avtal gäller ju också frågor som inrättandeeller indragning av tjänst, t. ex. humvida tjänsten skall vara ordinarie, extraordinarie eller extra och huruvida tjänst skall vara inrättad för heltids-ellerdeltidstjänstgöring. Allt detta är frågor som har intresse för de anställda.Personalens uppfattning om hur många och vilka tjänster som behövs för attklara vissa arbetsuppgifter kan ju nämUgen kollidera medmyndighetens och arbetsledningens. För att återigen ta SJ som exempel kan man säga att dettaär i hög grad aktuellt just nu när SJ har en personalsituation, där fleraområden inom verksamheten lider brist på personal. Det händer inte sällan vid sådana tillfällen drar in turer i t. ex. ett växhngslag utan attpersonalen med full kraft kan motverka detta. Vad som emellertid är mestrelevant i detta sammanhang är att SJ försöker klara personalbristen Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. 7 protokoll 1973. Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. genom attta in folk på en lösare anställningsform, s. k. arvodister, vilka inte, avnaturliga skäl, på ett fullgott sätt kan lösa arbetsuppgifter de ställs införoch inte heller i ett längre perspektiv kan bidraga till att SJ;srekryteringsproblem löses. Det här har ju också med verksamheten, ellerverksamhetens bedrivande - hur man nu vill beskriva det -, att göra. För min del är jag övertygad om att själva ordalydelsen iden föreslagna 3 § andra stycket b, myndighets verksamhet, kommer att lämnabetydande utrymme för tolkningstvister. Det kommer säkert att uppstå många falldär myndigheten anser att en fråga hör till dess verksamhet men där deanställda anser att denna hör till vad som faller under ledningen ochfördelningen av arbetet. Detta aktualiserar enligt vår mening frågan omarbetsköparens ensidiga tolkningsföreträde, vilket vi anser bör avskaffas.Detta krav hade för övrigt tagits upp i ett trettiotal motioner tillStatsanställdas förbunds kongress. Vid remissbehandlingen av förhandlingsutredningensbetänkande, vilket alltså har lämnat underlaget för den proposition som liggerbakom utskottsbetänkandet, framfördes från personalhåll långtgående krav närdet gällde utvidgningen av det förhandlings- och avtalsbara området. Deanställdas uppfattning, kunnande och rätt tiU inflytande borde beaktas,framhölls det. Den begränsning som automatiskt följer av att statsmakterna harrätt att besluta om myndigheternas arbetsuppgifter måste ge en tillräckUgavgränsning av det avtalsförbjudna arbetsområdet, framförde en remissinstans. Iprincip bör inga frågor vara undantagna från avtalsbarhet, framhölls av enannan. En reell utvidning av det avtalsbara området, krävde en tredje, sommenade att en sådan förändring bör betyda att avtal skall få träffas så längedetta inte utgör ett absolut hinder för att myndighet skall kunna fuUfölja sinverksamhet. Vi delar uppfattningen att i princip alla frågor skallkunna vara förhandlings- och avtalsbara. Den offentliga sektorn avarbetsmarknaden kan i arbetsrättsligt avseende inte särskiljas från den privatasektorn. De statUga företagen fungerar, så länge de anstäUda inte har ettavgörande inflytande i företagen, i stort sett enligt samma mönster som deprivata. Ledmotiven i deras handlande är företagsekonomisk lönsamhet. Frågorsom effektivitet och produktivitet ses helt mot denna bakgrund. De fackliga krav som reses inom det privata arbetslivetmåste därför i stort gälla också för den offentliga delen av detsamma. Det är nödvändigt att de fackliga organisationerna ävenhär kräver en oinskränkt förhandlingsrätt, att alltså alla områden som berörsav propositionen skall vara förhandlingsbara. Därav följer att 3 § statstjänstemannalagenoch 2 § kommunahjänstemannalagen i sin helhet bör avskaffas. Som skydd för denoinskränkta förhandlingsrätten bör den lokala strejkrätten lagfästas. Och jagvill påpeka att kravet på lokal strejkrätt även framfördes i många motioner påStatsanställdas förbunds kongress. Vi har i vår motion framhållit att kraven på lagstadgadrätt till förhandlingar i alla frågor, lagfäst rätt till strejk närförhandlingarna inte ger resultat samt avskaffande av arbetsköparpartensensidiga tolkningsföreträde togs upp vid böoan detta är i motionen227. Motionen avslogs med hänvisning till att frågorna behandlades i arbets- rättskommittén.Detta bör inte hindra att redan nu kan besluta att stryka 3 §statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen och därmed gå enomfattande opinion bland de stats- och kommunalanställda till mötes. Med hänvisning till det anförda yrkar jagbifall till motionen 2168 av . Jag vill ytterligare poängteraatt vi, om beslutar om slopande av de här aktuella paragraferna,skall återkomma med krav på lagfäst förhandlingsrätt, lokal strejkrätt ochslopande av arbetsgivarnas tolkningsföreträde. Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. HerrNILSSON i (s): Det förslag som statsrådet har lagtfram, och som bildar bakgrund till utskottets betänkande, hälsas utan tvivelmed mycket stor tillfredsställelse av de anställda i offentlig tiänst och derasorganisationer. Bakom förslaget finns alltså en stark opinion från de fackligaorganisationerna på detta område. Övriga remissinstanser har även godkäntförslaget utan några större erinringar. Propositionen har också godtagits avett enhälligt utskott. Det finns alltså inte anledning för mig att orda alltförmycket i den här frågan. Förslaget innebär att anställda i offenthg tiänstförhandlingsvägen får ett avsevärt större inflytande på frågor som rör derasverksamhet på arbetsplatsen. Detta tar sig uttryck i att det avtalbara områdetvidgas bl. a. när det gäller ledningen och fördelningen av arbetet inommyndigheterna samt rätt till annan ledighet än semester. Lagtekniskt får dettaformen av ändringar i 3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen,vilka motsvaras av § 32 för de privatanställda på arbetsmarknaden. Staten föregåralltså med ett gott exempel när det gäller att angripa dessa lagbestämmelser,vilket är att hälsa med stor tillfredsställelse. Bakom förslaget ligger den principiella uppfattningen attde offentligt anställda och deras organisationer bör kunna få påverka sinaanställnings-eller arbetsvillkor genom avtal, om man inte därigenom inkräktarpå statens eller kommunernas rätt att bestämma om målsättningen för denoffentliga verksamheten och om hur denna skall bedrivas. Olika funktioner inomsamhället måste fullgöras på ett för medborgarna tillfredsställande sätt. Dettabygger i sin tur ofta på politiska beslut på ohka nivåer och verkställighetenav dessa. Det är naturligt att sådana beslut måste respekteras. i ville slopa hela 3 §statstjänstemannalagen. Verkligheten är emellertid inte så okomplicerad utan vidare kan göra detta. Statsrådet har i propositionen ett exempel somrör postverket. Detta verk har statsmakternas uppdrag att sköta den allmännapoströrelsen i landet. Verket har därvid rätt att upprätta och indragapostanstalter, ordna postförbindelser och se till att utbärningen av postfungerar. En avtalsbestämmelse får här inte hindra att distributionen av postgår att genomföra eller vissa tider . Ett avtal skullekunna hindra att brevbärare finns disponibla för att fullgöra dessa funktioner.I princip gäller samma sak beträffande SJ och andra statliga verk. Avtal bördärför, enligt förslaget, fortsättningsvis få Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. träffas omfördelning i tjänstgöringsUstan av den arbetstid som behövs för verksamhetensbedrivande, men inte om vUka tider pä dygnet eller vilka dagar som myndighetenskall bedriva sitt arbete. Några remissinstanser har uttryckt farhågor för attavtalsförbudet beträffande "myndighets verksamhet" skuUe komma attmedföra tolkningssvårigheter vid den praktiska tillämpningen. Statsrådet hardärför i klarläggande syfte i propositionen anfört en rad praktiska exempel påavtalstillåtna frågor. Jag skall inte upprepa dessa exempel, bara nämna att detgäller frågor som rör förutom arbetsledningen företagsnämnder,arbetsmiljön, personalhälsovård, de fackliga förtroendemännens ställning,personalutbildning m. m. Det resonemang som förs i propositionen, med dessakonkreta exempel som bakgrund, belyser ytterligare förslagets materiella innehåll,varför jag hänvisar tUl detta. Det bör även nämnas i detta sammanhang att delegationenför förvaltningsdemokrati enligt sina direktiv har tiU uppgift att undersökamöjligheterna att öka de statsanställdas inflytande på verksamheten inom denegna myndigheten. Delegationen föreslår att kollegiala beslutsgrupper