prot · FW0975 · 1973-12-31 00:00:00 — Hans behov av fysisk och psykiskhälsovård måste tillgodoses på samma villkor som gäUer för andra medborgare. Omhan i stäUet stöts ul från samhällsgemenskapen är risken för fortsattkriminalitet myckel stor. Det måste beaktas alt fängelsetiden uppgår till igenomsnitt endast , och sedan återvänder den dömde ut till ossandra i samhällslivet. Kriminalvården kan inte på egen hand klara de dömdassamhällsan-passning. Det krävs också förståelse och solidariska insatser frånandra samhällsorgan och från de människor som finns i den dömdes omgivning,anhöriga, arbetskamrater och andra. Det har uttalats farhågor för all man inteskall kunna skapa en sådan solidaritet. Jag bedömer dock dessa farhågor somöverdrivna. Vid remissbehandhngen av kriminalvårdsberedningens belänkande hartvärtom demonstrerats glädjande uppslutning kring de tankegångar somberedningen fört fram. , ,och har behandlat förslagen ipositiv anda. Speciellt glädjande är de erbjudanden om samarbete och medverkansom kommit från de två största arbetstagarorganisationerna. Arbetsgivarna harockså sill stora ansvar. Reglerna för anstäUning av dömda personer istatstjänst har överselts. Det är min förhoppning atl de kommunala ochprivata arbetsgivarorganisationerna i motsvarande mån skall utfärda rekommen-.dationer tiU sina medlemmar. I de faU då man anfört betänkligheter finnsanledning att förmoda atl dessa i stor utsträckning beror på brist på information.Sociologiska undersökningar ger vid handen att insikten om vad modernkriminalvård kräver slår i omvänd proportion lUl kunskaperna om hurkriminalvården verkligen fungerar och om de människors problem som kommeri konflikt med regelsystemet. De reformer som här föreslås omfattar också enkraftig upprustning av kriminalvårdens informationsarbete. Resurser ges ocksåför en intensifiering av den samrådsverksamhet som redan inletts meUankriminalvården och andra sociala myndigheter såväl på riksplanet som på lokalnivå. Del är min förhoppning att allt detta skall medverka tiUatt förståelse för de dömdas problem ökar. Man kan då förvänta en aUmänuppslutning kring den kriminalvårdsreform som föreläggs och somsyftar tUl effektiva insatser mot återfaUsbroltsligheten på grundval av denmänniskosyn som av tradition varit utmärkande för svensk kriminalvård. Anslag till kriminalvärden, m. m. FruKRISTENSSON (m): Jag befinner mig i den lika glädjande somovanliga situationen att i allt väsentligt kunna instämma med herrjustitieministern. Jag tycker också det är glädjande all del har blivit en såenig uppslutning kring den kriminalvårdsreform som vi nu skall behandla. Justitieministern inledde sitt anförande med några aUmännareflexioner och konstaterade att vår kunskap om brottshghetens orsaker ärofuUständig. Del håller jag gärna med om. Man kunde önska att vi hade en merinträngande forskning som något kunde belysa dessa frågor, även om den väl intekan ge hela sanningen. Jag viU redan nu säga, herr talman, att det är glädjandeatt det centrala råd som sä småningom skaU tillsättas, enligt vad vi nu harfått höra, kommer atl få tUl uppgift att planera forskningens insatser. Jaghoppas att det inte skaU bh alltför stora begränsningar i de möjligheterna utanalt rådet verkligen skall kunna initiera en forskning som belyser väsentligaområden som inle varit föremål för någon kriminalpolitisk forskning i deltaland. Sedan sade justitieministern att man kunde konstatera alten grogrund för kriminalitet var en dålig start i tillvaron arbetslöshet,dåliga bostadsförhållanden, en utarmad kulturell miljö och några andra sådanafaktorer. Jag skall gärna hålla med om att personer med en dålig start itillvaron självklart kan utgöra en riskgrupp som kan dras in i kriminalitet. 