prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Och den omständigheten att, trots att förbindelsernamellan de ohka delarna i nu skall öppnas, människor, som söker sig fränöst tih väst, fortfarande brutalt skjuts ner vittnar också om att denavspänning som vi nu ser fram emot inte är absolut utan i allra högsta gradrelativ. Mellan folken i och i ännu högre grad ute i världen reser sigmurar av motsättningar. Vår värld präglas av otrygghet, grymhet och våld. Detlänga synfältet ställer inte heller några garantier för fredlig utveckling. Detär mot den bakgrunden som svensk säkerhetspohtik och svensk utrikespohtikframdeles - lUcsom - måste utformas. När vi gör ett bokslut över de senasteårens ekonomiska utveckling och jämför med EEC-staterna eller medövriga länder i , kan vi avläsa väsentligt mycket sämre resultat för densvenska ekonomin. Man kan som gör med rätta tala om "deförlorade åren", de är dä vär samhällsekonomi stagnerade och tillväxtenvar så låg, att folkhushähet förlorade ochtvingades inregistrera en arbetslöshet utan motsvarighet underefterkrigstiden. De förlorade arbetstihfällena skuhe vi ha behövt. Vi skulle habehövt dem främst i glesbygderna, i , på . Men hela vårt svenskasamhälle skulle ha behövt de här människoma i meningsfyUt arbete. Och deförlorade pengarna skulle vi också ha haft användning för. De skulle hamöjliggjort en större handlingsfrihet för stat och kommun. Behövhga reformerhade kunnat genomföras. Skattesystemet hade kunnat förbättras och de enskildamänniskorna hade fått mera att förfoga över själva. Finansministern vill nu precis som tidigare göragällande att han och regeringen är utan skuld till händelseutveckhngen. Hanskyller pä avtalsrörelse, han skyller på den internationellakonjunkturen och pä prisstegringar utifrån. Den socialdemokratiska regeringenkan naturhgtvis inte bh föremål för - den gör aldrig fel! Regeringenaccepterar sambandet mellan sin pohtik och samhällsekonomin bara de år dåmänniskorna fått det bättre. Då sägs detta bero på regeringens framsynthet ochduglighet. Dä tiderna bhr sämre, är det alltid någon annan som bär skulden. Det är mänskhgt - det skah jag gärna erkänna - atttiUgripa bortförklaringar. Men en stor del av det svenska folket tror i daginte pä regeringen dä den skyller ifrån sig. räknar finansministern med attkonjunkturerna skah förbättras. Vi är pä väg mot bättre tider, gör han ,liksom tidigare, gällande. Utan tvivel befinner vi oss i en uppåtgåendekonjunkturfas. har redanför länge sedan påverkat utvecklingen i andra länder. 1 har de positivaverkningarna emehertid varit begränsade. En del befarar att"konjunkturläget" kan gä oss förbi. Andra är mer optimistiska ochräknar med en sä snabb expansion att den kan medföra risker för överhettning. Det kan ha sitt intresse att återge den sammanfattning avdet ekonomiska läget som pressöversikt redovisade. Denstämmer inte alls med statsminister oerhörda optimism, som han gavuttryck åt . Den är balanserad. Konjunkturen förbättras,heter det, "men i långsam takt". Enligt konjunkturbaronietern harorderingång och produktion ökat, "men måttligt". Arbetslösheten stegmed 12 200 , något mindre än , men omhänsyn tas till den milda vintern är det en oroväckande uppgång - 27 000 flerän och 38 000 fler än . Kurvan över antaletarbetslösa tjänstemän "fortsätter nedåt i snabb takt". Företagens förväntningartycks mte vara lika uppskruvade som under fjolårets tvä senaste kvartal. "Sammantaget inom hela industrin väntas en påfallande måttlig ökning avorderingången." Orderna från hemmamarknaderna väntas stagnera.Produktionsplanerna visar en fortsatt men dämpad tUlväxt. Den tungt vägandeverkstadsindustrin är inrhctad pä en "mycket blygsam produktionsökning".För företag beroende av byggnadsmarknaden är utveckhngen nedåtrUctad. Det är mot bakgrunden av sädana här sammanfattningar ochregeringens egna uttalanden som vi har att bedöma möjligheterna att ge arbeteåt de mänga människor som står utanför den ordinarie produktionsprocessen.Inte minst den