prot · FW09129 · 1973-12-31 00:00:00 — Låt mig påpeka att anvisade åtgärder för att nå det härmålet. nämnde också att Metallkongressen krävt ensysselsättningsplan. har krävt en plan för vårt näringsliv många,mänga gånger. pekade på proposition 165, där regeringen nuvill satsa 2,5 mUjarder kronor på sysselsättningen. Det kommer kanske observera: kanske - sade , att medföra 20 000 nya jobb. Det behövs starkare styrmedel, sade , Jagförmodar att hon menar statlig företagsamhet, statligt ägande. Vi i centerntror inte att det löser sysselsättningsproblemet. HerrÖSTRAND (s): Den bostadspohtiska debatten har under desenaste åren pä ett mycket markant sätt ändrat karaktär. Den debatt vi hade handlade nästanuteslutande om omfattningen av bostadsbyggandet. Från oppositionens sida, dåfrämst representerad av , bjöd man dä riksdagenskuUe fatta beslut om bostadsramarna över med 10 000-15 000 lägenheter. Denhär överbudspolitiken fortsatte även en bit in , 1 denbristsituation som då rådde - en bristsituation som vi själva hade skapat - vardet naturligtvis mycket frestande att bedriva en sådan här politikför att på så sätt göra sig, som man trodde, populär bland de bostadssökande. Därför ankom det på socialdemokratin att förklara för människorna att vi hade ett bostadsbyggande av enomfattning som våra resurser i form av kapital, arbetskraft och materialtillät. Det har också visat sig att den oerhörda satsning som har gjorts päbostadssektorn och som har sin orsak i socialdemokratins bostadspolitiskamålsättning, nämUgen att skapa möjlighet för alla människor, oavsett inkomst,att efterfråga en modern bostad, har inneburit att vi och framtill nu har haft ett bostadsbyggande av en omfattning som saknar motstycke inågot annat land, I siffror betyder detta att vi fåttett tiUskott av moderna lägenheter genom nyproduktion och modernisering pä överen mUjon, Det har i sin tur betytt att det moderna bostadsbeståndets andel harökat frän 1960 till 1970, Andelen är naturligtvisännu större . Men kan man konstatera att vi 1970 - det är desenaste siffor som jag har haft tillgång till ändå hade ca 700 000 lägenhetersom inte uppfyllde dagens modernitetskrav och ca 475 000 hushåU som vartrångbodda. Dessa siffror visar också att vi även under resten av1970-talet måste upprätthålla en hög produktion om vi skall klara enmålsättning som innebär att hela det omoderna bostadsbeståndet samttrångboddheten skall vara borta 1980, Vi kan inte, som man från vissa håll villgöra gällande, radikalt skära ned produktionen totalt sett därför att vi råkarha en del tomma lägenheter pä vissa häll i landet. Det problemet måste lösas påannat sätt och beror i mycket hög grad på den snedvridning som råderkostnadsmässigt mellan ohka boendeformer, nämligen hyresrätt och bostadsrättkontra äganderätt. Därmed, fru talman, har jag kommit in på denbostadspohtiska debatt som förs , nämhgen i allt väsentligt en debatt omohka boendeformer. Då kan man tyvärr bara konstatera att det, kanske mestmarkant , har förts en propaganda mot och en systematisksvartmålning av den boendeform som har dominerat , nämligen hyresrättoch bostadsrätt, en svartmålning som saknar motstycke tidigare. Det har sagtsatt det finns brister i den inre miljön, i den yttre miljön samt när det gällerservicen. För att exemplifiera detta har man plockat ut nägra enstakabostadsområden, som i vissa faU inte varit fullständiga, och gjort engeneralisering över hela landet. Det är detta som är så allvarligt. Försanningen är ju i stäUet den, att miljön och servicen i våra bostadsområden iallmänhet är mycket god, och det har konstaterats i undersökningar som hargjorts av bl, a, kommunala bostadsföretag, fast dessa undersökningar harnaturligtvis inte givits nägon publicitet. Det är givet att det finns brister i vissa bostadsområden.Det vore väl underligt annars mot bakgrund av den omfattning bostadsbyggandethaft. Men bristfälliga bostadsområden tillhör ändå undantagen, om man vill varaobjektiv. Minst lika viktigt är att viljan