prot · FW0998 · 1973-12-31 00:00:00 — Ja, , men det har ju hänt någonting.Industrin hade en representant, nämligen verkställandedirektör , och hade en representant, den mycketkände bankmannen . De var med pä utredningens förslag. Men närderas synpunkter tillika med utredningens synpunkter prövades iIndustriförbundets ansvariga styrelse och inom affärsbankernas organisationslängde man Iveroth och Browaldh över relingen ned i det kalla vattnet ochsade: "Det här har ni givit er in pä utan att ha någon som helst acceptfrån era organisationer." Följaktligen sade man nej utan vidare spisning. Den där enhäUigheten som åberopar ärsålunda underkastad stora reservationer. Skall man anse att man överhuvud tagetär bunden av ett förslag när organisationernas representanter så grundligtdesavueras av sina huvudmän? Jag tycker inte det. Jag är visserligen medvetenom att Axel Iveroth därefter har rest omkring som om ingenting skulle ha hänt -det är möjligt att han inte riktigt kommit underfund med vad som har hänt - ochkritiserar regeringens proposition Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. rn. därför attden har tagit avstånd frän utredningens förslag. Men jag får nog säga att i dethär avseendet betraktas hans riksbekanta uttalanden runt om i landet somquantité negligeable jag ber om ursäkt, fru talman, för att jag använder ettså konstigt ord, men alla förstår nog vad jag menar med det. Däremot kan man inte betrakta uttalandensom quantité neghgeable. Han är fortfarande vice ordförande i sitt parti, ochhan har fått sitt parti med sig pä den ståndpunkt som han intog i utredningen.Jag skall ta upp synpunkter litet närmare. Det har varit ett genomgående inslag i den här debattenatt man har sagt - och mest överraskande var att gjorde sig tUltolk för detta att det är en så väsentlig skUlnad meUan det ursprungligautredningsförslaget och Kungl. Maj:ts proposition att det egenthgen är fråga omtvå skilda ting. En analys av skillnaderna är fasligt intressant att göra, meninnan jag gör den skall jag ta upp några punkter i anförande. Det här är en centraliserad makt, säger stryker finansministern ett streck över prövning? Här tar hanupp en fråga i vilken Kungl. Maj:ts förslag skUjer sig frånutredningsförslaget. Utredningen hade föreslagit att man skulle tUlsätta en"överförmyndare" över den här bestyreisen som skall hanterafondaffärerna. Den överförmyndaren skulle bestå av tvä representanter utseddaav och två representanter utsedda av , och sedanskulle en högt kvalificerad jurist jag föreställer mig en representant för denvärderade högsta domstolen eller regeringsrätten - fungera som ordförande ochse tiU att alla objektiva synpunkter kom fram vid granskningen. Det är klart att jag funderade på vad som kunde liggabakom en sådan idé. Jag tycker den är obefogad. Man gör inte anspråk på att mednågon sådan här institution i efterhand fä granska näringslivets motsvarandeaffärer på samma område. Varför skulle man i efterhand ha en institution somgranskar fondstyrelsens dispositioner på samma område? Dessutom är det fasligtenkelt att i efterhand tala om, om man har gjort ett fel i hanteringen på dettamycket besvärliga område. Jag går så långt att jag säger att den här styrelsenskall ha rätt att göra fel. Den skall ha rätt att göra en dålig affär, för denhar ju också chansen att göra rätt och att göra en god affär. Men vad är detför mening med att ha ett speciellt institut som i efterhand hänger utstyrelsen till beskådande för de dåliga affärer den eventuellt kan ha gjort? Vi kan ju gå tUlbaka litet grand och se hur en sådan härverksamhet har utvecklat sig. Vem skulle ha betraktat ettradikalt köp av Facitaktier som en dålig affär? 