prot · FW09145 · 1973-12-31 00:00:00 — Men vägar ochflygplatser stör som bekant långt utöver de områden som direkt fysiskt användsför att bygga på, och där bör alltså de myndigheter få ha avgörandet som ärsärskilt tillsatta för att vårda vår miljö. Därtill kommer en annan fråga, som också gällermiljövårdsärendenas prövning i stort. Om en industri eller annan anläggning fårtillstånd att exempelvis göra en viss typ av utsläpp i en å eller en sjö, kandet hända att man då har tagit i bruk all den möjlighet som detta speciellavattendrag har att absorbera avloppsvatten eller vad det nu är fråga om. Enannan industri eller kommun kan därefter ha de mest legitima skäl attvilja utnyttja samma vattendrag, kanske till större samhällsekonomisk nytta.Men detta har då genom det tidigare beslutet blivit omöjligt. Reservanternaanser därför i likhet med motionärerna i motionen 335 att sådanalokaliseringsfrågor i möjligaste mån bör prövas i ett regionalt sammanhang.Utskottet menar att så redan sker eller kan ske i enlighet med den fysiskariksplaneringen, men vi anser att erfarenheten visar att detta inte är etttillräckligt skydd och vill alltså göra ett särskilt uttalande till Kungl.Maj:t om denna samordning och dess nödvändighet. Vi är säkert alla i utskottet överens om att miljön börskyddas och att de lagar som är stiftade för att skydda den bör respekteras. Deyrkanden jag här har framställt går alla i den riktningen, att lagarna skallvara sådana att de med kraft och konsekvens kan tillämpas och inte lämnar någraonödiga hål öppna. Det är den linje som jag anser det vara ofrånkomligt attarbeta på. HerrISRAELSSON (vpk): I det förevarande betänkandet nr 50 från jordbruksutskottetbehandlas vpk:s motion nr 324 angående miljöpolitiken. Jag skall i korthet sökamotivera de yrkanden som görs i denna motion. Vi tar i motionen upp miljö- ochnaturresursfrågorna dels i ett globalt, dels i ett nationellt perspektiv. Jag vill först säga några ord om det globala perspektivet.Vi har i motionen sökt ange en övergripande målsättning för miljöpolitiken somkan vara giltig såväl globalt som nationellt. Vi anser att en rimlig utgångspunktär mänsklighetens långsiktiga fortbestånd på en så hög materiell och kulturellnivå som rättvist fördelade naturresurser medger. Strävanden att förverkliga ensådan målsättning har att göra med åtgärder vilkas betydelse gör sig gällandepå lång sikt och som oundvikligen kommer i konflikt med kortsiktiga ekonomiskavinstintressen i vad gäller den materiella produktionen och utnyttjandet avnaturresurserna i världen. Det är därför knappast realistiskt att tänka sig attde privatägda företagen själva skall söka eliminera miljöstörningarna ellerspara på icke förnybara naturresurser. För att åvägabringa en utveckling mot det övergripande måljag nämnt måste det till en medveten politisk styrning som tvingar näringslivetshandlande in mot en dylik inriktning. Men världens uppdelning i olikapolitisk-ekonomiska system, i olika nationalstater och i stater med vitt skildgrad av industriell utveckling försvårar självklart ett rationellt handlande ihela mänsklighetens intresse. Jag skall bara helt kort ge några exempel på denorimliga obalans som råder i världen på vissa områden och som illustrerar deimperialistiska ländernas dominans över de beroende och utsugna fattigaländerna i världen. Urskiljer vi en just nu för oss mycket aktuellresurskonsumtion som anses ge ett gott mått på genomsnittlig levnadsstandard,energiförbrukningen, finner vi följande fördelning, med 7 procentav världens befolkning förbrukar av energin, medan med 70procent av befolkningen förbrukar . Ser vi sedan på teknik och forskning kan vi konstaterasamma orimliga obalans. Man har beräknat att av alla devetenskapliga och tekniska talanger som någonsin levat finns i den nu levandegenerationen av människor i världen. Av dessa verkar i länder somär industrialiseradeoch förhållandevis rika. Man har också uppskattat att av dessas arbete ärendast inriktat på utvecklingsbehov. Görs