finns att rätta till debristfälligheter som existerar. Därför hälsar jag med tillfredsställelse de 30 miljonernasom regeringen har föreslagit för en förbättring av miljön i befintligabostadsområden. Jag vUl också uttrycka en förhoppning om att man om detskulle visa sig att beloppet är otillräckligt i ett senare skede tillskjuterytterligare kapital. Det bör också tilläggas att vi inte hade haft ekonomiskaresurser att klara ett bostadsbyggande av den omfattning vi haft om intehuvudparten hade byggts i form av flerfamiljshus. Problemet är i stället de höga hyror vi av olikaanledningar har i nyproduktionen i vad gäUer hyresrätt ochbostadsrätt samt den stora hyresskillnad som råder mellan dessabostadsformer och äganderättsformen. Det är inte rimhgt att en nyproduceradlägenhet med äganderätt skall ha en hyreskostnad som med mellan 30 och 40kronor per kvadratmeter understiger hyran i en motsvarande lägenhet i etthyres- eller bostadsrättshus. Dessa faktorer, dels de höga hyrorna i flerfamiljshusen,dels hyresskill-naderna meUan olika boendeformer och dels den propaganda motflerfamUjshusen som förts, har lett till en nedgång i antalet påbörjadelägenheter i förhållande till det av antagna bostadsbyggnadsprogrammet.Är 1972 hade vi ett gap på ca 2 500 lägenheter. Ser man program,vars målsättning är 88 000-98 000 lägenheter, sä påbörjades det endast 47 265lägenheter . Det är en nedgång med 14 procentjämfört med , Det här är också en av orsakerna till den storaarbetslöshet vi har haft bland byggnadsarbetarna , enarbetslöshet som är alltför hög. Man upplever i många kommuner den situationen attdet råder ett kraftigt köpmotstånd när det gäller nyproducerade lägenheter somsaluförs av självkostnadsföretagen. växer tomtköerna med lavinartadhastighet. Jag är fullständigt övertygad om och det har jag belägg för attmånga människor som söker tomt för att bygga ett småhus inte gör dettaför att de i och för sig vill bo i en villa, med de besvär det också för medsig i form av exempelvis gräsmattsklippning, snöskottning, rabattskötsel m, m,,utan man vUl utnyttja de fördelar rent kostnadsmässigt som råder. Ser manpå vUka grupper som står i tomtköerna och vilka som flyttar in i de nyavUlaområdena, så är det oftast de betalningsstarka grupperna, alltså de som harpengar till den kontantinsats som fordras. Genom den här utveckhngen kommer segregationen i boendetatt öka ytterligare, och den kommer att accelerera i allt snabbare takt om intesnabba åtgärder sätts in. Att den här iakttagelsen är riktig visar denproduktion som kommit i gäng . av den utgörs av småhus.Men i den debatt som pågår om olika boendeformer har inte med ett ord nämntssamhällets kostnader i samband med den snabba expansionen av småhusbyggandet.Ser man på kostnadsstatistiken framgår det att produktionskostnaden i medeltalför statligt belånade lägenheter 1972 var ,medan motsvarande siffra för gruppbyggda småhus var , SkUlnadenblir naturligtvis ännu större vid en jämförelse med enskilt byggda småhus. dettakommer den kommunala subvention av småhustomter som än förekommer i deflesta kommuner. Att vi skall ha valfrihet när det gäUer ohka boendeformerärjag varm anhängare av. Men den valfriheten har vi inte , eftersom det ärfaktorer som jag tidigare berört som påverkar människornas val. Valfrihetuppnår vi inte förrän vi har skapat neutralitet i första hand ihyreskostnadshänseende mellan olika boendeformer. Detta är en fråga som måstelösas snabbt. Min uppfattning delas av , som sägertöjande i sitt yttrande över servicekommitténs betänkande: "LO kan ansluta sig tiU uppfattningen att tendensentUl ökad kategorisering i boendet sannolikt främst beror pä bostadsbeskattningensbrist på neutralitet med avseende på upplåtelseform," Jag är medveten om att man inte kan lösa problemet genomatt - om jag får använda det uttrycket khppa till mot egnahemsägarna,eftersom det finns mänga som just på grund av de gynnsamma avdragsreglernahar kunnat förvärva ett egnahem, utan man måste finna vägar att