1 efterhand kan vem som helstsäga att det var en väldigt skral affär, en miss i planeringen. Men varförskall man i efterhand slå ned på dem som gör ett köp utifrån debedömningsgrunder som gäUer just när affären görs? Jag skulle kunna nämna fleraföretag i vårt land beträffande vilka situationen skulle ha blivit precisdensamma, men det är onödigt att göra det. Det skulle kunna betraktas som enelakhet mot vederbörande företag, så jag avstår från det. Det räcker med detföretag jag har nämnt som exempel. Vidare tog upp den här frågan: Varför skallinte få tUlfälle att avgöra om de 500 miljonerna skall fä bli 600,700 eller 800 miljoner längre fram? Det är väl inte alldeles obekant förkammarens värderade ledamöter att fördelningen av kapitalmarknadens tillgångari dagsläget är en utomordentligt svår och intrikat uppgift, framför allt därföratt man har att röra sig med anspråk och krav som går långt utöverde tillgångar som den långa kapitalmarknaden redovisar. HitintUls har det gått tUl på det sättet och kommer välatt göra det även i fortsättningen att utför en s. k.emissionskontroll. Den kontroUen sker på ett sådant sätt att riksbanksledningenoch och finansministern underrättar sinaregeringskollegor när det är fråga om avgörande principiella frågor i samrådförsöker att på ett hyfsat sätt ransonera de här kapitaltillgångarna. Denstörsta upp-samUngskällan för långt kapital är AP-fonderna. Om man nu vill föra ett sådant ransoneringsproblem upp päriksdagens bord, finge man väl i logikens och konsekvensens intresse ocksåbegära att emissionskontroll och regeringens hantering av dessafrågor slopades. I så fall borde ju avgöra i vad mänkapitaltUlgångarna skall användas tUl att lyfta av byggnadskreditiv, tUlkommunala reverslän och tUl AP-fondernas köp av obligationer det må nu vara iexportkredit, skeppskredit eller industrikredit. Hela den ransoneringsfrågantror jag att är utomordentligt glad över att sUppa undan. Man kantänka sig vilket om inte kattrakande sä i varje fall debatterande ochdiskuterande det skuUe bli, om de olika intressena på en trång kapitalmarknadskulle här i detta rum slåss om vem som skulle få del av resurserna. Det är nog bra att den här ransoneringen sköts av regeringoch riksbank. Här är det ju egentligen inte fråga om annat än en bedömning avhur mycket man kan lyfta ut ur AP-fonderna, som är käUan för det länga kapitalet,och föra över tiU kort marknad rörelsekapital och t. o. m. riskbetonatkapital. Detta har varit det avgörande för att jag här inte vill följautredningens tanke att skulle höras varje gång det var fråga om atthöja insatsen av riskbärande kapital. Jag har således betraktat detta som enpraktisk fräga. Det har ingenting att göra med dålig respekt förparlamentarismen det var ju ungefär de orden som föll från läppar.Förklaringen är sä enkel som jag här har beskrivit den. Och den uppfattningenhar jag, även om mirabile dictu, allt kan ju hända efterhöstens val skulle sätta sig i min stol. Då tycker jag att det är han ochriksbanken som får diskutera den här avvägningen och att den saken lämpligeninte bör behandlas i den parlamentariska församlingen. Det kom fram en annan synpunkt i inlägg.Han sade att avkastningen av fjärde fondens placeringar bör gå tUlpensionärerna. Jag skall lugna pä den punkten, och jag skallgöra det ytterligare fram , då jag hoppas fä träffa honom under sädanabehagliga former som det har talats om här . Det är ingen risk förpensionärernas pengar. Avsättningarna till AP-fonderna garanterar attpensionärerna enligt ATP fär sina pensioner. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Heckscherville dela ut extra AP-pengar till pensionärerna, och något av detta har julegat bakom inlägg . Då mäste man ju gå havande med dentanken att det finns ett överskott av pengar i fonderna som inte behövs för attklara själva pensionsförpliktelserna, och det ligger en -viss sanning i detta.Det är fråga om att dels klara pensionsför-phktelserna, dels skapa denkapitaluppsamling som är en av de avgörande grunderna för inte bara industriellexpansion utan för hela samhällets välfärdsutveckling. Det finns mänga andra som har samma uppfattning. Enligtett referat från har en av våra mera framgångsrikaoch skärpta industriledare jag kan väl ge honom det betyget sagt attegentligen borde man använda