1 detta sammanhang finns det emeUertid anledningunderstryka vad justitieministern också på sätt och vis var inne på, nämligenall det är väsentligt i ett samhälle all man bibehåller respekten för vissanormer och värderingar som är giltiga genom generationerna, som är giltiga förvår tid och som kommer att vara giltiga i fortsättningen. Men jag påstår att viför närvarande upplever en normupplösning som har haft en negativ effekt närdet gäller kriminahtetens utveckling. Det är i varje faU min tro. Jag menar attdet är nödvändigt att vi upprätthåller respekten för de regler som haruppstäUls för människornas livsföring och för deras relationer tiU varandra.Också i det hänseendet har det brustit en del . Vidare sade justitieministern atl kriminalvården frånvissa håll har beskyllts för slapphet. Det är riktigt. Det är också rUctigt atlkriminalvården från en annan synpunkt har beskyUts för att vara för sträng. 8 protokoU 1973. Anslag tiU kriminalvården, m.m. Enligtmitt sätt alt se är det viktigt alt vi försöker differentiera behandlingen avkriminalvårdsklientelet. Vi bör få humanast möjliga behandling för det storaflertalet av kriminalvårdsklientelet, men vi bör få en effektiv ochstram behandling av det grövre klientelet. Där har vi gått en bit på väg genomde regler som beslöt om förra året och som justitieministern självrefererade till. Justitiemmistern sade att det här är ett stortreformförslag. Jag skaU inte förringa värdet av denna kriminalvårdsreform. Mensom jag ser det är del väsentliga i detta förslag atl man nu får en ordentligsatsning på frivårdssidan - någonling som de borgerliga partierna i riksdagenfaktiskt har begärl och en satsning på de personeUa resursernaför att ge övervakningsverksamheten ett mer reellt innehåll. Sedan är detsjälvklart alt dessa reformer, som innebär en integrering av frivården ianstaltsvården, är utomordentligt angelägna. Jag tror aUlså att det påfrivårdssidan kommer att visa sig att förslaget innebär ett stort steg i rättriktning, även om man naturligtvis måste konstatera atl de personella resursersom här anvisas väl inle får vara hela sanningen ulan att man måste gå vidarepå en utbyggnad framöver. Jag kan, herr talman, konstatera att utskottet är enigt omde stora hnjerna i förslaget, och vi har också accepterat den föreslagnaomorganisationen av anstallssyslemel. Jag tror att aUa delar den uppfattningenatl det är skönt att det blh slut på byggandet av de stora anstalterna. Möjligenkan man hysa en viss tvekan när det gäller omorganisationen avkriminalvårdsregionerna. Den tveksamhet som jag personligen känner gällersvårigheterna alt förena två så angelägna önskemål som alt å ena sidan få enerforderlig differentiering av kriminalvårdsklientelet och att å andra sidan fåsmå anstalter, som har anknytning lill de lokala organen för socialt stödjande verksamhet och där de intagnakan få verkställig-helstiden avtjänad i närheten av hemmet. Det är tvåangelägna synpunkter som i och för sig är oförenhga. Jag hoppas i alla fallatt det nya förslaget tiU anstaltsorganisalion ändå skall kunna göra en syntesav detta som kommer atl visa sig fungera bra i praktiken. Vi har i utskottet behandlat en del motioner. En av demhar väckts av fröken m. fl:, och det är som jag ser det en mycketintressant och väsentlig molion. Vi har med anledning därav i utskottetkonstaterat att det i och för sig hade varit önskvärt att samtidigthade fåll- ta ställning lUl andra grundläggande frågor på kriminalpolitikensområde och att vi hade fått en uppfattning om huruvida det går att klara detviktiga samarbetet mellan kriminalvården och social-, sjuk- och hälsovården.Vi säger i betänkandet atl det är angeläget att man försöker överbrygga deklyftor som på många håll otvivelaktigt finns mellan kriminalvården och andrasamhälleliga stöd- och vårdorgan. Egentligen hade del varit önskvärt att viredan nu hade haft en uppfattning om på vUket sätt man skuUe ha klarat detta.Vi har inte det, men vi har uttryckt' ett önskemål om att denna fråga snarastmåtte få en lösning. Det är förutsättningen för atl intentionerna bakomreformen skall kunna förverkligas. Vi har också konstaterat alt det hade varit önskvärt altvissa' nödvändiga förändringar i påföhdssystem och kanske förslagettiU förändringar