prot · FW0915 · 1973-12-31 00:00:00 — Mankan inte med fog hävda att dessa uttalanden varit uttryck för vilja tillsamförstånd och samarbete på äktenskapslagstiftningens område. Tvärtom har detretat våra grannar att vi här tycks vilja springa i förväg utan att på det sättsom har avsetts följa överenskommelsen om konsultationer regeringama emellan ilagstiftningsfrågor. Det är säkerligen inte obekant för statsrådet att bl. a.representanter från återigen skarpt kritiserat den svenska regeringenssätt att gå till väga. Man har bl. a. vänt sig emot att den svenska regeringengenom sina detaljerade direktiv bundit utredningen, sä att förhandlingar med deövriga nordiska länderna om utformningen av lagstiftningen nästanomöjliggjorts. Man framhåller också att medvetet brutit ennordisk rättspraxis, som man arbetat sig fram till. I det läget bör vi enligt min mening skynda långsamt ochundersöka möjligheterna till ytterligare överläggningar med våra grannar, innanproposition i ärendet föreläggs . Statsrådet säger att vi försöker harmonisera huvuddragen ide nordiska rättssystemen, men han tillägger: "i den män det kan ske utanatt vi behöver göra avkall på andra väsentliga intressen". Då vill jag fråga; Finns det i det här fallet klartuttalade intressen som omöjliggör en sådan Önskvärd harmonisering? Vi fär integlömma att det finns skilda meningar ocksä på svensk sida om hur dennalagstiftning bör utformas. För en stor del av den svenska opinionen är detangeläget att värna och stärka äktenskapets och hemmets ställning, Ocksä avhänsyn till den opinionen finns det skäl att, som jag sade, skynda långsamt,och därför vhl jag fråga: Är statsrådet beredd att skjuta pä ställningstagandetoch undersöka möjhgheterna att också i fortsättningen så långtmöjligt bevara en hkartad äktenskapslagstiftning i de nordiska länderna? Dettaär ju ändå frågor som berör människorna mycket nära -det sker aht oftaregiftermål över gränserna, och stora ohkheter i äktenskapslagstiftningen kan dålätt välla missförstånd och bekymmer. Ang. värdet av en likartad nordisk äktenskapslagstiftning Det är egentligen ett mycket stort problemsom drar upp inom den enkla frågans mycket snävt tidsbegränsaderam. Jag kan därför inte presentera någon argumentation men skall försöka attkortfattat svara honom. När det gäller konsultationer med de andra nordiskaländerna vih jag för det första säga att vi hela riden och på alla stadierhållit nära kontakt med dem angäende äktenskapsrättens utformning, och dettaskall vi fortsätta med. För det andra vill jag i fråga om utredningsarbetetsuppläggning säga att det är riktigt att vi i direktiv till de svenskafamUjelagssakkunniga linjerat upp riktlinjer för hur vi vill att modemäktenskapsrätt skaU se ut. Det har vi ansett nödvändigt för att man skah kunnavara förvissad om att det leder tUl något praktiskt resultat inom rimlig tid.Vi har gjort detta mot bakgrunden av ett tidigare bortåt tioårigt misslyckatutredningsarbete. Vi vill inte upprepa detta misstag. När det gäller inriktningen av en modernisering aväktenskapsrätten vill jag för det tredje säga att och jag är ensepä en punkt; vår ambition är att fä en modern, tih nutida förhållanden anpassadäktenskapslagstiftning, som i sin mån bidrar riU att bevara familjen ochäktenskapet som den naturliga formen för samlevnad i vårt samhälle. För det fjärde frågar herrWestberg, om jag är beredd att skjuta pä proposifionen. Svaret bhr ett klartoch entydigt nej. Det är jag icke. Regeringen kommer att offenthggöralagrådsremissen, och avsikten är att vi skall lägga fram en proposition förriksdagen så att beslut kan fattas under vårriksdagen. HerrWESTBERG i (fp); Jag beklagar verkligen detta sista besked.Jag hade inte trott att det skulle behöva vara så bråttom. Statsrådet säger att detta är en stor fråga, som inte ärriktigt lämplig för en diskussion av det här slaget. Jag kan hålla med omdetta. Han säger ocksä att vi stått i nära kontakt med de andra nordiskaländema i dessa frågor. Men, herr statsråd, det är också fråga om på vilketsätt man söker kontakt och samarbete. När man som statsrådet gjorde i i säger att den inte umgås med några planerpä att revidera direktiven och att det är en fuhkomhgt självklar sak Ang. värdet av en likartad nordisk äktenskapslagstiftning att densvenska kommittén i sina överläggningar med representanter för andra nordiskaländer har att utgå frän de rikthnjer och principer för äktenskapsrättensutformning som direktiven anger, då fastslär man sitt eget ställningstagande såhårt, att man undanröjer förutsättningarna för samråd. Jag beklagar att frågan skötts på det sättet. Därför hadejag trott att statsrådet skuUe vara beredd att i detta senare skede ändå lämnarum för ytterligare samråd och prövning av huruvida