prot · FW09105 · 1973-12-31 00:00:00 — Beträffande punkt 5, att medlingsinstitutet inte skall haprovisorisk karaktär, fanns ingen reservation av i utredningen. I fråga om punkt 6, betänketiden, har sammauppfattning i motionen som hon hade i utredningen. Beträffande punkt 7, att man skall avslå förslaget omändring i 6 kap. 12 § , ansåg i utredningen att manskulle ändra paragrafen fast inte exakt pä samma sätt som föreslås i propositionen.Men kunde ju då ha motionerat om ett bifall till utredningensförslag det hade varit att vidhålla samma uppfattning och inte baramotionera om avslag. Punkt 8, om avslag på förslaget till lag om ogiftasammanboendes gemensamma bostad, stämmer inte med ståndpunktstagandei utredningen. Av åtta punkter står fast vid två. Detframgår av hennes Nr 105 Att ändra uppfattning är ingenting som i och för sig ärfelaktigt, men man kan ju som sagt ge en motivering för det. Fru andre vice talmannen anmäldeatt anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt till ytterligare replik. Äktenskapslagstiftningen m. m. HerrWERNER i (m): Under debattens gång har det blivit en storuppslutning kring detta lagförslag. Enigheten omkring det har varit såförvånande stor, att man numera tvistar om vem som har bidragit med vad tilldenna förträffliga produkt. Men vi skall nogsamt veta att enigheten inte ärlika stor utanför detta hus. har visserligen tagit till orda å dekristnas vägnar och nästan ex cathedra talat i den kristna lärans namn ochvälsignat denna lagstiftning. Det må göra, men hon skall komma ihågatt hon bara har mandat för sig själv. Hon fick också en liten tillrättavisningav rektor , som sade att man inte skall ta monopol på kristna tankar.Men som vanligt föll själv i den grop som hon grävde. Hon gjordeett utfall mot grupper som tänkte annorlunda och som menade sig vara kristna. Jag beklagar att jag tog upp denna sak innan hade kommit tillbakain i kammaren. - Jag kan emellertid hålla med om att man inte skallta monopol på den kristna tanken. Men man skall också respektera de grupper somtänker helt annorlunda i dessa sammanhang och som ser mycket allvarligt påäktenskapet såsom av instiftat till samhällets bestånd. I då många människor upplever en tilltaganderotlöshet är det angeläget att slå vakt om de institutioner som ger människornågot av fäste i tillvaron. Äktenskapet och familjen är fortfarande för mångamänniskor ett sådant tryggt fäste, inte minst för de små. Därför är detbedrövligt att det i den "bilhgare" debatten det senaste årtiondethar spelats ut så mycken kritik mot det traditionella äktenskapet. Man har talatom alla de olika samlevnadsformer som vida överglänser äktenskapet, och manhar pä mänga sätt gycklat över den heliga familjen. Detta har måhända ofta röjten egen olycklig kärlek. Det är inte att förvåna sig över att lagstiftningsarbetetpå detta område har betraktats som en eftergift åt denhär mentaliteten. Man får i sanningens namn säga att familjelagssakkunnigasbetänkande onekligen bidrager till att på ett par punkter beskära äktenskapetsmöjligheter att ge trygghet. Vad beträffar den tidigare reformen iäktenskapslagstiftningen, som togs 1968, sä var det betänkligt att man ströklysningsveckorna betänketiden före äktenskapet som t. o. m. en så Uberal själsom gärna ville ha kvar. Jag kan livligt instämma i att det varett beklagligt steg. Denna betänketid var verkligen ett skydd mot förhastadeäktenskap. Man kan gä till våra gamla lysnings- och vigselböcker och se attmånga som tog ut lysning aldrig kom tillbaka för vigsel, och det var nog somregel mycket klokt av dem. Familjelagssakkunnigasförslag bidrog ju med snabbskilsmässan, skils- Äktenskapslagstiftningen m. m. mässanutan betänketid, och innefattade också de triviala formerna för äktenskapetsingående. Utredningen ville utmönstra lagens bestämmelser om uttryck för etiskanormer i relationerna mellan makarna. Enligt direktiven skulle ju äktenskapetvara en frivillig form för samlevnad mellan självständiga personer, och detlåter ju rimligt