i behandlingslagen hade kunnat presenteras riksdagensamtidigt, så atl vi hade kunnat ta ställning tUl delta i ett sammanhang. Mankan emeUertid förstå alt detta inte har varit möjligt, och vi har bedömt del såatt vi ville ta slällning till reformen nu och att en avvaktan på de här andraförslagen skulle ha medfört ett alltför långt dröjsmål med beslut i ärendet.Därför har vi i utskottet ansett att vi nu skaU ta ställning, även om man påett sätt kan beklaga det. Utskottet har ansett del angelägel att uttala atl reformerpå kriminalvårdens område bör grandas på den målsättning för kriminalpolitikensom anges i . Vi framhåller "alt den ökade satsningen påfrivårdssidan inte bör ses som ett ullryck för ett ändrat kriminalpoli-tisklsynsätt utan som ett försök att i enlighet med tankegångarna bakombrottsbalkens nyanserade påföljdssystem - ge de icke frihetsberövande påföljdernaell materiellt innehåU som gör dem liU fullödiga alternativ tUl övrigapåföljder", som vi har uttryckt det. Vi har understrukit att de uppdragnarUctlmjerna, som de innebär en prioritering av konkreta åtgärdersyftande tUl atl underlätta de straffades anpassning i samhället, också klartmarkerar de gränser för kriminalvårdens verksamhet som betingas av kraven påallmän laglydnad och samhällsskydd. Jag vel inle, herr talman, om jag i detta sammanhangskulle ställa en fråga tiU justitieministern. Man skall ju i aUmänhet inte brysig om tidningsnotiser därför att pressen säUan exakt återger vad som haranförts, men jag har ett tidningsurklipp från en debatt i för ett tagsedan, där justitieministern dellog. Justitieministern undrar om man kanskeskulle begagna uttrycket fånghåUeri i stäUet för anstaltvistelse. Det må varahänt. Kanske är det inte något att fästa sig vid, om man använder enformulering som var lånad från en intern. Justitieministern säger emeUertid ireferatet att han lägger tyngdpunkten på frivården. Han säger alt han hoppasatt del antal interner, som man måste hålla inlåsta endast av säkerhetsskäl,snart skall kunna minskas. Jag menar härmed att man inle skaU la så allvarligtpå ett tidningsreferat. Men om justitieministern sagt detta, skulle detinnebära, att han avvisar tanken på allmänprevention. Jag har emellerlidförstått att så inte är fallet; det intrycket får man i varje faU inte när manläser justitieministerns anförande i stalsverkspropositionen i den här delen.Men det kunde kanske vara intressant att fä en liten kommentar. Vi konstaterar i utskottet att de ökade insatserna inomkriminalvården främst bör syfta till att förstärka frivården, men det fårsamtidigt inte leda tiU att anslallsvården eftersattes. Vi menar atl det ärofrånkomligt all en väsentlig del av kriminalvårdens klientel just med hänsyntiU den allmänna laglydnaden och samhäUsskyddet fortfarande måste underkastasnågon form av institutionell kontroU. Personligen tror jag atl reformen i praktikeninte kommer att medföra någon nämnvärd ytterligare förskjutning mot frivården.Ju grövre brottsligheten blir, desto mera belastat blirkriminalvårdsklientelel. Detta innebär i sig en begränsning av våra möjhgheteralt begagna de öppna vårdformerna. Jag tänkte sedan säga några ord om olika klientelgrupper.Moderata samlingspartiet har i en partimolion tagit upp frågan omrattfylleristerna. den 26 aprU 1973 . Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m: ochulskoltel säger med anledning av denna molion, att man så långt möjligt inomramen för tillgängliga lokalanstallsplatser bör eftersträva atl straffverkställighetkan ske i närheten av hemorten. Vi menar att man i fortsättningen bör ägnauppmärksamhet åt denna fråga och att man vid det urval av anstalter somframdeles skaU utnyttjas bör för korttidsklientelet och vidställningstagandena för brotlskommitléns förslag särskilt beakta dessaönskemål. När det gäller intagna kvinnor har ett enigt utskottuttalat att speciellt stora problem föreligger för dessa. Om vi i deltasamhälle hittar områden, där del förekommer problem, finner vi nästan aUlid