prot · FW09134 · 1973-12-31 00:00:00 — Här har de handelsanställda ingentingatt sätta emot. De handelsanställdas organisationer har försvagatsmedlemsmässigt efter affärstidslagens slopande genom de många deltids- ochkorttidsar-betande. Inom handeln är organisationsprocenten så låg som 30procent i vissa fall. Arbetet förskjuts mot eftermiddagar och kvällar. När enheltidsanställd slutar, anställs nägon på deltid i stället. Kostnadsökningenför öppethållande på obekväm arbetstid kompenseras genom att skära nerdeltidspersonalens veckoarbetstimmar, och i övrigt läggs det på priserna,QB-tilläggen, som skulle bli så dyra att företagen avstod frän kvälls- ochsöndagsöppet, genom att skolungdomar engageras i ökad omfattning. TrotsQB-tillägg pä fär företagen därmed en billig arbetskraft päsöndagarna. Jag vill då fråga: Är detta en för handelsministernacceptabel utveckling? anser att vi borde ta merahänsyn till de affärsanställda än till vad någon kommitté sitter och tycker.Det är att förvränga verkligheten. Det är ingen vanlig kommitté som har ettutredningsuppdrag. Det är en nämnd, som har och regeringens uppdragatt övervaka de fria affärstiderna, undersöka deras konsekvenser för deanställda, för konsumenterna och för handeln i stort samt att till regeringenföreslå åtgärder, om nämnden finner detta påkallat. Det är det direkta uppdragsom nämnden har fått av och av regeringen, I denna nämnd har de handelsanställda hälften avplatserna, I övrigt är nämnden förankrad i . De bedömningar nämndenhittills har gjort enligt detta uppdrag har lett den till att enhälligtkonstatera att ännu så länge finns Inte underlag att säga om de konsekvenser defria affärstiderna haft är av den art att en ny lag är befogad. Jag kan intefinna att regering och riksdag kan ge ett uppdrag till en nämnd som är sä klartoch bestämt uttryckt och sedan under uppdragets gång säga att vi nu skallinföra en ny lag. Jag vill påminna om att sä sentsom med stor majoritet beslöt att stå fast vid sitt tidigare beslut attlåta nämnden arbeta med den representation av anställda som där finns och sedankomma med förslag. Till fruNordlander vill jag säga att om de negativa konsekvenserna av Ang. butikers öppethållande på sön- och helgdagar, m. m. Ang. butikers öppethållande på sön- och helgdagar, m. m. affärstidslagenskulle vara att affärerna vill hålla öppet pä , missförstår man heltden gamla lag som fanns och den nya lag som pläderat för i dennakammare. Den skulle nämligen inte på något sätt förhindra affärerna från atthälla öppet pä som är och var i lagens mening. Dengällde ju förbud mot söndagsöppet, och söndag är det ännu inte pä . TiU handelsministern vill jag säga att visstkan det vara tacknämligt att åberopa en nämnd, som representerar olika åsikterfrän kammarledamöter och andra, men här gäller det personalen, I och med att vifick en sociallagstiftning ä la införde vi ett hänsynstagande tillde anställda, deras arbetsförhållanden m, m. Vi skulle beakta deras situation. Huruvida några av nämndens ledamöter på grund av familjebandfår nägon känning av ett öppethållande vet jag inte. Men jag vetatt det för såväl de anställda som deras familjer medför obehag. De har kommitatt befinna sig i en situation, som vi I vårt land försökt att socialpolitisktkomma bort ifrån. FruNORDLANDER (vpk): Det sista handelministern sade, om attjulafton är pä en vardag, är väl ändå ganska långsökt. Det är riktigt att i samband med affärstidslagens slopandetillsattes en följa utvecklingen. Men den tycks intevara enhällig. En av de handelsanställdas ledamöter i nämnden, iHaUstahammar, har tagit till orda, nu senast i radion . Hon hävdar att utvecklingen av fritt öppethållande nu gått sä långt atten förändring mäste till. Köpkraften hos konsumenterna ökar inte med ökatöppethållande, snarare tvärtom genom att varorna fördyras. Det får också sammakonsekvenser som i samhället för övrigt de svagare blir utslagna. Genom utslagningen av butiker minskar sysselsättningen.Den stora arbetslösheten bland kvinnorna, med