prot · FW09154 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag har fäst mig vidatt utskottet har "blivit övertygat om att det bör finnas goda möjligheteratt genom aktiva insatser från kommunens sida bibringa även familjer, där insiktsaknas om betydelsen av att låta barnet gå i förskola, förståelse för attverksamheten i förskolan är viktig för barnets utveckling". Utskottet ärför närvarande inte berett att förorda obligatorisk förskola eller fattaprincipbeslut därom, eftersom utskottet uppenbarligen anser att detta målkommer att nås på annat sätt. talade om det dubbla obligatorium somåUgger kommunerna en dubbelhet som jag kanske tidigare icke helt harreflekterat över men som består i att dels anvisa plats för samtligasexåringar, dels uppsöka dem som inte kommer till skolan. Jag hade för min delhellre sett att man gått på obligatoriet. Men har regeringen inte valt dennaväg, och vi får hoppas att vi kan nå samma resultat ändå. Det är dockviktigt att syftet med den här diskussionen inte motverkas, om vi talar om enobligatorisk förskola som ett tvång, när den i själva verket är en förmån, ettuttryck för att samhället vill ta på sig ett större ansvar för att barnen fåren så god start i livet som möjligt. Låt oss därför slå vakt om målsättningenatt skapa en förskola för alla! Jag haringet yrkande, fru talman. HerrSVENSSON i (vpk): Jag skall i kraft av min inte särskilt framträdandeposition på talarUstan kommentera vissa av de vpk-reservationer somutskottstalesmännen har polemiserat mot. Men innanjag gör det vill jag göra en kommentar till debatten i övrigt. Innan den här långa debatten började väntade väl jag ochmånga andra att det var barnens tillvaro och förutsättningar, deras praktiskahv i de här institutionerna, som skulle stå i centrum för diskussionen. Därförblir man ganska illa berörd när man kan konstatera att huvudfrågan för flertaletav talarna från den borgerliga sidan inte alls har varit detta, utan det harvarit frågan hur man på det lättaste sättet skall bereda sig själv möjlighetatt bedriva religiös propaganda bland barn. Jag kaninte inse att det är någonting som är i barnens intresse. kan ansevad man vill om religion och religiösa föreställningar, men man får väl ändå taUtet hänsyn tUl att förskolebarns möjligheter och förmåga tiU intellektuellaabstraktioner, som det ju krävs för att tUlgodogöra sig kärnpunkterna och degrundläggande tankegångarna i religiösa föreställningar, är ytterligtbegränsade. Följden av detta är att när man försöker införa något slags allmänreligiös undervisning för små barn, så kan de inte tillgodogöra sig denna, utanman är tvungen att föra ned undervisningen pä en väldigt förgrovad ochprimitivt konkret nivå. Undervisningen får därför inte som föremål det kristnabudskapet eUer något annat religiöst budskap, utan den sätter i centrum sådanaprimitiva förestäUningar som under och diverse mer eller mindretvivelaktiga berättelser ur . Detta primitiva sätt att bedriva religionsundervisning gårju fuUständigt vid sidan av det religiösa huvudbudskapet. Och det gör detnaturligtvis av det skälet, att för dessa religiösa propagandister på denborgerhga sidan är det inte bibringandet av reUgiösa förestäUningar i och försig eller bibringandet av kärnpunkten i det religiösa budskapet som är detväsentliga, utan det är deras möjligheter att på något sätt få ett grepp ombarnens framtida idébildning och styra den i en reaktionär riktning. Jag för mmdel anser att barnen i det här samhället skah ha en rätt att slippa bli föremålför den sortens patentreligiösa manipulationer. Jag skall sedan kommentera reservationerna 17, 19, 25 och26, tiU vilka jag härmed får yrka bifall, Vpk:s reservation nr 17 gäller kraven på kommunerna attreservera mark för utbyggnad av förskolor och daghem. Utskottet nöjer sigliksom propositionen med att hänvisa