växande skaran akademiker, som plötshgt tycker sig finna sinautbildningsår bortkastade, kan tala om "de förlorade åren". Finansministern uppehåller sig i sin finansplanförvånansvärt litet vid sysselsättningen, trots de rätt pessimistiska analysersom nationalbudgeten ägnar detta värt lands verkhgt stora sociala problem. Ochherr Sträng redovisar anmärkningsvärt små bidrag att lösa problemet med. Det äringa krafttag som han är beredd att vidta. Han talar desto mer och förvissoriktigt och i nyttig klartext om samhällsekonomins obönhörliga loghc. Godlönsamhet i näringslivet krävs, heter det, för de ökade investeringar vhka germöjlighet till en snabbare tillväxt som kan garantera höjd sysselsättning ochöppnar vägen för bättre hvsvillkor för den enskilde samt för en utjämning avolikheterna i samhället. Sähan har sambandslinjerna inom ekonomin dragits upppå ett tydligare sätt än i årets finansplan. Men vad som saknas är denödvändiga, aktiva stimulansåtgärderna för att skapa gålust, för att få hjulenatt rulla, för att bygga upp nya företag och ny produktionskapacitet och föratt ge arbete åt de mänga som själv räknar med kommer att släs utunder året i företag som är så kostnadsbelastade att de inte kan följa med ikonkurrensen. Jag fäste mig för övrigt vid att statsministern i sitt,som det hette, monumentala anförande inte hade ett enda ord att säga omden produktion som skah betala den välfärd som statsministern sä vältaligt frammanade.I stället för stimulanspohtUc fördubblades löneskatten, en klartolämplig bruttobeskattning - en skatt pä sysselsättningen somregeringen genom investeringsavdrag försöker stimulera anskaffning av maskinersom skall spara arbetskraft. Löneskatten slår bhnt. Den drabbar de företag somhar svårast att hävda sig, svårast att leva vidare, svårast att behällaarbetstagare, arbetstagare som kommer att få svårt att finna ny sysselsättningom de friställs. En kapitahntensiv industri med god avkastning pä sitt kapitaloch ett fätal anställda har små bekymmer med en löneskatt. Industriföretagdäremot som inte kan rationahsera, som arbetar med mycket folk och har högalöneutgifter i förhåhande tih kapitalet drabbas utomordenthgt hårt av enlöneskatt av i runt tal för varje anstäUd. Värst drabbasnaturligtvis de mänga småföretagen, inte minst inom servicesektorn hantverkare, detaljhandelsföretag och liknande; det är inte exportindustrin,vars positiva vinstutveckhng särskilt lyser i ögonen och framhålls i densocialdemokratiska pressen nästan daghgen. Det meningsutbyte som under den senaste tidenägt rum, och som inte minst har fått näring av kohandeln kring tomflaskor,bensinskatter och bUacciser, har felaktigt fixerats vid storleken avbudgetunderskottet, ett underskott som naturhgtvis kan bli ännu större innanbokslutet föreligger. För ett vet vi ju, herr finansminister, nämligen att deprognoser som finansministern gör i finansplanen och kompletteringspropositionenaldrig stämmer med utfallet. Och det skall man kanske inte heller vänta sig. Det underskott för nästa budgetär på nära 6 miljarderkronor som finansministern räknar med pä tröskeln till en väntad högkonjunktiu'medför - säger han "inga överhängande risker för överslag". Det harprecis den storlek som man kan acceptera ett påstående som minnesgoda åhöraresäkerhgen känner väl igen. Därför att oberoende av vad konjunkturutvecklingengivit vid handen har finansminister vartenda år i sinafinansplaner konstaterat, att det budgetunderskott som framstått som restpostdä utgifter och inkomster har fixerats alltid varit precis det somsamhällsekonomin kunde godta. Men det är inte budgetunderskottets absoluta storlek somstyr den ekonomiska utveckhngen. Det kan vara heter det i åretsnationalbud-getrapport "missledande att endast utifrån förändringar istatens budget dra slutsatser om bl. a. den av statsmakterna bedrivnaekonomiska politiken". Hela den offenthga sektorn och inte minstsocialförsäkringssektorn med sitt stora överskott är avgörande för denekonomiska pohtikens resultat. Och