konkurensen om arbetstiUfällen,skapar omöjliga arbetsförhållanden även för den heltidsanställda personaleninom handeln. Man vägar helt enkelt inte neka söndagstjänstgöring för att inteersättas av någon annan, då på deltid. Andelen fast anställda inom handeln minskar. Enligt avtalskall man arbeta för fast anställning. Under den gränsen äranställningstryggheten obefintlig. Man kan avskedas med en veckas varsel utanatt något sakligt skäl behöver uppges. En ombudsman för i Stockholmsäger i : Vi har medlemmar på 2 500 arbetsställeni , Bland dem finns det 400 arbetsställen som vi saknar avtal med, imänga fall därför att medlemmarna är rädda att dra pä sig arbetsgivarnasmissnöje. Vid 2 000 arbetsställen har vi varken medlemmar eller avtal.Flertalet som arbetar där saknar sociala förmåner och anställningstrygghet. Vi politiker hävdar ofta att den otrygghet i anställningensom följer med politiska uppdrag måste kompenseras med höga löner och sociala förmånersom exempelvis visstidspension. Borde vi då inte ha samma synsätt när detgäller andra grupper med anställningsformer som är minst Uka otrygga sompolitikernas? anser att en god socialpolitikkräver en reglering av arbetstiden i det här landet, så att ingen behöverarbeta . Då måste han utsträcka sitt aktionsområde högst väsentligt.Det finns hundratusentals människor som har söndagsarbete: de som gär skiftgångi industrin, de som arbetar inom transport- och andra servicenäringar och sävidare. Jag vill bara göra det påpekandet beträffandedepartementstillhörigheten av olika frågor, TUl vill jag säga att det är möjligt attdet är långsökt med mina konstateranden om karaktär av vardag. Menfaktum kvarstår att varken den gamla lagen eller den nya, som för, skulle ha förhindrat affärsmännen att ha öppet pä . Dethar lagen aldrig gjort tidigare, och det kommer den inte heller att göra iframtiden. Därför är och förblir detta en förhandhngsfråga. olika uttalanden har jag också observerat. Jagvill bara konstatera att hon bör göra dessa uttalanden i nämnden och därförsöka driva den hnje hon offentligen påstår sig ha. Ang. butikers öppethållande på sön- och helgdagar, m. m. HerrLUNDBERG (s): Jag trodde inte att ett socialdemokratisktstatsråd skulle använda den argumenteringen i en socialpolitisk fråga, attdärför att andra har obehag skall man även föra nya grupper till den kategorin.Det är orimligt. En ombudsman för de handelsanställda säger: Närman på arbetsgivarsidan inte klarar hanteringen av den här frågan mäste vi föraupp den på det politiska och fackliga planet. Vi vet att det finns stöd bädehos LO och SAP för en samlad aktion. Varför kan inte handelsministern förstå denna osäkratillvaro även för de fast anställda när det gäller att få fullgod arbetstid påvardagarna? Man gär in för att ta barn och andra till hjälp för att ersätta deordinarie arbetarna. Det borde ändå stämma till litet eftertanke. Överläggningen var härmed slutad, § 10 Föredrogs och hänvisades Kungl, Maj:tsproposition nr 196 till civilutskottet, § II Föredrogs och biföllsinterpellationsframställningen nr I 53, § 12 Föredrogs inrikesutskottets betänkande nr 30 i anledning av motion om viss utvidgning av arbetsdomstolens behörighet. Utskottets hemställan bifölls. Jämställdhet mellan män och kvinnor § 13Jämställdhet mellan män och kviimor Föredrogs inrikesutskottetsbetänkande nr 34 i anledning av motioner angående jämställdhet mellan män ochkvinnor, I detta betänkande behandlades motionerna 1973:850 av m, fl, (fp)vari hemställts i yrkandet 1 att till Kungl, Maj:t uttalade attsamordnande åtgärder i enlighet med vad som anförts i motionen borde vidtagasför att skapa rättvisa åt kvinnorna och i yrkandet 2 att hos Kungl,Maj:t begärde att förslag framlades till lagstiftning motkönsdiskriminering, 1973:1525 av m, fl,(vpk) vari, såvitt nu var i fråga, hemställts A, att uttalade sig för vidtagandet av snaraåtgärder, syftande till att uppnå väsentliga framsteg i strävandena att uppnå likställighet mellan könen, B, att skulle hos