prot · FW0916 · 1973-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes tUl en början av fru andre vice talmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt (forts.) Begränsningen av utgiftsökningarna i 1973/74års statsbudget är vad det gäller utbildnings- och kulturområdena liksomföregående år nästan järnhärd. Visserligen stiger utgifterna med en hel delkronor, men förutom av penningvärdets fortsatta faU är det praktiskt taget baraföljden dels av genomförandet av redan fattade beslut, dels av automatiken ikostnadsökningarna. Föga eller intet utrymme ges ät fortsatt reformarbete ochåt nyskapelser. Några kvahtetshöjningar kan det knappast bh fråga om. Ändå andas de båda utbUdningsministrarna, framgår det avbilaga 10 tiU årets statsverksproposition, ganska stor belåtenhet. Här vilaringa större ledsamheter, och instäUer sig eftertanke finner man alltidlösningen i någon utredning. Mycket skjuts , denna ovissa framtid. Vad beträffar och gymnasieskolan sägerutbildningsministern att man bör räkna med att det genomgripande yttre reformarbetetmed ungdomsskolan nu är avslutat för den framtid som kan överblickas.Intresset bör , heter det vidare, koncentreras bl. a. pä att söka ännu bättremetoder för att fä aha barn och ungdomar att uppleva skolarbetet stimulerandeoch undervisningen meningsfuU. Det där verkar - ytligt sett - mycket lugnande, som om viredan hade mycket goda metoder och endast behövde finslipa dem ytterligare tillatt bh ännu förnämligare. Ack ja, vore det så väl, vore dagens skolsituation såljus! Men den är nog inte det så helt. Det vägar jag hävda, trots attstatsministern i sitt inledningsanförande i gårdagens debatt tog sig frihetenatt beteckna den kritik som bl. a. vi moderater riktar mot en delsamhällsförhållanden som blott Ulasinnad svartmålning, framspmngen för vår delur som han sade något slags konservativ romantik. Vore det riktigt måste landet- åtminstone vad det gäller bedömningen av skolsituationen vimla av tiotusentalsobotliga konservativa romantiker, kommunalmän, skolledare, lärare, målsmän ochelever. Även om man bortser från bristen på tUlräckliga resurserför tiden framöver, är vår skola sannerligen ingalunda så problemfri somutbUd-rungsdepartementet emellanåt vUl låta påskina. Det gäller inte barametoderna för att göra skolarbetet stimulerande och undervisningen meningsfullför elevema utan ocksä skolans organisatoriska struktur, somUtbUdningsministern betraktar som fastlagd för den framtid som kan överblickas.Jag tror däremot att vissa förändringar måste göras ihögstadiets konstmktion, om den skah kunna fungera tillfredsställande för aUaelever, även för de teoretiskt svagpresterande med sin begåvning framför alltpä den praktiskt-manuella sidan. Särskilt måste ifrågasättas klokheten i attsammanhålla nionde årskursen med så ringa praktiskt tillval som är fallet.De erfarenheter frän fältet som redan inlöpt är litet illavarslande. Men glädjande nog förefaUer utbUdningsministern själv -det framgår av en passus i bilaga 10 till statsverkspropositionen på tal omgymnasieskolan nu ha kommit underfund med att praktiska och teoretiskabegåvningar kan urskiljas som psykologiska reaUteter. Han uttalar nämligen attresurstUldelningen för dem som valt tUlvalsämnet teknik, aUtså de merapraktiskt inriktade för detta läsår - bör förstärkas varigenom,och så låter det ordagrant, "ges möjlighet tiU den avvägning mellanteoretiskt och manueUt arbete som eftersträvas med hänsyn till läroplanensmål". Äntligen kan man ahtså, synes det mig, få tala om ochdebattera kring skillnader mellan teoretiskt och manuellt-praktiskt studiearbeteutan att bh beskylld för att vara reaktionär. segrar verkligheten tillsist, också över en utbUdningsminister, Det tycker jag är anmärkningsvärt. Även om flertalet ungdomar kanske inte är klart decideradei någondera riktningen råder det dock ingen tvekan om att man kan skilja mellanen mer teoretiskt-verbalt inriktad begåvningstyp och en mer tekniskt-manueUtpraktisk sådan. Båda grupperna bör