prot · FW0932 · 1973-12-31 00:00:00 — Samma sak gäller myten om att beredskapsarbeten skullevara någonting som i princip förekommer i avvaktan på att folk skall få ett"riktigt" arbete. De som' är från vet att det finns människorsom praktiskt taget i hela sitt Uv har arbetat i vad som kallasberedskapsarbeten i arbetsunderskottsområdena, både i inlandet och ikustkommunerna i . Vi måste såvitt jag förstår ovillkorligen kommabort från vanan att betrakta dem som bygger vägar, kraftverk, skolor, badhusosv. i samhällsregi såsom någon form av B-lag, och vi måste också lära oss attbetrakta dem som är i arbetsmarknadsutbildning såsom likvärdiga med dem som gårpå gymnasier, universitet och del reguljära skolväsendets utbildningsväg. Det som jag när jag lyssnat på debatten egentligenhar upplevt som det tristaste är den fantasilöshet som oppositionen visar närdet gäller att anvisa vägar till att ge sysselsättning framgent. Det ärintressant även ur en annan synpunkt, eftersom vi har kommit i en situation ivårt land som såvitt jag begriper är helt unik i världen. Vi har nått enlidpunkt när vi kommer att kunna välja, om vi själva på politisk väg skallstyra samhället eller om vi skall fortsätta att gå den gamla vägen, den äldstavägen, som innebär att den politiska makten följer med eller möjligen bromsareller hindrar eller skjuter på samhällsutvecklingen. När man från borgerligt håll talar om alt ökasysselsättningen säger man nästan uteslutande att vi måste salsa på industrinoch på nya företag och att del är där som delta skall . Jag skall ge mitterkännande till den svenska industrin. Den är effektiv, och om man ser tillproduktivitetsökningen i industrin, finner man att den inte bara tålatt jämföras med vad som finns i andra länder, utan den t. o. m. leder på mångaområden när det gäller ny teknik, innovationer osv. har vi emellertidbara att konstatera att den har misslyckats och fortsättningsvis kommer attmisslyckas med att klara sysselsättningen. Jag skulle föreställa mig alt vi på en kommeratt få uppleva en fördubbling av industriproduktionen, men att vi under sammaperiod sannolikt kommer att få uppleva att industrin släpper, skall vi säga enfjärdedel av sina anställda. Då uppstår detta för mig otroligt intressantaproblem: Hur skall de resurser som då frigörs dels genom den ökadeeffektiviteten i industrin, dels genom de arbetstimmar som Såvitt jag kan se har vi två möjligheter. Den ena är attvi bygger vidare på prylsamhället - del finns fortsättningsvis oerhört mycketatt tillverka som nog kan säljas med en mördande reklam. Man kan tydligen säljaelektriska tandborstar, automatiska på- och avtagare för skor. En av de senasteinnovationerna är att man i stället för att shta ett rakblad skall slita två isamma hyvel. Det är en sådan där finess som kommit och som naturhgtvis ökarproduktionen och därigenom även BNP. Det är klart att vi kan bygga upp ett samhälle, där vi ioändhghet lockar människor att köpa marginellt nödvändiga ting i många fallointressanta. Men det finns ett alternativ till detta, nämligen att de resursersom den höga effektiviteten i industrin frigör används på de verkligt akuta ochpåtagliga bristområdena. Vi har miljövården och människovården, där vi haruppenbara brister. Vi behöver göra en satsning på att förändra arbetslivetsmiljö. Vi har i allra högsta grad behov av en utbyggnad av denmottagningsorganisation som de människor möter som vill rekreera sig under enallt större fritid. På den punkten tror jag alt vi kommer att baxna,när vi upptäcker att det gamla semeslermönstret blivit totalt förändrat. Dettadomineras av att man besöker släkt och vänner ute på landsbygd och iglesbygd; finns inte de där vännerna och den där släkten i samma utsträckning.Nästa generation av farföräldrar bor i städer. Om man skall tillmötesgå ettmönster, som kommer att leva vidare i vilja att uppleva naturen, behövs detockså att man tillskapar en organisation så att människor har en chans att fådenna upplevelse. Det är dessa ting som är de alternativ man skall satsa på iprylsamhället. Men då uppstår frågan: Hur skall vi klara av detta?Resurserna finns ju i företagen, medan jobben och organisationen måste klarasav samhället. Det är det andra för mig oerhört intressanta problemet. Om viskall klara av detta, måste vi hitta en väg att föra över delar av dessaresurser, som samlas i de effektiva företagen. Annars bhr på siktsysselsättningsproblemet olösligt. Med nu tillämpade skattemetoder tror jaginte att det går, men ungefär som finansministern sade tror jag att vimåste föra skattesystemet närmare produktionen. Den diskussion som för närvarandepågår omkring olika sätt att närmare produktionen ta ut ur företagen deresurser som samhället behöver för att ge människorna arbete är verkligenintressant. Del vore ytterst glädjande om man från borgerligt håll den härgången gav sig in i en seriös diskussion för att finna lämpliga tekniskalösningar. Det behövs också en förstärkt planering och en vilja till politisktgrepp för att leda utvecklingen. Om vi inte kan lösa de här problemen, får vi prylsamhälletoch inte det mänskligare samhälle som vi från vår sida eftersträvar. Med det sagda ber jag att få yrka bifall tillfinansutskottets hemställan i betänkandet nr 1. HerrBRUNDIN (m) kort genmäle: Jag förmodar att i Malmöavsåg att vara lustig när han upprepade ordet anonym. Men efter så pass långtid som tillhört borde även han ha hunnit lära sig attdet inte hör till god kutym att med namns nämnande diskutera enskild personsförhållanden här i kammaren. Däremot kan mycket väl enskild persons förhållandetas som exempel på ett problem som kanske upplevs av väldigt många människor. Tyvärr blev svar litet misslyckaldärför alt han hade missförstått min fråga. Jag sade inte att företaget skullege en lönsamhet uttryckt i avkastning på ägarens eget kapital på ,utan en avkastning som låg lägre än den bankränta han kunde få påsitt kapital. Jag får kanske därför be att på nytt svarapä samma fråga men under dessa förutsättningar. Det är nämligen enlönsamhetsnivå som gäller större delen av de svenska företagen. Det äråtskilliga företag vilkas avkastning på eget kapital bara utgör 2 å . Vad skall vi nu svara denne företagare som skulle kunna gearbete åt ett tjugotal personer om bara lönsamheten var så stor att han ficknästan samma avkastning som bankräntan skulle ge honom? Jag tycker det ärganska rimligt av honom att fråga politikerna vilka slags förändringar man kantänka sig i den ekonomiska belastning som företagen nu upplever. Vad kommer atthända med löneskatten och ATP-avgiften? Kommer de att ligga fast och på sammasätt som försvåra möjligheterna till lönsamhet? Kan man räkna med attdessa avgifter sänks, eller kan man befara att de kanske t. o. m. ökar? Det vore särskilt intressant att få ett svar på dessafrågor av , som tyckte att oppositionen var så fantasilös.Visa nu prov på fantasifullhet. vill jag bara konstalera något ganskaintressant, nämligen att också hann med att tala om att devälutbildade är ointressanta i det nuvarande sysselsättningsläget. HerrHOVHAMMAR (m) kort genmäle: i var naturligtvismycket irriterad över de höga arbetslöshetssiffror som jag angav. Men det ärofficiella siffror, och dem står jag helt för. Man kan naturligtvis skylla arbetslösheten på den modernatekniken. Det är väl så att man ofta måste ersätta människor med maskiner. Detär en tendens och ett förhållande som vi alla måste acceptera. Men det är intedet saken gäller, utan nu handlar det om att skaffa dessa människor nya jobb.Därför behövs det - jag upprepar det en bättre investeringstakt och detbehövs ett nyföretagande av helt andra dimensioner än vad vi hari detta land. Det är dessa problem, , som regeringen inlehar klarat av. Vi skall heller inte glömma bort dessa innovalörer som kangöra fina tandborstar och mycket annat som nämnde. Dessamänniskor finner man oftast i de små företagen. Prylsamhället har mycket längepraktiserats i småföretagen, det är ingen nyhet. Det finns alltsåföretagaranda. Det är bara det att