prot · FW09145 · 1973-12-31 00:00:00 — Vidare måste vi, , tahänsyn till det behov som riksdagsledamöter har av att upprätthålla kontaktenmed skilda delar av landet. Organisationer av olika slag påfordrar riksdagsmänsnärvaro. Med den utsträckta tiden för plena och utskottssammanträden behöver viutnyttja snabbare förbindelsemedel för att kunna uppfylla de krav som organisationernaställer på oss när det gäller att komma ut till dem. HerrLUNDBERG (s) kort genmäle: Vad beträffar kontakten med valmanskåren iolika delar av landet kan jag försäkra i att jag harhaft 3 protokoll 1973. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. kontaktmed människor i vårt land både längst upp i norr och längst ned i söder. Jaghar också försökt att hjälpa dem i olika sammanhang, och hittilldagshar jag kunnat betala det hela själv av mina inkomster även om jag inte haft såstora utanförstående inkomster. Jag tror att resorna bara är en motivering. Vihar tyvärr aldrig haft sä liten kontakt med valmanskåren, varken från kommuner,landsting eller riksdag, som vi har, och jag tycker att det ärallvarligt. När det gäller ersättare för talmannen m. m. vill jagerinra om att jag har yrkat avslag på det vilandegrundlagsförslaget. Beslutsfattandet i är nämligen sådant att detvilande grundlagsförslaget skall tas helt, icke delt. Och om det här förslagetavslås när lagförslaget behandlas i sin helhet, vet ju själv atten ny procedur i det här sammanhanget måste äga mm. Jag har den uppfattningenatt självt har förfarit så i olika sammanhang att dåtroligen möjligheterna att införa ersättare sätts i fråga. Efter vad somförekommit visar tyvärr grundlagsförslaget sådanabristfälligheter att det vore orimligt att anta det det bör avslås. i (vpk) kort genmäle: Känner inte i Trollhättaneller de övriga i utskottet något behov av att få pröva riksdagsarvodet irelation till lönemarknaden i övrigt? Jag tycker det är rimligt att man ocksåser på inkomsterna i andra grupper som man diskuterar vilket arvodesom skall utgå till ledamöter. Det kan inte på något vis innebära enlåsning av kommitténs möjligheter att allsidigt pröva denna fråga. Jag vill erinra om att i denpågående lönedebatten LO har begärt särskilt läglönepäslag för dem som liggerlågt - jag tror det är under 16:30 i . Det finns alltså stora grupper isamhället som uppenbarUgen, även om de arbetar , inte kommer upp tillmer än hälften av det belopp som riksdagsarvodet utgör. Och varför skulle maninte kunna jämföra riksdagsarvodena med arbetarlöner? Den rimhgaste slutsatsenav sådana jämförelser borde bli att arbetarlönerna måste höjas kraftigt. Detkan väl inte vara det som oroar ledamöter så, att deavvisar vpk-motionen? HerrJOHANSSON i (s) kort genmäle: Jag föreställer mig att vi inte skall föra enallmän lönedebatt , utan vad det här gäller är, om riksdagenskall sända med en anvisning tillden opartiska kommitté som skall tillsättas eller om vi skall låta den arbetaobunden. Jag anser det sistnämnda vara det riktiga. Sedan utgår jag från att desom kommer att tillsättas också är väl förtrogna med arbetsmarknadens villkoroch själva kan göra dessa jämförelser utan att vi behöver sända dem någrapekpinnar. Jag vill konstatera att det är allvarligt att man intevill vara med om att vidga reseförmånerna. Jag har berömt förhans strävanden att hällakontakter, och jag trodde att jag skulle ha en meningsfrände i det gäller strävandena att underiätta kontakterna mellan riksdagsledamöteroch andra. påstår att dessa kontakter skulle vara sämre nu äntidigare. Detta är tror jag felaktigt, men vore det riktigt borde ju herrLundberg ha en särskild anledning att försöka förbättra dem genom attentusiastiskt tala för det förslag som han har yrkat avslag på. När det sedan gäller olika typer av ersättare förriksdagens ledamöter vill jag erinra om, herr talman, att inte hellerhar slutgiltigt behandlat frågan om ersättare för statsråd. På den punktenanser att man mycket väl kan besluta, men att besluta omersättare för talmannen