prot · FW0992 · 1973-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för den 10 innevarande månad. Herr utrikesministern ordet för att besvara i (c) den 22 marsframställda interpellation, nr 62, tUl herr statsministern, och anförde: i har frågatstatsministern om regeringens principieUa uppfattning om fiskegränser och omregeringen är beredd att skyndsamt vidtaga åtgärder för att beslut omutvidgning av sin fiskegräns tUl 50 nautiska mU vinner intemationeUterkännande. InterpeUationen har överlämnats tUl mig för besvarande. Låt mig tUl en början i aU korthet något beröra denfaktiska bakgrunden tUl den nuvarande fiskerikonflikten kring . beslöt isländska regeringen att flytta ut sinfiskegräns från 4 tUl 12 sjömU med verkan från . Ätgärdenföranledde skarpa protester från främst och . Sedanföljde med många incidenter meUan utländska fiskare och isländskabevakningsfartyg. Förhandlingar inleddes och resulterade först iöverenskommelser mellan samt och i vUka desenare länderna godtog den isländska l2-mUs-gränsen. Den isländska regeringensäger sig i överenskommelserna komma att fortsätta sina strävanden att ytterhgareutsträcka sin fiskerijurisdik-tion. beslutat att från den I september1972 utvidga sin fiskegräns tUl drogs frågan av ochVästtyskland inför Haagdomstolen, som meddelade interimistiskabeslut. I dessa uppmanas bl. a. parterna att avstå från åtgärder som förvärrarsituationen, och och åläggs att inte fånga mer fiskkring än medelfångsten , respektive 119 000ton. De förhandlingar mellan partema som förts har ännu intelett tUl någon uppgörelse. Enhgt senaste uppgifter skaU man på brittisk sida hagått med på att begränsa fångsten tUl medan man på isländsksida inte skulle godtaga . Fiskegränsfrägan har diskuterats vid flera nordiskautrikesministermöten, senast i . De nordiskautrikesministrarna har därvid uttryckt förståelse för motiven bakom Islandsbeslut att utvidga fiskegränsen och uttryckt förhoppningen att Förentanationernas förestående havsrättskonferens skaU nå fram tUl en lösning somtillgodoser både och andra kuststaters intressen. Vad så angår regeringens principieUa uppfattning omfiskegränser, alltså i första fråga, vill jagförst nämna att krav frän kuststater pä ensamrätt tiU fisket utanförterritorialgränsen är en relativt ny företeelse. Det var först vid havsrättskonferenseni som ett förslag så när hade antagits om att kuststaterna haderätt tUl ett 6 sjömU brett territorialhav med en lika bred fiskezon utanför. Enligt Londonkonvention om fisket, vilken Sverigebiträtt, kan konventionsstaterna inrätta fiskezoner ut tUl 12 sjömU frånkusten, varvid dock främmande stats traditioneUa fiske mellan 6 och 12 sjömUskall få fortsätta. inrättade en fiskezon utanför Västkusten.Som framgår av jordbruksministerns svar i är på en enkel frägaundersöker regeringen förutsättningarna för samförstånd med Östersjö-staternaom utvidgning av den svenska fiskegränsen också i . Någon enhetlig praxis i fråga om fiskezonernas bredd harinte utvecklat sig, och inte heller formerna för fastläggande av sådan praxis.Det är uppenbart att andra intressen än kuststaters berörs av fiskezonerna.Det gäller särskilt de stater, vilkas fiskare riskerar att förloratraditionella fängstplatser. Fångstteknikens utveckling nödvändiggör effektiva åtgärderför att bevara havets levande resurser på en hög avkastningsnivå. Regionalafiskerikommissioner har här en betydelsefull funktion att fylla. Inom ramen förden nordostatlantiska söker verka för att erforderligainternationella åtgärder vidtas tUl skydd för fiskbestånden i denna för ossviktiga del av . Vi har också aktivt arbetat för tUlkomsten av enmotsvarande organisation för , i vilket syfte tänker anordna enkonferens . UtveckUngen har härutöver också aktuaUserat allvarligafördelningsproblem. Teknologiskt avancerade fiskeflottor från högtindustrialiserade länder bedriver ett omfattande fiske på aUa betydandefångstplatser i världen. Den enorma fångstkapaciteten hos dessalångdistansfiskande flottor har pä många platser