tUlgodoses inom skolsystemet. Så skerknappast , utan det förehgger i läroplan och studieuppläggning en ganskatydlig slagsida tUl förmån för de teoretiskt-verbalt inriktade. Den praktiskt begåvade skall enligt den mening vi har fåframträda med en så att säga egen profil och egen begåvning, och utbUdningenskall vara utformad för honom och hans intresseinriktning. Man skulle kunnauttrycka det så att han skah ha sitt eget positiva statusvärde. Jag har sagtdet här förr men jag säger det gärna än en gång. Jag tror det behöverinskärpas. Bredvid disciplinfrågorna - alltid aktueha ochavvägningen mellan teoretiska och praktiska studiemoment i ohka portioneralltefter elevernas läggning och intressen, torde betygsättningen vara ettbrännande huvudspörsmål inom svenskt skolväsen . Det relativa betygssystemet har blivit man kan väl intesäga någonting annat ett klart misslyckande. Det förutsade vi i det dåvarandehögerpartiet redan vid systemets antagande i . Principerna ärfelaktiga och, än värre, den praktiska tillämpningen har visat sig omöjlig.Föreställningen om en jämförelse över hela landet har blivit en fiktion, heltenkelt. Ofta stannar jämförelsen inom klassen eher i bästa fall inom någraparallellklasser. Så var givetvis inte menat, men det har blivit så, och detfinns inga möjligheter att komma ur det efter vad jag kan se. avlämnade , efter många om ochmen, ett förslag till Kungl. Maj;t. Ett ganska bra förslag, förefaller det. Vi i moderata samlingspartiet har en gång föreslagit enparlamentarisk betygsutrednmg, men då kom vi ingen vart. Det räckte med en verksutredning,menade utbildningsministern. Enligt förslaget skah betyg aUtjämt ges i ochgymnasieskolan, men det relativa betygssystemet skah bort. I stället införsett system med kursrelaterade betyg, dvs. eleverna får betyg efter sinprestation utan att rangordnas i förhållande thl andra som läser samma kurs. PålärarhåU är man klart positiv tih förslaget, avsett att genomföras . Bollen ligger nu hos Kungl. Maj:t i utbUdningministernshänder. Många hade förväntat en snar proposition till . Få om ensnågra kommer att sörja det relativa betygssystemets försvinnande. Dessupphovsmän har haft föga kontakt med verkligheten. Men det bhr inte någon proposition . I stället skall enparlamentarisk beredning tillsättas för att pröva förslag en parlamentarisk beredning som vi moderater ville ha sedan.Det har utbildningsministern meddelat i föredrag och intervjuer. Bilaga 10 istatsverkspropositonen undviker sorgfälligt denna heta materia. Istatsverkspropositionen är, som jag tidigare påpekade, allt bra. I och för sig är det givetvis inte något fel med enparlamentarisk beredning. En sådan har vi ju velat ha tidigare. Den skulle baraha kommit . Då hade aUt varit klart för regering och riksdagatt ta ställning . Det ligger nämligen, som jag serdet, en fara i dröjsmål. Fler årskullar bör inte onödigtvis det har redan sagtsi debatten plågas med det relativa betygssystemet, som av alla parterförklarats mer eller mindre skrotningsmoget. önskanatt desarmera frågan över valet fär inte leda tiU längrotning. Förutsättningen för en parlamentarisk beredning är alltsåatt den inte får förhala frågan, så att vi inte får ett nytt betygssystem inomrimlig tid, dvs. som det var föreslaget. Kan den tidsordningenhållas må det vara hänt. En annan fömtsättning är att beredningen skah varaallsidig. I de senast tillsatta utredningarna pä utbUdningsområdet har vimoderater förbigåtts. Skolan är tUl för eleverna och inte för någraskolpohtikers och skrivbordstänkares leklusta, har det sagts Skolanär till för elevema, men den är också en plats för lärare, lärare iverklighetens värld. Benägenheten att överflytta ansvaret för misslyckanden pädessa lärare har varit och är tyvärr fortfarande ganska påfallande. Äran av detsom är gott och väl tihskriver sig gärna administratörerna, men går det snettär det lärarnas fel. De har dålig vilja, de kan inte anpassa sig, de kommerfrän felaktiga socialgrupper osv. Den senaste kritiken, en indirekt