och bra. Men verkligheten är tyvärr inte så rationell. I densamlevnad det gäller handlar vi människor visst inte alltid frivilligt ochsjälvständigt. Där finns redan från början ett beroendeförhållande, som varendaälskande människa har upplevt. Nåväl, det länder statsrådet till heder att han på någrapunkter tystat utredningens förslag, även om det skedde under tryck frånopinionen. Han har erkänt att han lyssnat till kritiken, och det var klokt avstatsrådet det borde regeringen för resten göra litet oftare. Det hade detgoda med sig att vi fick behålla den kyrkliga vigseln som betyder mycket förmånga de för vilka vigseln inte betyder så mycket skall kanske inte yttra sigå andras vägnar. Vi fick vidare behålla anknytningen tUl de etiska normerna i 5kap. 1 § om trohet och bistånd, visserligen bara i en portalparagraf, som inteär rättsligt bindande och förpliktande, men ändå med angivande av äktenskapetssyfte. Jag skall i det följande, fru talman, bara uppehålla mig viddet nya som föreslås beträffande äktenskapets upplösning. Det angavs redan i direktiven att förhastade skilsmässorskulle förebyggas. Hemskillnadsåret har tvivelsutan visat sig vara en sådanspärr mot förhastade skUsmässor. Man må säga vad man vill om detta, att det ärett uttryck för förmynderskap osv., men statsrådet redovisar själv att av hemskiUnaderna aldrig fullföljs till äktenskapsskillnad.Sedan har han visserligen lämnat den korrekta brasklappen att det i många fallinte blev någon reell samlevnad efter hemskUlnadsåret, men vi vet ju ändå attmellan 1 000 och 2 000 äktenskap pä det sättet räddats. Jag menar att manverkligen skall ha något väsentligt att sätta i stäUet, om man gör sig av medsådant skydd mot förhastade skUsmässor. Man har dock faktiskt inte kunnatanvisa några sådana alternativ. Vi skall också komma ihåg det svåra läge som äktenskapetbefinner sig i och som redan har skildrats under debatten.Situationen är ju den att som vi har ett sjunkande äktenskapstal,dvs. att färre människor ingår äktenskap, ökar skilsmässofrekvensen. Tilltragiken i detta sammanhang hör de många barnen. Ar 1971 tUlkom ytterligare 16109 barn med föräldrar som var skilda. Minsta inblick i deras sitaution bjuderen att sannerligen inte bara reformera äktenskapet för makarnas bekvämhghetutan i allra högsta grad också med tanke på barnens bästa. De har ingenfrivillighet och självständighet i detta sammanhang. Det finns motionsyrkanden om sex månaders betänketid,oavsett om det finns minderåriga barn och oavsett om makarna är ense eller ej,vid hemskiUnad eller äktenskapsskillnad. För en utomstående kan det ju te sigomotiverat med en betänketid för människor som är överens om att gå var sin väg fattas bara annars när man lugnt och sakligt kommer överens om att göra det,har sagt. Det finns måhända sådana i som är iäktenskaphg konflikt men som lugnt och sakligttar sin rock och hatt och går. Vi har inte sådana i , och jag undrar om definns någonstans. Det är också fråga om vad man menar med att vara överens.Den som har erfarenhet från medlingsverksamhet vet att de flesta anser sig varaöverens i medlingssituationer. Attityden är sådan, men den kan vara och är oftatilltvingad av prestigeskäl eller påtvingad av motparten. Efter en kort stundmärker man att enigheten just bara är en attityd och att både den ena och denandre långt hellre vill få sina problem lösta än att gå åt skUda håU. Det ärett minst lika aUvarligt steg att lämna en livskamrat som att gä in i ettäktenskap, och i båda fallen borde lagen ge folk rådrum, vara ledande. Talet omängerveckan är i högsta grad befogat. Vi kan inte säga att den har man haftredan under ett stormigt äktenskap, för nu gäller det ju huruvida man skallångra sig tillbaka till äktenskapet, och det blir en ny upplevelse. Jag yrkar därför, fru talman, bifall till reservationen13, som är signerad av och som jag tycker är förträfflig. I det här sammanhanget vill jag också säga ett par ord ommedlingen, som enUgt min mening har nedvärderats över hövan. Det