sänkahyresnivån i lägenheter som upplåts mot hyresrätt eller bostadsrätt. Då kanäven självkostnadsföretagen på nytt gå på offensiven och erbjuda nyabostadsmUjöer tiU rimliga kostnader. Därför är jag personligen rnyckettUlfredsstäUd med det delförslag som boendeutredningen har lagt fram,där man föreslär att bostadsrabatter införs i hus färdigstäUda 1968 och senare.Visserligen är det här bara ett steg på vägen, men det viktiga är att det ärett steg i rätt riktning. Det är emellertid också angeläget att man snabbt kommertill en slutlig lösning en lösning som, såsom jag ser det, i princip mästeinnebära att hyran inte skall vara högre i förhållande till inkomsten än attstörre delen av hushåUen kan efterfråga den bostad de behöver enligt deboendenormer som gäller utan individuellt bostadsstöd. är jagmedveten om att detta är en resursfråga. Men det är också en bostadssocialmålsättning värd att eftersträva. Jag vet att de tre boendeutredningarna arbetar förhögtryck, och man inväntar givetvis med stor spänning deras förslag tilllösning av frågan om bostadskostnaderna . Det förslag som boendeutredningen nu lagt fram uppfattasnaturligtvis inte positivt på alla håll. Det framgår med aU önskvärd tydlighetom man läser ledaren i det nummer av tidskriften som utkomden . Där vill man varna regeringen för att låta boendeutredningensförslag föranleda en proposition som enligt tidskriftens mening har uddenriktad mot småhusägarna. Det här låter givetvis bestickande om man inte gör ettförsök tUl analys, I realiteten är det ju så att man framhåUer inte dettadärför att man ömmar för egnahemsägarna utan därför att man ömmar för sina egnamedlemsföretag. Som situationen är finns det goda möjligheter för privatabyggföretag och spekulanter att göra stora pengar. Det är ingen tiUfällighet att fler och fler egnahem byggsutan anbudskonkurrens och utan stathga lån för att man skall slippa denbesvärande kostnadskontroll som utövas av länsbostadsnämnderna. Ovanligt ärinte att egnahem tillkomna pä detta sätt är både 5 protokoU 1973. dyrare änmotsvarande hus byggda av exempelvis självkostnadsföretagen med statligbelåning och anbudskonkurrens. Detta är ett förhåUande som inte alls gynnaregnahemsägare. Tvärtom, Därför kan det ifrågasättas om man inte åtminstonetemporärt skulle undersöka möjligheterna att införa kostnadskontroll även päegnahem som byggs utan statliga län. Detta skulle bli en effektiv spärr mot oskäligaspekulationsvinster i småhusproduktionen, vinster som har möjliggjorts justtack vare de gynnsamma avdragsregler som gäller för småhusen med äganderätt. Med detta har jag mycket kortfattat velatbelysa några av de grundläggande problem vi har på vår bostadsmarknad.Det fordras kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med dem, åtgärder somsyftar till att åstadkomma neutralitet mellan olika boendeformer och på så sättmotverka segregationen. Det skall vara människornas behov och önskemål omboendeform tiU rimlig kostnad som är avgörande, utan sidoblickar pä ohkabeskattningsregler. Detta är ett grundläggande moment i en socialt inriktadbostadspolitik. Jag är också övertygad om att regeringen snabbt kommer attvidta de åtgärder som krävs för detta. FruJOHANSSON (s): Man skall kanske inte bromsa utvecklingen, menman skall styra den. råkar man på människor som aningslöst påstår attdet inte spelar någon roll vilket politiskt parti som har makten; det ärutveckhngen som bestämmer. De inser inte att det viktiga är fördelningen avresurserna, och fördelningen är en i hög grad partipohtisk fräga. Är bruttonationalprodukten helig? Mänga talare har varitinne på den frågan i denna långa debatt, nu senast , Naturligtvis ärdet vår industriella produktion som ger oss möjligheter tUl reformer. Men detfår inte fortsättningsvis vara sä att lönsamheten blir det allena saliggörandepå bekostnad av den enskUda människans livsvillkor. För att hänga med i den internationella konkurrensen måsteproduktionstakten ökas, kostnaderna hållas nere och rationahseringartiUgripas, Men