prot · FW09155 · 1973-12-31 00:00:00 — förebyggandesyfte en tämUgen intensiv upplysnings- och rådgivningsverksamhet, som liggerhelt i linje med de arbetsuppgifter utredningen velat tilldela renspecialisten. 1972 överlämnades till Lantbruksstyrelsen ettprogramförslag till bekämpande av renens hud- och näskorm. Kommer en bekämpningskampanj igång är extraveterinärarbetskraft oundgängligen nödvändig,- . Slutligen vill jag understryka vikten av att tiänstensåsom utredningen föreslår, knytes till SVA, enär ett vettigt utnyttjande av deknappa resurserna förutsätter en central styrning av verksamheten. Sammanfattningsvis vill jag med detta PM ha sagt, att jagfinner den 'borttappade' renspecialisttjänsten synnerligen angelägen för denfortsatta renveterinära verksamheten. vill jag dock understryka atttiänsten knappast kan fungera meningsfullt inom den arbetsuppgiftsramutredningen angivit. En betydande del av verksamheten måste enligt min meningupptas av rena forskningsuppgifter på rensjukdomarnas område. Detta kommersjälvfallet att påverka såväl primärkostnaderna (utrustning etc.) som delöpande kostnaderna för verksamheten." Jag har med detta citat velat betona ytterligare vad ettenhälligt utskott redan har konstaterat, nämUgen hur nödvändig denna tjänst som Ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. Ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. fältveterinärför rennäringen är. Jag vill för min del varmt förorda både att tjänsteninrättas utan dröjsmål och att medel ställs till förfogande för att forsknings-och rådgivningsuppgifterna skall kunna genomföras effektivt redan från början. i (s): Låt mig böria med att yrka bifall tillutskottets hemställan. Utskottet är som alla har sett enhälligt, och jag tänkerinte ta upp några diskussioner vare sig med eller med var förgrymmad över att den socialistiska majoriteten inte hadeföljt de borgerliga och tyckte det var bättre med ett särskilt yttrande än meden reservation. Jag deltog inte i behandhngen av detta ärende på grund avvissa omständigheter. Jag vill emellertid säga några ord om den proposition somnu ligger på bord och det utskottsbetänkande som behandlas. Den distriktsindelning vi har omfattar 285distrikt, och den har gällt ända . Vi har följaktligen 285distriktsveterinärer. Utredningen, som fick i uppdrag att utforma endistriktsindelning, föreslog en nedbantning av distriktens antal till 110 med230 ordinarie vetermärtjänster. Dessutom föreslog utredningen 30 tjänster somregionveterinär. Vidare föreslogs inrättande av 19 veterinärstationer som tiUsitt förfogande skuUe ha ett biträde. Vi lät göra en undersökning omveterinärernas arbetstider, och det visade sig att de fick använda mycket avsin tid till rutinarbete, bl. a. till skrivarbete. Vi tyckte därför att detkunde vara lämpligt att överlåta dessa arbetsuppgifter till ett biträde.Departementschefen har uttalat att han inte vill ta ställningtill detta förslag utan att framtiden får utvisa om en sådan åtgärd skallvidtas vid veterinärstationerna. Låt mig i detta sammanhang anföra ytterligare en synpunkt.Antalet veterinärer föreslås enligt utskottet utökat med 25, från 285 till 310.Det har skett en betydande ändring av djursammansättningen i landet. Efterandra världskriget hade vi ungefär 600 000 hästar och I 600 000 kor. harvi ungefär 50 000 hästar och 700 000 kor. Antalet veterinärer kan dock intereduceras i samma takt, eftersom vi nu har betydligt dyrare djurmaterial, somkräver bättre vård. Vi var när vi föreslog 30 regionvikarier medvetna om attdetta antal inte skulle räcka för att tillgodose det behov som finns. Vidveterinärhögskolan har man emeUertid en intagning av 50 elever, somså småningom skall bli distriktsveterinärer. Innan de kan bli det måste deemellertid ha praktik, och det kan de inte få om det inte står vissarekryteringstjänster till förfogande. Utredningens förslag syftade till attåstadkomma en balans i detta avseende. Om utskottets förslag godtas -och det ärtroligt blir det svårare att