går inte alls med på. Anledningen ärtydligen att anser att det skall finnas ersättare för statsrådmen inte för talmannen. Men vi måste ju, när vi arbetar med de här frågorna,utgå från de beslut som majoritet har fattat och inte från deståndpunkter som har deklarerat. i (s): Jag tillhör dem som för det första anser detpohtiska arbetet mycket viktigt och för det andra anser att riksdagsarbetet ärkrävande och ställer stora anspråk på både arbete och ansvar från riksdagensledamöter. Jag vill också ha en sådan situation att jag kan ställakravet att folk så att säga med hull och hår engagerar sig förriksdagsuppdraget med alla de "förlängningar" det innebär, inte minstdå kontakten med väljarna, som vi talat om, och med medborgarna i allmänhet. Som vår lönemarknad är beskaffad och med de värderingarjag har av det faktiska innehållet i våra arbetsuppgifter är det för mig ingensom helst svårighet att fastslå att riksdagsmännen skulle kunna motivera myckethöga löner. Det finns löner på 80 000, och ända , somkräver långt mindre ansträngningar än vad det innebär att vara riksdagsledamot.Det finns människor som har mycket goda löner med mycket behagligaarbetsuppgifter. Jag tycker det är riktigt att framhålla detta i en sådan härdebatt jag tror att vi i stort sett är överens om vi skall ha den bilden klarför oss. En annan sak är att måste ha ettsamhällssamvete, måste arbeta för det som vi upplever som förnuft. I varje fallupplever jag lönemarknaden som högst oförnuftig och tycker att det bhr fel omman i diskussionen om riksdagsmännens löner accepterar den situation som råderpå lönemarknaden och tar till sin uppgift att placera in riksdagsmännen i enlöneskala, bestämd av så utomordentligt irrationella faktorer som de sombestämmer vår lönemarknads lönespridning. Jag påstår inte att någon, vare sig kommittén, utskotteteller någon talare här, har sagt att vi skall anlägga precis det synsättet. Menvad man för fram är, efter vad jag förstår, att vi behöver ha en helt annanposition än . Det är inte bara fråga om den automatiskalönehöjning som följer av systemets uppbyggnad utan också om en mycket kraftiglyftning dessutom. Jag är naturligtvis medveten om att det inte föreligger Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. någotkonkret förslag, men tendensen i resonemanget är sådan. Man förutsätter ocksåatt frågan skall prövas mot bakgrund av lönemarknaden. Vi kommer alldeles felom vi försöker oss på ett så enkelt mönster att vi registrerar hur det ser utpå lönemarknaden och påtagligt anpassar oss till det. Dessutom är det en fråga om utvecklingstempo. Vilkenvärdering vi än råkar ha måste vi förstå att den tendens som spåras iskrivningarna, där man talar om ett engångslyft på vid sidan omandra förmåner och den automatiska höjningen, måste upplevas som inte baraoförnuftig av riksdagsmännen själva utan också mycket stötande, komplicerandeoch förvirrande för dem som driver lönepolitik och för lönedebatten här ilandet - och det gör ju snart sagt alla människor. Därtill kommer att man enligt min åsikt använder sig av enalldeles för enkel modell när man tänker bort de extrainkomster som de somtillhör den här "yrkesgruppen" har. Tar man med dessa extrainkomsteri beräkningen får man genast en annan bild, även om differentieringen även dåär mycket stor. Jag vill knyta an till - det gör jagförresten i de flesta avsnitt som jag berör - och säga att det har varit enolycklig utveckling på det kommunala planet. Det har jag påtalat vid fleratillfällen i . Där vräker man bara på med kommunrådsarvoden m. m.Snart vågar jag inte lita på att det är fråga om ideellt arbete längre, utandet är andra motiv det rör sig om. Man släpper alltså loss på det kommunalaplanet, och sedan åberopas det här i . Jag håller med om att det ärlätt att göra sådana reflexioner. Varför skulle riksdagsmännen, som ofta ärkanske väl så skickade att vara kommunalpolitiker som de som fungerar som professionellakommunalpohtiker, ha en väsentligt sämre ställning? Dessutom