mest väsentlig är frågan omkapacitetsutnyttjandet i samhällsekonomin. I ett land som inte kan använda helasin kapacitet, aha sina tillgångar, som har mer än 150 000 arbetslösa, kan manacceptera ett stort underskott pä budgeten. Avgörande är i vad män ohkaåtgärder kan bidra tih att utnyttja alla de resurser som finns i folkhushähet.Att hänga upp debatten bara på statsbudgetens saldo är osakligt och oansvarigt.Man kan också uttrycka sig som gjorde . Det ärnaturligtvis riskabelt att citera honom sä ofta för det gör honom välfruktansvärt impopulär i regeringskretsen. förklarade att ettkikande pä budget- underskottetför att bedöma om samhällsekonomins resurser är fullt utnyttjade, det var somnär en berusad man går fram till en termometer och ser att den visar på 24 ochropar: "Å f-n, är det redan midnatt?" Först då efterfrågan tenderar att överstiga tillgångarnauppkommer risker för efterfrågeinflation. Vi har efterfrägeunderskott. Iett sådant läge är det helt omotiverat att kräva skattehöjningar på nära 400mhjoner kronor för att kompensera jordbruket för det inkomstbortfall somframtvingats av regeringens eget prisstopp pä vissa Uvsmedel. Det är beklagligt men jag skaU inte orda mera härom att mina vänner i de övriga icke-sociahstiskapartierna ansåg sig tvingade att medverka till den av regeringen föreslagna nyaskattehöjningen i detta hårt skattebelastade land. Det är beklaghgt, även ommotivet var att förebygga en befarad ännu sämre lösning tihkommen vid enuppgörelse meUan socialdemokrater och kommunister. Slutsatsen av vad här har sagts är att det finnsutrymme för en stimulanspolitik med syfte att skapa ett näringspohtiskt klimat,i vilket företagen får lust att investera i expansion och ny sysselsättning ochi vilket konsumenterna får möjlighet att genom sin efterfrågan bidra tih attskapa nya arbetstihfäUen. Våra konkreta förslag pä det näringspolitiska fältet -våra krav att sänka AP-uttaget, att ta bort löneskatten i stödområdet och attframlägga en plan för aweckhng av hela löneskatten skall ses mot bakgrundenav detta konstaterande, hksom självfallet också våra förslag om skattesänkningarframför allt för barnfamiljerna redan i är och om en plan för en successivreformering av de helt orimliga marginalskatterna, den skatt som människornamåste betala på sina löneökningar och på sitt merarbete. En skatt som är såorimhg att den om man tar hänsyn tih prishöjningar och avtrappade bidrag medför att det nu är nästan omöjligt för en familj i inkomstskiktet 30 000 - att få någonting över när lönerna höjs. Det exempel som gav var ett talandebevis på marginalskattesystemets helt orimhga konstruktion. Vi är alltså inteensamma i vår kritUc av detta system. Jag har påstått, att i detta land somfortfarande har högsta levnadsstandard även om andra länder nu börjarkomma oss närmare ett land där de politiska partierna står eniga i sinasträvanden att solidariskt bygga upp en trygghetspolitik för människorna, har detväxt fram ett nytt slags otrygghet mitt i tryggheten. I sitt anförande erkände statsministern att det råderosäkerhet och oro i samhället. Han vitsordade att mänga problem är olösta men,gjorde han gällande, de kan lösas genom en fortsatt socialdemokratisk politikbyggd pä solidaritetens principer. De sista orden är riktiga. Ingen pohtik som inte bygger påsolidaritet människorna emeUan kan lösa våra gemensamma problem - välfärdssamhälletskvarstående problem och de nya problem som kommer att växa fram med denpågående utveckhngen. I slutetav sitt anförande förklarade statsministern; "Vi awisar en konservativ, för att inte sägareaktionär ideologi som hänvisar människorna tih att ensamma kämpa medmarknadskrafterna. attensamma söka bemästra de sociala konsekvenserna av teknikens utveckhng, att hoppas pä att det ändå finns en plats för dem i arbetshvet och i samhället när de drabbas av sjukdom eller arbetslöshet. Denna konservatism skulle innebära att människornaförskansar sig bakom en egen vah till skydd för sig själva och sina närmaste.Det skulle