prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — Innebär det en ny otrygghet och ett hotmot individualismen om vi skapar bättre miljöer i skoloma eller bättrebostadsmiljöer i de områden som snabbt byggdes upp ? Den nya individualismen, som talar om, innebärju bara detsamma som en annan statsman, som jag inte skall namnge, sade ibörian av året: "Tänk framför allt pä dig själv." Men ett samhälledär man bara tänker på sig själv kan inte bestå och utvecklas. Ett samhälle kanbara utvecklas i gemenskap mellan människor. Där gär den enkla ideologiskaskillnaden. Visst skall vi ha en stark och slagkraftig industri. Visstskall vi sätta in våra krafter pä att få fram nya arbetstillfällen även iindustrin. Men vi behöver flera hundra tusen nya jobb om aUa som vUl det skallfå ett arbete. Det kan vi inte klara enbart på industrisidan. Det skulle betydaen ökning av antalet anställda inom industrin med kanske . Under1960-talet har antalet industrisysselsatta varit i stort sett oförändratsamtidigt som industriproduktionen nära nog fördubblats. Och varinte nägot dåhgt årtionde för industrin. Vi är päväg in i det postindustriella samhället. Vi bör i det samhäUet inteställa vamproduktion och tjänsteproduktion mot varandra. Vi bör i stället setUl helheten. Industrin är basen för värt lands ekonomiska liv. Men detblir allt viktigare för vår välfärd att människor kan hjälpas åt attgöra tillvaron bättre för varandra. Våra ekonomiska möjligheter är inte obegränsade. Visträvar efter ekonomisk effektivitet. De villkoren kommer vi att få leva underäven . Det gäller även den offentliga verksamheten. Framför allt harbristen på folk varit utpräglad. Sjukhusen är moderna och effektiva, rikt utrustade medmedicinsk apparatur. Våra skolor är nybyggda, använder moderna pedagogiskahjälpmedel. Ute i kommunerna står sporthallar, simbassänger, moderna lokalerför olika ändamål. Mänga gånger har man vittnat om det opersonliga i vårasamhälleliga institutioner. Med mer personal pä sjukhusen, i daghemmen, iskolorna skulle man kunna åstadkomma en bättre service och en vänligareatmosfär. Det finns en känsla av främhngskap i det moderna,effektiva, tekniska samhället. Att brygga över detta främhngskap och i ställetskapa en ny gemenskap mellan människor är en av vär tids stora uppgifter. Ochen av vägama tUl denna nya gemenskap är utan vaqe tvivel en utbyggd socialvälfärd. Inför 1960-talets stora expansion på utbildningens områdeuttrycktes pä många häU oro inför möjligheten att kunna intressera ungdomen förutbildningar som leder till vårdsektorn och olUca samhällstjänster. Dessafarhågor har helt kommit pä skam. TiUströmningen till dessa utbildningsvägarär större än tiU några andra. Jag tror inte det enbart beror på att ungdomen förväntarsig hyggliga arbetsvUlkor och sysselsättningsmöjligheter. Det speglar också ensträvan till kontakt och gemenskap, en vilja att tjäna andra människor. Det äri sä fall ett utomordentligt hoppfuUt tecken, som vi måste försöka möta. Detfinns desto större anledning härtUl eftersom vi här finner stora behov avförbättring, av en höjning av kvaliteten i de tjänster som samhället bjudermänniskoma. Och det är självklart att vi därvid också skall dra nytta av denkonstruktiva kraft som foUcrörelserna innebär i det svenska samhället. Jag har talat om hur vi skall skapa arbete, välfärd ochgemenskap. Egentligen handlar allt detta om demokratins vitalitet och styrka.Det är väldigt viktigt att förnya demokratins former och värna om degmndläggande rättighetema. Men jag har betonat att demokratinockså har en social innebörd, att den måste visa handlingskraft. Det är särskUtviktigt i nuvarande skede, där så många människor upplever teknikens risker,känner osäkerhet , ställer sig frågande inför många av denmoderna civilisationens yttringar. Ett samhäUe där människor upplever gemenskap med sinamedmänniskor, med sitt arbete det är ett samhälle där demokratins ideallever ute i vardagen. I samhällen med starka auktoritära inslag, med