är juriksdagsarbetet förenat med olägenheter i form av resor, lång bortovaro fränhemmet osv. Men vi har släppt loss bortom rim och reson, vi har accepteratmönstret på det privata näringslivets område, och så står vi i densituationen att vi gör sädana här jämförelser. De blir i grunden ohållbara. Manrelaterar inte till ett system med ordning i utan till ett utrerat förhållande,som vi inte borde acceptera. Resorna är ett typiskt exempel. Det var i och för signaturligt att riksdagsmännen fick fria tågresor i sitt politiska arbete ochäven om det innesluter möjligheter att utnyttja dem privat betyder det väldigtlitet. En riksdagsman sätter sig knappast på tåget jag höll på att säga ionödan - så ofta för privata resor eftersom han reser så mycket i arbetet. vill man ha samma mönster för flygresorna. Det kan jagi och för sig förstå. Men, förmodligen av kontrollskäl, anser man sig nu inteheller kunna sortera bort privatresorna. När m. fl. från moderata samlingspartietnoterar förslaget om fria flygresor upptäcker de att vi inte alltid har singelsovplatser och tycker att vi skall ha det för att inte komma sämre till än desom åker flyg. Detta är det klassiska exemplet på hur man bygger upp förmåner,utan att egentligen avse det, dolda förmåner som aldrig kommer med i bilden närman gör lönevärderingar. Vi har haft så mycket av dolda förmåner pålönemarknaden, som LO har bekämpat för att få öppet ochrent spel i lönepolitiken. Om ägnar sig åt detta har man ingetsamvete och ingen moral att falla tillbaka på om vi får konflikter pålönemarknaden på grund av detta, som spelar en icke ringa roll. Då har maninget kurage att säga ifrån. Man binder sina händer mer eller mindrefuUständigt vid passivitet, då det gäller arbetet med att nå sundaförhållanden. Jag medger att det är svårt att hålla isär detta. Jagtycker, som utskottets ordförande, vi skall underlätta för riksdagsfolket detär alldeles riktigt. Men, det är inte säkert ändå, eftersom vi ansvarar förhela samhällsutvecklingen, att vi kan bortse från de vidare konsekvenser somföljer. Det jag kommer till nu är litet vid sidan om men det hörtill bilden. Man kan sitta ute i en kommun och träffa sådana anställningsavtalmed en tjänsteman att om han slutar får han 75 000-80 000kronor i pension. Då har man fullständigt förlorat greppet och det är ettVerkligt hån mot alla anständiga försök att anpassa lönepolitiken tillsamhällsekonomin och mot strävandena till något så när vettig fördelning avlivets goda. Det myllrar av sådana fall på det kommunala planet. Vi harsmittats av det litet grand när det gäller riksdagspensionerna, vilka vidiskuterat förut. Vi är inne i en situation där de som har ett enormtinflytande i samhället sitter och ordnar med olika saker som gör att vi tillsist inte har någon riktig hand med debatten eller diskussionen i dessa frågor.Då undrar jag: Vem skall reda upp detta? Skall vi kapitulera kanske? Det har förvånat mig väldigt att socialdemokrater kansitta ute i institutioner och nämnder, kommunalt och rikspohtiskt, och vara medom detta, tydligen utan att bhnka. När det blir valrörelse kommer man tillLO-rörelsen och vill ha pengar och det moraliska och praktiska stödet, till demvars synpunkter och intressen man så kapitalt nonchalerar dessemellan. Att varalönepolitiker på LO- och TCO-planet under sådana förhållanden är inte gott, detborde man inse. Jag tillhör inte dem som anser att det är omöjligt att brytahornen av den här tendensen, men det går inte om ingen vill. Inte ens de somger sig ut för att vara jämlikhetens förtrupp i det här samhället tycks bry sigett skvatt om de här sakerna i praktiken. Jag har förut påtalat ett groteskeri pä dettaområde, och det är att de statstjänstemän som får ledighet från sina jobb föratt vara riksdagsmän behåller viss lön. Det finns inget som helst skäl fördetta. Det är arbetsfri inkomst. Det är orimligt! Och när man för det på talfår man höra att det är en avtalsöverenskommelse. Om det inte finns andrakrafter som kan