till kommunernas allmänna ansvar för denfysiska planeringen. Det visar enligt vår mening att man inte har förståttproblemet, I kommunernas fysiska planering rymsju ohka med varandrakonkurrerande krav. Olika intressen står emot varandra: bebyggelse motgrönytor, parkeringsplatser mot daghem, körbanor mot cykelbanor. Vanligen ärdet sådana krav som grundas på kommersiella överväganden som brukar kunna hävdasig bäst i konkurrensen om marken. Socialt motiverade krav måste därförgaranteras genom särskild markreservation, I många bostadsområden är det i dagså att det finns överskott på mark för centrumvaruhus och parkeringsplatser,medan daghem och förskolor är underförsörjda. Men frågan har ytterligare en aspekt. Vi vet attutbyggnaden av daghem och förskolor släpar efter både i förhållande tillbehovet och i förhållande till andra funktioner, I den del av landet varifrånjag kommer, liksom i många kommuner i övrigt har man sattdaghemmen i efterhand och inte säUan motarbetat deras hela idé på det pohtiskaplanet. Detta gäller naturligtvis specifikt borgerligt styrda kommuner. Mantvingas ta itu med den eftersläpningen. När resurserna förutbyggnaden ställs till förfogande måste det ha reserverats mark.Man måste även'i redan färdigställda bostadsområden garantera mark för en högretäckningsgrad än den som råder . Dessa behov måste alltså konkurreramed akuta krav på t. ex. parkeringsplatser eller alternativ bebyggelse. Dagenskrav har då aUtid lättare att få gehör än morgondagens. Därför måste denna situation förebyggas genom Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation särskilda,förutseende garantier. Det är vad vår reservation gäller. I reservationen 19 tas den viktiga frågan omgruppstorleken upp. På grund av eftersläpningen i utbyggnaden och kommunernasalltför sena ansvarstagande har det uppstått en tendens till ökad reellgruppstorlek, bl. a. genom överinskrivning. Propositionen vill så att sägapermanenta och legalisera överinskrivningen. Utskott och proposition förtvivelaktiga resonemang om att överinskrivningen neutraliseras av bortovarofrekvensen.Nu säger väl ändå erfarenheten att det är en undanflykt. Frånvaron ärkoncentrerad i tiden till speciellt förkylningsperioder och semestertider. Denär starkt växlande. Därför är den knappast något argument för att tUlåta enunder permanent överinskrivning. En av de brister i daghemmen som äventyrar delar av derasmålsättning är just den alltför tilltagna gruppstorleken. Den har sin givna deli det som är daghemmens problem: otillfredsställande tillsynsmöjligheter,svårigheter med individuell uppmärksamhet mot barnen från vårdarnas sida,risker för konflikter och onödiga konfrontationer, hög bullernivå ochtröttande miljö för de små. Dessa brister innebär också indirekt ett hot motdaghemmen och deras utbyggnad. De används nämUgen politiskt av daghemssystemetskritiker för att slå mot själva grundidén för institutionerna. Genom att intevisa mycket stor omsorg om den inre miljön och om bl. a. en måttliggruppstorlek spelar man just de nyreaktionära famUjeromantikerna i händerna somnu är ute för att sprida fördomar och gammaldags familje- ochkönsrollsföreställningar. Detta standardproblem är för övrigt välkänt förpersonal och personalorganisationer, och vi bör lyssna på dem. Reservationen 25 från vpk tar upp den yttre standarden,närmast tomtstorleken. är lekutrymmena vid många daghemsinstitutioneralltför ofta djupt otillfredsställande. är genomsnittssiffran lägre än50 m per plats. anser att 50 m bör godtas endast om det finnsparklekutrymmen i omedelbar anslutning. förordar enminimistorlek som vid normal förskolestorlek innebär 100 m per plats.Förskollärare och facklärare kräver 80 m. har föreslagiten minimiyta av endast 50 m, rekommendation stannar vid sammalåga tal. Propositionen säger över huvud taget ingenting om någon