prot · FW09141 · 1973-12-31 00:00:00 — trorjag att människor i aUmänhet har uppfattningen att en domstol är objektiv; denstår över parterna och den fattar sina beslut oavsett parternas individuellaönskemål. Men om nu domstolen i större utsträckning bäde skall förUka ochförsöka bistå den ena eller den andra parten. så kan mankomma i lägen då människor jag tror i stor utsträckning med orätt - kan fäden inställningen att domstolen har ändrat karaktär; man har inte längreintrycket att domstolen företräder den objektivitet som ändå är sågrundläggande för vårt rättsväsende. Det är anledningen till att vi reservantersamtidigt som vi accepterar reformen verkligen vill ha garantier för att dethela betraktas som en försöksverksamhet och att det kommer att göras enutvärdering. Jag tror också att statsrådet har noterat utskottetsförsök att göra ett förtydligande när det gäller förfarandet vid underrätt, isynnerhet i fråga om propositionens synpunkter att målen i regel bör avgörasvid ett sammanträde. Vi har lagt ner en viss möda på att försöka förtydligadetta, så att domstolarna inte skaU känna sig aUtför bundna av kravet pä ettsammanträde. Där det finns anledning skall man kunna ha ett sammanträde som harförberedelsekaraktär och därefter ett nytt sammanträde då målet avgörs. Jagtror att det är viktigt att vi fått ett sådant förtydhgande, eftersom man bl.a. i fackpressen i varje faU satt frågetecken i kanten för de synpunkter som iden delen framförts i propositionen. Fär jag tUl slut, herr talman, ta upp en detaljfråga, somutskottet inte har gått närmare in pä men som tas upp i propositionen. Det sägs i propositionen att detsä småningom kan bh aktuellt att göra en översyn av allmännareklamationsnämndens ställning och verksamhet. Personligen tycker jag att dettavore angeläget. Det kan vara tveksamt att ha en reklamationsnämnd, somformellt lyder under . har endomstolshknande verksamhet, och jag hoppas att denna översyn kommer att ledafram tiU en diskussion om inte också kan få enmera självständig stäUning. Jag ber att fä yrka bifaU till de vid betänkandetfogade reservationerna. Rättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. HerrERNULF (fp); Rättegångsförfarandet i tvistemål i värt landanses allmänt fylla höga krav pä rättssäkerhet. Denna rättssäkerhet beror pämänga ohka omständigheter men kanske främst på tre faktorer. För det första;utformningen av själva förfarandet inför domstolen. För det andra: rätten förparterna att ta advokat eller annat sakkunnigt biträde till sin hjälp. För dettredje: rätten för part att fä sin sak prövad i åtminstone tvådomstolsinstanser, sä att eventuella felaktigheter och misstag i den förstainstansen kan rättas tiU. Pä alla dessa tre grundläggande punkter innebär detföreslagna förenklade förfarandet försämringar av rättssäkerheten. Det ärdärför förklarligt att många remissinstanser, särskilt inom rättsväsendet, harställt sig avvisande eller i varje fall tveksamma tiU ett sådant härförfarande. För min egen del har jag emellertid i likhet med övrigaledamöter i justitieutskottet i huvudsak godtagit propositionen, ochanledningen tiU detta är vad justitieministern både i propositionen och här har anfört. Jag viU uttrycka det på följande sätt; Den ordinära tvistemålsprocessen fyller visserligen som jag nyss Rättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. nämndehöga krav pä rättssäkerhet. Men som så mänga andra goda ting är den dyrbar.Rättegångskostnadema för partema kan även i mål om ganska begränsade värdenuppgå tiU åtskiUiga , och det är inte ovanhgt i sådana mål atträttegångskostnadema bhr högre än hela värdet av det som man tvistar om.Visserhgen ger den nya lagen om rättshjälp ökade möjhgheter för den enskildeparten att få hjälp av det aUmänna tUl sina rättegångskostnader. Men om hanförlorar målet mäste han i regel betala motpartens rättegångskostnader, och detkan bh dyrbart. Många människor anser sig helt enkelt inte kunna ta ensådan risk och ser sig därför tvingade att avstå