ingenting för att lösa dessa avgörande problem gårvärlden mot en dramatisk miljö- och resurskris. Därför är det helt enkeltnödvändigt att försöka nå internationella överenskommelser om åtgärder.Socialistiska länder med planekonomi bör ha lättare att accepterarestriktioner i sitt handlande än de kapitalistiska länderna med sinmarknadsekonomi och profiten som styrmedel. De senare länderna måste vidkännasbetydande ingrepp i sina ekonomiska system i planekonomisk riktning omåtminstone en förflyttning i riktning mot en lösning av dessa gmndläggandemiljö- och resursfrågor skall kunna ske. I det internationella umgänge därdessa frågor behandlas kan även små stater som spela en viktig roll sominitiativtagare och vägvisare. uppgift måste härvid vara att med kraftverka för dessa frågors lösning på det internationella planet somlandet oberoende av hur det går internationellt - söker lösa sma egna problempå området. Jag skall nu övergå rill att säga några ord om den svenskamiljöpolitiken. Det är i huvudsak tre faktorer som förorsakat miljöstörningarnai . Alla tre har att göra med det utvecklade industrisamhället.Störningsfaktorerna är; 1, Industriutsläpp, 2, Avfall frånkoncentrerat urbant boende, 3, Intensivajordbruks- och skogsbruksmetoder där stora mängder konstgödsel ochbekämpningsmedel kommer till användning. Statsmakterna kom sent till insikt om miljöproblemen. Detvar först som man insåg att något verkligenmåste göras på området. Då tillskapades en miljövårdsförvaltning baserad på enmiljöskyddslagstiftning. Både de nya lagarna och miljöförvaltningsorganenmöttes i början av stora förhoppningar från den aktiva miljöopinionen.Miljörörelsen kom snart att bli besviken, sedan det visat sig att verkningarnaav både lagen och förvaltningsorganen blev mycket begränsade och attmiljöstörande byggnadsföretag släpptes fram som inte kunde stödjas av denaktiva miljöopinionen i landet. Miljöskyddslagen är allmänt hållen och opreciserad.Härigenom överlämnas tillämpningen till förvaltningsmyndigheterna, vilka inteär direkt politiskt ansvariga. Det är inte tjänstemännens fel, inom miljövårdsförvaltningen,att de tvingas att i realiteten fatta politiska beslut. Felet ligger i enopreciserad lagstiftning, I motionen 324 yrkar motionärerna på en omarbetningoch precisering av miljöskyddslagen. Vi menar att en dylik mera preciseradlagstiftning pä området skall klart underordna sig de ekologiska krav som enväsentligt utökad forskning på detta område kan komma fram till. Det skulleinnebära ätten långsiktig miljöpolitik grundläggs med en klart uttaladmålformulering. I motionen yrkas också pä att uttalar sig för enrestriktiv tillämpning av statstjänstemannalagen för beslutsfattande tjänstemäninom miljövårdsförvaltningen med den verkan att denna personalkategori intevid sidan av sin statstjänst bör medges innehav av konsultuppdrag hosföretagare som kan bli part i miljömål. Mot bakgrund av vad jag redan anfört torde det varasärskilt betydelsefullt att ovälden hos de beslutsfattande tjänstemännen inommiljövårdsförvaltningen framstår som oomtvistad. Skall den göra det måste det tillses att dessa tjänstemäninte har några lojaliteter som kan påverka deras opartiska ställningstaganden. Slutligen yrkar motionärerna att ger Kungl,Maj:t till känna vad i övrigt anförts i motionen beträffande miljöpolitiken iSverige, En av de frågor vi därvid vill särskilt framhålla är en väsentligtökad satsning på miljöforskningen. Som vi anfört i motionen tycker vi att detär en ganska orimlig fördelning till militär forskning, 1,8procent till miljöforskning och till fredsforskning. Yrkandena under 1, 2, och 4 i motionen 324 följs upp ireservationen 5, som är fogad till jordbruksutskottets betänkande nr 50, Jagyrkar, herr talman, bifall tUl reservationen 5 av , I det nu förevarande betänkandet från jordbruksutskottetbehandlas ju också propositionen 141 med förslag till vissa ändringar imiljöskyddslagen. Här har vi i utskottet tagit sådan ställning att majoritetuppkommit i utskottet mot