prot · FW0992 · 1973-12-31 00:00:00 — I kommissionen har man inom konventionens ram arbetat påatt söka få tUl stånd fångstkvoteringar meUan länderna som skulle lösa frågornapå ett rättvist sätt. , när den årliga konferensen höUs,trodde man sig vara framme vid en lösning, och artikel 7:2 i konventionenskulle då ut pä ratificering för att man skulle kunna börja arbeta medkvoteringar staterna emeUan. Samtliga de 14 länder som tUlhör konventionenförklarade sig villiga att delta i detta arbete. Alla har också i dagratificerat artikeln utom och . Belgarna har förklarat att det ären fråga om deras legislation; det är en tidsfråga när de ratificerar.Islänningarna däremot tycks luta ät att det för deras del inte kan bli fråga omatt stå fast vid det löfte de gav , utan de kommer först attvUja se hur det gär med hela deras fiskegränsfräga. Jag kan i det sammanhanget också peka på en liten sak somjag nämnde dä jag tackade för interpeUationssvaret för tvä är sedan. harframställts som den nation som man på allt sätt bör hjälpa. Därutinnan har jagheUer ingen annan uppfattning än att vi bör hjälpa sä långt det gär,utan att stjälpa för andra. Men jag vet att , när börjadediskutera utflyttningen av sin fiskegräns från , resterepresentanter för isländska alltinget runt och försökte fä folk att hysa enförutfattad mening inför den kommande havsrättskonferensen. deltog i afrikanska möte i ,där han inför representanter för 41stater dels redogjorde för ståndpunkt, dels uppmanade de afrikanskastaterna att upprätta en 200 mUs fiskegräns på samma sätt som en dellatinamerikanska stater gjort. Detta gjorde han givetvis i akt och mening attförsöka få ett så brett underlag som möjligt för en 50-mUsgräns, som på detsättet skuUe förefalla relativt blygsam i förhåUande tUl den han talat om. Det har talats om nordiskt samarbete här . Det är välriktigt att ha sådant samarbete, det vUl vi ha aUihop. Men man mäste fråga sig:Hur rimmar talet om nordiskt samarbete med att en av de nordiska staterna resertUl för att hämta styrka och kraft gentemot andra nordiska stater? Denformen av nordism har jag inte mycket tUl övers för, det mäste jag göra klartför kammaren! Utrikesministern säger att man i sädana här situationerkanske får tillgripa provisoriska lösningar. Ja, det får man måhända göra, mendä måste jag fråga: Menar utrikesministern med detta unilaterala beslut i stilmed det som här har fattat? I så fall beklagar jag att man använder denformen av provisorium. Sedan säger utrikesministern: "Regeringen beklagaratt motsättningarna meUan och lett tUl incidenter. Vivädjar tUl båda parter att göra stora ansträngningar för att finna enprovisorisk uppgörelse, baserad pä parternas legitima intressen för att fä ettslut på den akuta konflikten." Jag är helt enig med utrikesministern om det, men sedananför han: "En sådan uppgörelse behöver inte bli prejudicerande för enslutlig lösning." Pä den punkten har jag en annan uppfattning.Erfarenheterna från de år som gått talar ett helt annat språk. När de incidenter nämns som inträffat måste man se litetgrand på hur bestämmelserna som sådana har uppkommit. i Vikmanshyttannämnde de brittiska trålarnas och brittiska örlogsfartygens roll isammanhanget. Jag mäste ändå peka på den för mig mycket egendomliga roll som engammal kulturnation som spelade när det gällde början tUl dessaincidenter. Det förhöll sig pä det sättet att den isländska regeringen när debrittiska trålarna började fiska innanför den gräns som ansåg varariktig och inte fann sig i att unUateralt hade flyttat ut gränsen gavsina bevakningsfartyg order om att gä ut pä fiskefältet och kapa vajrarna tiUtrålarnas redskap. Jag kan förklara för kammaren att det här kommer Utetkänsla in i bUden för mig själv, eftersom jag råkar ha närmare på sjön,varav ett tiotal är som aktiv skeppare pä en trälare, bakom mig. Det finnsnämligen ingenting på havet som är så avskyvärt för en fiskare som att förstöranågon annan båts redskap. Det är en oskriven lag på havet att