bh ett slutet och kaht samhäUe, präglat av konkurrens ochmateriahsm. Spehummet skulle öka för dem som har makt och ekonomiskaresurser." Ja, det är sannohkt att det skulle bli konsekvenserna avden politik som här talade om. Men vem i värt land är förespråkareför en sådan politik, för ett sådant samhäUe? Eftersom inte är härställer jag min fråga till de övriga på regeringsbänken. Finns det någotpohtiskt parti i - väUcommen, ! - som bedriver en sådanpolitisk förkunnelse eher som står för en sådan politisk ideologi? Jag tyckte mig höra den vanhga visan. Talaren målar enskräckbild av företeelser som inte finns i sinnevärlden, och sedan går han tillattack mot de mest skrämmande inslagen i den skräckbUden för att därigenom geeffekt och genomslagskraft åt sin argumentering. Men behöver man använda denmetoden? Det gör man väl egentligen bara, om man tycker att de egna argumentenär svaga. Om man har starka argument för sin övertygelse borde det första mangör vara att försöka förstå vad motståndaren vhl åstadkomma, för att sedan rivaner det som är fel i det han verkligen står för, och inte att måla en falskskräckbild och sedan racka ner pä den. Om man använder sådana metoder, kännerman sig inte säker för så vitt inte statsministern, när han målade sin bild islutet av anförandet, syftade pä något helt annat, utanför landets gränser. Dåkan det möjhgen ha historisk och ideologisk betydelse men knappast vara avnågot praktiskt intresse för oss som debatterar morgondagens och dagens politikhär hemma. Statsmuiistems anförande präglades som vanligt av ett starktpatos och ett starkt engagemang. Jag utgår ifrån att det bygger på en ärhgövertygelse i fråga om hans syn på omvärlden och synen på de problem han måladeupp. Varför finns inte den ärligheten i debatten mot de politiska motståndarnapå hemmaplan? Är den metod som använder i debatten och det är sombekant inte första gången ett uttryck för vad som skah kaUas sohdaritetmänniskorna emellan? Statsministern slutade sitt tal med att säga sä här;"Vi bör inte enbart StäUa frågan: Vad kan jag göra för mig själv? Vi börockså fråga: Vad kan vi människor göra för varandra?" Det var bra frågor.Det är ju icke någon som ställer enbart den första frågan. Man ställernaturligtvis båda frågorna. Om det är någon som frågar vad vi människor kan göraför varandra, är det just vi i moderata samlingspartiet. Men när vi talar omatt människorna skall göra någonting för varandra, när vi plockar fram deenskilda människoma och säger att genom era samfällda insatser skall niåstadkomma resultat för varandra, då möts vi av det slags kritik som framförde, en nedlåtande kritik. Välgörenhet är inte enskilda människorssak för att bara ta ett exempel. Sådana problem skall lösas av samhället. Det ärkollektivet som skjuts i förgrunden, det stora och starka samhället.Besluten skall fattas och motsättningarna lösas genom politiskaställningstaganden. Det är genom lagregler vi skah åstadkomma resultat.Intresset att bygga på de enskilda människornas fria samverkan och friainsatser är inte starkt inom svensk socialdemokrati. Det är inte sohdariteten människorna emellan som viifrågasätter tvärtom. Motsättningarna mehan oss och socialdemokraterna liggeri hur denna sohdaritetens politUc skah utformas och vad den skall innehålla föratt bära frukt, för att skapa ökad trygghet ekonomisk, fysisk och andligtrygghet och mindre oro och mindre osäkerhet . Det är detväsentliga när man avgör medel och metoder för politiken. Vi vet vilka konsekvenser den socialdemokratiska politikenhar medfört på ohka områden. Vi har ju erfarenheter naturhgtvis bäde goda ochdåhga. Vi vet att som statsminister talar om solidaritet iaUa sammanhang, över och innanför gränserna, så är det just han som mer ännågra andra socialdemokratiska statsministrar har öppnat vägen för enkonfrontationens politik i värt land. Vi vel hur den socialdemokratiska näringspohtiken harställt företagare och arbetstagare mot varandra, hur den har skapat missmod,oro och minskad "gålust" i