hedrarutskottet att man åtminstone vUl ha in en paragraf som anger att det alltfortfinns möjlighet tUl medling. Obligatoriet har naturligtvis nackdelar, menuppenbarligen också förtjänster. Hur kan man påstå att det hittillsvarandemedlingsinstitutet har varit en meningslös formalitet? Man skjuter gärna påprästerna och menar att de inte har någon utbUdning och inte kan åstadkommamycket i det här sammanhanget, men hur vet man nu det? Prästen arbetar underbiktens insegel och skickar inte någon rapport tUl statistiska centralbyråneller annan myndighet. Jag anser att här har skett mycket gott som man inteskall förakta, när man nu är tveksam om hur man skall fånga in detta goda medden nya ordningen. Jag har sällan varit med om att kontrahenter har upplevtmedlingen som ett besvärande intrång i sitt privatliv. Somliga har tyvärr redanvaskat sin byk inför mångas ögon och öron, andra har varit förtegna och slutnakring sig själva men upplever det plötsligen som befriande att få tala ut infören människa som är opartisk. Och en medling kan vara värdefull även om den inteleder tiU fortsatt äktenskap. Medlaren kan få parterna att respektera varandraför framtiden, att inte spela ut barnen i sin konflikt. Medlaren kan kanskehjälpa den särskilt förfördelade parten att orka leva vidare, och det är för den människa det gäUer. Jag tycker också att motionsyrkandet att en av medlama börvara präst eller på annat sätt religiöst förankrad är rimligt. Propositionenutesluter inte ett sådant förhållande, det vet jag, men den garanterar hellerinte ett sådant. Det vore rätt olyckligt, tycker jag, om man i en kommun fickett par medlare varav ingen hade denna erfarenhet frän den kristna sidan, då viju ändå vet att de flesta medlingspar en gång har blivit förenade genom kyrkligvigsel. Utskottet talar varmt för familjerådgivning, och det vUljag också göra. Man framhåller att den inte som medlingen bara har anledningatt knytas till äktenskapsskillnaden. Visst har familjerådgivningen mångaväsentliga uppgifter. Men de makar som i en konflikt räknar med skUsmässa somen möjlighet kommer alltid att vara sent ute, även hos familjerådgivaren Å ktenskapslagstift-ningen m. m. Åktenskapslagstift-ningen m. m. om de enskommer. De affekttillstånd som oftast hör samman med dessa konflikter blockerarviljan att söka hjälp, och få kan i den situationen inse medlingens ochfamiljerådgivningens möjligheter. Med detta vill jag bara säga att i fråga ompropositionens förslag i samband med äktenskapsskillnaden vidhåller jag att detnya lagstiftningsförslaget inte ger ett tillfredsställande skydd för de människordet gäller. Jag yrkarbifall tUl reservationerna 2, 46, 810 och 13. () kort genmäle; Jag hade inte tUlfälle att höra iMalmö frän början, men jag tror att det var nog det jag hörde. Jag har aldrig angripit en syn på äktenskapet.Snarare vill jag skydda de många olika kristna som har en djupt religiöstförankrad syn på äktenskapet men som icke går att infoga i den gängse schablonsom används av en del grupper "vi kristna, vi som företräder en kristenlivssyn". Detta har man inte rätt att ställa emot andra människor, och jagvill påminna om ' ord om att det finns många som tUlhör deheligas samfund och som vi inte har i katalog här på jorden. Jag har i mittinlägg velat protestera mot dessa monopolsträvanden, att någon eller några harensamrätt på att representera en syn i så här allvarliga sammanhang.Jag anser att det krävs stor ödmjukhet i hanterandet, och då tror jag inte mansäger "vi kristna", utan då tar man i all stillhet ställning tUl deframlagda förslagen. För övrigt, fru talman, konstaterar jag att jag fick enviss absolution av i slutet av hans anförande, eftersom minreservation nr 13 ingår bland de av honom godkända. HerrSJÖHOLM (fp) kort genmäle: Jag skall inte lägga mig i det här religiösagrälet jag saknar all kompetens i det fallet. Det är alltid roligt att lyssna till , hanhör förvisso icke till de ointressanta. vinklar han förstås frågan litetväl våldsamt, som när han