den politik som regeringen bedriver bäddarinte för att denna företagaranda skall utvecklas. Det är det saken gäller. Nr 32 i (s)kort genmäle: Onsdaeenden '''' talman! Det i sitt senaste inlägg förändrar i ''8 fehriari 1973 ' '°' ' '"' saken. När detgäller att försöka bedöma detta företags -------------------- , lönsamhetsbelingelser och då säger att företagaren kanske tinansaebatt måste avveckla det hela omarbetsgivaravgiften höjs, så är det väl ändå fortfarandefråga om en ganska marginell företeelse. Om denne företagare hade börjat sinverksamhet hade han fått en belastning i form av lönelyft ålde anställda på . Kan han inte klara i förhöjdarbetsgivaravgift, hur skall han då kunna klara de lönelyft som med allsäkerhet kommer , året därpå och året därpå? Till tror jag alt jag egentligen inlebehöver säga någonting. Jag försökte i mitt första anförande förklara motsatsentill det han sade . Jag skall ändå säga en sak. Jag har lyssnat till herrHovhammar rätt ofta i kammaren. Tänk, - jag sade detta i remissdebattenförra året om de svenska företag, och många av dem har varit utomordentligtlikvida, som har varit medvetna om att vi går emot en högkonjunkturdär försäljningsmöjligheterna bhr stora men där svårigheten alt investera ochfå utrymme för sina investeringar också bhr stora, använt del utrymme som fannsledigt för att hålla sysselsättningen i gång och bygga utsina företag för att kunna ta ut av högkonjunkturen det som där finns attvinna! Men se det gick inte trots att dessa företagare rimligtvis borde havarit medvetna om att där fanns en chans både att göra goda investeringar tillbra priser och att sedan i en stigande priskonjunklur också ta ut goda vinsterpå de investeringar som gjorts för billiga pengar. () kort genmäle: När i i sitttidigare inlägg talar om att han trodde att man på en skulle kunnafå uppleva en fördubbling av industriproduktionen så är det ett ganska hotfullthopp han uttalar. Beträffande utvecklingen för innevarande budgetår talasdet t. ex. i den preliminära nationalbudgeten om en volymmässig ökning på 8procent för verkstadsprodukter, för papp- och pappersindustrin likaså 8procent. betyder litet mindre än 5procent . Det är en alldeles otillräcklig produktionsökning, , som det inte är särdeles ärofullt att hoppas på. När .sedan säger att hansmissuppfattning av min fråga egentligen inte betydde någonting, så innebär detatt vi till företagare, som har möjlighet alt dra i gång en produktion omde bara kunde få en hygglig försäkran om att det går att få en åtminstonemarginell förbättring av lönsamheten, skall säga: Låt bli att starta! Låthellre folk gå arbetslösa! Folk skall alltså gå arbetslösa hellre än att startaföretag. Det härmed löneskatten har bara en marginell inverkan, säger herr Pettersson.Ja, lever fjärran från de ekonomiska realiteter 140 som näringslivets folk får brottasmed varenda dag. Redan för ett företag med ca 100anställda betyder ju en 4-procentig löneskatt en utgift i storleksordningen . i sade tidigare här i dagatt ett borttagande av löneskatten inte skulle påverka tidigareläggande av ettenda byggnadsprojekt från en enda byggherre. Ja, med en tillgång på 140 000kronor år så kan man finansiera en ganska hygglig nybyggnad. Detskulle kanske inte vara alldeles uteslutet alt vi skulle få litet bättre rotationi vårt näringsliv om vi tog bort den hårda belastning som företagen nu ärutsatta för. Socialdemokratins svar är alltså: Hoppas ingenting påsocialdemokratin beträffande möjligheter till bättre lönsamhet i svensktnäringsliv. () kort genmäle: Jag vUl något anknyta till diskussionen omlöneskatten. Jag skulle vilja rekommendera i att takontakt med småföretagare i och gå ut och fråga dem vadlöneskallen betyder inom deras respektive företag. Jag tycker att herrPettersson skall ha den kontakten med småföretagare. Då tror jag all han ficken helt annan syn på denna fråga än vad han här i kammaren har gett uttryckför. Vidare säger att vi skall använda deutrymmen som fanns 1971 för investeringar. Ja, herr