man skall hjälpavarandra i alla situationer. Det har hänt att båtlag, trålar-besättningar somvarit nära nog dödsfiender, i en situation när redskap har varit i fara ändåhar hjälpt varandra. Här ger en regering i en gammal kulturstat sina båtarorder om att gå ut och kapa linorna till redskap! Att redskapen för varje trälarekostar bryr jag mig mindre om i sammanhanget,för den engelska fiskeflottan är i ganska stor utsträckning stöttad av staten,men risken för liv och lem för människorna ombord på en trälarenär en annan båt går akter om den och khpper av vajrarna kan inte negligeras.Det var efter dessa kapningar av vajrarna, detta förstörande av redskap sombritterna satte in sina örlogsfartyg. Jag talade i början av medden man som inom det brittiska jordbmks- och fiskeridepartementet handläggerdenna fräga, och han sade att sädana kapningar nu redan gjorts vid etttrettiofem tal tUlfäUen. Därför blev jag förvånad när jag i det senaste numretav Nordisk kontakt under rubriken läste: "De isländskauppsyningsskeppen har stadigt måst hota med att gripa till kanonerna på grundav trålarnas och hjälpskeppens grova försök tiU påsegling." Om det hargjorts och görs sådana försök, så försvarar jag på intet sätt det, men jagmåste säga att detta är en aUtför ensidig bUd av vad som har hänt. När dessafartyg skyndat trålarna till undsättning, har det varit för att ett isländsktbevakningsfartyg försökt kapa vajrarna, och då kommer saken i ett annat ljus. Jag ber om ursäkt för att jag blivit Utet mångordig, mendetta är en sak som ligger inte bara mig själv utan hela svenska fiskarkåren sävarmt om hjärtat att jag har varit tvungen att ta upp en del tid med det. Jag vill sluta med ett par frågor. Som vi alla hörde iradio och TV i går har ett isländskt statsråd inför förklarat attdet nu är 70 sjömU man vUl utvidga fiskegränsen tUl. Jag vUl då fräga herrCarlsson i om hans uppmaning tUl regeringen att skyndsamt vidtaåtgärder för att få tiU stånd ett erkännande av fiskegräns gäUer den på50 sjömU, som han talade om i sin interpeUation, eller den pä 70 sjömU enligtde nya isländska propåerna. Jag vUl tUl herr utrikesministern stäUa frågan; Gäller denvälvUlighet som lyst igenom i svaret i fråga om en utvidgning av Islandsfiskegräns också en utvidgning ? HerrCARLSSON i (c): Lät mig börja där slutade och sägaatt min interpeUation gäUde en utvidgning av fiskegränsen från 12 tiU 50nautiska mU. SjälvfaUet har jag ingen anledning att ändra uppfattning på denpunkten; den meningen står jag för att det bör ske en utvidgning. säger att jag tar lätt på dessa frågor och attjag haft aUtför bråttom. Det finns då anledning att erinra om ett par saker. Som jag sade i mitt tack för svaret är framtidhelt beroende av vad havet kan ge. SjälvfaUet har också viss inkomst avsitt jordbruk och sin turism, men av exportinkomsterna kommer 90-95 procentfrån fisket. Det innebär att detta är en utomordentligt stor och väsentligfråga för framtid. är en del av den nordiskagemenskapen är det självklart att det inte är likgUtigt för någon av oss inteheller för , tror jag vUka framtida möjligheter blir. Det här är inte någon lätt fråga. Det har heller intevarit någon lätt fråga för mig. Jag hade tillfäUe att 1971 på och påIsland ta del av problematiken kring dessa frågor. Färöingama var då ytterstbekymrade inför möjligheterna att skulle utvidga sin fiskegräns tUl 50nautiska mU och på det sättet utestänga . De färöingar jag hadetUlfälle att diskutera med sade att om detta skulle bli en realitet, så skulle det geFäröama mycket stora bekymmer för framtiden. Vi vet emeUertid , att när man har utvidgat fiskegränsenhar ett avtal träffats mellan och som innebär det intryckethar jag fått av samtal med representanter för att färöiska fiskarefår fiska i vanlig ordning omkring . Det är alltså en insats igemenskapen nordiska länder och fiskare emellan, som jag tror att det ärutomordentligt viktigt att man kan bevara . hänvisade tUl de avtal som fanns meUan ,och sedan fiskegränsen