lägger geografiska synpunkter på detta medbetänketid. Visserligen var det en komplimang tUl det lugna och trygga folket iHelsingborg i förhållande tiU det vilda i , men det kanske inte är riktigtsäkert att det förhåller sig så som han skildrar det. Om man nu skall lägga litet allvarligare synpunkter päfrågan så kan man hänvisa till remissinstanserna, som jag redan en gång hargjort här. De som sysslar med detta , rättshjälpsjuristerna. , våra domstolar - säger att det ärmeningslöst med en betänketid, det hjälper inte. Det vore underligt om de bara hämtadesina synpunkter eller sina erfarenheter från och aldrig hade variti . Vissa av dem anser att inte heller i sädana fall där det finns barneUer när makarna är oense skall det vara någon betänketid. Detta är alltså de praktiska skälen för att det inte skallvara någon betänketid. Sedan finns det, som jag sagt, principiellaskäl - att man inte skall leka överförmyndare för vuxna rättskapabla människor. () kort genmäle: i uttalande när det gällermig tycker jag är htet märkligt. Det torde ändå stå klart att jag inte harnågot mandat att tala å andras vägnar än mina egna. Det skulle jag inte behövaupplysa om. jag har heller inte talat ä andras vägnar, och jag har allra minstinneslutit i i mitt anförande. Jag har gett uttryck åt minapersonliga synpunkter, och den rätten hoppas jag verkligen att jag har. Jag sade exempelvis, för att citera ordagrant uranförandet: "Jag vill göra den personliga deklarationen att jag anser attdet finns en samsyn mellan kyrkans lära om äktenskapet ochäktenskapslagstiftningen i både dess gamla och dess nya form." Det äralltså min personliga uppfattning jag har framfört, och det torde framgå mycketklart. i (m) kort genmäle; Jag beklagar att inte hörderiktigt vad jag sade. Jag påpekade att hade så småttläxat upp , och läxade upp mig också alldeles ionödan, därför att vi har strängt taget samma mening i denna fråga. Jagframhöll också att man måste respektera de grupper som av religiösa skälavvisar det här lagförslaget, och vi representerar ju liksom dem också. Det är klart, , att man inte skall läggageografiska synpunkter på detta. Men vi lever ändå och rum, och vi får tavåra exempel med hänsyn till detta. Jag vill också säga att domstolarna var i sinaremissyttranden visst inte eniga med de sakkunniga beträffande betänketiden.Det var som anslöt sig till de sakkunnigas ståndpunkt i detfallet. Men är ju en stor tänkare, så kom själv mednågra argument, , för detta. Jag vill framhålla att en institutionsom räddar mellan 1 000 och 2 000 äktenskap skall man inte offra utanatt ha någonting att sätta i stället. Och vad har att sätta istället? Här gäller det att rädda äktenskap. Jag sade att talade i den kristna lärans namnoch ansåg sig liksom kunna konfirmera att den här lagen stod i godöverensstämmelse med den kristna läran. Att jag säger detta kan man väl interuska på huvudet åt, för det fick vi ju bekräftat precis nu igen. Jag menar får vara litet försiktig och kanske sätta ett streck till under att det ärfru personliga uppfattning. () kort genmäle: Det sista som i sade villjag gärna understryka just detta att man måste ha en klar skiljelinje mellanen personlig uppfattning och att tala på den kollektiva kristendomens vägnar.Det är därvidlag jag har reagerat. Sedan får personligen tyckaprecis vad hon vill, på samma sätt som jag och i och alla idenna kammare förbehåller oss samma rätt för vår egen del. Äktenskapslagstiftningen m. rn. HerrSJÖHOLM (fp) kort genmäle: i bestred att det var enmassa remissinstanser som var för att slopa betänketiden. (i : Nej, det gjorde jag inte.) Ja, sade att det var fådomstolar som var för det. Jag kan då läsa upp vilka domstolar det gällde. Detvar hovrätten för Nedre , och tingsrätt.Vidare var det en massa andra institutioner och dessutom som är de som mest sysslar med dettapraktiskt. Det är ett faktum som man inte kan komma ifrån. frågar vad jag viU sätta i stället och sägeratt så och så många äktenskap har räddats. Ja, jag tror att