uppnå en sådan balans. Då kommer nämligen allatjänster redan att vara besatta, och rekryteringen får lösas på annat sätt. Vi har också föreslagit införande av s. k.djurslagsspecialister, vilket också var inne på. Forskningen mom det veterinär- medicinskaområdet går ju ganska snabbt framåt. Vi har därför föreslagit att man. som enbörjan, till konsulentavdelningen vid SVA skah knyta ferndjurslagsspecialister. Vi var väl medvetna om att det skulle behövas flerasådana speciaUster, men eftersom det gäller en ny verksamhet menade vi attantalet fick utökas . Av de fem skuUe fyra ägna sig åt nötkreatur ochhästar och en åt rennäringen, som mycket riktigt redogjorde för.Deras verksamhet skulle vara upplagd på samma sätt som den rådgivning somjordbruket bedriver via rådgivningsenheten på . Departementschefen har inte velat gå med påinrättandet av dessa tjänster, och jag har inte heller nu tänkt yrka på detta.Jag har bara här velat redogöra för bakgrunden till frågan. Jag viU gärna ocksåstryka under vad sade han talade väl närmast för ett honomnäraliggande problem nämUgen att det ju skall vara en tioårig övergångstid.Det skall väl därför inte behöva bU alltför mycket bekymmer på området. Med hänsyn till den långa talarhstan och tUlatt utskottets betänkande är enhälligt skall jag nöja mig med det anförda ochber att få yrka bifall tiU utskottets hemställan. dis trikt sv e terinär- m. m. HerrWIKNER(s); Jag vill med anledning av att veterinären iSveg nyhgen besökt mig understryka några önskemål då det gäller tiUgodoseendeav behovet av veterinärer inom glesbygderna. Jag är naturligtvis glad åt attutskottet föreslagit 15 fasta förfogandetjänster inom distriktsveterinärorganisationen.Utskottet säger att dessa skall placeras där en förstärkning av de veterinäraresurserna befinnes nödvändig. Utskottet anför vidare att förfogandetjänsternai första hand skall placeras inom de regioner där en kraftig minskning avantalet fasta distriktsveterinärtjänster sker och att därvid glesbygdernasbehov skall tillgodoses. Det är i och för sig mycket bra, tycker jag, ocheftersom utskottet har uttalat sig mycket starkt på den punkten hoppas jag attdenna plan kommer att fullföljas. Jag vill för kammaren nämna att är en typiskglesbygd med långa avstånd. På grund av detta tar resorna mycket avveterinärernas arbetstid i anspråk. Vi har en veterinär placerad i ochen i , men enligt Kungl. Maj;ts proposition 178 kommer veterinärtiänsten iHede att dras in. Häriedalen får därefter endast en veterinär, placerad i Sveg.Anledningen tUl detta är troligen att det har skett en minskning av antalet korinom det här området. Tack vare det B-stöd som tUlämpas i tror jagemellertid att den minskningen har varit minimal. Enligt uppgifter frånveterinären i finns det 700-800 kor i området. Som jämförelse vill jagpeka på att det i distrikt, enhgt uppgift i propositionen 178 finns718 kor, och där får man behålla två veterinärer. Jag har naturhgtvis ingentingatt erinra mot detta. Rennäringen i vållar också en hel del arbeteför veterinären, bl. a. genom köttbesiktningar vid slakt, både på slaktplatsenpå fjället och i . EnUgt uppgifter från den veterinär som tjänstgjorde iHede 1970 slaktades och besiktigades 3 426 renar från till 12 protokoU 1973. dis trik tsve terinär- m. m. Besiktningen sker ute i kyla och blåst, ocharbetstiden kan faktiskt bh ända upp till . Det är klart somdagen att detta är arbetskrävande och kan inkräkta på veterinärens möjhgheteratt ägna sig åt den direkta djurvården. Från tUl är det . MellanSveg och Mässlingen är det omkring 17 mU. När , som är närmaste väg,är stängd blir det betydligt längre till Mässlingen. De långaavstånden gör att djurägare med akut sjuka djur fåren för lång väntetid, somvållar lidande för de sjuka djuren. Det anser jag är otillbörUgt med tanke pådjurskyddslagen. Därför bör det ordnas så bra som möjligt även i de härområdena. Utskottet har väl också tagit hänsyn till sådana här omständigheter isitt betänkande. Om man placerar en veterinär