utvidgades förra gängen. I det avtaletsägs att man skall dra eventueUa tvister inför Haagdomstolen. Man hävdar i dag- och jag tror jag vågar säga: med aU rätt att det ändå har inträtt en delnya förhåUanden genom den starka utfiskningen på de isländskafiskebankarna som innebär att fiskets möjligheter äventyras. JagskaU strax återkomma till detta. Jag vUl egentligen inte ta upp en diskussion här omHaagdomstolens kompetens här finns utrikesministern och hans rådgivare, somkan bedöma den frågan betydligt bättre än vad jag kan göra som lekman. Jag viUändå hävda, som man har sagt från isländsk sida, att det inte finns någraregler i folkrätten som innebär att Haagdomstolen har rätt att bedöma och dömai dessa frågor. Vidare hävdar man från isländsk sida att eftersom Förentanationerna jag tror det är haft ett uppdrag att genomhavsrättskonferenser finna lösningar på dessa problem, rnåste man rimUgen gåfram den vägen. Dessutom hävdar att Haagdomstolen inte kan döma i sådanafrågor där ett folks rätt att leva och överleva i sitt eget land kan äventyras.Om funderar inte minst på detta sista, kanske också han fär litetförståelse för synpunkter. Och som sagt: Haagdomstolen var icke enig omhuruvida man hade kompetens att fäUa ett avgörande i den här frågan. säger vidare att en sådan här utvidgning avfiskegränsen kan bh smittsam, så att andra följer efter. Jag tolkade herrutrikesministerns svar så och mitt anförande gick också ut på det att manmåste ta hänsyn tUl de speciella förhållanden som råder när det gällerfiskegränser. I och i , med de speciella förhållanden sområder där, kan det finnas skäl för att ha fiskegräns vid 200 nautiska mU. Jagförmodar som jag också sade här att det blir svårt för havsrättskonferenseratt finna enhetliga regler för detta. , som är helt beroende av fisket,hävdar ju att om man skall kunna värna om de fiskebankar som ligger invidkusten där behöver man en gräns vid . Inte minst marinbiologernahävdar att man måste ha denna begränsning för att man skaU kunna fä kontrollöver i vilken omfattning fiske bedrivs. Självfallet anser jag att det i och i Nordsjöninte kan bli tal om någon gräns vid , eftersom länderna där harhelt andra möjligheter att få sin utkomst än vad har, som till störstadelen är beroende av fisket. Man mäste ta hänsyn också till sådana särskildaförhållanden. Jag skall ett litet ögonblick utveckla detta, att manmåste ta hänsyn till situation. Jag redovisade förut att det inte baraär fräga om exportmöjligheterna, utan att det också gäUer möjligheterna attbevara Modern fångstteknik innebär att det inte bara är den vuxna fiskensom fiskas, utan också småfisk. Det äventyrar definitivt det har bådemarinbiologerna och andra givit klara besked om - det framtida fiskbeståndet.Vi har exempel på det från fiskebankama utanför och från andra häU; man ärpä väg mot samma utveckling även utanför . Det förhäUandet har skapat enväsentlig del av den oro som man hyser på för de framtidamöjligheterna att få ett tUlräckligt omfattande fiske där. Jag tror att har anledning att fundera litet påden aspekten också. Vi skaU mte låta stundens bekymmer skyla över det längaperspektivet när det gäller dessa frågor. Och det länga perspektivet är hur manskaU kunna leva och i övermorgon också. Detta gäUer också på fisketsområde, , och man har verkligen anledning att beakta det i dettasammanhang. Sedan måste jag med visst bekymmer säga att jag är litetförvånad över att som representant för fiskarna i vUl föraen diskussion som måste försvära det nordiska samarbetet fiskarna emellan.Island är ju en väsentlig del av den nordiska gemenskapen, och tiU dengemenskapen måste vi också räkna in de isländska fiskarnas möjligheter attskaffa sig utkomst. Finns det då inte anledning för och även för desvenska och norska fiskarna att medverka till att fiskare får möjlighetatt skaffa utkomst för sig själva, och för de människor som lever och verkar påIsland? säger att han är förvånad över att somkulturnation kan uppträda pä det här