dessa äktenskap harräddats genom den obligatoriska medlingen. Jag sade också i mitt förstaanförande - jag vet inte om hörde det - att en del äktenskapräddats som inte borde ha räddats genom präktiga prostar på landet som haftmycket stort inflytande över människor och lappat ihop äktenskap som nog blivitraka motsatsen tUl vad de borde vara. Människor har tvingats leva ihop trotsatt det hade varit mycket bättre för alla parter om de inte gjort det, isynnerhet för barnen. () kort genmäle; Jag hade inte tänkt begära kort genmäle - jagtycker att debatten kommit ner på en nivå där det inte är så lämpligt att föraden. Jag viU bara säga att jag tänker inte låta mig läxas upp av ,även om är rektor, och inte heller av i . Jag kan inte förstå hur man över huvud taget kan tala ommonopolrätt, som gör. Är det meningen att skaU ha rättatt tala precis sä som hon tycker och tänker, men att jag inte skall ha dennarätt? Jag vUl upprepa att jag sade i mitt anförande att jag ville göra enpersonlig deklaration. Kraftigare, tydligare och klarare kan jag inte uttryckaatt det är en personlig mening jag ger till känna, och jag anser migfortfarande vara i min fulla rätt att göra en sådan deklaration. i (m) kort genmäle; Det där sista som sade tänker jaginte kommentera. Det hör inte till mitt område just . I stäUet viU jag riktamig till , som sade att det finns domstolar som vill avvisa den härbetänketiden. Ja, det är väl riktigt. Men sade tidigare attsamtliga domstolar enhälligt var av samma mening, och det var fel, herrSjöholm! Sedan är det förvånande att så väl kännerprostar på landet. Det var ju glädjande att han har sådana vänner. Men om detär rejäla prostar, sä tror jag inte att de säger ett ord om sina medlingar tUlherr . Fru andre vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet fä antecknat att hon inte ägde rätt tUl ytteriigarereplik. HerrHAMMARBERG (s): I den debatt vi fört här har mångaunderstrukit att äktenskapet skall vara en frivUlig samverkan mellansjälvständiga människor. Det har också talats om en "portalparagraf"i , och jag undrar då om jag inte skulle kunna göra en litentravestering och säga att formuleringen att äktenskapet skall vara en frivilligsamverkan mellan självständiga människor kan vara något av en portalprincip iäktenskapet. I utskottet har vi utgått från den principen och kanske gått ettsteg längre. Jag vUl personligen understryka det och säga att denna frivilligasamverkan mellan självständiga människor också skall bygga pä lojahtet ochhänsyn. När jag säger att utskottet kanske har gått litet längre tänker jag påatt utskottet i sin skrivning har framhåUit att principen om lojalitet ochhänsyn bör gälla oavsett samlevnadsform, således inte bara inom densamlevnadsform som ryms inom äktenskapet. Låt mig också erinra om att vi i utskottet har strukitunder vad statsrådet framhållit i propositionen, nämligen att det är av storbetydelse att lagstiftningen respekterar människors frihet att själva utformasitt personliga liv och bestämma de etiska normer som skall gälla för derasfamUjeliv. Konsekvensen av det understrykandet och konstaterandet borde välegentligen ha varit att både statsrådet och utskottet hade följt de sakkunnigaoch tagit bort I § i 5 kap. Så har emellertid inte skett. Men att den saken harunderstrukits så starkt i utskottets betänkande tycker jag ger det argumentetavsevärd tyngd. Med utgångspunkt i denna tankegäng måste emellertid ocksåambitionerna hosjagstiftaren på äktenskapsrättens område begränsas till att tiUhandahåUapraktiska lösningar på de problem som uppstår. Lagstiftningen bör således gesen sådan utformning att reglerna kan accepteras av alla. Det är också något somvi har enats om i utskottet. Den föreslagna utformningen av lagstiftningen som vill välja en enkel form för ingående av äktenskap och betraktar detsom ingående av vilket kontrakt som helst möjlighet att göra det, och de somvill ge äktenskapet ett annat etiskt innehåll, t. ex. en religiös prägel, fårmöjlighet att göra det. Trots att