haft en förödande inverkan påkuststaternas möjlighet att tUlgodogöra sig havets levande tiUgångar utanför deegna kusterna. Främst gäller detta . Men effekterna kan vara lika kännbaraför de andra stater, för vilkas ekonomi fisket har en avgörande betydelse.Island är ett sådant land. Alla dessa länder har därför berättigade anspråk päföreträdesrätt tUl fisket i vattnen utanför sina kuster, längre ut än12-mUsgränsen. Den bristande enhetligheten i rådande praxis och de starktgrundade krav som föreligger gör en internationell reglering utomordentligtangelägen. För att lösa bl. a. just dessa problem har Förenta nationernasgeneralförsamhng sammankallat en tredje havsrättskonferens, vars proce-durelladel börjar och vilken sedan hålls i i aprU-majnästa är. MultUaterala regleringar brukar emellertiderfarenhetsmässigt ta i anspråk. I de fall rådande tUlstånd inte utanallvarliga återverkningar kan bestå i avvaktan på en multUateral reglering, fårman tUlgripa provisoriska lösningar. På herrCarlssons andra fråga får jag svara att regeringen har förståelse för detrimliga i att en stat som för sin existens ar så beroende av fiskerinäringensom tUlerkänns företrädesrätt tiU fisket även utanförterritorialgränsen. Regeringen beklagar att motsättningarna meUan ochStorbritannien lett till incidenter. Vi vädjar tUl båda parter att göra storaansträngningar för att finna en provisorisk uppgörelse, baserad pä parternaslegitima intressen för att få ett slut på den akuta konflikten. En sådanuppgörelse behöver inte bli prejudicerande för en slutlig lösning. I konsekvens med vad jag sagt om den svenskainstäUningen tUl behovet av företrädesrättigheter för vissa kuststater kommerden svenska delegationen vid havsrättskonferensen att instrueras att verka föratt de isländska behoven av företrädesrätt tUl fisket kring skaU bli allmänterkända och godtagna. SjälvfaUet kommer regeringen också att verka för desvenska fiskamas rätt att få fortsätta att bedriva sitt traditionella fiske iNordsjön. i (c): Jag ber att få tacka utrikesministern försvaret pä min interpeUation. Jag ber också att få framföra ett tack för deredovisningar över sakläget kring fiskeriproblemen och den isländskafiskerikonflikten som statsrådet gjorde. Skälen tUlmin interpellation var flera. är ju en del av den nordiska gemenskapen. Vi harsamma kulturbakgrund, de första invånarna i sen tid utvandrade från ochSkandinavien år 874 tUl . Vi kan i den isländska litteraturen hämtamycket av kunskap om vår tidigare historia. Detta sammantaget gör att Islandoch dess folk kommit att stå oss nära i mänga avseenden. Det har sagts om att det är isens och eldens rike.Belägenheten ute i ger sin särskUda prägel åt och dessfolk. Hur många har tänkt på att av areal är I procent odlad mark, 23procent betesmarker och resten bergs- och jökelområden? Skog saknas praktiskttaget helt. MineraltUlgångar förekommer inte, även om stora områden är täcktaav lava och sand som en följd av de många vulkanutbrott som man varit utsattför. Jag skall inte fördjupa mig i detta. Jag vill bara erinraom vulkanen som vid sitt utbrott åstadkom väldiga skador påIsland. Vid det tUlfäUet dukade av aUa landets får under, 75 procentav hästarna samt av nötkreatursstammen. Förlusten imänniskoliv blev också fmktansvärd mer än 9 000 människor förlorade livet.Detta vulkanutbrott varade . Hela täcktes av aska, ochmolnen av askan drog också in över hela och in över delar av Nordafrikaoch . Mest känd är väl vulkanen som i historisk tid haft 23 utbrott,det senaste 1947-1948. Utbrottet sydväst om 1963, som pågick , medförde att en ny ö, , reste sig ur havet. Medbävan och sorg har vi också det här året följt verkningarna av utbrottet påHeimoya - efter 6 av tystnad vaknade krafterna tUl liv i vulkanen den 23januari 1973. Utbrottet pågår fortfarande och har gjort 5 300 människor hemlösa var 40:e islänning. Det kan få räcka med dessa kortfattade uppgifter om detta stormpiskade land uppe i som för sin utkomst och framtid ärhänvisat tUl vad havet kan