AP-pengarna som ett lönebidrag tiU industrin, föratt industrin den vägen skuUe kunna klara upp problemet med den handikappadeoch invahdiserade arbetskraften. Jag tycker att det var ett ganska horribeltinslag i debatten, men det gav väl ändå vid handen att man även på det hållethar en känsla av att det inte föreligger någon risk för att pengarna inteskulle räcka tiU för kommande pensioner. Sedan har jag sagt mig att om man låter den fjärde fondenanvända de eventueUa vinster den gör, sä innebär det också en likställighet medalla övriga kapitalplacerande eller aktieköpande fonder. Gör dessa någravinster, fär de använda dem efter eget skön för att köpa ännu mera aktier ochgöra ännu flera riskbetonade kapitalplaceringar. Varför skulle den här fonden lämnaifrån sig den möjligheten? Jag har gått så långt i fråga om hkställighet attjag också sagt att vinsterna bör beskattas. Ur vad man skuUe kunna kallakonkurrenssynpunkt torde därmed all rättfärdighet vara uppfylld. kom vidare tillbaka tUl att det väsentligainflytandet i ett företag får man inte genom att skaffa sig äganderätt iföretaget, utan det skaffar man sig genom att ha en tillräckligt starkrepresentation i styrelsen. Jag tvingas nog att bestrida en sådan slutsats. Detär ändå i sista hand aktieägarna som röstar när det gäller de väsentligafrågorna i företaget. Har styrelsen aktieägarnas förtroende, uppstår detförstås inte några konflikter och dramatiska situationer. Men vi har mängagånger i den här verksamheten fått uppleva hur aktieägaren har utnyttjat sinrätt att möblera om både när det gäller styrelse och företagsledning. Styrelsenhar inflytande, men det är aktieägarna som på stämman avgör om styrelsen överhuvud taget skall sitta kvar och bruka sitt inflytande. Att jag inte viU vara med om att etablera den häröverförmyndar-instansen och dessutom av praktiska skäl inte anser det varalämpligt att i varje särskilt fall diskuterar fördelningen mellanvilka pengar som skall gå till riskkapital i rörelsen eller vUka som skallplaceras ut i form av långa lån på kapitalmarknaden beror helt enkelt pä attriksdagen ändå inte är ställd vid sidan av den här verksamheten. Det finnsalltid möjligheter att väcka interpellationer och stäUa frågor. Verksamhetenkommer att redovisas när året är slut i en offentlig handling. De som ärintresserade här i kommer att läsa den och göra sina reflexioner, ochde kommer naturligtvis att ställa frågor tUl den sittande regeringen och väckainterpellationer om de tycker att någonting behöver diskuterasi den parlamentariska församhngen. Jag vill ta upp den här frågan om börsköpen ochnyemissionerna, som kommit tiUbaka i flera inlägg. Det är klart - det skall jaginte bestrida -att man inte skaffar mera pengar till svenska företag genom attväxla börspapper från den ena portföljen tUl den andra eller från det enakassaskåpet till det andra, utan tillskottet kommer självfallet vianyemissionerna. Här gör vi nu en förändring i aktiebolagslagen, därvi går ifrån den kvalificerade majoriteten i bolagsstyrelserna ner tUl enkelmajoritet för att de skall vara beslutföra när det gäller att släppa inAP-fonderna i nyemission. Man har dä ställt frågan; Kan man över huvud tageträkna med att fondstyrelsen kan göra en vettig placering den vägen? Kommer maninte bara att få över sig dåliga företag eftersom de goda företagen inte ärberedda att släppa in AP-fonderna? Det är en fråga som utveckhngen ocherfarenheten får ge svaret pä. Jag har haft tUlfälle att diskutera detta i enförsamling av kvalificerade industrimän. De hade den uppfattningen att det kanske mer än de själva önskade borde finnas möjligheter tUl sädana härförsäljningar. Det kan vara pä det sättet att kursen är pressad för ettspecifikt företag, man betraktar det såsom önskvärt och nödvändigt att få enförstärkning på aktiekapitalsidan. Men man kan inte gå ut med nyemission påsedvanhgt traditionellt sätt. Villkoren blir för dåliga för att den enskUdeprivata aktieägaren skall vara intresserad. Där kan man då göra