regeringen anhålla om attdenna skynd samt vidtog åtgärder I enlighet med i motionen anförda riktlinjer avseende 1, att säkerställaallas rätt till arbete, oavsett kön, 2, atthemarbetande kvinnor utan barn registrerades som arbetslösa, 3, attarbetslöshetsunderstöd utgick till kvinnor som på grund av bristande tillgångtUl barnstugeplats hindrades från förvärvsarbete, 1973:1531 av fröken m, fl, (s), 1973:1539 av i m,fl, (c) vari hemställts i yrkandet 5 att en parlamentarisk utredning tillsattesmed uppgift att lägga fram ett program för jämlikhet mellan könen samt 1973:1542 av herrar ()och () vari hemställts att till Kungl, Maj:t uttalade attkönsdiskriminering ej fick förekomma i de statliga bolagens personalpolitiksamt att till Kungl, Maj:t uttalade att åtgärder borde vidtagas föratt skapa bättre jämUkhet mellan män och kvinnor Inom den statligaföretagssektorn. 1, beträffandesamordnande åtgärder för rättvisa åt kvinnorna samt parlamentarisk utredningsyftande till ett program för jämlikhet mellan könen att skulle avslåmotionerna 1973:850, yrkandet I, och 1973:1539, yrkandet 5, 2, beträffandeåtgärder syftande till likställighet mellan könen att motionen 1973:1525,yrkandet A, inte föranledde någon åtgärd, 3, beträffandemålsättningen förvärvsarbete åt alla som önskar det att motionerna 1973:1525,yrkandet B I, och 1973:1531, yrkandena I och 2, inteföranledde nägon åtgärd, 4, beträffanderegistrering som arbetslösa av vissa hemarbetande kvinnor, m, m, att motionen1973:1525, yrkandena B 2 och B 3, inte föranledde någon åtgärd, 5, beträffandelagstiftning mot könsdiskriminering, m, m, att skulle avslåmotionerna 1973:850, yrkandet 2 och 1973:1542, 6, beträffandekartläggning av samhällets serviceförutsättningar för en förkortad arbetsdagatt skulle avslå motionen 1973:1531, yrkandet 3, Jämställdhet mellan män och kvinnor 1, beträffande samordnande åtgärder för rättvisa åtkvinnorna samt parlamentarisk utredning syftande tUl ett program för jämUkhet mellan könen av i (c) samt herrar i (fp), i (c). () och Ekinge (fp) som ansett att utskottet under I bort hemställa, att med bifall rill motionerna 1973:850,yrkandet I, 1973:1539, yrkandet 5, som sin mening gav Kungl, Maj:t till kännavad reservantema anfört, 2, beträffande åtgärder syftandetill likställighet mellan könen av (vpk) som ansett att utskottet under 2 bort hemställa, att i anledning av motionen 1973:1 525, yrkandetA, som sin mening gav Kungl, Maj:t tUl känna vad reservanten anfört, 3, beträffande målsättningenförvärvsarbete åt alla som önskade det av (vpk) som ansett att utskottet under 3 bort hemställa, att med bifall till motionen 1973:1525, yrkandetB I, och med avslag på motionen 1973:1531, yrkandena I och 2, som sin meninggav Kungl, Maj:t till känna vad reservanten anfört, 4, beträffande registrering somarbetslösa av vissa hemarbetande kvinnor, m, m, av (vpk) som ansett att utskottet under 4 bort hemställa, att i anledning av motionen 1973:1525, yrkandenaB 2 och B 3, som sin mening gav Kungl, Maj:t till känna vad reservanten anfört, 5, beträffande lagstiftning motkönsdiskriminering, m, m, av herrar i (fp) och Ekinge (fp) som ansett att utskottet under 5 bort hemställa, att med bifall tillmotionen 1973:850, yrkandet 2, och i anledning av motionen 1973:1542 som sinmening gav Kungl, Maj:t till känna vad reservanterna anfört. HerrEKINGE (fp): I en utföriig motion , nr 850, harfolkpartiet tagit upp frågan om jämlikhet mellan män och kvinnor. Med enliberal grundsyn är det naturligt att man bestämt vänder sig emot densocialdemokratiska förmyndarideologin där valfriheten ofta framställs Jämställdhet mellan män och kvinnor som enhberal villfarelse som inte fär utgöra något rättesnöre för statens handlande. Som ett alternativ till det socialdemokratiskakvinnoprogrammet StäUer vi som liberaler upp målet om jämlikhet mellan män ochkvinnor och ökad valfrihet för individer och familjer. Mot denna bakgrund harvi lagt fram ett reformprogram, som bl, a, omfattar utbildning, utbildningsbidrag,det