yrkandet i propositionen om sådan ändring imiljöskyddslagen att arbeten i vissa fall skall kunna påbörjas utan atttillåtligheten slutligt prövats enligt miljöskyddslagen. Vi har också anslutitoss till reservationen 7 med yrkande om skrivelse till Kungl, Maj;t med krav påskyldighet för tQlsynsmyndighet att anmäla till åtal överträdelser av devillkor för miljöfarlig verksamhet som givits av myndighet, om skador avbetydelse för miljön uppstår. Vad först gäller propositionens yrkande om rätt förmyndighet att ge igångsättningstillstånd, oaktat ärendet ej slutligt prövatsenligt miljöskyddslagen, så anför vi i likhet med utskottsmajoriteten betänkligheter mot detta förslag. Vi har ju haft ett riksbekant fall -där man oaktat gällande miljöskyddslag påbörjat arbeten utan atttillåtligheten var slutligt prövad. Det ledde ändå inte såvitt jag vet tillnågot åtal, än mindre till någon påföljd. Jag är av den meningen, och jag är säkert inte ensam omdenna, att sådana fall då åsidosättande av gällande legala regler påmiljöområdet kan ske utan påföljd är ägnade att allvarligt undergrävaallmänhetens förtroende för landets miljövårdsförvaltning. Om det nu är så attförtroendet redan skadats, så verkar det som jag ser det mindre lämpligtatt i efterhand legalisera olagliga igångsättningar av miljöpåver-kandeingrepp. sägs det visserligen i propositionen att igångsättningstillståndskall meddelas endast om synnerliga skäl föreligger och det är uppenbart atttillstånd eller dispens kommer att lämnas. Men det sägs också attigångsättningstillstånd behövs främst då det gäller större arbeten därbyggnadstiden blir . Det sistnämnda borde väl i stället tala för atttillåtligheten av de ifrågavarande arbetena är slutligt prövad innan de sätts igång. Stora, redan gjorda investeringar torde senare utgöra avgörande hinderför att ändra beslut i fråga om tillåtligheten av vidtagna åtgärder. Detförefaller rimligare att som utskottet föreslår i stället påskynda enslutlig tillåtlighetsprövning innan arbetena igångsattes. Jag yrkar således,herr talman, bifall till utskottets hemställan i denna punkt. Vad slutligen gäller yrkandet i reservationen 7 atttillsynsmyndighet inte bara, som , skall ha möjligliet utan också skyldighetatt anmäla till åtal den som åsidosatt villkoren för bedrivande av miljöfarhgverksamhet, om åsidosättandet förorsakar skador av betydelse för miljön, såansluter vi oss till detta krav. Jag ber slutligen att, för vår del, också fåyrka bifall till reservationen 7 som är fogad till nu förevarande betänkandefrån jordbruksutskottet. i (s): Vid behandlingen i jordbruksutskottet avKungl. Maj:ts proposition nr 141 förenade sig de borgerliga partiernasledamöter med ledamoten från vpk om att tillstyrka en motion av ochfru , som föreslår att propositionen i de delar som avser igångsättningstillståndi avvaktan på slutliga beslut för vissa slag av anläggningsarbeten skall avslåsav . Samarbetet mellan de fyra oppositionspartierna återfinnespå s. 7 i utskottsbetänkandet. Skrivningen börjar med "Utskottetvill" och slutar på s. 8 med "förevarande del". Vid betänkandet är fogad en reservation med herrMossberger som första namn, vari föreslås en annan skrivning i detta avsnitt avbetänkandet. Reservationen hemställer att yrkande 1 i motionen 2057avslås och att antar det i Kungl. Maj:ts proposition nr 141 framlagdaförslaget om införande i miljöskyddslagen av en ny paragraf, 17 a, angående igångsättningstillstånd och om ändringar i 45 § första stycket 2 och 3 samt 48 §första stycket miljöskyddslagen. Miljöskyddslagstiftningen skall inte uppmjukas. Det ärtvärtom synnerligen angeläget att ett företags inverkan på den omgivandemiljön blir föremål för noggrann prövning. Däremot anser vi reservanter att omdenna prövning endast gäller att fastställa de villkor som skall gälla för attundvika störningar i miljön så skall enligt den föreslagna lagparagrafen dettainte utgöra hinder för ett igångsättningstillstånd. Någon som helst tvekan omatt slutligt tillstånd eller dispens