norm.Utskottet vill inte ställa krav på kommunerna men tycker själv att 80 m kantiäna som riktmärke. Eftersom den reella standarden är djuptotillfredsställande och eftersom kommunerna här måste få en pådrivandebestämmelse, om de mer negativt inställda bland dem skall åstadkomma hyfsadutestandard, bör 80 m föreskrivas. Det är olämpligt att över huvud tagetdiskutera lägre tal, eftersom de mest progressiva kommunerna redan tillämpar 80m för nybyggda institutioner. I anslutning härtill vill jag gärna varna för deresonemang som i propositionen förs i vissa stycken, när det gäller s. k.samordning av lekytor inom och utom barnstugans hank och stör. Tanken påintegration av förskolorna i den övriga bebyggelsemiljön har naturiigtvis påett rent principiellt plan mycket för sig. Men vi tycker också att propositionsförfattarnahär visar en viss brist på praktisk realism. I verkligheten kan detta lätt bliett försök tUl motivering för att slå av på ytkraven vid institutionerna.Tanken är också funktionellt orealistisk. Man kan av praktiska tillsynsskäl ochpersonalskäl mte utan vidare släppa lös utomstående barn påbarnstugans lekområde, och man kan inte släppa i väg barnstugans barn tillallmänna parker och lekplatser. Det kan bara ske under betryggande tillsyn ochi organiserade former. Allt annat är skrivbordsUlusioner. Slutligen kräver vpk i reservation 26 ett systematisktprogram för att förbättra och föra upp institutioner med eftersläpandestandardnivå till dagens krav. Som det nu är, råder otillfredsställandestandard på en mycket stor del av institutionerna. Utrymmen i inre och yttrehänseende är eftersatta. Lekplatsutrustningen är ofta torftig. Gårdar och lekutrymmenbestår ofta av olämpligt underlag, t. ex. betong eller asfalt. Särskildautrymmen för mat respektive lek saknas även i många tämligen nybyggdaanläggningar. Alltför många institutioner är inrymda i lokaler som inteursprungligen var avsedda för detta ändamål. Alltför många är också belägna ibullerstörda miljöer, längs högt trafikerade gator. AUt detta måste man pånågot sätt ta itu med, om inte innehållet i verksamheten skall degraderas. Utskottet vill att man skall avvakta försöksverksamhetenmed syskongrupper i befintliga lokaler. Men det är en för denna fråga endast delvis relevantförsöksverksamhet. Det gäller ju inte bara lokaler utan också många andradelar av miljö och standard. Det gäller problem där försöksverksamheten intekommer att ge information, t. ex. bullret och trafiken. Det gäller standard somär uppenbart och erkänt eftersatt försöksverksamhet eller inte försöksverksamhet.Man har experimenterat nog med barnen, med både de fyraåringar som kräverrörelseyta och som ibland bjuds en trång gårdsplats av asfalt och desexmånadersbarn eller ettåringar som kommit in och som behöver en tyst ochnågorlunda rofylld omgivning för att klara den ibland problematiskaomställningen till institutionsvård. och det värderade socialutskottet har låtitdem vänta och uppmanar dem nu att vänta ytterligare, medan ettsvällande ämbetsverk, som aldrig hunnit ifatt några normer, skahbedriva försöksverksamhet som till intet garanterar. Det är nu en upprustningmåste påbörjas; annars står man inte till svars för anhopningen av miljö-ochstandardproblem i de institutioner som skall vara ett andra hem och i mångafall mer eller mindre ersätta ett hem för en växande andel av landetsförskolebarn. Bara för nöjet att bekänna sig till kommunernas godtyckligafrihet i detta fall gentemot barnen vill åtminstone vi i vpk inte godtasådant som är i uppenbar strid mot barnens bästa. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation På förslag av fru andre vicetalmannen beslöt kammaren uppskjuta den fortsatta överläggningen rörande dettabetänkande samt behandhngen av återstående ärenden på föredragningslistan tillkl. § 5 Kammaren åtskildes .