storaklasskillnader eller med ett ehtistiskt förakt för vanUga människorsskröplighet, där kan man aldrig skapa gemenskap. Ett av människors mest grundläggande krav är längtan efterstörre inflytande. Låt oss utan större omsvep erkänna att även i en så stabUdemokrati som den svenska behöver det folkhga demokratiska engagemangetbreddas och förstärkas. Det är svära problem. Men det är en storchans. Möjligheten att styra den tekniska och ekonomiska utvecklingen, attbehärska marknadskrafterna, att föra in vidare, sociala målsättningar iproduktionen, att bygga på en ny gemenskap ligger i en ytterligaredemokratisering av vårt samhälle. Den måste gälla alla områden; arbetsplatsema,de ekonomiska besluten, den offentUga sektorn. Det jag sagt speglar därmed också ett starkt förtroendetill den demokratiska reformismens möjligheter som ett instrument till socialförändring. Vilka möjligheter och föratsättningar finns det iriksdagen att samlas kring dessa målsättningar? Det vet jag uppriktigt sagtinte. Det vet jag inte redan av det skälet att politiken i en demokrati aldrigkan vara fräga om en monolog, utan det är en dialog, i bästa fall ett samtaldär för aU del röstema ibland kan bh så mänga att det är svårt att urskilja debärande tonerna. Det finns en tendens att skUdra politiken nästanuteslutande som ett maktspel. Pjäsema flyttas, stöt utdelas och kontrastötförbereds. Ur detta perspektiv blir politiken en nägot egendomlig trandans medstrikt bestämda turer av alltför kända agerande på scenen. Men naturligtvis handlar politiken om makt. Ty makten bliren nödvändighet för den som vill skapa någonting, för den som vill förverkligasina idéer. Därav följer att den demokratiska politikens uppgift är att uträttanågonting tUl förbättring av människors vUlkor och i syfte att fördjupagemenskapen i samhäUet. Hur detta skall ske kan det finnas många olikauppfattningar och idéer om. Människorna ser inte i första hand till parlamentet avintresse för bataljema, ordväxhngarna, de olika partiernas taktiska ochstrategiska dispositioner, även om allt detta är en nödvändig och naturlig delav liv. De förväntar sig framför allt handlingskraft och resultateti de frågor som de upplever som väsentliga. Jag har i mitt inlägg sökt redovisa några avsocialdemokratins viktigaste målsättningar, några av de skäl som medför att värrörelse upplever det som viktigt att ha politiskt inflytande och möjlighetertUl handling. Jag kan inte bedöma om och när i denna och kommande riksdag vikommer att nä fram tUl sprängpunkter och skiljelinjer i vårt arbete, om och närvi kommer att kunna samla breda majoriteter bakom beslut, även omdetta naturligtvis är mm förhoppning. Svaret på den frågan kan endast erfarenhetenge. Men kravet på en riksdag som är beredd till handling i för människomaväsentliga frågor reser sig med oawishg styrka. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrFÄLLDIN (c) kort genmäle: De få minutema gör att jag måste hoppa liteti den disposition som hade i sitt tal. Det är rätt anmärkningsvärt att statsministern nu vihörde det aldrig före valet - jämför valresultat med SIFO-undersökningar. Förevalet var han lika noga som jag med att jämföra valresultat med valresultat ochopinionsundersökningar med opinionsundersökningar. Det finns bara den möjligheten.Statsministern säger att socialdemokraterna hämtat upp ett förspräng. Vad harman hämtat upp för socialdemokraternas del? Statsministern försöker sedan ironisera över mittpåstående och omdöme att mittenpohtiken utgör ett kraftfält i svensk politik.Liksom jag gjorde före valet mäste jag också nu påminna statsministern om atthan gäng efter annan gär vid sidan om verkligheten när han beskriver denpolitiska utvecklingen. Verkligheten är den att väljama före valet fick klartbesked om att mittenpolitiken skulle utgöra grunden för en ny regeringspolitik.Herr anslöt sig tiU detta. Efter valet gäller samma sak jag sade dettidigare att mittenpolitiken bUdar granden för en ny regeringspolitUc.Det är i