kommer att lämnas får inte råda. Oftapåtalas den krångliga byråkrati som omger tillståndsgivning. Denna kritikkommer i regel från de grupper i samhället som här företräds av dem som villavslå propositionen. Här föreligger ett förslag som gör det lättare för demyndigheter som är beslutsfattare att undvika byråkratiskt krångel, men dettamottages inte välvilligt. Myndigheterna kan missbruka denna möjlighet att lämnaigångsättningstillstånd, heter det. Och säger att ger man fan ettfinger tar han snart hela handen. Med kännedom om den grundliga prövning somalltid sker inom våra ämbetsverk så lär misstanken vara obefogad att denföreslagna paragrafen 17 a skall utnyttjas annat än när det är en uppenbarfördel att få påbörja arbeten med miljöförbättringar eller för att få i gångsysselsättning på ort där det råder undersysselsättning. Jag ber att få yrka bifall till reservationenI vid punkten 1 i utskottets hemställan. Under förutsättning att dennareservation bifalles yrkar jag också bifall till reservationen 3. I övrigt yrkar jag bifall tUl utskottets förslag, sominnebär bifall till propositionen. Propositionen 141 som behandlas ijordbruksutskottets betänkande nr 50 har uppenbarligen tillkommit som något aven lex bruk - bruk nämndes ju förut här i debatten - för att iefterhand rättfärdiga den handläggning av utbyggnaden som skedde där och sominte utan skäl väckte mycket stor uppmärksamhet i pressen och på annat sätt. Visst kan man förstå - som i framhöll- att det kan finnas fall där det av olika skäl, bl. a. arbetsmarknadsskäl, ärangeläget att verksamheten vid ett företag snabbt kommer i gång. Om detdessutom kan anses vara uppenbart att ett tillstånd kommer att ges i sinom tid,kan det naturligtvis förefalla praktiskt att man får ettigångsättningstillstånd innan koncessionsärendet i dess helhet har avgjorts. Men mot en sådan syn måste ändå vägas miljöskyddets kravoch risken för en uppluckring av gällande lag. I propositionen föreslås attavsteg skall få ske bara om synnerliga skäl talar för det och det är uppenbart,som det heter, att tillstånd eller dispens kommer att lämnas. Man kan väl inte komma ifrån att dessa formuleringar gerstort utrymme för subjektiva bedömningar. Den ene kan anse att det föreliggersynnerliga skäl medan den andre mot en helt annan bakgrund menar att skälen ärotillräckligt grundade eller svaga. Det är väl också en risk för attkoncessionsbehandhngen kan påverkas av den bedömning som har gjorts i förväg,antingen på grund av att ett igångsättningstillstånd ändå förutsätter att manansett det som uppenbart att koncession kommer att lämnas eller, som nämntsförut, att det kanske gjorts väsentliga och dyrbara investeringar i företaget.Även om det framkommit skäl emot anläggningen, kan det vara svårt att fåigenom en dom som skulle innebära att dessa investeringar inte alls kanutnyttjas. Förhållandena kan givetvis också variera från tid tilltid. Det kan vara till synes helt uppenbart att koncesssionkommer att lämnas, men under handläggningen kan det plötsligt komma framvetenskapliga fakta, som gör att frågan senare måste ses på ett helt annatsätt. Därför är det väl ändå riktigt att frågan prövas ordenthgt utan någonform av preliminärt beslut. Självfallet bör man kunna skynda på en sådanprövning i fall där det är angeläget att arbetet snabbt kommer i gång. Jag är med hänsyn till vad jag anfört, herr talman, gladöver att utskottsmajoriteten har samlats om ett avslag på propositionensförslag i vad avser tilläggsparagrafen 17 a. Jag yrkar i den delen bifall till utskottets förslag. I motionen 2056 har jag tillsammans med kamrater i minpartigrupp fört fram synpunkter på en annan del av propositionen. Det framhållsi denna att den som utövar verksamhet som kan befaras vara miljöfarlig skallvara skyldig att utföra de undersökningar av verksamheten som behövs för attmyndigheterna på ett riktigt sätt skall kunna fullgöra sina tillsynsuppgifter. Enligt nuvarande föreskrifter för koncessionsärenden skallvederbörande företag självt