sådan men dock kritik,kommer från läramtbUdningskommittén, , som i sitt förslag thl lärarntbildningi läro- och övningsämnen i kombination - en god tanke - också proponerar enobligatorisk ettårig arbetslivserfarenhet utanför skolväsendet, ett slagsarbetstjänst alltså, som krav för studier vid . Syftet uppgesvara att en blivande lärare skall få ökad förståelse för olika sociala faktorersom inverkar på individernas utveckling. Att ha en sådan insikt är givetvisbra, men direkt uttryckt skulle ahtså dagens lärarkår inte ha tillräckligförståelse för och insikt i sådana faktorer. enligtkommittén vhken okvalificerad och ospecificerad arbetslivserfarenhet som helst- för det är ändå vad det ytterst rör sig om under en ettårig arbetsperiodskapa denna insikt, relaterad dessutom till en framtida yrkeserfarenhet iskolans tjänst eller mera. Frågetecknen inför förslaget är stora och många. Underalla förhåhanden bör enligt min mening en arbetslivserfarenhet på något sättvara relevant för det kommande lärararbetet i dess helhet. En förpraktik inomskolans område skuhe vara mera berättigad för blivande lärare för att delsunderlätta deras framtida studier, dels få dem om de befinns mindre lämpliga,sådant sker ju - att ändra sin yrkesinriktning Märkligt är slutligen dessutom lärarutbUdningskommitténsutspel om s. k. arbetslivserfarenhet som obligatorium före studierna ur den synvinkelnatt utbildningsutrednings, U 68;s, funderingar på något slagsarbetstjänst skrinlagts. Skall man verkligen på allvar stanna för attkomplettera ungdomens utbUdning med någon form av arbetslivserfarenhet ochdet tycker jag att man skall göra, frågan gäller bara vad det skah vara förslags arbetslivserfarenheter - bör den gälla all slags högre yrkesutbildning,inte enbart läramtbildning. Kompetensen att lägga sådana vittfamnande förslaghar läramtbUdningskommittén lyckligtvis inte utrustats med. Det är nämligen och allvarlig fråga av betydelse inte bara för samhäUet utan ocksä förindividerna. Perspektivet är förvisso långt och konsekvenserna är många. Thlden frågan får vi emellertid möjlighet att återkomma med en mera ingående behandhngvid senare tihfälle. Jag skall inte säga mer om detta den här gängen. (vpk): I betänkande Ny kulturpolitikåterfinns under mbriken fortsatta arbete följande ord: "Den centrala delen av återståendeutredningsarbete är hur de statliga insatserna för kulturarbetarna skall kunnaförbättras." Längre ned heter det: "En rad ohka åtgärder kommer attkrävas bäde från statens och kommunernas sida." Man säger också att det pågående utredningsarbetet bidrartill att statsmakterna inte anser sig kunna besluta om några mer långsiktigalösningar för att förbättra kulturarbetarnas situation. Jag vet inte när kan lägga fram sitt andrabetänkande, men jag vet att det finns vissa för kulturarbetarna viktigafrågor som inte kan vänta ytterligare pä sin lösning. Det är heller intenödvändigt att först avvakta ett nytt betänkande från , därefterdess remissförfarande och sedan ett regeringsförslag. Lät mig bara nämna några problem som vi frånvänsterpartiet kommunisterna återigen har tagit upp motionsvägen - liksom vihar gjort - och som kan lösas utan avvaktan på ytterligareutredning. Den första frågan gäller slopandet av den ahmännaarbetsgivaravgiften, den s. k, egenavgiften, som fortfarande utgår förkulturarbetare, trots att olika partier motionsvägen sökt att fåbort denna orättvisa pålaga. har man hävdat, att konstnärligtarbete är att jämställa med vanligt arbete och att det skulle vara omöjligt attdra en gräns meUan den verksamhet som bedrivs av exempelvis ä ena sidan enkompositör ellerförfattare och å andra sidan en snickare eUer en trädgårdsmästare.Svårigheterna att dra denna gräns skuhe ahtså vara hindret för att undantaintäkter av konstnärlig verksamhet vid bestämmande av egenavgiften. Men, fru talman, man bortser ju då helt ifrån att aUkonstnärlig verksamhet kännetecknas av sitt skapande inslag. Det en konstnäråstadkommer kan ingen annan uträtta för honom eller henne, och