om denna hets för den heliga lönsamheten och för den ständigthöjda bruttonationalprodukten resulterar i att allt fler människor slås ut, såmåste det vara rätt inte bara humanitärt utan pä sikt ocksånationalekonomiskt att bromsa upp karusellen. Kanske är det riktigare attlägga resurser på att hålla människor i produktionen och ge alla arbetsföramänniskor en meningsfull sysselsättning än att bara öka resurserna och sedananvända en stor del av dem till förtidspensioner eller tiU att på annat sättklara alla de människor som enligt det kapitalistiska sättet att se inte ärtillräckUgt lönsamma. Vi vet att det privata näringslivet inte klararsysselsättningen i landet. Vi vet att de privatägda företagen generellt inteanser sig ha något ansvar för sina anställda utan endast inför aktieägarna. Detär samhället, staten, som får gå in och ta ansvaret även i de företag som inteär statliga. Det är då logiskt att samhället successivt tar överproduktionsmedlen. Först då kan vi också effektivt stoppa ekorrhjulet och seefter vad som ändå är det verkligt nationalekonomiskt riktiga. Då kanvi skapa ett samhälle där människorna kan leva i lugn och harmoni. Rationaliseringarna fungerar så att de ökar lönsamheten i företagen,men de skapar en omänsklig och i längden ohåUbar arbetssituation. Naturligtvisskall det i stället vara sä att förändringar i företagen i första hand skaUsikta tUl att göra tUlvaron drägligare för de anstäUda, Därmed bhr de ocksåekonomiskt lönsamma för företaget och för nationen. Uppfattningen att brattonationalprodukten och lönsamhetenmåste ökas och rationaliseringarna drivas hårt för att vi skall kunna fortsättaatt reformera samhället har blivit så allmänt vedertagen att även de anställdaoftast själva tar för givet att det är sä och därmed finner sig iförhållandena. Vi måste äntligen tillsammans inse att man skall vändaresonemanget helt om. De flesta är överens om att en stor del av dekommande arbetstiUfäUena skall finnas inom den offentliga sektorn. Det är heltlogiskt. Endast genom en fast utbyggnad av den offentliga sektorn kan vi arbetafram jämhkheten och tryggheten i vårt framtida samhälle. Vi har brist påpersonal pä i stort sett alla vårdsektorer, kanske framför allt inom socialvårdoch långtidsvård. Att anställa de personer som behövs kostar pengar, men detger också arbetstiUfällen, Tyvärr har mänga landsting och kommuner borgerligmajoritet, och det innebär bl, a, att intresset för utbyggnaden av denoffentliga sektorn är htet. Det innebär också att man inte satsar på personalresurserna.Man bygger välplanerade vårdhem, men man anställer inte personal så att de rätttänkta byggnaderna kan fungera. Jag har ett flagrant exempel på detta i mitthemlän. Det är ju ändå den personhga omvårdnaden som är det viktigaste när detgäller värdformer, där man vistas , kanske resten av sin levnad. Även när det gäller socialvården sparas det pä tjänster.Jag har i mitt arbete som nämndeman i länsrätten råkat ut för att nämnden intekunnat besluta i brådskande fall, därför att den sociala nämnd som haftansvaret inte haft personal nog för att göra de hembesök som krävts för att geupplysningar om den aktuella situationen. Återigen viU jag påstå att det är ihög grad befogat att förebygga i stället för att ta konsekvenserna av ettfelaktigt handlande genom att i efterhand försöka gä in och rätta till, Färkommunernas sociala nämnder den personal de behöver, slipper vi med säkerhetundan en stor ekonomisk satsning i ett senare skede. Det är den ekonomiskasidan. Vad det betyder i mänskliga hvsvillkor går inte att mäta det fär manbara försöka tänka sig. Sä länge bristerna är sä stora pä dessa områden bordeingen kommun där detta gäller få tala om skattesänkning. Det är att vädja tillmänniskornas lägre egenskaper, egoism och ansvarslöshet. Skatten skall användasbl, a, för att skapa trygghet och för att åstadkomma jämlikhet. Det är mycketriktigare att tala om vad skattepengarna skaU användas till och hur mycketpengar som behövs för att