från att göra sin rättgällande inför domstol, vilket ofta innebär att de helt enkelt måste uppge sinrätt. Detta är naturligtvis högst otiUfredsställande. SärskUt torde detta, somjustitieministern också har anmärkt, gälla i konsumenttvister av olika slag,t. ex. frågan om huravida inköpta varor är i godtagbart skick eller omreparationskostnaderna på en bilverkstad eUer någon annan plats är skäliga och rimUga.Dessa människor bhr då helt utan det rättsskydd som en process är avsedd attge. För dem mäste det vara bättre att få ett billigare förfarande, även omrättssäkerheten något minskas, än att inte alls ha ekonomisk möjlighet att fåsin sak prövad av domstol. På den här punkten ärjag aUtså helt överens medjustitieministem. Men om man , herr talman, godtar förslaget om ettförenklat rättegångsförfarande i tvistemål om mindre värden anser jag att tväförutsättningar bör uppställas. För det första bör förfarandet påbörjas som enförsöksverksamhet innan man definitivt införlivar det med vår processordning.Detta hävdas i reservationen 1. har nämnt härom och jaginstämmer i hennes uttalande. För det andra bör den nödvändiga minskningen av rättssäkerhetsgarantiernai det förenklade förfarandet bli sä liten som möjligt utan att man äventyrardet föreslagna förfarandets användbarhet för de människor det är avsett för. Idetta avseende tycker jag propositionen har tillgripit vad man kanske skullekunna kalla något större våld än nöden kräver. Detta gäller i högre eller lägregrad alla de tre rättssäkerhetsgarantier som jag tidigare talat om. Vad först gäller utformningen av rättegängsförfarandet ärdetta ordinärt uppdelat i tvä stadier: den förberedande behandhngenoch huvudförhandlingen. Under förberedelsen reder man ut parternas ståndpunkter imålet och parterna fär tala om vilken bevisning de tänker åberopa. Tack varedetta riskerar ingen part att bli överrumplad av bevisningen från motpartenssida. Detta gör det i regel möjligt att koncentrera själva prövningen av målet,den s. k. huvudförhandlingen, till ett enda sammanträde, där domstolen får ensamlad överblick över målets detaljer och därmed ett bra underlag för sin dom. I det förenklade förfarandet slopar man reglerna om dennauppdelning pä förberedelse och huvudförhandling och ger i stället mycketaUmänna och ganska vaga föreskrifter om förfarandet. Jag vill ifrågasätta omdet mte hade varit möjligt att behålla reglerna om en uppdelning av förfarandeti förberedelse och huvudförhandhng. Det är klart att man då hade fått modifieraoch uppmjuka de regler som gäller för det ordinära förfarandet, men det hadeändå varit en garanti som man hade bibehåUit för en såvitt möjligt riktig dom. ger ju de regler propositionen föreslär inget förbudmot att dela upp förfarandet i förberedelse och huvudförhandling. Jag förmodaratt det är justitieministerns avsikt att det skall ske en sädan uppdelning,fast under friare former än enligt det ordinära förfarandet. Jag hoppasdomstolarna kommer att begagna den möjhgheten. Det behöver inte innebära attdet blir mer än ett sammanträde. Redan nu avgörs många mål vid första sammanträdet. Det hela understryker, tycker jag, behovet av attförfarandet ses som en försöksverksamhet. Vidare gäUer det möjligheten att använda sakkunnigtbiträde. Propositionen framhåller att kostnaden för juridiskt biträde oftast ärden dyraste posten i rättegången. Jag håller med om att det därför ärnödvändigt att starkt begränsa behovet av biträde, om man över huvud taget skaUkunna få sådan användning som man tänkt sig av det här förenklade förfarandet. I reservationen 1 framhäUs att man kanske på någon punkthar gått alltför långt i begränsningarna och att någon uppmjukning voretänkbar. Även det får ju försöksverksamheten ge upplysning om. Jag vill särskUt peka på det fallet att målet, på den enaeller andra grunden, förs tUl hovrätten. Där är naturligtvis behovet även omdet gäller skrifthgt förfarande nägot större för den som har aUmän rättshjälpatt få biträde av en advokat, bekostad av