sättet. Jag är ännu mer förvånad över attEngland som kulturnation kan uppträda på detta sätt. Förlät att jag säger det,men jag har faktiskt den uppfattningen. har dock helt andra resurser,helt andra möjligheter än - men självfallet också en helt annan maktbakom sig. Det är beklagligt att man utnyttjar den makten så att man försökersätta sig på en liten nation, på ett litet folk som det här är fråga om. Dettamåste också vara med i bUden om man skall få rätta proportioner på den härfrågan. När jag framställde InterpeUationen var det med kännedomom problem och förhållanden , om fiskets betydelse för , omoron inför hur man skall kunna hitta lösningar på de mycket ömtåliga ochbesvärliga problem som självfaUet ligger i frågan om internationellt samarbete.Ambitionen bakom InterpeUationen var också att vi på allt sätt måste försökavärna de små. Och till de små i världen hör också . Vi har anledning atthär i försöka värna våra gemensamma intressen. Och i våra gemensammaintressen här i ligger också omtanken att stödja folk i enbesvärlig situation. Denna diskussion mellan och herrCarlsson i , som dessutom råkar vara en diskussion mellan folkpartietoch , är i viss mån upplysande för kammarens ledamöter genom attillustrera komplexiteten i den fråga som InterpeUationen gäller. Jag troremellertid att vi borde kunna vara rätt överens om de grundläggande principersom bör gäUa för vårt stäUningstagande. "värt"menar jag i första hand regeringens ställningstagande, men det bör också kunnavinna en allmän anslutning här i kammaren. Den nordiska solidariteten, det nordiska samarbetet, gördet för oss självklart att tUlmäta ansträngningar att hävda för landetvitala intressen en avgörande vikt. Jag behöver inte närmare utveckla bakgrunden det är delvis gjort i interpellationssvaret, och sedan har iVikmanshyttan också utförligt skildrat mycket beträngda läge. Såsom vår första princip gäller alltså det nordiskasamarbetet och den nordiska solidariteten. Det var inte minst iVikmanshyttan i sitt andra inlägg här inne på. Det gäUer ju en liten nation,som möter problem som gäller nationens möjlighet att i rimliga former levavidare. Den andra gmndläggande principen för oss i dettasammanhang är att hålla fast vid vår tradition att hävda folkrättsligaprinciper. De principerna ger vi inte upp i det här fallet heUer. Det betyderi praktiken att den form och de medel med vUka vi uttrycker vårt stöd förIsland självfallet måste anpassas så att de står i överensstämmelse medhävdandet av för oss grundläggande folkrättsliga principer. Med denna andrapunkt sammanhänger delvis den tredje viktiga riktlinjen för vårt handlande, ochhär riktar jag mig specieUt tUl . Det är alldeles självklart att den isitt stäUningstagande och i sina rekommendationer tUl en lösning av problemenockså tUlmäter lösningarnas effekt pä svenska fiskares intressen mycket storbetydelse ja, sä stor att vi icke kommer att rekommendera någon lösning somkan misstänkas på ett allvarligt sätt kunna komma att skada de intressen somherr med all rätt talar för. Jag viU gärna tUl i detta sammanhang säga attdet finns ingen grundläggande skUlnad i regeringens inställning, såsom den komtiU uttryck i svar för nu och som denuttrycks i det svar som jag lämnat . En skillnad har inträffat iverkligheten, nämligen att det nu har utlösts en akut konflikt kring Island.Jag anser att det är den konflikten som vi i första hand har att taställning till mot bakgrund av de principer jag har angett. Vi står fortfarande fast det behöver jag kanske inteupprepa vid att den slutliga lösningen av dessa utomordentligt svåra problemhör hemma i en multUateral reglering. Det är en sådan reglering vi hoppas skallkomma tiU stånd vid havsrättskonferensen nästa är. Ä andra sidan vore det fel - det tror jag att med mig om att vara aUtför optimistisk och tro att den lösningenkommer lätt och snabbt. Det kommer att bli en mycket besvärlig konferens. Detär inte heller säkert att man vid den konferensen när den slutliga lösningen,utan