ett utbud tillÄP-fonden. Är det dä alldeles säkert att det utbudet är ett dåligt utbud? Detbehöver det inte vara. Jag tror att jag stått här i bänken och talat om dettaen gäng tidigare. Då tog jag ett enda företag, ett stort företag i värt land,som exempel. För tre låg kursen för varvsaktierpä när den var som lägst och på när kursen var som högst.Eftersom aktierna hade ett nominellt värde på , hade maningen möjlighet att gå ut och vädja tUl aktieägarna om något kapitaltUlskott.Aktieägarna var tvärtom tUl ytterlighet reserverade emot företaget eftersom dedessutom - klokt nog avstod ifrån alla utdelningar av ettpar . Men så blev det andra tider för svensk varvsindustri. liggerKockums börskurs, om jag iniie minns fel - jag brukar ju vara tvingad att följadetta å ämbetets vägnar någonstans varierande emellan och 350kronor. Om vi hade haft en aktiefond som varit sä djärv att denköpt Kockumsaktier för två eUer tre är sedan, skuUe det ha varit en utmärktplacering, även om alla vid det tillfället hade ansett det vara en dåligplacering. Detta är ett område, där det är väldigt svårt att utläsa framtiden.Jag tycker därför att man bör vara htet försiktigare när man klagar. För minegen del har jag dragit den mycket enkla slutsatsen att här finns två motpoler.Utifrån den ena motpolen, som är företagets önskan att få eget kapital, ochutifrån den andra, som är fondens önskan att inte betala mer än vad som ärabsolut nödvändigt, bör det finnas möjlighet till en förhandling, därkompromissen kan vara något så när riktig. Sedan vill jag ta upp frågan om den s, k,5-procentsspärren, ställde där en ganska väsentlig fråga, ochdet tror jag att även Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. 7 protokoll 1973. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Även om man i princip säger nej till alltihop drar sig varken herrHelén eller för att klaga pä vissa detaljer i förslaget,och det har de väl rättighet tUl. Beträffande de 500 mUjonerna står det pä s. 84 iutredningens betänkande: "Ett belopp på utgör enligtutredningens mening en lämplig första ram." har endosseratde 500 miljonerna såsom en första ram, som man kan gä över och fortsätta vidarepå längre fram. Man utvecklar detta också genom att säga att fonden skaU fåförvärva aktier i svenskt aktiebolag upp tUl en gräns där röstetalet föraktierna utgör högst av röstetalet för samtliga aktier. Det utesluter inte, säger , att fonden kanförvärva en aktiepost som tUl nominellt värde uppgår till avaktiekapitalet. Och frågan om 5-procentsregeln kan komma att tas upp tUlförnyad prövning - det är uppfattning som utredare. Omman har sagt detta och sagt att de 500 miljonerna är den förstaramen, är det väl för att ta till ett uttryck som jag använt tidigare litetmalplacerat att skissera upp detta som den stora skiljelinjen i den principiellaoch ideologiska frågan; Sträng har gått längre än 500 miljoner, medanutredningen sagt 500 mUjoner. Om man läser utredningen noggrant, vilket jag uppmanarutredningens ledamot att göra i form av en repetitionsläsning,kommer man säkert underfund med att här föreligger knappast någon principiellskillnad som kan tas fram såsom motiv för att säga ja tUl utredningens förslagoch nej tiU Kungl. Jag har tolkat utredningens skrivning på sä sätt att maninte borde vara absolut bunden vid de 500 miljonerna som ett beständigt belopp.Jag har lojalt följt utredningen. Jag har skrivit 500 miljoner som en förstaram, och jag har vidare tagit hänsyn till den argumentation som utredningensjälv har presterat. Sedan har detta stöttats upp av en alldeles personliguppfattning som jag har, fru talman, nämligen att när man inte sätter några takoch begränsningsregler för andra styrelser som köper aktier, varför skulle mandå göra det för den här speciella styrelsen? Om vi slår upp verksamhetsberättelserna för våra storaföretag, brukar vi finna att de ärligen redovisar hela den skala avportföljinvesteringar i andra företags aktier som de håller sig med. Det ärimponerande listor