allmänna medel, än iunderrättsförfarandet, där det sker ett mera nära samarbete mellan domstolenoch parterna. Den tredje rättssäkerhetsgarantin, nämhgen rätten att fåsin sak prövad av minst två domstolsinstanser, är en punkt där jag tycker attpropositionen har den största bristen. Trots vad justitieministem sade i sitt anförande tror jaginte man kan bestrida att det förenklade förfarandet i underdomstolarna gerökade risker för felbedömningar. Det är svårare för domstolen att fungera somombud för båda parterna, råda dem vUken bevisning de skall komma med, råda demhur de skall lägga upp förfarandet, och kunna fä underlag för enfullgod dom. Dessutom kan man väl inte helt bortse från att det iblandkan bli så att det agerande som domaren nu åläggs ändå i någon män kan naggaförtroendet för hans opartiskhet i kanten hos en del parter med orätt, somutskottets ordförande tillade. Båda dessa omständigheter något ökad risk förfelbedömningar i domen och en viss risk för tvivel på opartiskheten, som jaghoppas inte skall bh verklighet men som man kanske ändå inte helt kan bortse från-ökar enligt min mening angelägenheten av att kunna få saken överprövad i högreinstans. Enhgt propositionen skaU ändring av dom i högre instansbara kunna ske i mycket begränsad omfattning. Litet förenklat uttryckt skulleman kunna säga att det gäller sex fall: Rättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. Rättegängen i tvistemål om mindre värden, m. m. 2. om nya omständigheter tUlkommerefter första instansens behandling, 3. om underrättens rättstUlämpningmäste antagas vara oriktig, 4. om underrättens dom har påverkatsav förfalskade bevis, mened och dylikt, 5. så kaUad domvilla, 6. om underrätten har gjort sigskyldig till ett grovt förbiseende eller ett grovt misstag. I reservationen 2 föreslås att den sista punkten, grovtförbiseende eller grovt misstag, ändras till att avse aUa faU där hovrätten vidsin bedömning av ansökan om prövningstillstånd finner anledning att anta attunderrättens dom bör ändras. Detta är den gamla ändringsdispensgrunden som manförut hade vid fuUföljd tiU högsta domstolen. När justitieministern säger attdet skulle ge utomordentligt vida klagomöjligheter kan jag inte helt hålla medhonom därför att denna grund om ändringsdispens i högsta domstolen på den tidden användes där i mycket få fall ledde tiU fuUföljdstiUstånd. Jag tror inteatt man skulle behöva räkna med så väldigt många fall där hovrätten redan pähandhngama skulle säga att detta får ändras och därför ge fullföljdstUlstånd.Men det skulle ge trygghet för den enskUda människan som kanske inte är nöjdmed domen i första instans. Det skulle vara egendomUgt om hovrätten skullesäga: Här har faktiskt underrätten gjort ett misstag, visserligen inte ettgrovt misstag eller ett grovt förbiseende, och underrättens dom borde ändras,men det gör vi inte därför att ingen av de övriga grunderna föreligger. TUltrontUl det enklare förfarandet skuUe öka om man åtminstone underförsöksverksamheten hade denna något ökade möjlighet tUl prövning i hovrätten. Det är klart att en utvidgning av möjligheterna att fåsaken prövad i hovrätten ökar kostnadema när hovrätten tar upp målet. Denomständigheten förehgger dock redan, eftersom även propositionen föreslår atthovrätten skall kunna ta upp ett mål. Både i de fall som propositionen föresläroch i det fall som reservanterna vill lägga tiU är det och det vill jagunderstryka önskvärt att kostnadema för den enskilda parten vidhovrättsförfarandet begränsas så mycket som möjligt. I regel kan hovrättenbedöma målet pä handlingarna utan någon muntlig förhandhng och utan att behövakalla parter och vittnen till sig. Men undantagsregeln om möjlighet att fäanlita biträde på aUmän bekostnad kanske bör tUlämpas något mer generöst ihovrättsförfarandet därför att de flesta människor inte har förmåga att skrivaen inlaga tUl hovrätten. Detta gäller emellertid oavsett om reservationen 2bifalls eller inte. Undantagsvis kan det naturligtvis bli nödvändigt med ettsammanträde dit parter och eventuella vittnen kallas i hovrättsförfarandet.