det kan hända att vi också i fortsättningen får leva i ett tUlständ sominte uppfyUer de krav på internationeU reglering som vi har starka skäl attställa. Det är denna situation vi har att ta ställning tUl. Viinser att det inte är möjligt att passivt avvakta den multilaterala regleringenoch förlägga hela lösningen till havsrättskonferensen. Det vore självfalletideaUskt om man kunde göra så. Men den utveckling som pägår avfisket kring Islandskusten och den tid som det tar för havsrättskonferensen att komma framtUl en balanserad lösning av de problem det gäller nödvändiggör att nu uppnå enprovisorisk lösning. Det är det som är det nya läget. Därför finns inte denskUlnad som ser i mitt svar i förhållande tUl för ett och ett halvt är sedan. Vad vi kan göra det framgår klartav interpellationssvaret - är att rikta en stark vädjan tUl parterna att finnaen, som vi har kallat det, provisorisk lösning. Det är, ,självfaUet inte fråga om att rekommendera några unUaterala åtgärder utan det ärfråga om en förhandhngslösning som tillgodoser de båda parternas legitimaintressen. Att vi i värt uppträdande i denna fråga vUket jag finner ärnaturligt -har särskUd arUedning att understryka de legitima intressena på denisländska sidan är ett uttryck just för den nordiska solidariteten. kan vi inte göra annat än att med aU kraft uttryckadenna vår uppfattning och upprepa den vädjan vi har gjort i olika sammanhang,och som aUtså återkommer i dagens interpeUationssvar. Läget är utomordentligt kritiskt, och det är självfalletvår förhoppning att detta skall förmå parterna att nu nä en överenskommelse somtUlgodoser legitima intressen. Jag kan inte som svensk regeringsmedlemdefiniera de legitima intressena och säga att en viss teknUc är det endariktiga för att tUlgodose dem, utan det är det materiella innehäUet i dessaintressen som det här gäller och som vi har gett vårt stöd. Vi kan tUl slut bara hoppas att det , med den eskaleringav situationen som äger rum, ändå i sista stund skall bli möjligt att nå ensådan överenskommelse som vi alla hoppas på. HerrÅBERG (fp): Jag vänder mig först tUl herr utrikesministern och vUl medtacksamhet notera att han inte satte hkhetstecken meUan provisoriska åtgärderoch unUaterala. Vad som emellertid inte berördes var hur regeringen nu serpå de nya propåer som har kommit. Det kan kanske vara svårt att svara på denfrågan, eftersom detta meddelades i massmedia så sent som i går kväU, men omjag kunde fä ett svar skulle jag vara tacksam och kanske bli lugnad även på denpunkten. Herr utrikesministern sade att det i princip inte är någonskillnad på det svar som regeringen gav för ett och ett halvt är sedan ochsvaret . Jag får nog väldigt svårt att övertyga våra fiskare om attinnehållet är ungefär detsamma, inte minst med tanke på det sista stycket iutrikesministerns svar där det sägs: "1 konsekvens med vad jag sagt om den svenskainställningen till behovet av företrädesrättigheter för vissa kuststater kommerden svenska delegationen vid havsrättskonferensen att instrueras att verka föratt de isländska behoven av företrädesrätt till fisket kring skall bhallmänt erkända och godtagna." En svensk fiskare måste i detta läsa in att även ländersom , , , aUtså de länder som omringarNordsjön bör ha exakt samma rätt som . Det är beträffande detta som densvenske fiskaren känner sig oerhört orolig. Han kommer att ta det som ett klartbesked att en vacker dag är svenskt fiske i 2 protokoll 1973. Jag är rädd för att han inte har riktigt lika stor tUltro tiU beskedetatt regeringen också självfallet kommer att "verka för de svenskafiskarnas rätt att få fortsätta att bedriva sitt traditionella fiske iNordsjön". Vi fär inte heUer glömma att de svenska fiskarna påVästkusten - de som ännu har sina större trälare kvar - har oerhört storabekymmer. 