skallinrättas inom myndigheterna för att ta över beslutanderätten i vissapersonalfrågor, som i regel utövas av verkscheferna. En försöksverksamhet idenna riktning har redan igångsatts inom vissa myndigheter, och med den ändringsom nu föreslås i 3 § statstiänstemannalagen bör även en del av de frågor somrör dessa beslutsgrupper kunna göras avtalsbara. Det finns vidare, fru talman, ett mycket nära sambandmellan det nu aktuella förslaget och det utredningsarbete som bedrivs avarbetsrättskommittén. Utredningsuppdraget inom denna kommitté innefattar iprincip även de offentliganställda och deras förhandlingsrätt. a. pröva i vilken utsträckning det med hänsyn till de poUtiska organensbeslutsbefogenheter och därpå grundad myndighetsutövning kan behövas särskildainskränkningar i medinflytandet för de offenthgt anställda. Det ligger i sakensnatur att många av de frågor som vi nu diskuterar kommer att prövas i ett störresammanhang inom arbetsrättskommittén. Vi hälsar med tillfredsställelse den vidgadeavtalsrätt för de anställda i offentlig tiänst som föreslås i propositionen177. Ett enigt inrikesutskott står bakom propositionen, och jag ber att få yrkabifall tUl utskottets hemställan. HerrMAGNUSSON i (vpk) kort genmäle: Fru talman! iÖstersund säger att verkligheten inte är så okomplicerad som jag försökerframställa den när jag beskriver hur vi ser på tillämpningen avstatstjänstemannalagen och möjligheterna att avskaffa 3 § i densamma. Han varemellertid också inne på att det i förslaget finns begränsningar när det gällerjust den punkt i denna paragraf som har ändrats så att det blivit en utökningav det avtalsbara området. Inskränkningarna gäller frågor som inkräktar just påhur verksamheten skall bedrivas och på organisationens utformning. Här är också fråga om att man inte får träffa avtal omarbetstidens förläggning, och där kan jag tänka mig ett ganska relevant exempel det Ifall denna personal skulle få förhandla om arbetstidensförläggning kunde det ligga nära till hands att lokförarpersonalen, med tankepå det faktum att de flesta godstågen körs , framförde önskemål omatt flera godståg skulle köras , och det skulle naturligtvis skapavissa komplicerade situationer. Men som vi upplever det känner ändå personalenett stort ansvar för hur verksamheten skall bedrivas på bästa möjliga sätt, såatt allmänheten ges bästa möjliga service. Det är egentligen rätt egendomligtatt personalen blir omyndigförklarad efter att ha dragit på sig arbetsdressen.Man kan tillhöra riksdag, landsting, kommunfullmäktige osv. med ansvar förstora värden på sin fritid, men när man är på sin arbetsplats skall man intekunna ta ansvar för sådana här saker. Vi ser det nog så, att de anställda tar på sig ett mycketstort ansvar och faktiskt är i konflikt med myndigheternas ledningbeträffande åtgärder för att verkligen ge allmänheten den bästa möjligaservicen. Personalen kommer ofta i den situationen att den kritiserarmyndigheten och arbetsledningen för att man inte ger ordentlig service åtallmänheten. Jag tror för min del att de här frågorna i och för sigmycket väl kan läggas inom det avtalsbara området. Och i princip kan man sägaatt alla frågor kan göras avtalsbara, därför att det som beslutas av regeringoch riksdag om myndigheternas arbetsuppgifter i stort är självklara ting somrespekteras av de anställdas organisationer. Dessa beslut skall inte utgöra etthinder för att slopa 3 § statstjänstemannalagen. Ändring i statstjänstemannalagen, m. m. HerrNILSSON i (s) kort genmäle: Jag skall inte gå in på de detaljer som herrMagnusson i tog upp, eftersom jag förutsätter att statsrådetLöfberg senare går upp i debatten. Jag skulle emellertid vilja anföra ett enda exempel somkanske visar på svårigheten att slopa 3 § statstjänstemannalagen, därför attdetta kan komma i konflikt med politiska beslut. Samhället har ju ettovillkorligt ansvar för att verksamheten skall fungera. Det innebär attpolitiska beslut måste fattas och stå fast för att olika målsättningar skallkunna uppfyllas. Jag inskränker mig som sagt till ett enda exempel. har två gånger beslutat om att ca IO 000statstiänstemän skall flyttas ut från till vissa andra orter ilandet. Detta ingår som ett led i den regionalpolitiska målsättning somriksdagen har slagit fast.