det svenska näringshvet. Det är väl ingensom svävar i vihfarelse pä den punkten, herr statsminister! Och i sista handhar just detta minskade förtroende, denna minskade tiUtro till framtiden,bidragit tiU att skapa det stora sociala problem som den höga arbetslöshetenutgör. Det hjälper inte att bara tala om solidaritet. Man måste också tillämpaden på ett sådant sätt att sädana här konsekvenser inte uppkommer. Vi vel också hur högskattepohtiken har drabbat löntagareoch barnfamUjer och framtvingat ett bidragssystem som skapat nya bekymmer förarbetande människor människor som har svårt att fä pengarna att räcka tiU.Och att det har påverkat arbetslusten i samhähet är ni väl medvetna om. Ni kaninte vara aUdeles blinda! Vi vet hur rättstryggheten har satts pä spel. Vi vet hurointresserade socialdemokraterna har varit dä det gällt att skapa garantier förtrygghet mot brott, mot hot till hv och egendom. Lyssna bara påjustitieministerns uttalanden! Vi vel hurungdomen upplever utbildningsproblemen . Vi vet hur familjerna oroas inför en helt ny syn på denfamiljegemenskap som har byggt upp det här gamla svenska samhället. Jag skulle kunna fortsätta pä det här viset. Jag tyckeratt exemplen är tUhäckliga för att klargöra att, även om målsättningen förtrygghetspolitiken är gemensam, de metoder som socialdemokraterna har valt,den överskattning av kollektivets roll och den underskattning av de enskildaindividernas förmåga och uppgifter som de bygger på, har skapat otrygghet ochnya problem - det som jag kallar för den nya otrygghetens problem - som intefår skjutas undan med prat om svartmålning och otid utan måste angripaspå vägen mot det bättre samhälle som statsminister talar såutomordenthgt vältahgt för. Jag har tidigare försökt att mer i detalj analysera denhär nya otryggheten, och jag kommer att fortsätta att göra det därför att jagvet att den finns - och det har , fastän mycket vagt. vitsordat.Varje pohtiker med kontakter med människorna vet att den finns. Jag har gjortdetta och kommer att fortsätta att göra det därför att jag menar att det ärpolitikernas skyldighet att vidta åtgärder för att avskaffa eller begränsa dethär slaget av otrygghet. Det vore ansvarslöst, menar jag, att slå sig till rooch acceptera den nya otryggheten som ett pris som måste betalas i strävan attreformera samhället och att göra samhället bättre. Jag vill inte vara med omatt betala ett sä högt pris. Men vad gör nu regeringspartiet det parti som haftansvaret för utveckhngen under de gångna 40 åren då jag försöker tala om förregeringen hur det förhåller sig ute i samhället med de mänga människornasvardagsotrygghet? Ja, vi hörde statsminister ! Man bemöterden här analysen med svepande anklagelser för svartmålning. "Moderaternasvartmålar det svenska samhäUet", heter det. "De stäher sig utanför.De vill riva nerreformverksamheten." Och man gör som , parallellställer oss medkommunisterna. Det är fel frän början till slut. Det är inte samhälletjag angriper. Det är de följder för människorna i samhället som densocialdemokratiska pohtiken och utveckhngen har medfört som jag pekar på ochangriper och menar att vi gemensamt skah göra någonting åt. Och självfallet harvi det mycket bättre nu än . Det skuUe bara fattas annat. Det vore skräp omdetta land, som i motsats tiU de flesta andra länder i stått utanför tvävärldskrig, inte skulle ha kunnat bygga upp en välfärdspolitik. Vi har haftmöjligheter som andra länder inte haft att i många hänseenden framstå somföregängsland. Och just därför att det förhåller sig sä borde det tigga iallas värt intresse att vara medvetna om den osäkerhet och den otrygghet somtrots allt växt fram och att den inte kan viftas bort ochbetecknas som något slags svartmålning. Sådana beskyllningar drabbar ju ytterstde människor som upplever otryggheten och som söker stöd mot den. Det är demänniskorna som statsminister beskyller för grinigt gnäll. De människornatar ät sig och reagerar. Dä det gäller de höga arbetslöshetssiffrorna harnaturUgtvis ingen vågat