studiesociala stödet, möjligheterna till deltidsarbete, flexibel arbetstid,ökat utbud av beredskapsarbeten, allmän egenpension, bostadstillägg, vårdnadsbidrag,föräldrapenning, sjukpenning och föräldrautbildning. Det är alltså som jagsade ett reformprogram, I det nu föreliggande betänkandet från inrikesutskottetmed anledning av bl, a, vär motion tar utskottet upp de frågor som rörarbetslivets område. Utskottet är enigt om att den bristande jämlikheten mellanmän och kvinnor är ett komplicerat problem som ofta bottnar i fördomar som dettar tid att komma till rätta med. Att sedan utskottets majoritet, som i det härfallet består av socialdemokraterna och , trots insikten att det rörsig om komplicerade problem inte vill medverka till en allsidig, bred belysningav problemen beror väl på att socialdemokraterna och i utskottethar förenat sig i en konservativ syn pä könsrollsfördelningen, där visserligensmärre marginalförbättringar kan accepteras men där viljan till åtgärder somkan skapa någorlunda rättvisa mellan män och kvinnor saknas - trots allretorik, trots ett allmänt talesätt. I denna bild passar den av statsministerntillsatta jämställdhetsdelegationen naturligtvis bra in. Man kan inte frigörasig från tanken att socialdemokraterna genom tillsättandet av den delegationenhar velat skaffa sig ett alibi, och inte heller frän tanken att moderaternatydligen förväntar sig att delegationen Inte skall kunna uträtta särskiltmycket. Att jämställdhetsdelegationens sammansättning och arbetssätt intesvarar mot våra krav på hur sådana här frågor skall hanteras är väl ganskaförståeligt. Jag vill erinra om att statsministern sammankallade enmycket bred representation för olika organisationer för att diskutera ochorientera om de här frågorna. Det var bra i och för sig, men ur den härkonferensen, som ju var ambitiöst upplagd, uppstod sedan en av femsocialdemokrater bestående delegation vars uppgift tydligen är att förregeringen och statsministern lägga fram synpunkter och förslag. Jag vill rikta kammarens uppmärksamhet på att denna lillaenparti-grupp har att besluta om vilka frågor som skall tas upp och förasvidare. Den s. k, stora delegationen, som är väl förankrad i en mängdorganisationer, har ingen medbestämmanderätt och inget reellt Inflytande idelegationen. Den får naturligtvis ge sina råd och sina synpunkter till denlilla delegationen vid mer eller mindre normaltkonferensliknande sammankomster, men sedan är det de fem socialdemokraterna iden lilla delegationen som avgör om nägot i det förslag som kommer upp passarin i det socialistiska mönstret för kvinnofrågorna. Detta, herr talman, är naturligtvis intetillfredsställande. Det är därför som vi i och ireservationen I tar upp jämställdhets-frågorna och kräver att delegationenskall breddas till en parlamentariskt Det är den utredningen som bör utarbeta ett program för jämställdheteller jämhkhet mellan män och kvinnor. Vi har naturligtvis i och för sigingenting emot att de fem utsedda socialdemokraterna ingår i utredningen, menvi räknar också med att ett antal representanter för dem som sitter i den storadelegationen skall ingå i en sädan utredning. Det viktiga är att den fär en sädjup förankring som är nödvändig för att de reformer som föreslås verkligenskall ha genomslagskraft i samhällslivet. Det fordras åtgärder över ett brettregister. Här mäste lagstiftningsåtgärder, fackliga åtgärder och åtgärder iopinionsbildande syfte sättas in. Jag skall inte , herr talman, gä närmare in på dessafrågor, eftersom senare kommer att utveckla vår syn pä spörsmåletom en lag mot könsdiskriminering, något som vi också för fram. Lät mig bara fä understryka att kravet pårättvisa ät kvinnorna eller kravet på jämlikhet mellan könen, som vi ocksåkallar det, inte får negligeras. Det är långt kvar innan vi i politiken, inomorganisationerna och ute på arbetsplatserna åstadkommit rättvisa mellan könen.Likalöns-principen har vi exempelvis formellt accepterat i värt samhälle, menvi vet alla att kvinnorna fortfarande i