Även detta gäller oavsett om reservationen bifalls eller inte. Jag viU därförunderstryka behovet och angelägenheten av att hovrätten begagnar sin möjlighetatt sammanträda utanför hovrättsorten, så att parterna inte belastas med deytterligare resekostnader som annars skulle uppstå. Det man lägger pä dem bhrunder sädana förhållanden besväret att skriva en inlaga kanske nägon gäng tväinlagor tUl hovrätten och att infinna sig tiU ett nytt sammanträde,förhoppningsvis på samma plats som den där det första sammanträdeti underrätten har ägt rum. Jag bedömer det som angeläget med denna, somjag ser det, begränsade utvidgning av möjligheterna att fä en sak prövad ihovrätten. Vi skall ju ändå tänka på att syftet med förfarandet självfaUet mtebara är att det skall bh billigt utan att det också skall bli så säkert attfelaktiga domar skaU vara säUsynta undantagsfall. TUl slut, herr talman, vUl jag uttrycka den förhoppningenatt det förenklade förfarandet, helst med de modifikationer som reservantemaföreslår, kommer att bh tUl nytta för de människor med begränsade inkomster somnu ofta inte har råd att gå tiU domstol. Jag är övertygad om att domstolarnakommer att göra sitt bästa för att förfarandet skaU bli sä bra som möjligt förde människor som det främst är avsett för. Med det anförda, herr talman, vUl jag yrka bifaU tiUreservationerna 1 och 2. Rättegängen i tvistemål om mindre värden, m. m. HerrPOLSTAM (c); Inom anser vi att det är braatt rättegången i tvistemål om mindre värden nu kan förenklas. Vi ansluter ossdärför i huvudsak tiU de förslag som har framlagts i propositionen 87. Nägonmotion i ärendet har vi inte avlämnat. Under utskottsbehandhngen har emellertidöverväganden i frågorna om rättssäkerheten och rätten att fullfölja talan tUlhovrätt medfört att utskottsrepresentanter anslutit sig tUlreservationerna I och 2 vid utskottets betänkande nr 36. Jag har inga andraskäl att anföra för dessa reservationer än vad tidigare talesmän för dessaframfört, och jag kan nöja mig med att instämma i deras motiveringar. Vi vill inte yrka avslag på propositionen. Förslagetsbegränsningar i rättssäkerhetsavseende i förhällande tUl gällanderättegångsordning är trots allt inte av den arten att det går att kräva ettavslag. Men även departementschefen måste känna en viss tvekan, eftersom han ipropositionen och även här sagt att reformen i viss män får ses som enförsöksverksamhet, som får följas med uppmärksamhet och utvärderas. Vi vUl avsamma anledning att man redan nu försöker faststäUa en lämplig försökstid, ochvi har angivit att en sådan kunde vara exempelvis . Jag behöver i övrigt inte upprepa vad fruKristensson och har sagt utan ber med det anförda att få yrkabifall tUl reservationerna vid justitieutskottets betänkande nr 36. har med anledning av att jaginte kan instämma i förslaget om en bestämd tidsgräns pä för denföreslagna reformen velat fä ett förtydligande av mitt uttalande att det i vissmån är fråga om en försöksverksamhet. Vi avser ju att uppmärksamt följautveckhngen. Det kan visa sig att man kanske kan göra ändringar ellerförbättringar redan innan har gått. Men det kan också hända att manbehöver än , beroende pä att systemet kan komma att fungerarätt hyggligt, och då, menar jag, kan det inte vara så bra att ta precis tre årsom det absolut bästa i det här fallet. Rättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. hänvisatiU att vi är medvetna om att det här är en försöksverksamhet. Därav framgårockså att vi måste extra uppmärksamt följa hur det hela utvecklas. uppehöU sig också vid risker som det härförslaget skulle kunna innebära för domstolens objektivitet. Det är ju enoerhört betydelsefull fräga, vUket system vi än har, att allmänheten skall haförtroende för domamas vilja att försöka vara så objektiva som någon kan vara.Naturhgtvis finns det alltid risker, men materiell processledning behöver inte om den sköts pä ett förståndigt och omdömesgillt