klara det som skall än att tala om hur mångaören man skuUe kunna tänkas sänka skatten med, om man drog in här eller där päutgifterna. Landsting och kommuner måste besinna sitt ansvar. Det går inte att tala om hur man vill värna om människanslivsmiljö och villkor när man inte är beredd att ta konsekvenserna av dennauppfattning och utföra konkreta handlingar, även när de kostar pengar. vilket degör i de flesta fall. Som jag ser det är det oerhört viktigt att vi nu tarunder omprövning avvägningen av den kortsiktiga lönsamheten kontra de mänskhgabehoven. Jag är medveten om att det här blir kollision mellan de privata ägarintressenaä ena sidan och arbetarna och deras företrädare å den andra, men den stridenfär vi naturligtvis ta. Det är lång väg än innan vi skapat det samhälle vidrömmer om. Det tar när man går den demokratiska vägen. Det ärlångsamt, arbetsamt och tungrott med demokrati, men det är det enda sätt attarbeta på som håller. Men mäste tiden vara inne för demokrati i arbetslivet,så att vi därigenom inifrån kan reformera vårt näringsliv. Då kan godalivsvillkor för människorna kombineras med lönsamhet pä sikt. I detta anförande instämde , ochfru (samtliga s). HerrLARSSON i (c): Jag hade avsett att tala litet om skolansproblem, men jag skall försöka korta ned mitt anförande avsevärt nu i debattensslutskede. av reformerande på utbUdningspohtikensområde börjar vi se en färdig organisation för skolan. Det bör nu finnasförutsättningar att ge alla ungdomar en bra utbUdning tUl gagn för derasUtveckUng och förmåga att finna meningsfulla verksamheter i samhälletKompletteringar inom organisationen avseende skolans miljö, ekonomiska ochpersoneUa resurser är dock högst nödvändiga. motionerade vi fråncenterns sida om en obhgatorisk förskola. biföll vår motion, mensedan dess har frågan förhalats genom är av utredningar och beredningar sä attvi först denna höst har tillfälle att lägga även denna bit tUlskolorganisationen. Det finns anledning att slå fast att utan en förskola blirden övriga skolorganisationen inte fullständig. Jag vill också gärna peka pänödvändigheten av att skolan blir den framtida huvudmannen för förskolan. Jag uppmärksammade en artikel i ,där författaren undrade över var står visavi kyrkans möjligheter attanordna förskola. Jag vill hänvisa tUl vär partimotion, som visar pä sådanamöjligheter som efterlystes i artikeln. Även om alltså den yttre organisationen för skolan nubörjar bli färdigbyggd återstår mycket av arbetet med att ge skolan och utbUdningenett innehåll som är i överensstämmelse med de allmänna principer som dragitsupp. Det gäller t. ex. att ge högstadiet en bättre balans mellan praktik ochteori, sä som vi frän krävde i en motion och även beslutadeom . Det är nödvändigt att ungdomen får kunskap om vanligapraktiska yrken och vad de innebär även under sin skoltid. LUG sysslar med enöversyn av läroplanerna. Det vore bra om den nye utbUdningsministern säg tillatt kraven i motionerna och det som rUcsdagen beslutat i enlighet medutbUdningsutskottets hemställan i detta fall bleve effektuerat. Att det finns problem när det gäller arbetsformer ochinnehåll i skolan visas främst av att många elever reagerar negativt införskolarbetet. Vi har skolk, olika disciphnära problem, mobbing osv. accepteras.Vi måste skapa en skola där alla har en positiv motivation för verksamheten. Vimåste se tUl att denna skola har resurser att hjälpa de elever somhar det svårt av den ena eller andra orsaken. Ett omfattande reformarbete vad gäller de inrefunktionerna förbereds inom . Jag viU påpeka att den kommer attbh färdig . För att verksamheten i skolan skall kunna anpassas efterde lokala förutsättningarna fordras att man lokalt har större möjhgheter attflexibelt använda de resurser som ställs tUl skolans förfogande. Man måste hamöjlighet att göra insatserna där de bäst behövs. Den bedömningen kan endastgöras i skolstyrelserna och i de enskUda rektorsområdena och skolorna. Endecentrahserad beslutsprocess i skolan ger förutsättningar