stor utsträckning får låglönejobben.Statistiken talar här ett förödande klarspråk om orättvisorna. I våra reservationer sammanfattas våra kravpå åtgärder, som vi anser vara mycket berättigade. Jag ber att få yrka bifalltill dessa reservationer. Jämställdhet mellan män och kvinnor Idetta anförande instämde (). HerrSVENSSON i (vpk): Utskottets skrivning och inte minst dess svarpä vpk-motionen om kvinnornas situation innehåller flera mycket egendomligaresonemang. Bl, a, hävdar man att diskrimineringen mot kvinnorna ytterst skullebero på, som man säger, enskilda människors attityder. Detta resonemang är farligt och felaktigt främst ur tväsynvinklar. För det första isolerar det medvetet frågan om diskrimineringensideologiska sida från den sociala och den ekonomiska. Därmed fär man ettbekvämt motiv för att inte ytterligare utveckla frågan och diskutera vad somkan göras på det samhälleliga planet. Man legitimerar genom passiviteten utåtockså det faktum att fördomarna i så hög grad finns representerade hos privataoch offentliga beslutsfattare. Naturligtvis skapar allmänna ideologiska uttalanden fränett parlaments sida inte nägra omedelbara ändringar i den faktiskasituationen. Men man får heller inte bortse frän att sädanaprincipdeklarationer i givna lägen kan ha betydelse just för att bekämpafördomar och attityder, 1 våras diskuterade bl, a. de homosexuellasproblem. Det gjordes då ett viktigt uttalande med den innebörden atthomosexuell samlevnad är från samhällelig synpunkt fullt acceptabel. Dettauttalande från åstadkom givetvis inga som helst omedelbaraförändringar i de diskriminerades situation. Men att uttalade sig idenna kloka och framsynta anda kommer ändå att få konkret betydelse. Det äraldrig likgiltigt när ett statsorgan manifesterar en bestämd och klar Jämställdhet mellan män och kvinnor ideologiskuppfattning i en fråga. Det stärker psykologiskt de diskriminerades kamp förlikställdhet, och det fär de fördomsfulla att känna att deras attityder inte äraccepterade av samhället. Det hade därför varit av värde om i dettaeller annat sammanhang gjort sädana principiella manifestationer även när detgäller diskrimineringen av kvinnorna. För det andra medför utskottets resonemang att manlöskopplar de diskriminerande attityderna från det rådande sociala ochekonomiska systemet. Detta medför att man aldrig får en klar bild av diskrimineringensverkliga grundval. Men det är uppenbart också ett sätt att komma ifrån endebatt om det kapitalistiska samhällets betydelse för det dubbla förtryck somkvinnorna är utsatta för. Kvinnofrigörelsens hela grundval ligger i den ekonomiskafrigörelsen. Visserligen skapar rätten till arbete inte i och för sigjämlikhet, men utan rätten till arbete är möjligheten till frigörelse och jämlikhetingen. När det gäller kvinnornas ekonomiska frigörelse ärkapitalismen som system väldigt dubbeltydig. Den har behov av kvinnligarbetskraft. Dess profiter blir i stor usträckning större genom att man i vissomfattning använder kvinnors arbetskraft. Kapitalismen stimulerar i jämförelsemed det förkapitalistiska samhället kvinnornas ekonomiska självständighet. Mensamtidigt gör kapitalismen detta endast under vissa betingelser, pä sina egnavillkor. Och dessa betingelser innebär att diskrimineringen pä område efterområde konserveras och byggs in. Kvinnorna kanaliseras till iåglöneyrken. Derasarbetskraft tas i anspråk väsentligen i så att säga supplementär form. Detbetyder tvä ting. Dels kommer kvinnorna över huvud ut i arbetslivet endast iden utsträckning som systemet finner det nödvändigt, dels föres de till stordel över i deltidsarbete, som normalt icke kan utgöra bas för deras ekonomiskasjälvständighet. har enligtarbetskraftsundersökningarna antalet sysselsatta kvinnor ökat rätt väsentligt,med ca 170 000 enligt augustisiffrorna och ca 275 000 enligt februarisiffrorna.Men hela denna nettoökning hamnar i den kategori kvinnor som arbetar mindre än35 timmar . Det betyder alltså att kvinnorna i ökande utsträckningfått arbete, men