sätt, och det tror jagkommer att ske - uppfattas som partiskhet från domarens sida därför att hanmera aktivt än i nuvarande system ingriper och söker så att säga ställa dethela till rätta enligt de spelregler som är nödvändiga för att han sedan skaUkunna avgöra målet. TiU och även tUl viU jag sägabeträffande fullföljdsmöjligheterna att det är nödvändigt det viU ingenbestrida med restriktivitet, om systemet skall klaffa. Man kan Uksom inteöppna en ventil enbart på ena hållet, om man inte vill äventyra hela reformen.Vi har kommit fram tUl att de överprövningsmöjligheter som ges är tillräckligaför att inrymmas inom ramen för den här reformens syften. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Justitieministern höll med mig om att det ärväsentligt att allmänhetens tiUtro tiU domstolamas objektivitet inte förändras,men han nämnde att det i det hänseendet kan vara ett problem vilket system viän har. Enhgt justitieministern är det ett önskemål att domarna skall vara säobjektiva som möjligt. Det är inte domarnas objektivitet jag har upplevt somproblem, men jag häller inte med herr statsrådet om att ett sådant problem kanuppstå vilket system vi än har. Det nuvarande systemet, där båda parterna kanföreträdas av ombud som tUlgodoser sin parts önskemål, varefter domstolenfäller avgörandet objektivt med hänsynstagande tiU vad båda parter harframfört, bör rimhgen leda till att parterna får inställningen att här handlardomstolen objektivt. Men ifall domstol aktivt skall hjälpa den ena parten, somman kanske tycker har sämre förutsättningar att föra sin talan än den andra, ärdet naturligt att den andra parten fastän kanske med orätt kan fåuppfattningen att domaren inte är opartisk. Det menar jag är en fara som liggeri det här förslaget, och det är ett av skälen till att vi vUl fä tUI stånd enutvärdering. Anledningen till att vi har föreslagit en tidsbegränsadförsöksverksamhet är att vi vill ha garantier för att man verkligen vidtaråtgärder för att kunna utvärdera försöksverksamheten. Det räcker ju inte baramed att vi, som herr statsrådet säger, får betrakta det i viss mån som enförsöksverksamhet, ifaU man sedan inte har erforderligt underlag att görautvärderingen. Ett sådant underlag, menar vi, fär man genom att i varje fallunder låta ett större antal mål gå tiU överprövning ihovrätt än vad som är tänkt enligt propositionens förslag, IfaU det praktiskttaget inte bhr några möjhgheter att överklaga, hur skaU man då kunna bedöma omavgörandena i underrätten har varit riktiga? Sedan håUer jag med herr statsrådet om att för attsystemet skaU klaffa sä krävs det att man inte får ett fuUt utbyggttväinstanssystem. är judärför vi har sagt att ifall den här försöksverksamheten visar att förfarandetär tUlfredsställande i underrätt, kan man ta den mera strama och begränsademöjlighet till överprövning i hovrätt som föreslås i propositionen. Fröken (): Den fräga som vi nu behandlar är principielltmycket viktig den handlar ju om möjligheten att bereda människor en bättrerättstrygghet. Därför bör vi kanske ägna litet tid åt att diskutera den härfrågan även om vi, efter den redogörelse vi har fått från departementschefenoch efter de inlägg som gjorts, väl har ganska klart för oss hur problematikenär. Jag viU med tUlfredsställelse notera att alla företrädareför reservanterna som talat här har strukit under att vi i huvudsak är enigaom att det finns behov av den här reformen och att man med den avhjälper enpåtaglig brist i rättssäkerheten. Även om man formellt har en oklanderligrättssäkerhet tack vare bestämmelsema i kan nämligenrättssäkerheten för mänga människor te sig Ulusorisk när kostnadema riskeraratt bli så överväldigande att man inte kan skaffa sig rätt inför domstol.Därför är jag väldigt glad över denna enighet i huvudsak. De invändningar somföreligger skall inte undanskymma det viktiga faktum att -vi godtarpropositionen - med vissa reservationer från reservantemas sida. SkUlnaden mellan utskottsmajoriteten och reservanterna ärkanske