rätta till det bör regeringen se till att statens förhandlaretar itu med sådana här fasoner och avvecklar dessa regler. Och går inte det,bör se till att genom sina beslut reducera riksdagsarvodet imotsvarande grad. Även om jag inte delar utskottets uppfattning så kan jagförstå att det finns olika synsätt på exempelvis flygresor. Men jag förstårinte den som försvarar detta med arbetsfri inkomst i denna form. Det ärkomprometterande för . Det är också komprometterande för mitt parti.Vad skall vi egentligen falla tillbaka på ideologiskt, om vi centralt accepterararbetsfria inkomster och det dessutom till grupper - i Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. det härfallet riksdagsmän - som har höga löner, höga i vart fall jämfört med vad denstora massan har. Till frågan om vem som skall utarbeta löneförslaget förriksdagsmännen vill jag säga att tanken på en kommitté utanför är ioch för sig sympatisk. Det skulle införa ett bredare element i avgörandet. Jag delar emellertid uppfattning, och jagtror att i var inne på samma tanke, att det här intebhr den goda karamell man tror. Det kommer att se bra ut, men i realitetenkommer det bara att göra det lättare för att vara låt mig sägavårdslös i lönefrågorna med åberopande av vad dessa kommitterade har sagt, somallesammans naturligtvis kommer att ha goda inkomster och inte kan förståvarför man inte skall damma på rejält åt riksdagsmännen också. Därför skullejag helst se att man inte tog det här steget utan att fick odla sinegen moral i den här frågan, även om det är tråkigt rent formellt, det hållerjag gärna med om. har yrkat avslag på utskottets hemställan.Jag kommer att demonstrera min olust inför talet om en ökning avriksdagsmännens löner och ett par andra detaljer med att röstamed honom. Jag skulle emellertid ha önskat en mer differentierad behandling avfrågorna, därför att jag reagerar inte för avslag över hela linjen. Jag skallinte redogöra för detta, det skulle föra för långt. Jag kunde givetvis haställt yrkanden under olika punkter, men jag har kapitulerat i förväg. Jag trorinte att det lönar sig och därför gör jag det inte. Jag vill dock framhålla attdet är viktigt att vi nyanserat behandlar varje delfråga. går det inte - jagförmodar att utskottets båda förslag blir godkända -men vad jag har sagt fårväl utgöra ett litet försök att tillföra synpunkter till den fortsattadebatten. , herr talman, vill jag säga att jag skall juinte bli kvar i . Därför tänkte jag från början att jag inte skulleanmäla mig för ordet. Men jag har bra alibi, tycker jag, för jag har kört medde här tankegångarna förut och för mycket länge sedan. HerrADAMSSON (s): Jag skall inte ta upp någon ingåendepolemik med de nu avgående riksdagsmännen herrar och iStockholm. Inte heller skall jag gå in på en diskussion med dem på den punktsom de tycker är moraliskt belastande, nämligen att det finns vissa riksdagsmänsom har extrainkomster. Jag tror inte att vare sig i Stockholmeller på den punkten kan säga att de har varit så renläriga somde kanske framställer sig här från talarstolen. Men det må vara hur som helstmed det. Vad vi från förvaltningsstyrelsen har haft att bedöma ärhur arbetet i har utvecklats . Då tog ettprincipiellt beslut, som gick ut på att man sade att en riksdagsmans arbetekunde jämföras med en byråchefs. Han skulle då äga att hantjänstgör i tiden beräknades uppbära samma lönsom en byråchef. Det är den bedömning av lönefrågan som gjordes för så många årsedan. Man kan naturligtvis bedöma riksdagsmännens arbete från olika synpunkter.Men om vi bara ser på en sådan sak som tiden för sammanträden här i kammaren,finner vi vid jämförelse med 1959 att för dem som då var i andra kammaren harsammanträdestiden ungefär fördubblats. För dem som hade förmånen att då vara iförsta kammaren har sammanträdestiden tredubblats. Därtill kommer att riksdagenunder senare år beslutat sig för att utskottsarbetet också kan pågå på annantid än under sessionstid. Det betyder givetvis att mer tid