produkten ärhelt knuten tiU upphovsmannens person. Härav följer att en konstnär inte kan bharbetsgivare vad angår det skapande inslaget i verksamheten. Och det innebärockså att han eller hon som "rörelseidkare" inte kan kompensera sigför pålagor av arbetsgivaravgiftens karaktär. Den andra fråga jag vUl beröra är den orättvisa som detinnebär att mervärdeskatt utgår vid förstagångsförsäljning av konst. Ocksådenna fråga har debatterats här i . skötskatteutskottet den ifrån sig genom att hänvisa frågan tUl en enmansutredare.Och vid riksdagsbehandhng hänvisades till att man måste avvaktautredningens prövning innan man kunde göra någon ändring. hksom tidigare hävdar vi från vänsterpartietkommunisternas sida att denna fråga är tillräckligt utredd och belyst och atttihräcklig kännedom finns om denna orättvisa. Och konstnärerna själva har undersnart , från det att den första omsättningsskatten infördes under andravärldskriget, arbetat för att få rättelse. Enligt vår mening bör rättelse skeutan ytterligare dröjsmål. Låt mig sedan, fru talman, ta upp en annan i dagarnamycket omdebatterad fråga kampanjen mot Sverigs Radio och protesterna mot dennya arbetsordning, som styrelsen för beslutat och som liggerunder prövning hos utbUdningsministern. Den kampanj som dragit igång mot den s, k, vänstervridningen har satt sina spär, inte minst i tidningsspalternaoch i debatten inom . Det har gått så långt i att mångaav de joumalister i pressen såväl som i etermedia som i första handförmedlar allmänhetens upplevelser av ett skeende i stället för myndigheternasoch makthavarnas thlrättalägganden beskylls för partiskhet och"vänstervridning". Men skall det tydligen enligt bli ordning och reda pä ett helt annat sätt. Man har som bekant istyrelsen beslutat om en ny arbetsordning, vilken tih sin konkreta innebördbetyder en stark centralisering tih radiochefen och tih av såväl långtidsplanering och kortsiktig programplanering sompersonalpolitik. Med andra ord; cheferna skah chefa htet mera. Denna arbetsordning, som ligger hos statsrådet för välsignelse eller förkastande efter bedömning om den strider mot1966 års riksdagsbeslut, har väckt mycket kraftiga protester inte bara frånenhetscheferna inom utan också frän samtliga tjänstemän. Mansäger från detta håll: "Vi finner det djupt olyckhgt att arbetsordningensådan den utformats kommer att fjärma beslutsprocessen från människorna iproduktionen." Och protesten mot styrelsens arbetsordning har antagitsgemensamt av 23 sektioner, dvs. hela inom företaget. Vad jag vill påpeka som verkligt anmärkningsvärt är attpersonalen genom sin fackliga organisation redan vid utarbetandet av denna nyaarbetsordning krävde att fä förslaget pä remiss. Man krävde alltså litet grandav företagsdemokrati. Men nej, man vägrades detta. Först sedan förslaget blivitoffentligt kunde personalen granska och diskutera det, och då enades man ocksåom en protest. Det heter bl. a.; "Klubben vUl bestämt protestera mot attdenna arbetsordning i sin nuvarande utformning sätts i funktion vid SverigesRadio." I tidigare nämnda betänkande Nykulturpolitik kan vi läsa; "Om opinioner av skUda slag fritt skaU kunnakomma tiU tals krävs det mänga olika organ med ledningar som sinsemehan äroavhängiga och som har ohka sammansättning. Om personalen inomkulturinstitutionerna inte får stor frihet att utforma verksamheten underansvar, är risken betydande att institutionerna förlorar sin vitalitet ochdärmed också förmågan att stimulera kulturlivet och samhällsmiljön istort." Detta kan mycket väl överföras pä . Sammakultur-pohtiska grundsyn var inbyggd riksdagsbeslut om SverigesRadios organisation, och det är därför helt följdriktigt, när t. ex.enhetscheferna vid radion i sin kritik mot arbetsordningen bl. a. framhåller:"Sammanfattningsvis kan man säga att förslaget i mycket ringa gradmotsvarar den organisation som statsmakterna åsyftat med följandeprinciputtalande; För att skapa avsedd självständighet bör det för varjeprogramenhet fastställas en kostnadsram inom