talman, de utrymmena varinte särskilt stora för de allra flesta företag . Den utredning somSveriges verkstadsförening gjorde och som jag åberopade i mitt tidigareanförande visar tydligt detta. Dessutom och det är kanske det allraviktigaste bidrar den politik som regeringen har bedrivit under en följd avår inte till att inspirera företagarna till nya satsningar. Det är tråkigt attbehöva deklarera detta i den svenska , men alla som har talat medsmåföretagare och med företagare i allmänhet vet att detta mitt påstående ärriktigt. i (s) kort genmäle: Att jag var så försiktig att jag sade, attindustriproduktionen tack vare den höga produktiviteten skulle fördubblas på15 år, berodde på att jag tog visst intryck av , som straxdessförinnan hade stått och läst ur privatföretagarens variant på bok. Det som jag emellertid tycker är särskilt viktigt i detresonemang vi nu för är det ständiga återkommandet till de pålagor som svenskföretagsamhet har att dras med. Skall det vara någon reson i detta, måste fördet första de pålagor som är lagda på svensk företagsamhet vara hårdare ochbesvärligare än de som de med de svenska företagen konkurrerande förelagenutomlands har att bära. För det andra skall man alternativt ha en sämresituation tekniskt och ekonomiskt än förelagen i andra länder. Ja, om det vore så, herrar Hovhammar och , skullevi ju inte uppleva det förhållandet att vi, såsom en av utskottets ledamötermed ett mycket bra uttryck framställde det , exporterar arbetslöshet frånSverige. Mitt i lågkonjunkturen, i den skärpta konkurrensen, har vi nämligeninte bara upprätthållit utan också ökat exporten. Nr 32 vi inle på motsvarande sätt ökatden svenska importen. Onsdaeen den '''' ''°' herrarnas tal om de härda pålagorna på den svenskaföretagsam- 28februari 1973 heten klarar denna sig bättre ochbättre i den internationella konkurren- - sen,och det tycker jag kan vara bevis nog i detta sammanhang. Låt mig tillägga ytterligare en sak. Jagtalade om prylsamhället uttrycket är htet slarvigt, det erkännes, men det ärett samhälle där tingen, små, margineUa och onyttiga, spelar en såstor roll. Jag har haft en liten fundering med anledning av det köpmolstånd somi viss mån kännetecknat och som resulterat i ett kraftigtökat personligt sparande. Jag undrar om inte detta köpmotstånd till en del kanha sin grund i att folk börjar tröttna på inriktningen mot ett prylsamhälle ochär beredda att gå den väg som jag försiktigt har stakat ut i mitt anförande . Herr tredje vice talmannen anmäldeatt herrar och anhållit att till protokollet få antecknatatt de inte ägde rätt till ytterligare repliker. (vpk): I finansplanen såväl som i finansutskottetsbetänkande understryks det att ett av de centrala målen för den ekonomiskapolitiken är att uppnå bättre regional balans, då detta är en avförutsättningarna för att full sysselsättning skall kunna upprätthållas och föratt en jämnare inkomstfördelning skall uppnås. Det sägs vidare attindustriinvesteringarna är av strategisk betydelse och att en fortsattutbyggnad av näringslivet och i första hand industrisektorns produktionskapacitetskapar underlag för en ökad sysselsättning i samhället. Det här är ju mycketvackert sagt, men hjälper del föga hur vackert det än må skrivas ifinansplanen eller i finansutskottets betänkande, om inte medlen som ärerforderliga finns för att genomföra en dylik politik. För att uppnå regional balans och komma i paritet medriksgenomsnittet för sysselsatta fordras exempelvis 6 000 nya arbetstillfälleni . Var tas dessa arbetstillfällen ifrån? blev det 10 000 färreförvärvsarbetande i länet. Frän 1965, då det industripolitiska stödet sattesin, fram minskade industrisysselsättningen med 3 500arbetstillfällen. Inom jord- och skogsbruk räknas det med att 6 000 arbetstillfällenkommer att försvinna . Den s. k. strukturarbetslöshelen innebäratt upp till 600 personer slås ut. En nedläggning av fabriker, därhundratals arbetstillfällen försvinner, är just nu aktuell. Arbetslöshetenstiger i detta län. Sysselsättningen försämrades även under den senastemånaden, och i motsats till vad som skett i andra delar av landet minskade ävenantalet lediga platser. 