tagits i anspråk förriksdagsarbetet . Jag vill också säga - och det vet jag av egenerfarenhet - att detta betyder att mindre tid står till förfogande för allt s.k. extraknäck utanför , i varje fall för de ledamöter som är bosattaså långt från att de under sessionerna inte har möjlighet att varjedag eller efter varje sammanträde nå sin ordinarie bostad. Jag skall inte ge mig på en bedömning av vad enriksdagsman skall ha i ersättning. Det kan vara på det sättet att man gjorde enfelbedömning 1959, då man jämförde arbetet i med en byråchefs. Det måvara hur som helst på den punkten - det gör inte förvaltningsstyrelsen någotuttalande om. Där har vi sagt att vi skall låta krafter utanför , somär insatta i vårt arbete, uttala sig om detta och lägga fram förslag. De fårinte själva bestämma, utan deras förslag kommer givetvis att behandlas som ettvanligt ärende i . Den debatten återkommer vi till, och jag skalldärför inte närmare gå in pä dessa frågor. i kom emellertid in på en sak därjag tycker att det verkar som om man mycket dåligt hade läst vad förvaltningsstyrelsensagt. Det har jag anledning att säga inte minst med hänsyn till det särskildayttrande som fogats till betänkande, där man tar uppfrågan om riksdagsledamöter som har statlig och i vissa fall kommunalanställning. Man kan fråga: Vad är anledningen till att dessa riksdagskamratergenom sina organisationers insatser har fått förmånen att behålla en viss delav sin lön medan de sitter i ? Enligt min bedömning kan det inte - ivarje fall från organisationernas sida finnas annat skäl än attorganisationerna har varit angelägna om att bli representerade i , attfolk som företräder deras intressen och tillhör deras organisation skall fåmöjligheter att delta i riksdagsarbetet. Det kan enligt min mening vara detenda avgörande skälet för organisationen. Är det så talar det ju klart för attriksdagsarvodet är illa avvägt. Situationen skulle alltså varaden att företrädare för de stora organisationer som det här är fråga om, destatsanställdas, skulle vara ställda i den mycket svåra situationen att om deicke fick behålla en del av sin tidigare tjänst skulle de icke vara beredda attåta sig riksdagsuppdraget. Detta är kanhända inte en riktig beskrivning. Jagskall inte gå närmare in på det, men jag vill starkt understryka här införkammaren att förvaltningsstyrelsen, i motsats till vad man anför i detsärskilda yttrandet till , har gjort ett mycket bestämtuttalande på denna punkt. Det är för övrigt inte första gången har dennafråga uppe till debatt. Jag vill gärna, herr talman, till kammarens protokollfå läsa in ett avsnitt på s. 6 i förvaltningsstyrelsens skrivelse tillriksdagen. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. Ändring i ersättningsstadgan för ledamöter,m. det ärväsentligt i denna debatt om den fortsatta hanteringen av frågan, ty det liggernågot i vad som här har anförts, nämhgen att givetvis också har ettansvar i bedömningen på denna punkt, eftersom vi i detta avseende gentemot deanställdas organisationer har att spela den s. k. arbetsgivarens roll.Avsnittet i fråga har följande lydelse: "Förvaltningsstyrelsen får i detta sammanhangslutligen understryka vad som tidigare anförts om att fullgörandet av riksdagsmannauppdraget måste anses gå före utövande av riksdagsmannens yrke. Någon differen tiering av arvodet med hänsyn till vederbörandes inkomst har därför ansetts inte böra komma i fråga. Löneavdrag får sålunda i förekommande fall verkställas i den tjänst ledamoten har vid sidan av riksdagsmanna uppdraget ---- . Styrelsen finner sålunda med hänvisning till tidigare uttalandeni saken och med beaktande av den ökade tid som riksdagsarbetet kräver detangeläget att en översyn av gällande avdragsregler sker i syfte att anpassadessa till den aktuella värderingen av riksdagsmannauppdraget som enheltidssyssla under större delen av året. Den av förvaltningsstyrelsenförordade översynen bör dock ej ske i utan efter sedvanligaförhandhngar mellan arbetsmarknadens