i förkortas det nämndaavståndet med ca 7 mil, eller ungefär en timmes restid. Det är även angelägetatt det ordnas en bra jourtjänst i de här glesbygdsområdena, och jag hoppas attså blir fallet. Många bra utskottsbetänkanden skrivs för att man skallkunna komma överens i utskottet, men då är det också angeläget att de löftensom ges i sådana betänkanden följs upp. Jag har velat göra det här påpekandet ihopp om att man inte skall glömma bort glesbygdsområdena i Häriedalen, framförallt när det gäller att tillsätta förfogandetjänsterna. Inte heller jag har något yrkande, utan med tanke påutskottets skrivning ser jag förhoppningsfullt framtiden an. HerrÄNGSTRÖM (fp); Jag vill först instämma i då det gäller de generella synpunkterna på den nya organisationen förveterinärerna. En del talare har framhålUt i debatten att den nuvarandeorganisationen har funnits , att den i stort sett har varitoförändrad och att detta skulle vara ett av skälen till att man nu har gjort enutredning och kommit fram till en ny organisation. Ätt sedan resultatet, efterdet att ärendet behandlats i departementet och i utskottet, inte har blivitnågra alltför stora och revolutionerande förändringar gentemot vad som gällernu beror väl helt enkelt på att veterinärväsendet praktiskt har anpassat sigtill de verkUga förhållandena , även om det kanske inte harskett så drastiskt och påtaghgt för allmänheten. I motionen 2149 har jag föreslagit att den nyaorganisationen för veterinärvården för skall förblioförändrad och omfatta 16 veterinärer. De orter som närmast löper risk att nuförlora sina veterinärer är och.Bjurholm. Jag har åberopat vissa skälför att dessa orter skulle få behålla sina veterinärer. Vad jag där har anförtgäller inte bara och utan är praktiskt tillämpligt på varjeort i vårt lands glesbygder som hotas av att djursjukvården försämras genomatt veterinärer dras in eller förflyttas. Det första skälet är de stora avstånden i glesbygderna.Det kan inte anses vara rimhg servicenivå på djursjukvården att resvägarnaibland blir över enkel resa, oavsett om det är djurägaren och djureteller veterinären som får göra resan. Jag betraktar det också som ett slöseri medveterinärens dyrbara och värdefuUa arbetstid om den i stor utsträckning går åttiU att resa. I detta sammanhang vill jag också påpeka att sjukdomsfall blanddjuren ofta kräver ett snabbt ingripande, om djuret skall kunna räddas. Dettaär fallet t. ex. vid kalvning och vid olycksfall. Ett annat skäl som motiverar bibehållandet av nuvarandeservicenivå är den ökning av djurhållningen som har skett i jordbruket,speciellt i glesbygderna. Detta är väl en följd av det jordbmksstöd som harutgått tUl det norrländska jordbruket och som antog sedan.I både och om jag håller mig till de typfallen harmjölkinvägningen ökat , vilket är glädjande, främst ursysselsättningssynpunkt. Slutligen vill jag peka på den betydelse som husdjuren,kanske mest hunden, har i dessa trakter. Hunden används ju till jakten och irennäringen men den är också den trogne kamraten för ensamma människor iglesbygderna. I likhet med vill jag också peka på veterinärvårdensbetydelse för rennäringen, speciellt i fjällbygderna. Detta är några tungt vägande skäl för attveterinärvården behöver finnas kvar i glesbygderna på den servicenivå som denhar . Jag hoppas också att lantbruksstyrelsen, som har att görafördelningen av de extra tjänster som utskottet förordar, verkligen beaktardessa synpunkter. I fallen och tUlkommer också en viktigpsykologisk faktor. För mindre än beslöt regeringen att tvångsvisansluta dessa två kommuner till och . Då försäkrades befolkningenatt samhällsservicen inte skuUe försämras. Med den näringsstruktur som finnsdär är veterinärvården en viktig del av samhällsservicen, och väntarbefolkningen att statsmakterna står vid sitt ord. Jag vill också instämma i det särskildayttrande som finns fogat till utskottsbetänkandet och då trycka särskilt påfrågan om kostnadsutjämningen. Jag har tidigare väckt motion i ärendet, och