ge. möjligheter, dess framtid och standardär i stort sett beroende av fisket. av exporten utgörs av fiskoch fiskprodukter. Här finns också bakgrunden tUl min interpellation totala beroende av tUlgången på fisk och vad fisket kan ge. Det är motden bakgrunden som man har att se den isländska regeringens, det isländskafolkets kamp för att värna om möjligheterna för ett tUlräckligt stortfiskeområde. Så tUl mina frågor och svaren på dessa. På frågan omregeringens principieUa uppfattning angående fisketerritorialgränserkonstaterar utrikesministern att någon enhetlig internationeU praxis intefinns utvecklad pä detta område. Som jag redovisat i InterpeUationen finnsinga enhetliga bestämmelser om fiskegränser. Det framgår närmast av hurfiskegränsema varierar. En rad länder, främst i men också i ,har fiskegränser ända upp tUl 200 nautiska mU frän kusten. är detfräga om att flytta fiskegränsen frän nuvarande 12 till 50 nautiska mU ut. Det har i nägot sammanhang hänvisats tUl Haagdomstolen förlösning av tvister av detta slag som uppstått när ett land flyttat sinfiskerättsgräns. Andra har hänvisat tUl den havsrättskonferens som skaU hållasi . Den verklighet som råder på detta område visar attvarje land tydligen måste ta sitt ansvar i dessa frågor. Förhoppningarna om attnå enighet om en lösning av detta problem på havsrättskonferensen i Santiagonästa år måste nog tyvärr bedömas som små. Sydamerikanska och kommer säkerligen atthävda den rätt tUl som är proklamerad. Inom parentes sagt,herr utrikesminister, finns det säkerligen skäl för det också. En radeuropeiska och andra länder kommer med hänsyn till sina intressen att hävda attde nationeUa fiskeomrädena måste begränsas i största möjliga omfattning och attutvidgningar skall undvikas. och andra länder kommer att hävda sinsuveränitet att själva fä avgöra frågan om sina fiskegränser. Man gör sig nog inte skyldig tUl någon överdrift om mansäger att det blir svårt att finna en för aUa deltagande länder gemensam ochgodtagbar lösning av frågan om fiskegränserna. Utrikesministern har i sitt värdefuUa svar utvecklat en radsynpunkter omkring dessa frågor, som verkligen behöver beaktas, t. ex. hur detmed modern teknik bedrivs ett fiske - man kan väl säga nära nog rovfiske pä endel häU som äventyrar den framtida tUlgången på fisk. Utrikesministern sägerockså att fisket för mänga länders ekonomi har en helt avgörande betydelse.Herr utrikesministern nämner som exempel. I svaret sägs vidare att aUa dessa länder "har därförberättigade anspråk på företrädesrätt tUl fisket i vattnen utanför sina kuster,längre ut än l2-mUsgränsen". Jag tackar för denna principiella förklaring, som ocksåutgör inledningen till svaret på min andra fråga, om den ärberedd att skyndsamt vidtaga åtgärder för att beslut om en utvidgning av landets fisketerritorium till 50 nautiska mU vinner Nr 92internationellt erkännande. Herr utrikesministern säger här att regeringen har förståelseför det rimUga i att tUlerkänns företrädesrätt tUl fisket även utanförterritorialgränsen. Vi rör ossju här på känsliga områden, där orden mäste vägas. Skälen till att utvidgat sina fiskegränser är juflera. TUl är, som jag sagt tidigare, för sin ekonomiberoende av fisket procenttalen gäller exportinkomsterna. Utan fisket harIsland ingen framtid det är ju den enkla och kalla verkligheten. Frän denutgångspunkten mäste islänningarna också värna om fisktillgångarna införframtiden. Enligt marinbiologerna måste här ett skydd till för fisket, sä atten uppbyggnad kan ske av fiskstammen. Någon har sagt att de 50 sjömilen är likamycket en livsnödvändighet för fisken som för islänningarna själva. Jag troratt det ligger väldigt mycket av sanning i detta uttalande. Låt mig i detta sammanhang bara konstatera att det blir enmorgondag också vi behöver och behöver även då tUlgång tiU fisk inärhggande farvatten. Får jag tUl slut säga att det gamla uttrycket, att manskall bistå en broder i nöd, verkligen är tUlämpligt här. tUlhör dennordiska kulturkretsen, den nordiska