parter." Detta uttalande från förvaltningsstyrelsens sida har ocksåunderstrukits av utskottsmajoriteten. Jag hoppas dessa synpunkter beaktas iden fortsatta behandlingen av riksdagsmännens lönefråga. Jag vill, herr talman, sedan till slut bara säga att närdet gäller riksdagsledamöternas flygresor förehgger icke enligt förslagetmöjlighet att kostnadsfritt använda flyg för fullgörande av annat uppdrag änsom har givits av eller som är betingat av riksdagsmannauppdraget,exempelvis en föredragsresa. Vederbörande får själv under ansvar deklarerahuruvida den resa han företagit haft syfte som är betingat av riksdagsmannauppdraget.Några privata flygresor eller resor för företags eller kommimers räkning elleri andra uppdrag är det inte fråga om. Det vill jag klart ha sagt ifrån,eftersom det uppenbarligen även bland riksdagsledamöterna föreliggermissförstånd pä denna punkt. Det skulle vara mycket att säga i dennafråga, men vi får återkomma till en del spörsmål. För dagen skall jag nöja migmed det anförda. HerrPERSSON i (s) kort genmäle: Jag skall ta upp två saker. Om jag inte missförstod tyckte han att herrLundberg och jag jag talar för mig själv inte hade varit så värst renläriganär det gäller extrainkomster. Jag kan ju omtala att jag skötte min tjänst somordförande i mitt fackförbund jämsides med riksdagsarbetet men avstod på egetinitiativ från lön från förbundet. Att jag ändå tjänade bra berodde på att jagsatt i en rad utredningar och hade andra uppdrag, som gav inkomster. Men jaghar i inget sammanhang personligen handlat i strid med den uppfattning som jag harförfäktat, tvärtom har jag varit mycket aktiv då det gällt att i praktikenomsätta mitt synsätt. Om tror annat, har fått dethela om bakfoten. Jag betonade tvärtom i mitt anförande att man inte bara kanse på riksdagsmannaar-vodet, eftersom det är fråga om förtroendemän, som harandra uppdrag ochinkomster, och att man först när man beaktar detta kan få en riktig bild avläget. Jag förstod slutligen inte riktigt det som om ett förbiseende från min sida. Det som framhålles strax föreatt-satserna ger inga besked om förvaltningsstyrelsens hållning i frågan omstatsanställdas arbetsfria lön. Man har bara noterat att frågan finns. Jagskulle ha önskat att få ett klart ställningstagande, men något sådant har maninte presterat. Det var på det förhållandet som jag byggde mitt inlägg på denpunkten. Jag hade alltså läst rätt. Låt mig vidga debatten litet och ta upp någrafrågor som jag tror är väl så besvärliga som en del av de problem som tidigareberörts. Det är frågor som gäller funktion och kontakterutåt. I det förslag som föreligger berörs några punkter som gällerriksdagens arbetsformer, medan andra saknas. Man har tagit det förhållandet attriksdagens verksamhet vidgas från per årsom en utgångspunkt för ersättningsfrågan. Jag tror att det finns andra sakersom är angelägnare för ställning och funktion än detta. Hur skall t.ex. sköta sina kontakter utåt i fortsättningen för att riksdagenskall fullfölja sin demokratiska funktion som ett mellanled mellan denbeslutande regeringsmakten och svenska folket? När man nu förlängerarbetsperioden från räknas det som något positivt. Frånvissa utgångspunkter tror jag att det är angeläget att räkna det som någotnegativt, särskilt när det gäller viktiga funktion som kontaktorgan.Det är inte uppgift att fungera som en bland många byråkratier,dessutom på heltid låst rill . Det finns i en del andra länder parlament som sedan längehar varit i den situationen att de inte, som vi i den svenska , harfolk som kommer utifrån från olika arbetsuppgifter, som de lägger åt sidan etttag för att komma till och delta i de centrala gemensamma besluten. Idessa länder har man heltidsanställda ledamöter som är försedda med kontor -enligt vårt sätt att se stora kontor - och som fungerar som heltidsanställdacentralpolitiker. Följden blir att de representanter man sätter in i en sådanförsamling ändrar yrke och får en annan karaktär än de som vi har haft i densvenska .