vhken enheten får göra sina egnadispositioner." Frän kommunisternas sida har vi i motionerförra året Uksom framhållit det nödvändiga i en ökad decentralisering, enökad spridning av makten över programutformningen, mehan de olika enheternainom . Vi anser också, att man kanske borde få till stånd någonutvärdering i avsikt att åstadkomma en ännu bättre decentralisering. Man måste,anser vi, vara vaksam emot de försök som görs och som måste tolkas som ensignal tih hårdare centralstyrning av bl. a. programskapandet. Jag fömtsätter att utbUdningsministern har sinuppmärksamhet riktad på de här problemen, och jag beklagar att tiden iförmiddags tyvärr inte räckte till för att statsrådet skullekunna besvara den enkla fråga som jag hade ställt just i avsikt att fä veta hurhan ser på radiostyrelsens arbetsordning. Men vi lär fä tUtfähe att återkommatUl den debatten. styrelseordförande har ocksåagerat i denna fråga och "hjälpt till", på ett av honom - skulle jagtro - icke avsett sätt, att klara upp linjerna. Jag syftar på hans uttalande iTV;s . Radions styrelseordförande är trött på"allt gnäll och gnöl". måste radiochefen, som det heter, få"skarpare instrument i sin hand", för att citera ,där man har prisat Per Eckerberg för hans ställningstagande och där man hoppasatt radiochefen också "skah vara hågad och skickad att ta dem i bmk" ahtså dessa skarpare instrument. Vi vändeross med skärpa mot försöken att åstadkomma en sådan centraliseringav beslut och ansvar inom , men, fru talman, detta innebär inteatt vi skulle vara nöjda med det förhällandet som råder. Detfinns mycket övrigt att önska, och i motioner såväl som har vipekat på några av de problem som måste få uppmärksamhet och som måste bh löstaså att programverksamheten i sin helhet "präglas av skälig balans mehan åsikteroch intressen", som det heter i texten tih det och alltjämtgäUande radioavtalet. kommunisterna har anledning att klaga överbristen på förståelse och uppmärksamhet för sin verksamhet, främst i nyhetsprogrammen.I detta sammanhang måste jag ställa mig frågan: Var fanns t. ex. i gårdagensRapportprogram, där remissdebatten för partiledarnas del refererades, den därskähga balansen, när man inte med en bokstav eUer med ett enda referat nämndeatt också partiledaren för kommunisterna deltagit med flerainlägg? Jag har velat ta upp de här viktiga problemensom står under debatt i samband med därför att vad det yttersthandlar om är en oro för att man försöker ytterligare beskära yttrandefriheteni vårt land. Många signaler tyder tyvärr på en sådan utveckhng, som vi i tidmåste vara vaksamma inför. FrökenPEHRSSON (c); Jag vill ta upp några frågor som berör skolanoch dess problem. Jag tänker på skolenheternas storlek och pä behovet av bättrebalans mellan teoretisk och praktisk undervisning i gmndskolan. De stora enheterna medför många problem. Det pågår förnärvarande en intensiv debatt kring skolans arbetsmiljö. Frågor som rörskolstor-lekens betydelse för undervisning och trivsel i skolan har kommit ibhckpunkten. Det finns en stor oro bland föräldrarna inför en utveckling motstora skolanläggningar med många elever. Sådana skolor skapar mindre godamiljöer. Pä basis av vunna erfarenheter kan konstateras att elevantalet inom enskolanläggning har avgörande inflytande på skolmiljön. Både föräldrar och elever har framhållit nackdelarna medde stora skolenheterna. Och både föräldrar, lärare och elever protesterar motplanering och byggande av stora skolor. Undersökningar har visat att de stora enheterna från mångasynpunkter är olämpliga. senast har en undersökning gjorts beträffandeelever med anpassningsstörningar, och resultatet har framlagts i en uppsats vidsociologiska institutionen vid . Det visar bl. a. attlandsskolor och små skolor har färre störda elever än stadsskolor och storaskolor. Det uppstår ofta problem med bristande trivsel, ordning ocheffektivitet i de stora skolorna. De små skolorna är mera ändamålsenliga bådeför undervisning och för elevernas möjligheter tih sysselsättning