1 har vi sillfiskestoppet . Det hargjort att en del av dessa båtar dragit sig in i och där mötts avstort motstånd frän våra egna fiskare. Massmedia har utmålat dem somfmktansvärda rovfiskare. Att det sedan ligger stora flottor frän andra länderhar inte tUlnärmelsevis fått samma plats som att några har varitdär. Man får väl räkna med att det kommer att bli trångt för demäven där. Då är en oro för framtiden berättigad. Jag vUl sedan ge utrikesministern rätt i att konferensen iSantiago kommer att bli mycket besvärlig. Jag har samma svagatro som utrikesministern när det gäller att uppnå något verkligt resultat däreftersom så mycket är involverat. Men jag skall inte gå in närmare pä det nu.Under aUa förhållanden anser jag att de nordiska länderna borde lugna sig tUldenna konferens. Det är min principiella inställning i den här frågan. Sedan viU jag säga några ord tUl iVikmanshyttan. Jag tar ingalunda lätt på bekymmer. Jag har varit, somjag sade tidigare, yrkesfiskare i ett 20-tal år. Jag vet vad det livet innebär.Jag har varit pä och jag vet hur de isländska fiskama har det. Jag vetockså hur de känner det. Jag har full förståelse för att de på allt sätt villslå vakt om havets resurser för att ett fiske även skall kunnabestå. Men det är ju därför vi har den nordostatlantiska fiskerikonventionen,där såväl som och tolv andra stater är anslutna. Det är där, pädetta multilaterala plan, som frågorna om överfiskning skall lösas. Där harSverige, som jag nämnde tidigare, spelat en mycket positiv roll. Jag vill gevår regering det erkännandet. Dessa frågor skulle inte ha lösts genomunilaterala bestämmelser som skett pä . Det är ingalunda sä, i , attjag försvarar sätt när det bär sig dumt åt - när det, om det nuär rätt som det har sagts, har försökt att ramma isländska bevakningsfartyg.Det är lika Ula som någonting annat. Det kan icke försvaras. Jag ville bara gebakgrunden tUl varför dessa örlogsfartyg kom upp till . De kom inte ditförrän islänningarna började att förstöra redskap och kapa redskap och därmedutsätta manskapet ombord på trålarna för faror tUl Uv och lem. Man måste ha denhistorieskrivningen klar för sig för att förstå det hela. sade att det råder speciella förhållanden påIsland. den,skulle ha sagt någonting om fiskama runt om våra kuster och de bekymmer som dehar. Men det gjorde han inte. Han talade om och överfiskning utanför desskuster och han höll sig runt , men han sade ingenting om de bekymmer somutan tvivel finns runt våra kuster, inte minst i . Jag vill återigennämna om alla de bekymmer som vi fick när den regering som satt 1950 gav borten del av norra tUl . Det resulterade i att en del fiskare måstesälja sina båtar, flytta därifrån och ytterligare bidra till avfolkningen avett område som redan fömt hade det besvärligt i detta avseende. Jag hade väntatmig att i skuUe ha någon förståelse för detta. i (c): Jag tänkte inte återkomma i den här debatten,men i anledning av vad senast sade vill jag bara påminna om attInterpeUationen gällde principsynpunkten på fiskegränserna för ochIslands fiskeproblem. Men, , jag sade att när det gäller att lösafrågan om fiskegränser fick man ta hänsyn till de särskilda förhållanden somvar rådande och att SydamerUca och kunde behöva sina fiskegränser,kunde behöva sin. I denna fråga har tydligen den nordatlantiskahavsfiskekommissionen inte lyckats klara frågan om överfiskningen, och man harhaft oerhört svårt att komma överens i fräga om den utflskning som sker . Jag sade också att när det gäUer fisket i ochNordsjön så har man länder bakom sig med helt andra resurser. SjälvfaUet ärproblemen för dem inte desamma som för , och man kan väl därför behållade betingelser och gränser för fisket som hittiUs gällt. Herr utrikesministern har avslutningsvis sagt i sitt svaratt självfallet kommer regeringen också att verka för de svenska fiskarnas rättatt fortsätta att bedriva sitt traditioneUa fiske i . Jag har tolkatdetta sä, att i den delen har herr utrikesministern utvidgat debatten och också skaU tillgodose de svenska intressena, och det kan jag stäUa migbakom. TUl slut ber jag bara att få tacka för de klarläggandensom herr utrikesministern gjorde i sitt sista inlägg.