kontrollera de utsläpp som företaget gör. För dettakan tillsynsmyndigheten, eller , fastställa ettsärskilt kontrollprogram. I propositionen går man alltså mycket längre än så. Denundersökningsplikt som där föreslås skall inte begränsas till själva utsläppetutan skall också kunna avse förhållandena i stort, t, ex, i en recipient.Företaget skall alltså kunna åläggas att göra undersökningar av huruvidautsläppet på något sätt påverkar recipienten, t, ex, ett vattendrag. Dessutomföreslås att tdlsynsmyndigheten skall kunna föreskriva inte bara att företagetsjälvt gör dessa undersökningar utan också att särskild vetenskaplig expertisskall utföra undersökningarna på företagets bekostnad. Företaget skall alltsåsvara för kostnaderna, vare sig dessa undersökningar görs av företaget självteller av andra kanske av dyrbar expertis. Det är klart att det här kan bliganska betydande, t, o, m, oskäligt höga kostnader, som företagaren inte harkunnat planera i förväg. Är det då verkligen nödvändigt att gå fram den här vägen?Vattenöverdomstolen, som har yttrat sig över förslaget, har ansett att det inteär nödvändigt, utan att syftet i allt väsentligt kan nås med gällandelagstiftning, I koncessionsfallen föreskriver man den kontroll som skall ske,och det menar domstolen är tillräckhgt. Till detta kommer att det finns åtminstone två utredningari gång som på olika sätt behandlar den här problematiken, dels vattenlagsutredningen,dels miljökostnadsutredningen. Båda måste ändå komma in på de här frågorna, ochmot den bakgrunden kan man ifrågasätta om det är riktigt att nu fatta ettbeslut vars konsekvenser är svåra att överblicka men som kan bh avsevärtbetungande för företagen - innan hela problematiken har belysts i ett störresammanhang. Jag tycker för min del att väldigt mycket talar för att man - somvi har föreslagit i motionen - i varje fall bör vänta med ställningstagandettills man har fått frågan belyst i de två utredningar som jag berörde. Jagkommer därför att yrka bifall till reservationerna 2 och 4, som båda behandlarden här problematiken. När det gäller tihståndsplikt för byggande av vägar ochflygplatser och samordning av lokaliseringsärenden och regional planering,vilket tagits upp i reservationen, instämmer jag i vad harsagt. Jag ber , herr talman, att få yrka bifall tillreservationerna 2, 4 och 6 samt i övrigt till utskottets hemställan. HerrHANSSON i Skegrie (c): En grundregel i miljöskyddslagen är att ingenmiljöfariig produktion får starta förrän miljöaspekterna har klarlagts. Det äralltså en genomgående regel, och den är också en absolut nödvändighet om vieffektivt skall kunna tillvarata de miljövårdsintressen och naturvårdsintressensom ständigt är aktuella, I den proposition som låg till grund för riksdagensbeslut om miljöskyddslagen framhöll dåvarande departementschefen mycketbestämt vikten av att denna grundregel iakttogs. Detta har understrukits iremissvaren och senast av i , Det är självklart att ekonomiska intressen i många fallkan konkurrera hårt med miljövårdsintressena och föranleda att myndigheterutsätts för starkapåtryckningar i fråga om tillståndsgivning. Därför är det så allvarligt medvarje eftergift åt ekonomiska intressen som bortser från miljövårdsintressena, I den proposition som föreligger erkänner ocksåvederbörande statsråd vikten av att grundprincipen i miljöskyddslagenupprätthålls, nämhgen - som jag nämnde att igångsättningstillstånd inte fårges förrän miljöaspekterna har klarlagts på ett så tillfredsställande sätt sommöjligt. Det har också uttalats allvarliga försäkringar om att denna principinte skall få eftersättas. Det har också i understrukitnyss. Men adrig så vackra försäkringar på förhand kan få ganskaringa värde när de i efterhand konfronteras med en bister verklighet, dvs. närett företag med miljöriskabel produktion hunnit så långt i sitt förberedelsearbeteatt någon återgång inte rimligen kan försvaras eller när oersättliga värdenkanske redan har förstörts. säger propositionen visserligen att det skall