bestrida att vi har rätt, när vi rubricerar de senasteårens arbetslöshet som en ny otrygghet - det kan vi väl i aha fall vara överensom. Debatten har framför aht rört sättet att angripa sysselsättningsproblemen. Vimenar att man skall förebygga arbetslöshet genom generella stimulansåtgärder.Regeringen föredrar punktvisa insatser och åtgärder, som sätts in först närarbetslösheten är ett faktum. Att regeringens politik inte har lyckats, däromvittnar dagens höga siffror. Inte ens finansministern vågar utgå frän attinnevarande år skah medföra någon nämnvärd förbättring. Hur många är har vi inte angripit marginalskatterna? Hurlänge har vi hite krävt ett skattesystem, som skall göra det meningsfuht förmajoriteten av landets skattebetalare att göra nya insatser? Varje skattereformsom regeringen lagt fram har lett tih en höjning av det totalaskattetrycket. skattereform byggde på att en tredjedel av landetsskattebetalare skulle beiala sänkningar för tvä tredjedelar av medborgarna. Vipåstod som bekant att resultatet skulle bli att tvä tredjedelar av folket fickbetala för att en tredjedel skulle fä sänkt skatt och attefter några är alla skulle fä höjd skatt. Vi stod pä den punkten ensamma. Höjd skatt för alla. Och våra krav pä en ordenthg skattereformtillbakavisades ända till dess att regeringen fann trycket för hårtfrän de många medelinkomsttagare, de många husmödrar som kunde konstatera, attdet inte blev några pengar kvar i portmonnän när priser och skatter tagit sitt.Då lade regeringen fram ett eget förslag om marginalskatteförändringar. Men somahtid kombinerades det med andra skatteökningar. Den samlade skattebelastningenskulle öka med i runt tal 400 mhjoner kronor. Och , omkring ochnågot tidigare, har regeringen sysslat med att i aimonser ge sin bild - ehersin vrångbild, vilket är riktigare av vad som verkligen hände. I en trycksak talade finansminister "pohtisk ärlighet och sanning i budskapet". Det är en allmänfråga förklarade finansministern - om "ärhghet och sanning" iförhållandet mellan väljare och deras pohtiska representanter. Och han villedärmed antyda - jag förutsätter det - att han och hans parti företräddeärhghetens och anständighetens pohtik, medan den borgerliga oppositionensvarade för motsatsen. I ohka annonser ställer socialdemokraterna nu frågan thlväljarna: "Vet Du att Din skatt sänks ?" Och sååterges i vissa annonser skattetabeller, som är omräknade också med hänsyn tilldet tidigare aUtför stora preUminära skatteuttaget. Därmed vill man gemänniskorna det intrycket att de i mänga fall fär en skattesänkning med på ett helt är. Och under annonsen står med fetstil: "Du vetväl att de borgerliga partierna röstade emot sänkt skatt för Dig." Finansminister : Är detta ärlighet? Är detsant och hederligt att gå ut med annonser med sådant här innehåll motbakgrunden av fakta? Och fakta är följande: begärdevi moderater i långtgående skattesänkningar. Socialdemokraternagick emot dessa förslag. begärdevi att skatteutredningen skulle lägga fram ett förslag tiU 10-procentigsänkning av marginalskatterna fr. o. m. i är. Vi begärdesamtidigt indexreglering av skattesystemet fr. o. m. i är, viUietskulle ha medfört avsevärda skattesänkningar. Vi begärde attfolkpensionen skulle bli skattefri från . Vi begärde attden faktiska sambeskattningen skulle avskaffas från den . AUa dessa kravpå skattesänkningar avslog majoritet dvs. DärtUl kommer att regeringens förslag om skattesänkningarförra året var kopplat med ett förslag om höjd mervärdeskatt och andra höjdaindirekta skatter, som skulle ha inneburit en total skattehöjning på omkring400 mUjoner kronor. Och dä de borgerliga partierna gick emot denskattehöjningen föreslog socialdemokraterna jämte kommunisterna en annanskattehöjning i form av fördubblad löneskatt, en skattehöjning som måste ledatill höjda priser och ökad arbetslöshet. Hur kan man, herr finansminister, mot bakgrunden av dessafakta gä ut i annonser och påstå, att vi moderater röstade emot sänkt skatt? Viröstade för sänkta skatter.