den situationen som statsminister i sitt nya regeringsunderlagmäste räkna in kommunisterna, även om vpk här i kammaren intelämnar nägra som helst fullmakter. Inför den situationen ojar sig statsministemöver andras maktbegär! hade synpunkter på vad ett avvecklande avmatmomsen skulle innebära. När det gällde sötsaker och liknande tyckte han intedet var så väsenthgt. Vi har för vår del heller aldrig anvisat den vägen. Vihar sagt att ett avvecklande av momsen på de viktigaste livsmedlen bör ske stegför steg, och pä den vägen kommer vi att fortsätta. Det lär inte vara möjhgtatt arbeta med prisstopp som ett permanent inslag i svensk politik. Jag kaninte se nägon möjlighet att lösa frågan med avlösning av det nuvarandeprisstoppet med mindre än att man vidtar åtgärder av det slag som jag harbeskrivit. Ur bamfamUjernas synpunkt och ur de människors synpunkter som harlåga inkomster är det väsentligt och bland det mest angelägna att momsen på deviktigaste hvsmedlen avvecklas. Statsministem hade i sitt anförande ett avsnitt omnäringspolitiken. Han säger att man skall satsa på en aktivarbetsmarknadspolitik, bygga ut den offentliga sektorn, inte sprida samhälletsstöd tUl onda och goda, och han summerar: Vi skall fortsätta näringspolitikenför att ge arbete åt alla. Men det märkliga är att statsministern nu lika litetsom före valet talar om vilken ny näringspolitik som regeringen avser att föra.Han säger alltså att man skall fortsätta näringspolitiken och det är ju fuUtklart att den gamla näringspolitiken har misslyckats. Den politiken har fåttett dåligt betyg av väljarna. Det har här i aldrig rått några egentligameningsmotsättningar om nödvändigheten av att driva en aktivarbetsmarknadspolitik. I varje fall har inte jag uppfattat det så. Situationenhar emellertid varit den att när olyckan väl har inträffat och människoma stärarbetslösa, då har det varit stor politisk enighet om att samhället måste gripain och via Frågan är om det inte är viktigt att bestämma sig för att flyttaåtgärderna ett steg längre fram, att låta dem vara av mer förebyggande natur,att inte lägga huvudvikten vid att reparera en redan inträffad skada som ingenkan vara glad åt. Jag har för del om-vittnat nödvändigheten av attbygga ut den offentliga sektom, något som också har omvittnats från andra håll.Men aUa vi som har den uppfattningen ställs ändå inför verkligheten. Det är juinte länge sedan regeringen fann det angeläget att komma överens med kommunernaom att dessa icke skulle vidtaga några skattehöjningar. Jag tror attkommunalfolket själva skulle ha kommit tiU den uppfattningen. Denöverenskommelsen eller rekommendationen till kommunema har emellertid inneburitatt deras förmåga att arbeta vidare inte har varit densamma som under tidigaredelen av . Men vi kommer aldrig ifrån att det måste finnas ettsamband mellan industrin och serviceverksamheten och den offenthga sektorn.Fler jobb inom industri och servicenäringar lägger en god gmnd för störreaktivitet när det gäller den offentliga verksamheten. Det är den inriktningencenterns näringspolitik har. Sedan hoppas jag att statsministern i sitt nästa inläggvill reda ut regeringens roll i cementfusionen. () kort genmäle: Det var ju nästan Strängska dimensioner påstatsministerns inlägg, men jag skaU nu försöka att pressa ihop min kommentarav ett par punkter i det tUl nägra minuter. Statsministern anförde med gillande ett citat där dethävdades att vi hade ett krossat . Jag är htet rostig i halsen, detskall jag medge, men det beror på höstluften och inte på valet. och medlemskader är intakta. Vi arbetar vidare. Vi ärinte knäckta och inte krossade. Men vi har lidit ett allvarligt nederlag. Ett avsnitt av IB-debatten måste jag ta upp. att svara på en av mina tre frågor kunde ge en felaktig bild av mininstäUning. Jag känner precis samma avsky som statsministern för denlåtsasjournalistik som arbetar med spionkameror och med hemhga mikrofoner. Menman försvarar ju inte sättet att komma åt uppgifter därför att