vi har förenklat både reglerna för ingående aväktenskap och skilsmässoreglerna kommer det även i fortsättningen att finnasmänniskor som inte vill ge sin samlevnad äktenskapets form. Det är enskyldighet för lagstiftarna att ta hänsyn också till dessa människor. Om devill leva samman i vad som brukar kallas ett samvetsäktenskap, skall denmöjligheten finnas. Då uppfyller man kravet att lagstiftningens regler skallkunna accepteras av alla och ändå ge möjlighet till praktiska lösningar. De somvill stå utanför skall också ha möjlighet att välja en annan samlevnadsform. Om man accepterar det resonemanget kan man icke accepterafru tankegångar och hävda att äktenskapet skall ges särskildaförmåner av ekonomisk eller annan art. Det innebär i realiteten att man sägertill två människor som vill leva samman under andra former än äktenskapets:Alla andra människor får dessa förmåner därför att de går tUl prästen ellertill borgmästaren och gifter sig, men ni som av olika skäl väljer en annansamlevnadsform får inte dessa fördelar av samhället. Jag kan personligen icke acceptera att lagstiftningen byggs på sådana Å ktertskapslagstift-ningen m. m. Å ktenskapslagstift-ningen tn. Jag konstaterar därför med stor tillfredsställelse att detnu också föreslås att sammanboende, även om de icke ingått äktenskap, skall hasamma rätt till bostaden i händelse av en upplösning avsammanboende-förhällandet. Med detta konstaterande vill jag yrka bifall tUlutskottets hemställan i betänkandet nr 21 om ändringar i jordabalken. Jag skall sedan övergå till att säga några ord omreservationerna 16, 17, 18 och 20. I reservationen 16 tas frågan om underhållsbidrag upp.Tidigare har det varit rätt vanligt att man utdömt en underhållsskyldighetunder hemskUlnadsåret. Underhållsskyldigheten har sedan omprövats när äktenskapsskillnadeninträtt. Här uppstår nu genom den nya lagstiftningen en förändrad situation.Därför har utskottet understrukit att kan behovföreligga av underhållsbidrag även i fortsättningen. På den punkten har herrIsraelsson till betänkandet fogat en reservation, där han yrkar attunderhållsskyldigheten skall begränsas till ett är. Utskottsmajoriteten har försin del inte direkt velat slå fast att underhållsskyldigheten skall utsträckastill bara ett är. Personligen hyser jag stor sympati för tankegången attunderhållsbidraget inte skall utgå än att det täcker enomställningsperiod. Men vi skall också komma ihåg att vi fortfarande, såsomredan nämnts, har den situationen att endast det kanske är fel att användauttrycket endast, men jag gör det just i detta sammanhang meUan 55 och 60procent av de gifta kvinnorna finns ute i förvärvsarbete. av degifta kvinnorna har således inte möjlighet att försörja sig genom eget arbete,och för dem kan det uppstå vissa svårigheter om omställningsperioden skulle slåsfast till endast . Vi har ansett och därvidlag tror jag att vi är heltöverens med reservanten att familjelagssakkunniga i fortsättningen måstetitta pä frågan om underhållsbidrag. Vi bör, vid genomförandet av denslutgUtiga lagstiftningen pä detta område, få ta ställning till denna frågaigen, och då kanske vi kan lösa problemet på ett helt annat sätt. Reservationen 17 tar upp frågan om egendomsordningen. Viär överens med reservanten om att frågan inte är av den arten att en ändringskall ske . Men vi skiljer oss så till vida att vi endast konstaterar attfrågan är föremål för familjelagssakkunnigas övervägande, medan reservantenvill att den kommunistiska motionen skall öveHämnas till famUjelagssakkunnigaför beaktande när de gör sina överväganden för framtiden. Vi iutskottsmajoriteten har för vår del ansett att familjelagssakkunniga skallpröva dessa frågor utan att vi ger den lilla pekpinne som ett överlämnande avmotionen skulle innebära. Reservationen 18 tar upp frågan om möjligheten för faderatt få vårdnaden om utomäktenskapligt barn. Den del av det problemkomplexetsom tas upp i reservationen 18 berör närmast de fall där sammanlevnad ickeförekommer mellan föräldrarna.