alljusl kvinnorna har del allra värst. Så gäUer faktiskt även inom kriminalvården i varje faU inom den slutna vården. Vi har i utskottet menat, att det väländå borde vara tänkbart att man inrättar särskilda avdelningar för kvinnor pålokalanstalterna och atl man kanske också skulle kunna utnyttja särskildafrigångshem som lokalanslalter för kvinnliga intagna. Vi förutsätter att dennafråga blir föremål för särskilda överväganden i den fortsatta planeringen. En sak som utskottet ägnat stor uppmärksamhet ärplaceringen av ungdomsklientelet. Vi har uttryckt det önskemålet att deerfarenheter som vi har av utbildning, arbetsträning, medicinsk ochpsykoterapeutisk behandling på ungdomsanstalterna verkligen bör tillvaratas,och vi hoppas att de nuvarande ungdomsanstallerna i icke obetydlig utsträckningskall kunna användas som riksanslalter för sådana unga lagöverträdare, som avsäkerhetsskäl eUer av annan anledning inte lämpligen bör placeras pålokalanstalt. Innan jag går in på atl kommentera reservationerna kanskejag får säga att vi i justitieutskottet inte har glömt bort frågan omersättning åt övervakare. har vi ägnat den frågan ett visst intresse.Vi har accepterat att ersättningen nu inte kan höjas utöver vad som föreslås,men vi menar atl man ändå bör följa frågan med stor uppmärksamhet. Del ärväsentligt att vi har en ersättning som verkligen kan locka ansvarskännande ochkunniga övervakare, för det är en föralsällning för att frivården skall kunnafungera på ett effektivt sätt. Jag skuUe sedan, herr talman, bara viha säga några ord omell par av de reservationer som är fogade till utskottsbelänkandet. Reservationen 1 innebär atl man bör åstadkomma en bättreöverensstämmelse meUan påföhdssystem och de sociala organensverkstäUighel. Justitieministern sade tidigare här, att dom lUlskyddsliUsyn är en åtgärd som kommer atl tillämpas i ökad ornfallning. Då blirde synpunkter som jag har framfört i den här reservationen ännu merabetydelsefulla. Jag har nämligen påstått atl i många fall där man dömer tillskyddstillsyn med behandhngsföreskrift, innebär på vissa håll de socialaorganens tillämpning av detta i praktiken, att påföhder i deltahänseende urholkas. Det är en utveckling som ingen av oss kan vara tUltalad av.Jag menar att denna fråga bör ägnas en viss uppmärksamhet för atl hejda den härulveckUngen. Den kriminologiska forskningen har jag redan varit innepå. Jag skulle i det sammanhanget bara viha fråga statsrådet om man kanföralsalla all detcentrala rådet får i uppdrag alt planera också en forskning beträffandeallmänprevenlionens betydelse. Den spelar ändå en grundläggande roU inom helakriminalpolitiken. Man saknar ju helt sådan forskning i det här landet. Detskuhe vara väsentligt all höra om justitieministern menar atl det centralarådet skuUe kunna planera en dylik forskning. 1 reservationen 5 har vi föreslagit attkriminalvårdsstyrelsen skall få utvärdera kriminalvårdens verksamhet, och intebara inom vissa begränsade sektorer som sker, ulan över huvud tagelåstadkomma en systematisk utvärdering av effekterna av de ohkabehandlingsformerna. Egentligen skulle man ju ha kunnat önska atl en sådanutvärdering hade funnits när man nu skaU ta stäUning liU kriminalvårdsreformensom ju mycket bygger på en uppfattning om vad de olika behandlingsformerna harför effekt. Någon sådan utvärdering finns inte. Det är angeläget att den kommertiU stånd utan större tidsutdräkt. Till slut, herr talman, ett par ord om . Jag harreserverat mig mot att skaU få anslag i fortsättningen. Det kan ju tyckasatt ett belopp av är så Utet atl del inte är värt en mässa, menjag menar atl del är en principiell fråga vad staten skall ge bidrag tiU. Jagpåstår att bedriver en verksamhet som i långa stycken är i strid mot deriktlinjer som slatsmaklerna fastlägger för kriminalpolitiken. Det är ganskauppseendeväckande att statsmakterna då ger bidrag till en sådan verksamhet. Jag kan bara helt kort citera lilel ur del målsättnings-och aktionsprogram för KRUM:s verksamhet som