att reservantema är Utet mera pessimistiska beträffande verkningarna avavsteg frän de hävdvunna rättssäkerhetsprinciperna i ochalltså befarar att fler olyckor skall inträffa än vad vi i utskottsmajoritetentror. Med de bestämmelser i lagen som här har utformats tycker jag att mantillgodoser, som departementschefen sade, behovet av en ökad rättssäkerhetför människorna i så måtto att de kan gä till domstol och fä sin rätt utan eftersätter rimliga krav pä trygghet när det gäller förfaringssättet. Jag har inte kunnat bh övertygad, vare sig av debatten iutskottet eller av debatten här, om att man behöver gå så långt som reservanternaförordar och göra gäUande, som gjorde , att det måste vara enförsöksverksamhet innan man införlivar bestämmelserna medprocesslagstiftningen. Det förefaller mig litet egendomUgt. Jag förstår interiktigt hur man skaU kunna ha en försöksverksamhet utan att vi får en lag. lag kan ju upphävas. Vi kan inte gärna göra avsteg frän rättsregler, som vihar godkänt, utan att i laga ordning beslutar om detta. Jag tror att den här tidsbegränsningen som manvUl ha i reservationen I är litet olyckligt vald. Skulle det vara sä Ula att defarhågor besannas som så vältaligt här har skildrat, då torde vi fålov att ta den här saken under omprövning tidigare. Dessutom har det juaviserats i propositionen att det kommer att göras en översyn avrättegångsbalkens regler som helhet men att det kommer att ta så läng tid därför inte bör uraktlåta att nu genomföra denna partieUa reform. Detbetyder alltså att vi inom en inte aUtför avlägsen framtid får Rättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. 7 protokoU 1973. Rättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. en allmänöversyn av regler, och då är det alldeles självklart att manockså kommer att utvärdera och följa resultatet av det här experimentet. Vi ärju aUa överens om att man här gör avsteg från vissa hävdvunna principer för hurdet skaU gå tiU vid en rättegäng, men jag tycker att de avstegen är säförsiktigt gjorda att jag helhjärtat kan instämma i vad lagrådet yttrat, att debrister som möjligen kan förehgga i fråga om rättssäkerhet mer än väl uppvägs avde stora fördelar som man vinner. När det sedan gäller frågan om överprövning, så kan man haen viss förståelse för resonemangen där. Men vi skall hälla i minnet att detgäller att verkligen åstadkomma en ökad rättstrygghet för människor som harbegränsade inkomster, och då mäste vi också garantera att de med någorlundasäkerhet skall kunna överbhcka de ekonomiska konsekvenserna av att ge sig in ien rättegång. Öppnar man aUtför vidsträckta möjligheter till överklagning harman liksom undergrävt möjligheterna att över huvud taget ge ett begrepp om vadden här reformen kan vara värd. Vi kommer fortfarande att befinna oss i densituationen att många människor säger sig att de inte har råd att ta risken attskaffa sig rätt, därför att det kan bli för dyrbart, och då gör man som mangjort tidigare: avstår frän att få sin rätt. Det är ju det vi vill komma bortfrån. Detta gör, herr talman, att jag helhjärtat ansluter migtiU utskottsmajoritetens förslag om bifaU tiU propositionen. TUl fröken vill jag säga att jagsjälvfallet är på det klara med att även en försöksverksamhet fordrarlagstiftning - det framgår ju också av att jag har röstat för bifaU till en lagstiftninghärom. Men när jag säger att man skaU ha försöksverksamhet innan man införlivarförfarandet med vär processordning menar jag naturligtvis innan man införlivardet såsom en ordinär del i vär processordning, och jag vidhåller önskemålet omförsöksverksamhet. Vidare sade fröken möjligen litet skämtsamt att uttalandet i reservationen I om en treårigförsökstid skulle hindra att man upphävde eUer ändrade lagen, om det föreutgången av skulle visa sig att förfarandet inte är godtagbart. Dåvill jag bara påpeka att i reservationen 1 talas det om en omprövning inteefter utan senast . Därmed tror jag att fröken pä den punkten kan vara stillade. FrökenBERGEGREN (s):