jaghar för avsikt att återkomma motionsvägen. A ndring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. HerrKARLSSON i (s): Vi har fått en lång debatt om ett enigtutskottsbetänkande. Men jag tror att debatten avspeglar en stor del av den orosom man känner ute i landet då det gäller denna fråga. Jag tycker att utskottetgjort ett bra arbete och på några väsenthga punkter justerat ettpropositionsförslag som i övrigt kan sägas vara rätt bra. Utskottet har föreslagit inrättande av förfogandetjänsterinom veterinärorganisationen. Dessa tiänster skall då förstärkaveterinärantalet i distrikt där de veterinära resurserna kräver enförstärkning. Det är ett förslag som jag finner vara glädjande, inte minst avden anledningen att utskottet är enigt om förslaget och speciellt med tanke påatt det inom vissa områden är en utveckling på gång som tyder på att detstatliga stödet till den mjölkproducerande jordbruksnäringen håller på att geresultat. Omfattande investeringar i anläggningar sker med stort statUgt stöd -investeringar som resulterar i att antalet djur ökar. För attexemplifiera detta kan jag redovisa utveckhngen inom Ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. Där har stora satsningar skett eller påbörjats i nya anläggningarsyftande till ett utökat jordbruk, detta då med statligt stöd. Gjorda ochpåbörjade investeringar kommer att kraftigt öka antalet mjölkproducerande kor.Ett borttagande av veterinärer från ett sådant område skulle skapa storasvårigheter och kanske rent av omöjliggöra ett fullföljande av de nu gjordaeller påbörjade investeringarna för ett framtida rationeUt jordbruk. Med de avstånd som finns inom det föreslagna s. k. Orsaveterinärdistrikt måste det anses vara ett minimibehov av fyra veterinärer. Omman därtiU lägger de omständigheter som jag i övrigt nämnt om den pågåendeutökningen av jordbmket inom kommun, så måste det anses vara etttypiskt område för en förfogandetjänst. Det område som benämns Orsadistriktetär geografiskt så stort att en förstärkning av de veterinära resursernasäkerligen är nödvändig . måste det inom detsom benämns Orsadistriktet ett distrikt som omfattar hela norra och västralänsdelen - anses helt omöjligt för en veterinär att klara hela området. Bararesavstånden skulle innebära att tiden för arbete med djuren måste bli nästanhelt obefinthg. De synpunkter som jag och mina medmotionärer framfört imotionen 2142 tycker jag att vi i stor utsträckning fått tillgodosedda genomvad utskottet har föreslagit. Min förhoppning är att när veterinärer iframtiden skall fördelas hänsyn kommer att tas till avstånden inom ettdistrikt, liksom till den omständigheten att tid måste finnas för skötseln avsällskapsdjur. För många människor har ju dessa djur stor betydelse. Min förhoppning, herr talman, är att man skallfå minst fyra veterinärer inom det s. k. Orsadistriktet och att en då bör varastationerad inom kommun. hyser jag en förhoppning att ingadrastiska förändringar skall ske i den övriga veterinärorganisationen iDalarna utan att en noggrann prövning görs innan några som helst förändringarföretas. Jag har inget yrkande. HerrANDERSSON i (); Med anledning av propositionen 1973harbiand mängden av motioner också väckts en motion nr 2125 av iAlingsås och mig. Det är med tillfredsställelse vi konstaterar att utskottetvarit enigt i en så väsentlig del av förslaget som vad gäller antalet tjänster.Utskottets förslag om ett ökat antal tiänster i förhållande till vad somföreslagits i propositionen är bra. Därigenom kan veterinärernas, och framförallt regionvikariernas, arbetsförhållanden förbättras, något som knappastannars hade kunnat åstadkommas med det som departementschefen föreslår ipropositionen. Dessutom och det är kanske ännu viktigare kan djurägarnadärigenom få en bättre veterinär service för sina djur. Vi har i vår motion uttryckt betänkligheter beträffande dejämförelsetal som har legat till grund för bedömningen av veterinärernasarbetsbörda. Utskottet har inte efter vad jag förstår av