att segregation och skillnader pä arbetsmarknadenhar ökat. Låglöneproblemet har därmed i praktiken förstärkts för kvinnornasdel. Sedan är det också så, att den bristande tillväxt i dentotala sysselsättningen som har varit rådande de senaste sex sju åren slår motkvinnornas frigörelse. Vpk har frän metodisk utgångspunktkritiserat ÄKU-materialets totalsiffror. De ger enligt vår mening en överdrivenuppfattning om sysselsättningsökningens faktiska storlek. De stämmer nämligendåligt med folkräkningarna, och de ger i sig själva ibland orimliga resultat.Det kan t. ex, inte gärna vara sä, att lågkonjunkturen 1965-1972 skulle gestörre sysselsättningsökning totalt än högkonjunkturen i böqan av 1960-talet.Här hgger uppenbart ett statistiskt fel. Systemets bristande tillväxt har varit påtaglig de senasteåren. Den har medfört en stark dämpning i tillskottet av föi-värvsarbetandekvinnor. Den har också sociologiskt sett inneburit en förstärkning avmotståndet motkvinnornas ekonomiska frigörelse. Det är ju i och för sig inte sä märkligt, ommännen i en arbetslöshetsperiod får en negativare inställning till kvinnligtförvärvsarbete. Den oreflekterat fördomsfulle mannen får dä gärna en benägenhetatt skylla svårigheterna inom arbetsmarknaden pä kvinnorna eller påinvandrarna, trots att det är systemets lagbundna utveckling som har orsakatproblemet, I de senaste årens utveckling finns i själva verket en radrätt så oroande drag. Enligt folkräkningarna 1965 och 1970, som omfattarförvärvsarbetande med mer ån halv arbetstid, har antalet kvinnliga förvärvsarbetandeendast ökat frän I 154 000 till 1 207 000, Bland kvinnorna harandelen förvärvsarbetande enligt folkräkningsdefinitionen 1965-1970 endaststigit med I promUle, från . Bland männen är fortfarandemotsvarande andel, trots minskning , nästan dubbelt så hög,eller . Särdeles oroväckande är också att trots kvinnornas lägreandel av de yrkesverksamma, är antalet kvinnor bland de unga arbetslösa ilandet lika stort Som antalet män, och har ökat betydligt , Detbetyder att kvinnornas förbättrade utbildning, som naturligtvis i och för sigär någonting positivt, inte medfört den utjämning som man kanske borde haväntat, och detta just till följd av den bristande tillväxten i den totalasysselsättningen. Om alltså den kapitalistiska industrialiseringen i vissmening alltid frigör kvinnorna, försvårar ä andra sidan den kroniskakapitalistiska krisen deras läge i en rad hänseenden. Värt parti anser inte att utländska modellerför socialism kan appliceras i , Vi är djupt medvetna om de allvarligabrister som finns I de nuvarande socialistiska länderna. Vi har ofta kritiseratdem, och det gäller Inte minst deras sätt att behandla kvinnofrågan. Myckentraditionalism har tyvärr kommit att bakas in och även direkt uppmuntras i densociahstiska strukturen. Men vi kommer inte ifrån, om man vill varasanningsenlig, de avsevärda fördelar som en socialistisk planekonomi kan gekvinnofrigörelsen just därför att den ekonomin möjliggör en medvetenprogressiv vilja och strävan. Det är dock, vad man än i övrigt vill säga, ett obestridligtfaktum att av de förvärvsarbetande i var 1971 hela 51 procentkvinnor, 1 de olika delrepublikerna varierar procenttalet mellan 48 och 55procent, I det högindustriella , som har en betydligt mindrejordbrukssektor än , är andelen . Vidare har de socialistiska länderna, trots en radreaktionära drag i den officiella kvinnosynen, pä ett helt annat sätt än detkapitalistiska prioriterat barntillsynen. Här prioriterar man färg-TVoch autostrador eller vissa typer av överflödskonsumtion, som Inte sällan justspelar på ett föråldrat och felaktigt könsrollstänkande. Ingen lär kunnaförneka att det vore bättre med en annan prioritering även här, men den stöterpå hinder i det ekonomiska systemet. En diskussion av kvinnodiskrimineringenblir därför alltid oundvikligen också en diskussion om ekonomiska system. Därav också den undvikande attityd som man möter från demsom anar och är rädda för - frågans explosiva karaktär.