under rasteroch håltimmar. Individuell undervisning, motivation och aktivering är lättareatt genomföra i den hlla skolan än i den stora. Undersökningar har ocksä visatatt den mindre skolan är mer fördelaktig när det gäher att främja elevernaspersonhga utveckling. De mognar snabbare och är mer harmoniska i den hlla än iden stora skolan. Skolöverstyrelsenhar utfärdat anvisningar för skolanläggningars stor- lek igrundskolan, och enligt dem skah elevantalet i högstadieskola inte avsevärtöverstiga 600-700 elever. Dessa anvisningar torde komma att bli föremål för enallmän omarbetning. Jag vUl verkhgen understryka vikten av att dennaomarbetning sker och att nya anvisningar utfärdas som bättre tar hänsyntill elevernas bästa. I 1 § skollagen står det: "Den genom samhällets försorg bedrivna undervisningenav barn och ungdom har thl syfte att meddela eleverna kunskaper och öva derasfärdigheter samt i samarbete med hemmen främja elevernas utveckling tUlharmoniska människor och thl dugliga och ansvarskännande samhällsmedlemmar." Jag menar att vi främst för elevens skull bör se till attvi får fler mindre skolenheter. Men från ekonomisk synpunkt är det även nödvändigtatt se till att de mindre enheter som redan finns kommer tih användning. Vidare vih jag peka på behovet av mera praktiskt inriktadundervisning i våra skolor. Från har vid ohka thlfähen framhållitsrisken av en ahtför teoretisk skola. Det är viktigt att eleverna inte enbartfår teoretiska kunskaper; det är minst hka angeläget att de får en utbildningsom gör det möjligt för dem att klara av praktiska problem i vardagen och iarbetslivet. Undervisningen i motsvarar inte kraven på balansmellan teori och praktik i undervisningen. En ökad praktisk utbildning skulleav många elever upplevas som en mer meningsfull del av skolarbetet samtstimulera dem till insatser och initiativ. Kanske skulle därigenom mängaskolproblem kunna minska och trivseln och tillfredsställelsen med skolarbetetbli mycket större för eleverna. har en grupp lärare frän en av våra störrestäder protesterat mot borttagandet av de praktiska hnjerna på grundskolanshögstadium. Praktiskt begåvade elever missgynnas, menar man. Lärarna framhålleratt de önskar en mer differentierad skola, där större hänsyn tas tih elevernassåväl praktiska som teoretiska fömtsättningar. Vi kan kanske förvänta ändringar till det bättre päskolområdet, för i statsverkspropositionen bilaga 10 meddelarutbildningsministern att en rad betydelsefulla reformer genomförts påskolväsendets område. Fr. o. m. innevarande läsår är riksdagsbeslut omgmndskolan och gymnasieskolan helt genomförda. Det yttre reformarbetet förungdoms skolan torde därmed vara avslutat för en överskådlig framtid.1970-talets reformarbete inom skolväsendet kommer att avse skolans inre arbete.Utredningen om skolans inre arbete, , sysslar med hithörande problem.Statsrådet nämner ocksä utredningen om skolan, staten och kommunerna, SSK, somskall överväga förutsättningarna för eit vidgat lokalt ansvar inomskolväsendet. Det är att hoppas att de utredningar som statsrådetredovisar i statsverkspropositionen blir färdiga och kommer med förslagoch anvisningar som medverkar tih att främja den målsättning som finns förgrundskolan. I Lgr 69 heter det: Enligt mål och rikthnjer för måsteden yttre organisationen och det inre arbetet för skolan formas så, att det bhrmöjligt för varje enskUd elev att under uppväxtåren med skolans hjälp tUlvaratasina anlag och möjligheter och finna studievägar och arbetssätt, som främjarden personliga utvecklingen. Låt mig säga att med den målsättningen måste man tiUse attaUa elever - även praktiskt inriktade - i skolan kan finna en tUIfredsställandestudiemotivation. Jag har den bestämda uppfattningen att mer praktiskt inriktadundervisning i skolan och tUlskapandet av fler mindre skolenheter skulleupplevas som ett mycket positivt inslag i dagens skola. Och jag hoppasverkligen att statsbidragsbestämmelser och läroplaner utformas så att de häraktualiserade frågorna åtgärdas.