finns. Där står att skaU arbeta för en analys och ettbekämpande av det klassamhälle som genom sina ojämna makt- ochförmögenhetsförhållanden bidrar tiU alt skapa grupper som är socialt,ekonomiskt och kulturellt utslagna. skall verka för avskaffande avfängelsestraff och andra tvångsmässiga frihetsberövanden. anser altsamhällets konlroUpolitik är ell ullryck för det rådande klassamhäUel ochifrågasätter frihetsberövande som sanktionsform. avvisar bådeaUmän-preventionen och individualpreventionen som grundval för fängelsestraffKRUM avser alt som ett led i opinionsbildningen arbeta för all fängelserna påfångarnas vUlkor skaU öppnas för allmänheten, organisationer, myndigheter ochmassmedia. Utöver den traditionella opinionsbildningen bör aktioner komma tiUstånd i ökad utsträckning. skall kunna aktivt stödja stridsåtgärder samt iövrigt sprida vetskap om och stödja fångarnas kamp. KRUM-kansliel i StockholmskaU fungera som informations- och agitationscentral. Jag skulle viha fråga kammarens ledamöter om man verkligenkan tycka att en sådan verksamhet är i linje med det som detta anslag syftartiU atl främja, nämligen positiva kontakter mellan kriminalvårdsklientelet ochper.soner utanför kriminalvården. Jag påstår att det är en verksamhet somdirekt motverkar detta, syfte. Många intagna betackar sig för , och fångvårdspersonalen bedömer atl deras kontakter med de intagnaavsevärt försämrats genom KRUM:s aktiviteter. Jag ber, herr talman, atl med delta få yrka bifall liUreservationerna I, 2, 3, 5 och 6 samt i övrigt bifaU tiU utskottets hemställan. Anslag till kriminalvården, m. m. Anslag till kriminalvården, m. m. HerrJOHANSSON i (c); När vi behandlar anslagen tiUkriminalvården lar vi ställning till en betydande reform av kriminalvårdensorganisation. Det rör sig sålunda inte enbart om anslag för kommande budgetår,ulan vi skaU vidare ta ställning lUl principen för hur kriminalvården skaUutformas . Inom kriminalvården har pågått ell successivtreformarbete. Del har inte varit stillastående. Man konstaterar alt undersenare tid har den kriminalpohtiska debatten varit högst påtagbar i vårt land.Samtidigt har planering för fortsatta reformer pågått inom olika kommittéer. Föratl skapa underlag för en helhetsbedömning och en samordning av förslag somframkommit av olUca kommittéer tiUsattes den s. k.krimmalvårdsberedningen. Del är med anledning av dess belänkande somjustitieministern i samband med statsverkspropositionen också framlade förslagom vissa riktlinjer för den kommande krimhialvården. Man kan väl påstå attkriminalvårdsberedningens förslag i allt väsentligt var ett resultat av en enigutredning. Värdet av detta har understrakits i många sammanhang, och det vUljag också göra. De riktlinjer för det fortsalla reformarbetet inomkriminalvården som föreläggs överensstämmer i allt väsentligt medberedningens förslag. Delta är motiv för alt ulskoltel i allt väsentligt harlyckats skriva sig samman, och allt talar för att kvällens debatt kommer attbli en stiUsam sådan. Jag vUl nu gå in på några områden i det framlagdakriminalvårdsprogrammet, där jag finner väsentliga framsteg. Det måste anses lUlfredsslällande att förslag framkommitom en samlad bedömning av aktualiserade kriminalvårdsreformer. Vad såvälberedningen som statsrådet och utskottet vill understryka är attkriminalpoUtiken har två uppgifter: dels att ge människorna skydd mot brott,dels att hjälpa dem som begått brott att anpassa sig tiU samhällets gemenskap.Något annat vore ju också olänkbart i en modern stal. Vi bör väl ha lämnat dentid bakom oss dä attityden tUl den dömde andades vedergällning.Frihetsberövande är dock ibland både för allmänheten och för den dömdenödvändigt. Men målsättningen skall vara atl anpassa den intagne till ettnormalt hv utanför anstaltens väggar. Kriminalvårdsberedningen har såvitt jagkan förstå gjort en realistisk a'wägning mellan angelägenheten avlagöverträdarnas anpassning lill samhällsliv samt samhällets behov av skydd.Det menar också utskottet, som