över aktieplaceringar i andra företag. Ingen människa kommer på den idén att de skall iakttabegränsning i dessa sina placeringar. Varför skall då den här fonden, som stårunder större offentlig insyn än den vanliga privata företagsstyrelsen, varaunderkastad begränsningar? ställde en intressant men mera personligfråga; Vad har hänt med Strängs inflytande i regeringen? Det låter litetförmätet om jag säger att jag även på den punkten tror mig kunna lugna herrÄntonsson, Den oro som spred frän denna talarstol och äventidigare har spritt i artiklar i svensk press bör man nog inte tro sä mycketpå, även om det är klart att jag härvidlag alls inte är objektiv utan i höggrad subjektiv. En finansminister har alltid ett visst inflytande, det har han alltid haft, och jag hoppas att han skall ha det även i fortsättningen.Om man skulle tvivla på detta, finns det faktiskt ingen annan möjlighet än attskaffa sig bekräftelse genom att tala med finansministerns kolleger. Jagrekommenderar den enkla vägen. När det sedan gäller vill jag naturligtvisgärna också gå honom till mötes och svara på hans inlägg. Han säger attregeringen försöker skaffa sig en obegränsad fullmakt att socialisera. Varförsiktig, , Här har ju som om vi skall tro på ensamt representerar en större väharprocent än vad och tillsammans, om jag nu räknar rätt mycket hastigt, sagt, att det här äringen värre socialisering än att kan vara med om detta. Jag harbevisat den lilla skUlnad som ligger mellan utredningens förslag ochregeringsförslaget. Den lilla skillnaden kan ju under inga förhållanden ävenmed all respekt för förmåga att argumentera politiskt- ha någonting att göra med en principiellt annorlunda uppfattning i självahuvudfrågan om AP-fonderna, Han kan inte övertyga en lugn församUng om detta. Denna obegränsade fullmakt att socialisera, som jag ochregeringen bakom mig samt tycker är en klok praktisk åtgärd itid med utvecklingen och mycket annat, skrämmer nu i utomordentliggrad och omfattning. som är ingenjören i mittensamarbetet, om viskall tro den offentliga publiciteten, skaUjuha detta mittensamarbete medcenterpartiet och med , Om vi skall tro på vad , att dörren nu är öppen för en långtgående socialisering, kommer jufrågan alldeles opåtalat; Har ni någon hemlig överenskommelse er mellan om attför den händelse det går bra för er skall förslaget läggas pä is? HerrSvanberg har varit inne på detta tidigare, men frågan förtjänar faktiskt attställas ytterligare en gäng. Det har varit ett populärt inslag i den här debatten attcitera mina uttalanden på den senaste . Jag tycker det är bra,fru talman, att man läser in detta i kammarens protokoll. När jag satt ochavlyssnade citaten, var jag förvånad över att jag uttryckt mig sä väl, men detär möjligt att jag var utvUad och i god form vid tillfället. Det kan vara enförklaring. Vad jag läste upp för kongressen var egentligen ingenting annat änpartiprogrammet, och detta program har jag själv varit med att skriva för 12 13 är sedan, så det var inget nytt i och för sig. Vad är samhället? Det är en fråga som man kan ställa i denmer ideologiska debatten. Jag talade här om det samhällsinflytande som vigradvis vill förstärka. Är samhället någonting alldeles .specifikt som den enebetraktar på ett sätt och den andre på ett annat? Jag vill betrakta samhälletsom det kollektiv, där vi allesammans går, med mänga gånger skildauppfattningar och ståndpunkter och skilda ideologier. Men i denna kittel avolika meningsbrytningar kommer ändå fram någonting som representerar endominant mening och uppfattning. Denna får sitt politiska utslag i devalrörelser där argument och synpunkter mönstras inför väljarna och sedermeraockså i sammansättningen av den riksdag som har att föra samhällsarbetetvidare. Hitintills har den debatten lett fram tUl att detta samhälle, som jagser det, har i utvecklingsperspektivet krävt att få ett större inflytande ochett inflytande pä nya områden där Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. mantidigare inte