man ställerfrågor om de påståenden som har kommit fram. Det är för att förtroendet för detpolitiska livet inte skall skadas som jag menar att statsministern kan hjälpatiU att rensa luften. Min fråga var konkret; Har det frän kanslihuset tUl detsocialdemokratiska partiet eller dess ungdomsförbund vidarebefordrats uppgiftersom kommit fram ur underrättelsetjänsten? Det är ju alldeles uppenbart attdetta är tron hos dem som har författat anklagelseskrifterna.Andan i dessaskrifter kunde inte missförstås av statsministern. blev det ett ganskabegränsat svar, men jag skall välvilligt tolka svaret som det kategoriskaförnekande jag begärde. kan den frågan ställas: Skall man syssla med den unknaluften i sädana här anklagelseskrifter? Vi skall inte vifta bort den oro ochden indignation som rader av socialdemokratins och liberalismens ledandeskribenter har visat inför offentligheten . en avsocialdemokratins ledande kulturarbetare säger att han känner en olust införtanken att behöva stå och kräkas över en valsedel vid nästa val och härlederdet direkt ur sina personliga läsupplevelser i de här skriftema, så är detingenting som vi bara skall föra ät sidan, utan då skaU vi försöka att på punktefter punkt gå igenom det. Statsministem och jag har såvitt jag förstår i stort settsamma uppfattning om hur en sådan granskning skaU gä tiU. Jag har icke dragitfram några sådana anklagelser därför att jag själv skulle tro på dem utan föratt bidra tiU ett verkligt samtal av den typ som statsministern själv sade sigönska. Den medvetna lögnen kan aldrig godkännas som underlag för samhäUskritik. Men när vi nu har denna gemensamma grund tycker jag ocksåatt jag kunde få svar pä mina två andra frågor. Den ena var; Är det regeringensavsikt att söka begränsa underrättelseverksamheten sä mycket som möjUgt i frågaom personal och arbetsomfång? Den andra frågan gällde; som lämpligaste organ att fä inte bara arbetsmaterialetfrän och justitieombudsmannen utan även det som har förtsfram frän för att genomlysa de förstärkningar som kangöras av anonymitetsskyddet och skapa bättre garantier vid kommandeundersökningar? Sedan har jag en ny fråga som föranletts av något somstatsministern yttrade i sitt anförande. Det gällde sysselsättningsplanen. Vifick nu veta att den skall tas fram även på det parlamentariska planet. Detvore bra att fä veta om det nu betyder att vi får den parlamentariska utredningsom vi begärde eller om det bhr proposition direkt. Det har en vissbetydelse för den fortsatta debatten. gjorde i slutet av sitt inlägg några viktigaproklamationer. En tes var att socialdemokratin ensam skulle ha fått försvaraviktiga värden i samhäUet, t. ex. det moderna industrisamhällets fördelar. Jagtror inte bilden är helt riktig. Men i den mån socialdemokratin framträtt medett sådant brett försvar kan det nog hända att det varit för passivt. Nogdröjde socialdemokratin väl länge att gå i närkamp med miljöproblemen, och dettotala ointresse ni under valrörelsen visade för energiproblemen röjer ju attni fortfarande betraktar detta som en andrahandsfråga. Min andra kommentar gäller den offentliga sektom, somspelade en stor roll i slutavsnitten. Det är självklart att det finns ettdirekt samband mellan den offentliga sektorns storlek och den sysselsättning vikan åstadkomma. Det fick vi ett drastiskt exempel på när kommuner och ävenstaten måste skära ned nyanställningar och dra intjänster. Men är det klart att lika litet som företagens produktionär nägot självändamål kan den offentliga sektorns verksamhet vara det. Därmåste, såsom skymtade i inlägg, människomas behov och efterfråganvara avgörande, och de är sannerligen så stora att de ingalunda ännu är täckta.Men det som inte kom med i bilden var den finansiella sidan, som är så heltavgörande. Där borde det sägas ut från regeringsbänken att förutsättningen föratt den offentliga sektom skaU kunna byggas ut är att vi får ett bättrefungerande och expansivt näringsliv. En andra förutsättning är att vi äntligenfär