vara isällsynta fall som igångsättningstillstånd skall ges innan miljöriskerna ärfullt klarlagda. Något exempel på sådana fall finns inte, såvitt jag har kunnatse, i propositionen. Om man ställer dessa allvarliga försäkringar attgrundregeln skall gälla gentemot de s. k. sällsynta fall då undantag skalltillåtas, så torde det inte röra sig om så stora ekonomiska eller andraintressen att grundregeln bör åsidosättas, i varje fall inte större än att manskulle kunna vänta med igångsättningstillstånd tills hela frågan kanöverblickas. Motivet för att skilja byggnadsdelen från miljövårdsdelenskulle vara att frågan om den sistnämnda inte hinner bli klar hka snabbt somfrågan om byggnadsdelen. Det är bekant för alla att kvarnarna i de statligaverken mal mycket långsamt, och det gör förmodligen att tillståndsärendenaofta drar omättligt ut . Men detta är inte något skäl för att man skallsätta miljöskyddsbestämmelserna ur kraft. I stället bör det vara ett incitamenttill att man försöker fä en effektivare handläggning inom vederbörandemyndigheter. Med den nu föreslagna undantagsregeln lockar man ingalunda dessamyndigheter att påskynda sin handläggning. Tvärtom kan den kanske vara enanledning för dem att fördröja handläggningen ännu mer. De kan ju med rättasäga att företaget inte försenas. Det håller på att byggas, och därför brådskardet inte med tillståndsgivningen. Men varje sådan försening av dennatillståndsgivning gör ju att man förstorar risken för att man inte kan stoppaeller förändra en påbörjad miljöfarlig verksamhet. Ä andra sidan kan denna regel locka den som bygger att prioriterajust sådana detaljer som senare försvårar en omprövning. Myndigheterna kangöras mer eller mindre handikappade och ställas inför så svåra avgöranden tvingas offra annars normala miljöskyddsintressen. Det är därför svårt att bli övertygad om att så storaintressen ur ekonomiska eller andra aspekter står på spel att denna allvarligaavvikelse från grundregeln i miljöskyddslagen bör accepteras. Frågan bör, somjag sade, rimligen angripas från den andra utgångspunkten, nämligen atthandläggningen av ärendena inom de tillståndsgivande myndigheternaeffektiviseras så att man hinner med i de fall där det kan vara försvarligt att byggetsätts i gäng. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillreservationen 6 och i övrigt till utskottets hemställan. Miljöskyddslagen trädde i kraft den 1 juh1969. Den innebar en kraftig satsning på miljöskyddet. Där slog vi fast attmiljöskyddet är en viktig samhällsuppgift, och har lagen i drygt fyra årvarit i kraft. Under den tiden har åtskilligt uträttats till förbättring av våryttre miljö. , och länsstyrelserna harprövat ett stort antal ärenden, och de har föreskrivit långtgående åtgärdertill skydd för miljön. Företag och kommuner har satsat stora belopp påreningsverk och andra åtgärder. Generösa bestämmelser och statsbidrag harmedverkat till den förbättring som vi kan konstatera. Man kan säga att har tyngdpunkten i verksamhetenpå miljöskyddslagens område legat på prövning av ansökningar. gäller detkanske framför allt att satsa på tillsynsverksamheten. Det är naturvårdsverketoch länsstyrelserna som är tillsynsmyndigheter enligt miljöskyddslagen. Tilltillsynen hör att myndigheterna själva skall vara aktivt verksamma för attspåra upp de fall då åtgärder behövs. De skall övervaka och kontrollerastörningskällor och de skall se till att skyddsföreskrifter efterlevs. Andrabetydelsefulla tillsynsuppgifter är inventeringen och kartläggningen av vatten-och luftföroreningar och planeringen av det allmännas insatser. Detta är bakgrunden till den ena av de två nyheterna i denproposition som är föremål för diskussion här i kammaren. Det är nämligenmot denna bakgrund som vi föreslår en aktivering av tillsynsverksamheten ochkompletterande bestämmelser om företagens undersökningsplikt. Vi bygger på deni och för sig självklara principen att den som utövar miljöfarlig verksamhetockså skall svara för de kostnader som orsakas av verksamheten.