gemenskapen. Vi har verkligen aUanledning, herr utrikesminister, att på aUt sätt stödja och dess folk idess kamp för sin framtid. Det har varit - och är - utsatt för mängaprövningar. är en liten nation med sina 203 000 invånare. Vi är också enliten nation i världen. Men vi är störst i . Vi har all anledning atthävda de små folkens rätt att leva och forma sin egen framtid. Det finns skäl att säga detta just , närradionyheterna förtäljer att engelsmännen inte respekterar beslut omfiskegränser - att man under örlogsskydd avser att inte respektera Islandsfiskegräns och de erbjudanden om överenskommelser ändock gjort. Vi fårinte och kan inte godtaga att makt är rätt när en stormakt söker hävda sinaintressen pä detta sätt. Låt mig tUl slut, herr talman, citera några ord ur detnyårstal som den isländske presidenten höU vid det senaste årsskiftet. Han uttaladesig i fri översättning på följande sätt; När jag omnämner förhåUande tUlomvärlden tänker jag i synnerhet på de nordiska länderna och våra förbindelseroch värt samarbete med dem, och då inte mindre på och än päde övriga nordiska ländema. Folken i dessa länder är våra naturliga vänner ochvi samarbetar med dem pä grund av kultursläktskap och ländernas liknandegeografiska belägenhet, som har tUl följd att våra intressen på olika sätt ärgemensamma, t. ex. när det gäUer de människor som bygger sin existens på attfiskbestånden i bevaras framöver. Norska fiskares, färöingars ochgrönländares solidaritet med oss på detta område har framträtt med stor klarhetjust , och det kan förväntas att detta kommer attfortsätta. Folk i dessa länder har liksom kommit att stå varandra närmare. talesmän iNorden, däribland president. Detta är av oerhört stor betydelse föross, och det bör vi vara på det klara med, även om man av och tUl hör denmeningen uttalas att våra grannländers regeringar ger sig nägot för liten tidtUl överläggningar. Men det finns säkerligen många hänsyn att ta i dettasammanhang. EmeUertid kan man icke fördölja att man ofta hör nordiskt samarbeteomtalas med liten respekt. Låt mig säga, herr utrikesminister, att vi kan ökarespekten för det nordiska samarbetet genom att stödja i dess kamp försina framtida möjligheter. Jag vill, herr utrikesminister, uttala den förhoppningenatt pä aUt sätt stäUer sig bakom i dess kamp för entryggad framtid. lag ber, herr utrikesminister, att än en gång få tacka fördet svar jag fått på min interpeUation. HerrÄBERG(fp); Låt mig med detsamma förklara att jag intetvivlar på den goda viljan hos i när han harinterpeUerat utrikesministern i den här frågan. Jag kan håUa med honom när hansäger att vi här rör oss pä känshga områden där orden måste vägas, och jag skaUgöra mitt bästa för att inte i onödan säga någonting som sårar vare sig den eneeUer den andre. Jag kan också håUa med om att man måste förstå Islandsspeciella förhåUanden. har ett beroende av fisket som ingen annan nationi våra områden. Men det finns också områden inom andra stater, exempelvis inomSverige, som är kolossalt beroende av fisket. Därför tycker jag att såvälinterpeUantén som herr utrikesministern har tagit litet grand för lätt päkonsekvenserna för svenska medborgare av det som häller på att hända. Jag vet att mänga har invänt: Har förhållandena uppe vidIsland någon betydelse för de svenska fiskama? Vi har ju inte pä senare år haftnågra fiskare runt de isländska kusterna. Det är därför egentligen inte medtanke pä den saken jag har tagit tUl orda i frågan, utan därför att jag underganska har haft möjlighet att följa vad som händer på det här området,jag vågar säga över hela världen. Jag har lagt märke tUl hur oerhört"smittosam" en sådan här sak är. En utflyttning av fiskegränsernainom ett område har ofelbart följts av utflyttningar också inom andra områden.Det är på den punkten som mina farhågor på ett alldeles särskUt sätt kommer in. Både interpeUantén och herr utrikesministern har pekat påatt havsrättskonferensen i slutade mer eller mindre i ett kaos,vUket är livligt att beklaga. Därigenom