1 vissa delar av länet, exempelvis Sollefleåområdet, hararbetslösheten inte varit så omfattande sedan arbetsförmedlingen började med sin månadsstatistik. E"örhållandena i för övrigt skall jag denna gånggå förbi, då de behandlats vid så många andra tillfällen i och därför är väl kända. Däremot vill jag, herr talman, säga några ord om 142 . Den förhoppningsom hysts på sina håll all expan- sioneninom skulle innebära att utflyttningen från länet skullekunna stoppas har inte infriats Utflyttningen från länet har fortsatt.Sundsvallsområdet har inte kunnat dana som broms på utflyttningen söderut. Då nu och handelskammare medkalla siffror i botten varnar för att sysselsättningen inom Sundsvallsregionenkan komma att inte endast stagnera utan även gå tillbaka , ärdetta rätt alarmerande. Redan nu står det klart att de offentligainvesteringarna kraftigt kommer att minska under den närmaste femårsperioden.Det rekommenderade sparandet i kommunerna slår igenom. Investeringarna iexempelvis byggnader inom denna region, som var uppe i totalt 84miljoner kronor, var 1971 nere i . Handelskammaren anser för sin del alt för att en befaradtillbakagång inte skall ske måste de privata investeringarna i det närmastefördubblas . En sådan investeringsökning tror handelskammareninte på. Inom denna region i måste det skapas upp till 200nya arbetstillfällen varje är, om planen på 120 000 personer skall förverkligas1980. Nuvarande perspektiv ger inte underlag för dylika optimistiskabedömningar. En stagnation eller tillbakagång inom detta område skulle fåverkhgt menliga följder för hela . 1 finansutskottets betänkande sägs det även: "Ensnabb strukturomvandling av näringslivet är en avgörande förutsättning för enfortsatt hög framstegstakt och reformpolitik." Härtill skulle jag gärnavilja göra det tillägget att för har strukturomvandlingen istället lett till motsatsen och en kraftig folkförflytlning söderut. Industrierhar inte tillkommit i den omfattning som krävts för att ersätta de nedlagdaeller som svarat mot utslagningen på grund av strukturförändringarna inomnäringslivet. fortsätter i sitt betänkande: "Föratt de problem-drabbade delarna av landet skall kunna hävda sig mot andraregioner understödjer samhället utvecklingen av bärkraftiga regionala och kommunalacentra. Skall denna politik bli framgångsrik är det nödvändigt med fortsattomflyttning till de orter inom regionerna där det finns förutsättningar för attskapa mer effektiva konkurrens- och produktionsbetingelser. Härigenom kanomflyttningen i större utsträckning begränsas till att ske inom länen." Kan finansutskottets talesmän förklara vart de arbetslösai skall flytta inom länet - för att få meningsfullsysselsättning, då sysselsättningsproblemen tycks vara lika stora vilka orterdet än må vara fråga om i detta län? Vad finansutskottet framfört i dettaavseende är ingenting annat än en "skrift i vatten". Vilka medel står till förfogande för att ordna meningsfullsysselsättning i detta län? Har inte regeringen tidigare haft styrmedel meninte använt dem? Investeringsfonderna tycks mig tillhöra dessa. Flera exempel skidlei detta sammanhang kunna anföras. Tillåt mig, herr talman, stanna endast införett par. För någraår sedan ville , och även Scania-Vabis, ha loss stora Del gick också regeringen med på under förutsättningatt det investerades 20 mUjoner kronor av de 400 Volvomiljonerna i . FörScania-Vabis gällde det som man fick loss om detavsattes i det s. k. norra stödområdet. Tänk så generös regeringen kunde vara - mol storfinansen,inte mot . Den landsdelen fick återigen vara strykpojken. Och dettaskedde ändå dä det enligt regeringens sätt att se rådde en verkhgöverhettning inom näringsliv och arbetsmarknad. Ändå hade regeringen i kraft av investeringsfonderna allamöjligheter alt se till att företag etablerades i . Regeringen kunde haframhållit - och med kraft - att det inte går att fortsätta alt flytta folketfrån Nordand på det sättet, vilket blev en följd av investeringarna söderut. Dåde alltför många människorna tvingades söderut frän den bygd där de varitrotfasta hamnade de i ett arbete där de mestadels inte trivdes kombinerat meden boendetillvaro som sannerligen inte var inspirerande utan i stället utgjordeen grogrund för andlig och ekonomisk misär. De kände sig helt främmande i dennya värld där de hamnade. Vantrivsel föder psykiska besvär och sjukdomar, frånvarofrån arbetet och en kraftig omsättning av arbetskraft. Höga flyttningskostnaderför samhället och en omfattande invandring följde även i dessa investeringarsspår. Säkerligen kunde regeringen ha upplyststorkapitalet om följderna. Troligen har storkapitalet numera självt kommitunderfund med att dessa folkförflyttningar och denna invandring inte helt varitav godo ur dess synpunkt sett. För det är levande människor det är fråga om,som man inte ostraffat handskas med hur som helst. Det är inga det ärfråga om, även om man bibringas den uppfattningen då man får kännedom om detliv många av dessa förflyttade människor måste leva så snart de hartransporterats söderut. Med kapitalismen är det pä så sätt att den i jakten efterde snabbaste och största profiterna inte ser att den håller på att skapaoöverskådliga svårigheter för sig själv, håller på att gräva sin egen grav.Regeringen som dess rådgivare kunde ha tagit som sin uppgift att liksom slavenpå vagn viska i dess öra: "Kom ihåg att du är dödlig." Omregeringen inte uppträtt tillräckligt auktoritativt eller själv helt varitfånge i uppfattningen att dessa högkonjunkturer som då var rådande skulle varaför evigt, låter jag vara osagt. Klart är dock att de många norrlänningar som fraktadessöderut till och andra av storkapitalets fabriker lika bra skulle hakunnat framställa bildelar eller bukta plåt i som i ellernågon annanstans söderut. Bildelar framställs ju för de svenska bilfabrikerna ien rad andra länder och fraktas sedan över till . Skulle inte dylikatransporter lika bra, ja, kanske fördelaktigare, ha kunnat göras från ?Det är berättigat att ställa.den frågan i detta sammanhang. Att regeringen mte använt sig av sina möjligheter attgenom investeringsfonderna dirigera företag tUl finner man när man tardel av vad som skrivs i den s. k. vänboken till dåvarande statsministern . Den heter Idéerna som drivkraft och utgavs . skrivernuvarande handelsministern på s. 155 följande: "Att tvängsförflytta företag upp till , där de i brist på ekonomisktunderlag förtvinar och dör vore inte bara meningslöst utan ävenlöjeväckande som ekonomisk-politisk metod." Så kan det låta när man inletänker på vad man säger utan råkar säga vad man tänker. Enligt denne regeringsmedlem har Nordand alltså ingenframlid. Där kommer ju företagen i brist på ekonomiskt underlag att förtvinaoch dö. Men låt mig, herr talman, tolka ord så positivt somdet går att göra. Vad han syftar pä är kanske storkapitalet. Då det privatanäringslivet varken kan eUer vUl svara för de industriinvesteringar som ärnödvändiga i måste det bli samhällets uppgift att göra det. Det kravethar också kommunisterna ställt tidigare, och vi gör det även . Den kalla verkligheten som den ter sig understryker ännu kraftigaredetta krav. Del måste nämhgen bli en omfattande industriahsering vid sidan avvad skogen kan ge, om över huvud tagel skall ha en chans attgöra sig fri från stämpeln "fattiglänet". När kommunisterna ställer frågan ombasindustrier syftar vi på moderna områden som träkemisk och petrokemiskindustri, elektronisk industri och annan modern verkstadsindustri. Dylika industrierplacerade även i skulle förtjänstfullt påverka den industriellautvecklingen i norr och därmed verksamt medverka till att råda bot påarbetslösheten, undersysselsältningen och folkavflyllningen från . har tidigare haft ord om sig att vara tekniskt välframme. Landet har därtill ett verkligt plus i förhåhande till andra modernaindustriländer som exempelvis och EEC-länderna.