ett rättvisare Därvidlag var ni sannerligen inte beredda att göra nägra verkligaeftergifter före valet. Skall vi hoppas att den nya insikten kommer närfinansministern gär in i debatten? () kort genmäle: I inledningen tiU sitt anförande kritiseradestatsministern en uppfattning som han påstod hade kommit till uttryck, att"pohtik för social utjämning och rättvisa" skulle vara oförenlig meddemokrati. Jag ansluter mig till hans kritik: En sådan pohtik är tvärtom enförutsättning för demokrati. Utan social trygghet finns det inget underlag fördemokratisk utveckling. Så långt är vi eniga, men inte längre. I sin bedömning av valresultatet gav uttryckför en mycket besynnerlig logik när han å ena sidan gjorde gällande att denomständigheten att mittpartierna förlorat fem mandat var en "oerhördtillbakagäng" medan det däremot var en "stor framgång" närsocialdemokraterna hade förlorat sju mandat. Hur går det räknestycket och denlogiken ihop? Jag ägnade inte hela mitt anförande men åtminstone en delav det ät socialdemokratin och varför skulle jag inte göra det? Närvalresultatet visar att socialdemokraterna har fortsatt att gä tillbaka, attregeringspartiet förlorat sitt parlamentariska underlag men ändåfortsätter att regera, är det då besynnerligt att man uppehåller sig vidsocialdemokratin? Men vad var det jag egentligen talade om? Jo, det var hurvardagsmänniskorna upplever socialdemokratin, den socialdemokratiska politikenoch följderna av denna. Det var i det hänseendet som socialdemokratin kom in ibUden. Och här förehgger en klar olikhet i grundsynen meUan oss ochsocialdemokratin. Vi hävdar individen som den primära faktorn medan ni hävdarkollektivet låt vara som skydd för individen. Vi ställer den enskildes handhngsfrihetmot den byråkrati som ständigt måste växa ut i takt med att man bygger ut denoffentliga sektorn. Det innebär inte att vi tar avstånd frän en offentligsektor eller behovet av att bygga ut denna, det är fråga om takten iutveckhngen. Den måste stå i relation tiU de resurser vi själva bygger upp. Vadjag talade om och tror är att människorna i vårt samhäUe starkt uppleverett främUngskap inför den utveckhng som pägår, ett främhngskap som iblanderkänns men ofta förnekas av socialdemokraterna. Jag vill ur anförande citera följande rader;"Ett av människors mest gmndläggande krav är längtan efter störreinflytande." Ja, det är alldeles rätt. Men hur tillgodoses detta krav ipraktiken? Hur mycket inflytande fär människorna i den socialdemokratiskapolitiska utvecklingen i vårt samhälle? Är högskattesamhället ett uttryck förbehovet av att ge den enskUde medborgaren ett större inflytande? Den andrasidan av en starkt växande offentlig sektor det har mina vänner påoppositionssidan också vitsordat - är ju större krav på skatter, på enutbyggnad av maktapparaten och en minskad handlingsfrihet för den enskilde somfri och ansvarstagande medborgare. När vi har ett skattesystem som är säbeskaffat att det inte lönar sig att få en lO-procentig lönehöjning ochatt vi i stället befinner oss i ett sämre läge när åretär slut, dä har någonting gått ät skogen. Vi har mot den här bakgrunden, statsminister ,hårt kritiserat de svenska marginalskatterna, och vi har bhvit avhånade för vårkritik på den punkten. äntligen, i samband med det s. k. stimulanspaketet,ger ni skatteutredningen direktiv att bringa ner marginalskatterna. änthgenerkänner ni att vi haft rätt, att vår kritik i detta hänseende varit befogad.Men hur långt kommer tillrättaläggandet att gå?