uppstod den laglöshet, eUer vad man vUlkaUa det, som råder . har våra fiskare oroligt frågat sig: Vadkommer att hända? En av orsakerna tUl att särskUt fiskare frågatdetta är vad som inträffade med räkfisket i norra 1950 var det väl när ett tidigare intemationeUt vattenområde, där våra fiskare hadefiskat, helt plötsligt överlämnades tiU norrmännen och våra fiskare efter enövergångstid pä stängdes ute och fick backa därifrån. Vad kommer att ske, undrar de, när man också på andra håll ute i Nordsjönutvidgar gränserna mycket kraftigt? Mot den bakgrunden aktualiserade jag den här frågan redaninnan hade flyttat ut sina gränser. När islänningarna började resoneraom eventuella utflyttningar interpellerade jag nämhgen här i . Det vari , aUtså nära innan utflyttningen var ett faktum. Defrågor jag då stäUde var: Är regeringen uppmärksam pä de ytterst storarisker det nuvarande svenska fisket på intemationeUt vatten löper om Islandplanenligt flyttar ut sin fiskegräns från nuvarande 12 tiU 50 sjömU? Om sä är faUet,vUka åtgärder ämnar regeringen vidtaga för att söka stoppa denna olyckligautveckling? Omutflyttningen inte kan stoppas, vilka åtgärder ämnar regeringen då vidtaga föratt skydda de svenska yrkesfiskarnas intressen?" , , gav statsrådetLidbom på denna interpellation ett svar som jag då tyckte var mycket tUlfredsstäUande.Han uttalade samma oro som jag hade givit uttryck för i InterpeUationen, ochjag citerar något av vad han sade: "I det rådande läget mäste man hälsa medtUlfredsställelse generalförsamlings beslut att tUl 1973inkaUa en ny havsrättskonferens som bl. a. skaU ta stäUning tUl frågan omfisket på det fria havet. Lösningar på dessa problem som vinner en breduppslutning bland FN:s medlemsstater är den bästa garantin mot att den rådandesituationen försämras som följd av att aUt flera kuststater tar avgörandet isina egna händer genom ensidiga beslut. Frågan om kuststaternas särskUdafiskerättigheter rör alla de stater som fiskar i området och bör därför lösas isamförstånd mellan berörda stater." Det är ju rätt klara besked, och tyvärr måste jag härkonstatera en ganska kraftig svängning i regeringens inställning. Under tidensedan denna interpeUation framstäUdes, alltså , har jag mångagånger måst lugna de svenska fiskama. Jag har sagt att det här är den svenskaregeringens instäUning och att jag inte tvivlar på att regeringen kommer att beaktade svenska fiskarnas intresse och häUa pä det enda rimUga att manmultUateralt löser sådana frågor på ett för alla parter vettigt sätt. Jag kundesäga det inte minst därför att statsrådet då förklarade: "Vi är iSverige väl medvetna om hur beroende är av sitt fiske och vi har fuUförståelse för den oro man i hyser för den minskade tUlgången päfisk." Därutinnan hade han fullständigt rätt. Men så säger han:"Vi tar emellertid avstånd från ensidiga åtgärder av den natur som övervägs i . Det finns tyvärr exempel i det förgångna pä att ett sådant tillvägagångssätt kan skapa internationella spänningstillstånd och konflik ter. Enligt vår uppfattning bör dessa problem lösas vid den stundande havsrättskonferensen,- ." Det var, som jag sade förut, ett som jag tycker klartsvar, och det har lugnat fiskarna. Tyvärr måste jag säga att jag ifortsättningen nog får väldigt svårt att lugna dem på den här punkten efter attha tagit del av utrikesministerns svar . Jag är också rätt förvånad överinter-pellantens brådska när han uppmanar regeringen att skyndsamt hjälpa tiUmed ensidiga utflyttning av fiskegränserna. konstigt,men jag ber interpeUantén, herr utrikesministern och övriga att göra klart försig att detta kan bli ett dråpslag mot svenskt fiske. Särskilt Västkustfisket ärju beroende av hela . Det kan, som jag tidigare sade, visa sig attfiskegränserna kommer att utflyttas. Jag vet att det redan förs mycketavancerade diskussioner i . skedde det påfiskeriorganisationsplanet, men sker det också högre upp. FiskeridirektörenKlaas Sunnanå sade att det är fullt korrekt - bör arbeta påatt få en 50 sjömUs fiskegräns. Under