hade något inflytande. Har man detta klart för sig är det inte lämpligt attcitera så att mitt åberopande av samhällsinflytande skulle vara någonting somgår emot samhäUet, Det kan gå emot vissa specieUa minoritetsintressen isamhället, men det är ett uttryck för samhäUskollektivet så länge regeringenoch det parti som står bakom regeringen har det gehör bland medborgarna som manhitintills har haft. Vad kommer efter de 500 mUjonerna? Frågainte mig, fräga , är det enkla svaret. Det var roligt det här med kafferepet i . Det ärkanske mte en allvarlig fråga, men allt är ju inte allvar här i världen. Jagvet inte om skvallrat ur skolan, men i och för sig är det naturligtvisriktigt. Skall jag vara riktigt ärlig har det blivit litet mera änkaffe: en smörgås och vad därtill hörer, "osv. ", som det brukar heta.Även med risk för att detta är påfrestande för mittensamarbetet tror jag nogatt vi är sä pass goda vänner att vi kommer att fortsätta med detta. Dä får jagtiUfäUe att ytterligare, pedagogisk som jag är, göra klart för min vän , jordbrukare på i storkommun, att det egentligeninte är någon skiUnad mellan regeringens förslag och det förslag som han somutredningsman har ställt sig bakom. En nnan fråga som har spelat stor roll här ärkapitalförsörjningen till de små och mindre företagen. Man säger att de storaföretagen får alla möjligheter att förse sig med kapital, tUl skillnad mot desmå och medelstora som i detta avseende är styvmoderligt behandlade. Naturligtvis är detta väsentliga överdrifter. Jag har mångagånger stått här och talat för nödvändigheten av samarbete mellan stora och småföretag. Jag har sagt att de produktionsmässigt är så infiltrerade i varandra ide små företagens egenskap av underleverantörer till de stora företagen, attdet egentligen är en ganska frågeställning om man försöker sätta storaföretag emot de små. Men låt mig ta upp en diskussion om kapitaltUlförseln tiUde små företagen. Vi har speciella institut, nämligen Industrikredit ochFöretagskredit. Jag svarade i en interpellation för Utet sedan att ingaseriösa låntagare vilkas investeringsobjekt fyller gängse företagsekonomiskaräntabilitetskrav har gått ohulpna ifrån Industrikredit och Företagskredit. Institutens uppgift är att ge långa lån. Sädana länbetalas alltid ut först när investeringen är färdig. Däremot - och det tyckerjag både och skall tänka pä får deansökande företagen besked om att lån kommer att beviljas på ett långt tidigarestadium än när investeringen är fullbordad, ofta innan ens investeringen harpåböriats. De investerande företagen mäste därför aUtid såvitt de inte haregna medel låna kort i affärsbank och sparbank för att finansiera underbyggnadstiden och sedermera få länet avlyft efter samma modell som vi har inombostadsproduktionen med byggnadskreditiv och avlyft i form av långa lån. detta och ger ett besked att den sökande får räknamed avlyft, och med det beskedet går han tUl affärsbanken och får sin kortakredit där. Man kunde naturligtvis säga att det vore perfekt i allaavseenden, om kreditivet kunde avlösas av det länga länet dagen efter detinvesteringen var gjord.Tyvärr har det inte varit sä, men det är inte någon särdeles uppseendeväckandelång väntetid det här är fräga om. Jag meddelade i mitt interpellationssvar efter investeringens fullföljande har kunnat växla om"byggnadskrediten" tUl lång kredit. Det är uppgifter jag har fått avverkställande direktören i Industrikredit och Företagskredit. Det är inte säsärdeles anmärkningsvärt. Jag tycker det är en relativt kort tidrymd.Det spelar inte heller någon avgörande roll i dessa tider, när räntekostnadenpå byggnadskrediten och det långa länet är praktiskt taget densamma. SkUlnadenär i varje fall relativt obetydlig. Företaget Industrikredit fick tillsammansmed det paraUella företaget det ena lämnar primärlän och detandra sekundärlån, men de hanteras av i stort sett samma bestyrelse och harsamma administrativa apparat från AP-fonden . Detrepresenterade dä en kraftig uppgång jämfört .