för ett effektivareutnyttjande av tillgängliga resurser. I detta sammanhang måste idén omarbetslag i skolan tas till vara. I detta sammanhang viU jag säga några ord omde förslag regeringen presenterat , innebärande att 30 miljoner kronorställs till förfogande för insatser i skolorna. Det är främst storstadsområdenaoch områden med stora invandrargrupper som skaU komma i åtnjutande av dessamedel. Det finns inget att invända mot detta. Men nog är det htet märkligt attregeringen är beredd att - utan någon närmare precisering av hur pengarna skaUanvändas, vem som skall besluta om detta och på vilka grunder bidrag skall ges göra en sådan här medelsanvisning. Det finns anledning att underriksdagsbehandhngen rätta tUl viss löslighet i skrivningen, men också att gevisst utrymme för åtgärder som kan röra andra problem i skolorna, som dock intehar tagits upp i propositionen. Jag tänker på nedläggningen av skolor ochförhindrande av sammanslagning av klasser. vill använda ytterligare 5mUjoner kronor till att förhindra viss sädan skolnedläggning. Jag kan nämna denriksbekanta Markittaskolan. Andra hkartade nedläggningar hotar även mitt istorstaden. Genom kontorisering och annat skapas sådana här problem. En viktig utgångspunkt när man formar utbUdningssystemetmäste vara den återkommande utbildningen. Vi har under senare är fått envärdefull utveckUng åt detta håU. Jag kan peka på att det numera inte ärsjälvklart att gå från gymnasiestudier tUl universitet och högskolor för attendast uppnå viss examen. De som studerar eftergymnasialt studerar allt oftareför att uppnå en meritering för ett visst yrkesområde. Även pä det akademiskaområdet får vi uppenbarligen en mera balanserad utveckUng. Det här är enintressant situation i utbUdningspolitiken som det finns anledning attåterkomma tUl när vi skall ta stäUning till U 68 :s förslag. Låt mig tiU sist beröra ett mera lokaltproblem som är av riksomfattande karaktär. Jag tänker på ett av demest olycksaliga beslut regeringen presenterat folket i vårt land under detsenaste decenniet. Det gäller avtalet med om att en flerfiligmotorledsbro skall byggas mellan och . Att bygga denna efter ett förslag som utretts underförhållanden som ligger så långt tUlbaka som 1967 är inte välbetänkt. Vär samhällsstrukturhar genomgått en snabb utveckling. nu myckettungt vid bedömningen av utveckhngen. Inga sädana synpunkter har över huvudingått i övervägandena vid 1967 ärs utredning. Opinionen kräver ännueffektivare skydd mot exploatering av mark och vatten. SärskUt betänksamma ärvi mot de stora befolkningskoncentrationerna. Utvecklingen av värenergiförsörjning talar nu starkt för byggandet av kollektiva energisparandefärdmedel. Det är därför vi från föreslår i första hand järnvägstunnelnsom det bästa alternativet. Båttransporter är det bör påpekas sex gångermindre energikrävande än bUtransporter. Men låt oss beakta de nya förhållandensom både mUjö- och energiproblem gett oss innan vi rasar åstad för beslut. Brons placering söder om inger även starka betänkhgheter.Låt mig ta ett exempel. I hamn skall man enligt uppgift nu bygga en nygodsterminal för lastbUar. Från hamnen tUl brofästet i söder vid ärvägavståndet endast . vill bygga ut vägen ditmed fyra filer för att kunna ge en god transport-möjhghet. Enhgt uppgifter ipressen säger kommun nej tUl detta. Transporterna får inte gä genomstaden, och det kan man kanske förstå. BUtransporterna skall därför hänvisas uttill den randväg kring som utgöres av västkustvägen med förlängning avyttre ringvägen kring och så ut till bron, en merkörning av ca 2 mU. Brons placering vid kräver stark utbyggnad av justsådana stora huvudledsvägar runt . Dyrbart och föga klokt. Den motortrafik som fortsätter över går tUltvå tredjedelar över . I stor utsträckning, om den kan få fortsätta,skall den alltså ledas tUl en bro söder om . Är det klokt? Det växer i dagfram en allt starkare opinion mot det felaktiga alternativet tillbroförbindelse som de båda regeringarna kommit överens om.