sädana förhåUanden måste man fråga sighur det kommer att se ut när samtliga länder vid , ,, och - har 50 sjömUs gränser. På TV-skärmen visar jag nu en karta över där jaghar lagt in 50 sjömUs gränser och där de ohka ländernas kuster framgår. Det svenska fisket i bedrivs i mycket stor utsträckningpå de områden som ligger mellan nuvarande l2-milsgränsen och 50-mUsgränsen det rör sig naturligtvis om nautiska mU eller sjömU. Utanför12-milsgränsen i Sydvästnorge har vi en hel del fiske. Öster om vi värt längafiske och vissa tider också ett rätt givande sUlfiske. Längrener, utefter skotska kusten och ner mot , förekommer det ocksåatt våra fiskare under vissa tider helt och hållet frekventerar vattnen utanförl2-mUsgränsen. Naturligtvis är de också i det område som skulle blikvar efter en utflyttning av gränsen . På kartan finns emellertiden del prickar inlagda i mitten av - det är de oljetorn som fannsfärdiga när jag gjorde den här kartan för snart tvä år sedan. finns därmånga fler. Det är områden som är nära nog omöjliga för några fiskare att trålai därför att bottnen är fördärvad. Allt detta gör att det är med mycket, mycket stor oro somjag ser framtiden an för fiskarnas del. När utrikesministern mycket riktigt nämnde de diskussionersom fördes beträffande l2-mUsgränsen runt 1958 och 1960 glömde han enmycket viktig sak i sammanhanget. Det träffades ett avtal mellan Storbritannienoch å ena sidan och å andra sidan enligt vilket man, omIsland senare skulle vUja ytterligare flytta ut sina gränser, skulle hänskjutafrågan till Haagdomstolen. Endera parten skulle ha rätt att sä göra. i förväg lämna meddelande tUl de övrigastaterna. Denna del av överenskommelsen alltså att lämna meddelande i förväg uppfyllde men däremot inte den andra delen. Man vägrade hänskjutafrågan till Haagdomstolen, vägrade godkänna Internationella domstolens i Haagrätt att över huvud taget ta upp frågan. När vände sig tUlHaagdomstolen i ärendet försökte man där nä en kompromisslösning. ombadsgivetvis att också inställa sig till förhandlingar inför domstolen, men i ettbrev från den isländske utrikesministern förklarades bara attHaagdomstolen icke är kompetent att fatta beslut i de här frågorna. fasthöll vid att InternationeUadomstolen inte skulle handlägga frågan, och dä hördes ensidigt den 5januari i är. 2 februarii år uttalade sig InternationeUa domstolen i frågan huruvida den kunde ansesvara kompetent eUer inte att besluta i frågan. Med 14 röster mot 1 -InternationeUa domstolen består som bekant av 15 ledamöter, varav en svensk,ambassadör beslöt domstolen uttala att den anser sig varakompetent i ärendet. Den enda som gick emot beslutet var representant,som senare har avgått ur domstolen. Man måste fråga sig: När nu Haagdomstolen har givit ett säpass entydigt besked om att borde försöka klara ut dessa frågor ochvänta tUl dess havsrättskonferensen var över, vad är det då som gör att man påsvensk sida har svängt som man gjort? Jag tror mig kunna utläsa svaret på denfrågan i utrikesministerns uttalande att fiskegränsfrägan har diskuterats vidflera nordiska utrikesministermöten, senast i detta år. Jag vUl påintet sätt fördöma att man försöker komma fram till lösningar i sädanasammanhang det är ju rätt naturligt - men jag måste djupt beklaga om man dåkommer fram tUl lösningar som i det långa loppet blir ett dråpslag mot densvenska yrkesfiskarkären. Pä tal om möjligheterna att skydda fiskbestånden inom deområden som är aktueUa säger utrikesministern sedan: "Inom ramen för dennordostatlantiska söker verka för att erforderligaInternationeUa åtgärder vidtas tUl skydd för fiskbestånden i denna för ossviktiga del av ." Där gäller det alltså nordostatlantiskafiskekonventionen. Och det anförda är helt riktigt. Det kan jag vitsorda,eftersom jag har haft regeringens förtroende att sitta medi den fiskekommission som behandlar dessa frågor. Jag har där ingenting attanklaga regeringen för. Men jag måste peka pä det faktum att det händer sakeroch ting som är ganska tråkiga.