detutskottsbetänkande som vi nu behandlar intresserat sig för det problemet. Debetänkligheter som vi i motionen ger uttryck för gäller metoden att graderasvinens veterinärabehov som en tiondel av vad som gäller för ko eller häst. Först och främst kansägas att metoden att skära suggor i en avelsbesättning och svin i enslaktsvinsproducerande besättning över en kam tycker vi inte är riktigt. Dettorde inte råda delade meningar om att det veterinära behovet i enslaktsvinsbesättning i normalfallen är utomordentUgt htet. Direkta motsatsenutgör förhållandet i smågrisproducerande besättning. Veterinärbehovet för ensugga hon har sina smågrisar torde vara större änför en ko eller en häst. Men metoden skulle ändå rimUgen kunna försvaras, om detvore så att såväl smågris- som slaktgrisbesättningarna vore jämnt fördeladeöver landet. Men är det inte så. Vissa bygder, framför aUt landetsmellan-och skogsbygder, har starkt inslag av smågrisproducerande besättningar,medan dessa bygder har en mycket Uten andel av vidareuppfödningen av svin. Istället tar landets slättbygder ofta hand om vidareuppfödningen av smågrisarna.Detta medför att olika veterinärdistrikt har hand om så olika veterinärkrävandeproduktionsgrenar som å ena sidan smågrisproduktion och å andra sidanslaktsvinsuppfödning. Därför menar vi att våra i motionen uttryckta farhågorbeträffande beräkningsunderlaget är välgrundade och hade förtiänat enutförligare analys från utskottets sida. Vidare har vi uttryckt oro för arbetssituationen i de nyastora veterinärdistrikten. Vi är väl medvetna om att det inte finns någonfixerbar gräns där man kan säga att ett distrikt är lagom stort. Vad man idetta fall kan vända sig emot är att departementschefen har minskat antaletdistrikt från föreslagna I 10 tiU 92 och gjort det genom att helt enkelt läggasamman 36 distrikt och på det sättet uppnå en minskning med "18. Jag menaratt denna metod att lägga samman två distrikt i en redan uppgjord plan ger ettbetydligt sämre resultat än om målsättningen från börian hade varit att kommafram till 92 distrikt. Härvidlag har departementschefens bundenhet tillkommungränser enUgt min mening utgjort ett hinder för en ännu förnuftigareindelning. Den slutsats jag drar av detta är att de 18 distrikt som sammanlagtsav departementschefen utan förebringande av vägande skäl borde studeras särskUtnoga vid placeringen av de föreslagna förfogandetiänsterna. Därmed är jag inne på vad utskottet anför beträffande justplaceringen av förfogandetiänsterna. Utskottet har föreslagit att dessa skulleplaceras inom "de regioner där den kraftigaste minskningen av antaletfasta distriktsveterinärtjänster har förutsatts i propositionen". Det ärbra, menar utskottet, därför att det underlättar en smidig övergång tiU den nyaorganisationen. Om den av utskottet här föreslagna metoden vore riktig, skullevi - följdriktigt inte behöva någon ny distriktsveterinärorganisation, ochdet ännu mindre sedan utskottet fastnat för en tioårig övergångstid. Jag vill erinra om att det nu finns veterinärdistrikt medlika eller ännu mer beaktansvärd situation. Det är det fåtal av landets 285distrikt som praktiskt taget stadigvarande haft s. k. extra veterinär. En extraveterinär har ingen fast lönedel utan är hänvisad till behandlingsarvoden fråndjurägarna. Det är alltså en veterinär som har en helt annat inkomstsituationän distriktsveterinärerna. Egentligen är enbart den omständigheten att dessaextra veterinärer år finns kvar i sina distrikt på dessa Ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. Ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. viUkor ettbevis för att det finns arbetsunderlag i distriktet. Annars skulle denaturligtvis ha sökt sig tUl andra distrikt. I själva verket är det den extraveterinären som genom sin närvaro i de aktueUa distrikten gjort att den gamladistriktsveterinärorganisationen fungerat. Slutsatsen av detta bör vara attdistrikt som har dokumenterat ett stort arbetsunderlag genom att gestadigvarande arbete åt en extra veterinär skall i första hand ihågkommas vidplacering av veterinär på förfogandetiänst. Oberoende av att inte skall besluta i dessafrågor har jag med detta velat tillföra debatten om var förfogandetiänsternaskall placeras tre nya synpunkter, nämUgen 1. attsuggbesättningar inte finns i de veterinärdistrikt där slutuppfödningen ifläskproduktionen sker, 2. att de avstatsrådet sammanslagna distriktens veterinärbehov särskilt bör observeras samt 3. att distriktmed extra veterinär i den nuvarande organisationen bör ges förfogandetjänst iden kommande organisationen. Propositionen skulle ha vunnit i klarhet om statsrådet -om än bara antydningsvis hade redogjort för hur veterinärernastiänstgörings-skyldighet i flerveterinärdistrikten praktiskt skall ordnas.Skall någon form av tjänstgöringsområde skapas i dessa distrikt eller hur avserman att lösa denna fråga? Det kan knappast vara meningen attveterinärerna-skall åka om varandra i distriktet. Det är naturhgtvis en tillfällighet att mina allmänthållna synpunkter väl sammanfaller med vad som skulle ha kunnat sägas tillförmån för placering av en förfogandetjänst i distrikt. Jag yrkar bifall tiU utskottets hemställanmen vUl hänvisa till det särskilda yttrande som har fogats till betänkandet. HerrHANSSON i Skegrie (c): I anledning av den försynta kritik som herrAndersson i här anförde vill jag påmmna honom om att utskottet skrivitatt vid gränsdragningen mellan distrikten hänsyn skall tas till djurtäthet ochvägväsendets beskaffenhet. Om man från något håll kräver en förfogandetjänst inågot distrikt, måste det kravet verifieras av den distriktsveterinär som ärpå platsen. Denne kan då redogöra för om det är smågrisproduktion ellergöddjursproduktion som överväger. Veterinärerna själva har fuUt klart för sigatt besättningar med modersuggor kräver avsevärt mera djurvård ännötkreatursbesättningar. Jag kan trösta med att det inte lär bhnågon större svårighet att tillsätta förfogandetjänsterna med hänsyn tillbehovet. I övrigt har det här varit en ganska enstämmig kör, somlovprisat utskottsbetänkandet och den lösning som veterinärfrägan i detta harfått. Det är ganska ovanligt att ett enhälligt utskott kan föranleda så mångainstämmanden som förekommit, att en lång debatt inte slutar med votering utanmed ett enkelt klubbslag för bifall. Ätt så kan ske är naturligtvis bra. Jag skall för min del helt utesluta varje redogörelse förfrågans detaljer och omfattning, eftersom dessa tillräckligt redovisats avföregående talare. Jag vill i stället uttala min tillfredsställelse över attutskottet har kunnatenas i en kompromiss i denna viktiga fråga och därtUl en kompromiss som jagtycker att samtliga berörda parter bör vara ganska nöjda med, i varje fall omman har rimhga anspråk då det gäller djursjukvården. För min egen del vill jaggärna säga, att jag dessutom är glad över att det sista betänkande som viavlämnat från utskottet detta år har kunnat få en så enhälhg utformning. Dettillmötesgående som gjorts från propositionens företrädare gentemot vissamotionsyrkanden är ganska betydande, och det vittnar om en vilja att medverkatill en så bra lösning av djursjukvården som möjligt. Då jag utgår från attdepartementschefen varit underrättad om de avsteg som gjorts från propositionenvill jag gärna till departementschefen också uttala min tillfredsställelseöver att få frågan löst i den endräkt som kunnat ske. Djursjukvård är inte bara fråga om att rädda ekonomiskavärden utan det berör också intressen av humanitär, social och psykologisknatur. Djurmaterialet i ett jordbruk representerar, som här sagts avherr , ett betydande värde, och därför är det angeläget att mansnabbt och effektivt kan ingripa vid sjukdomsfall och olycksfall. Men därutöverkommer sedan alla sällskapsdjur, som i vårt samhälle ökar mycket snabbt iantal. Hundbeståndet var i vårt land 146 000. Det är uppe i 500000, och man räknar med att vi har ungefär en mUjon hundar i dettaland. Man får ta hänsyn till att också dessa skall ha veterinärvård.