-Kommer vi inte även ifortsättningen att få uppleva en ständig ökning av skattebelastningen i vårtland? Det har ju ännu aldrig inträffat att den socialdemokratiska regeringenvidtagit en skatteåtgärd som har lett tiU sänkt totalbeskattning - tvärtom. Jag talade om de mångas oro inför den rasering avvärderingar, av mycket av vad människorna anser vara väsentligt för sintillvaro, som den socialdemokratiska politiken har varit inriktad på: monarkin,kyrkans ställning bl. Skolan är också med i bilden: den otrygghet, denosäkerhet och det främhngskap som många känner inför en utbildningsreform sominte blev vad man väntade, den dåliga skolmiljön. har äntligensocialdemokraterna erkänt att vär kritik även mot skolmiljön varit berättigad.Och , i efterhand, vill man vidta förbättringsåtgärder även här. Är inte den oro som följer med arbetslösheten ocksåbetecknande för dagens samhälle? Och varför har vi fått den högaarbetslösheten? Inte beror det pä de utländska konjunkturerna utan på denhemmamarknadspolitik som ni har bedrivit. Det är en felaktig näringspolitik,det är bristen på lust att stimulera företagsamheten som har lett till attföretag i ökad utsträckning slagits ut. Och i takt därmed har enskildamänniskor också slagits ut. Antalet nedlagda företag har varit större änantalet nytillkomna företag. Konfrontationen pä markpolitikens område. Man urholkaräganderätten systematiskt och skapar på det sättet osäkerhet för enskildamänniskor. Det är också ett uttryck för överhetens syn på den enskilde. Det är de här konsekvenserna, och mänga, många andra, avden socialdemokratiska politiken som jag har velat belysa när jag här har tagitupp den socialdemokratiska politiken till kritisk granskning. (vpk) kort genmäle: Det är bekant att värt parti är kritiskt motmånga tendenser och företeelser i det nuvarande samhället, men när man hör herrBohman utveckla sin kritik mäste man protestera. Den person som säger attgenomsnittsmedborgaren i detta land på grund av det ökade skattetrycket har enstörre ofrihet än för låt oss säga , han måste ju ha kommit väldigtsnett i betraktelsesättet och pohtiken. Sä till IB-affären. Det är två centrala punkter i kritikenmot IB:s verksamhet som inte har kunnat motbevisas. För det första; IB bedriver och har bedrivit en verksamhetsom strider mot den officiellt uttalade neutralitetspolitiken. IB harsamarbetat främst med västliga underrättelseorganisationer. Dess verksamhetriktas främst mot de socialistiska staterna och mot t. ex. arabstaterna, vilkastär i konflikt med de imperialistiska staternas intressen. Detta har intekunnat motbevisas. För det andra; IB bedriver en verksamhet inom somriktar sig mot vänsterorganisationer. Det förs vissa register över aktivister isådana organisationer. Man skickar in agenter och medlemmar i vänsterrörelser.Detta har icke kunnat motbevisas. IB;s verksamhet är politisk. Dess verksamhet riktar sigmot neutraliteten men också mot dem som vUl omvandla det svenska samhällettill socialism. Det är nödvändigt att allmänheten får kunskap om att dennaverksamhet bedrivs. De som är ansvariga för denna verksamhet kritiserar nu dejournalister, som avslöjat verksamheten, för deras metoder. Metoder förjournalistiskt arbete kan och måste diskuteras, men en sädan diskussion fårinte användas för att komma ifrån det väsentliga, nämhgen den verksamhet sombedrivits av den hemliga mUitära underrättelseorganisationen. Man skulle vilja ställa en samvetsfråga till allariksdagens ledamöter; Hur mänga av er hade vetat någonting om IB och dessverksamhet om mte och publicerat sina artiklar? Klart äratt svenska folket inte vetat någonting alls. Hade det varit att föredra? Visvarar ett bestämt nej. Statsministern vUl fortfarande bagatellisera denupprördhet över IB-affären som finns även bland många av hans partivänner. Jagtror att det är en farlig och felaktig position som därvid väljer.Om det inte anses förmätet av mig att ge råd tiU statsministem, vill jag säga;TUlmötesgä det växande kravet - nu också från Arbetarekommun påen parlamentarisk fempartikommission för att undersöka alla aspekter avIB-affären. Statsministern gjorde en kort reflexion om valresultatetmed anknytning till en diskussionsartikel i . Jag vill först säga attnär det talas om att vi kände glädje över valresultatet sä är det alldelesriktigt. Jag har sett kritik i några tidningar som säger: Ni vann ju bara tvåmandat. Fanns det verkligen skäl till sä stor glädje över detta? Nej, det varen begränsad framgång.