ytterligare understrukit kriminalvårdens dubblauppgift. Kriminalvårdsberednmgens förslag bygger på en störreintegrering mellan frivården och anstaltsvården. Frivårdssidan skaU på så sättfå större resurser. Det är beredningens och statsrådets mening atl effektiviserapersonundersökningsförfarandet, förstärka övervakningsverksamheten samlintensifiera och styra de sociala insatserna. Detta är helt naturligt positivaåtgärder. En annan viktig del är anstallssyslemel. För alt erhållabästa effekt av integrationen meUan frivård och anstaltsvård föreslås endecentraliserad, regionsvis uppbyggd kriminalvård. Den bygger dels på ettbegränsat antal riksanstalter för främst mera svårbehandlade klienter, dels ellantal mindre lokalanslalter för övriga intagna. Jag tror att slopandet av kriminalvårdsräjongernaoch i stället en indelning i ett större antal kriminalvårdsregioner, såsom nuföreslås, skaU vara bättre ägnat att återanpassa klienterna efter anstallstidentiU ett normalt hv igen. Eller, för atl citera propositionen, "attverksamheten i största möjliga utsträckning kan anpassas till den organisationsom tiUskapats för samhällets övriga stöd- och hjälporgan". De storaanstalternas lid skulle alltså vara förbi, och ingen är väl ledsen för del. har i en partimotion bl. a. tagit upptidsperspektivet för reformens genomförande och då särskilt utbyggnaden avlokalanstallerna. I motionen ifrågasattes lämpligheten av att det skall ta hela15 år innan anslaltssystemet är utbyggt. får i det sammanhanget stöd av kriminalvårdsstyrelsensom pekar på svårigheter organisatoriskt och administrativt som kommer attuppstå om två skilda system, det nuvarande räjongsyslemel och den föreslagnaregionindelningen, under en längre lid skaU tillämpas sida vid sida. Enligtkriminalvårdsstyrelsens mening lär de nuvarande räjongerna endast delvis kunnaavvecklas så länge tillräckligt antal lokalanslalter saknas för att kunna sättaden nya regionala organisationen i kraft. Vi är fuUt införstådda med all planerings- ochprojekteringsarbeten tar. Uppbyggandet av ett antal lokalanslaltersker inte i brådrasket. representant i utskottet hälsar dock medtUlfredsställelse utskottsskrivningen där del heter bl. a.: "Lika.medmotionärerna anser emellertid utskottet att det är ytterst angeläget allreformen genomförs så snart det över huvud laget ät möjligt. Storaansträngningar bör därför sättas in för all om möjligt nedbringa tiden. Vissamöjligheter härliU; torde kunna öppnas om befintliga anstalter i störreutsträckning än vad som synes ha förutsatts blir utnyttjade som lokalanstalter.Utskottet utgår från att förutsältningarna härför noga övervägs i delfortsatta-planeringsarbetet. Vad utskottet anfört bör ges Kungl. Med en sådan skrivning har vi centerrepresentanler i utskottetförklarat. oss vara nöjda.. Samarbetsfrågorna har tagits upp i motioner från ,och . Det gäller samverkan mellan kriminalvården ochövriga vårdområden. Utskottet skriv er.mycket positivt och fastslår med skärpaall de klyftor måste överbyggas som på många håll otvivelaktigt finns mellankriminalvården och andra samhälleliga stöd- och vårdorgan. Det är nödvändigt omintentionerna bakom förevarande reform skaU kunna förverkligas. Lika angelägetär det enligt utskottets mening atl den ändrade anslallsorganisationen indelning främjar kriminalvårdens samarbete på detlokala planet med både arbetsmarknadsmyndigheter och sociala myndigheter. Jag vUl vidare peka på enigheten om atlarbetsphklen skall bibehållas inom anstalterna. Det finns delade meningar omdetta ute i samhället. Slopandet av arbetsplikten skuUe enligt utskottetinnebära omfattande kostnadsökningar med ökat personalbehov och krav påalternativa sysselsättningsformer som föhd. All klienterna skall fördriva lideni sysslolöshet kan ju inle vara rikligt. 1 detta sammanhang vUl jag ocksåframföra den uppfattningen, som aUa är överens om, att studiearbetet skall hasin givna plals på anstalterna. Anslag till kriminalvården, m.m.- Anslag till kriminalvården, m. m.