man skulle kunna nå framtill en Ukartad äktenskapslagstiftning. Det finns ju ändå här önskemål ochbehov som man måste ta hänsyn tUl - giftermål över gränserna t. eXi Nog är detbetydelsefullt att vi har en hkartad äktenskapslagstiftning. Jag vill beträffande frågan om vår vilja attta vara på möjhgheterna att få tih stånd ett samarbete som kan leda till enbevarad hkhet i den nordiska äktenskapslagstiftningen ge en upplysning. Så sent som hade vi en överläggningmed de nordiska justitieministrarna. Jag förklarade vid den överläggningen attom man över huvud taget även på denna sena tidpunkt från de danska, finska ochnorska regeringarnas sida var villig att ange något om vad de ansåg om deprinciper som bör ligga till gmnd för en modern äktenskapsrätt, skulle jag - omdet visade sig att deras principer låg någorlunda i närheten av våra övervägaatt vänta med den svenska reformen. Men läget är att man frän dessa länderssida inte är beredd att över huvud taget i någon form på något sättkonkretisera hur en modern äktenskapsrätt skall se ut. några ord om brådskan. Man kan ha olika meningarom detta. Jag anser att detta är ett långvarigt och grundligt skött arbete. Detförsta utredningsvarvet började i . Sedan hade den kommitténbråttom till 1964. Sedan skedde remissbehandling och övervägande avremissyttrandena thl 1968, varpå en ny utredning tillsattes 1969 som arbetade ietapper. Den första etappen äe färdig för lagstiftning , 1973. Jag tyckerinte det är överdriven brådska. Överläggningen var härmed slutad. På förslag av herr talmannenbeslöts att besvarandet av återstående på dagens föredragningslista upptagnaenkla frågor skuhe uppskjutas till ett senare sammanträde. § 9 Föredrogs och hänvisades berättelserna nr 6 och 7 tillfinansutskottet. § 10 Föredrogs och bifölls interpellationsframstäUningennr 27. § 11 Allmänpolitisk debatt (forts.) I bilaga 14 till statsverkspropositionenredovisas de ärenden som hör tih arbetsområde. Jag skah idet följande endast uppehålla mig vid ett avsrutt i propositionen, nämligen detsom i översikten har rubriken hushållning med mark och vatten. I anslutninghärtill skall jag något komma in pä frågor som har eller som kommer attfå betydelse för sysselsättningen. Vi har första etappen bakom oss i och med riksdagensbeslut om riktlinjer för en rationell hushållning med mark och vattenoch en planering på lokal och regional nivå för hur dessa resurser skah kunnapå bästa sätt utnyttjas och bevaras tih nytta och gagn för människor ochsamhähe. Om behovet av en sådan planering råder ju allmän politiskenighet. Vad beträffar medel och metoder för att nå uppsatta mål torde välåsikterna gä isär i mycket hög grad. Vi har ocksä att bemästra konflikter mellan ohka intressenpå det här området: de areella näringarnas behov av mark kontra friluftslivetsoch bebyggelsens, frågan om miljöfarlig industris inplacering, liksom behovetav mark för vägar, idrottsplatser, flygfält osv. Vi vet också att det inte bara är fråga om konfhkter dessaintressen emellan. Det kan också bh konflikter av annat,slag. Hurkonfliktladdat detta område är bevisas av vad som har hänt när detgäller Fällan och förut när det gällde almarna i osv. Planeringsarbetet måste dock gå vidare. De allmännariktlinjerna för den fysiska riksplaneringen måste fullföljas och konkretiserasgenom en planering. Den kommunala planeringen kommer till uttryck vidbl. a. den generalplanering som myndigheterna förutsätter skall komma tUl ståndoch vara färdig för redovisning 1976. För att den här planeringen skall få ett så lyckligt förloppsom möjUgt krävs ett samarbete mellan länsstyrelsernas planeringsavdelningar iförsta hand och kommunerna, och det är synnerligen angeläget att man bliröverens om hur detta planeringsarbete bäst skall bedrivas. Det är med tillfredsställelse jag konstaterar attdepartementschefen ville ge statens planverk ökade resurser för att kunnafullfölja en fortsatt fysisk riksplanering i samband med den översiktligaplaneringen i kommunerna. Det är nödvändigt för att tillgodose riksintressena idetta sammanhang. Departementschefen säger ocksä att stöd bör lämnaskommuner med begränsade planeringsresurser och där planeringsinsatserna urrikssynpunkt är framträdande. Jag tror att detta är nödvändigt, om man skallnå de resultat som vi förutsätter när det gäller planeringen på kommimal nivå.Inte mmst angeläget är att de inkomstsvaga kommunema får den hjälp frånstatsmakternas sida som erfordras. Jag vill i detta sammanhang ta upp en fråga som hgger migvarmt om hjärtat och som jag i andra sammanhang brukar beröra. Det gäller deareeha näringarnas behov. Lantbmkets och skogsbrukets behov av mark är juuppenbart, och det är givetvis nödvändigt att detta berättigade behov idet fortsatta planeringsarbetet tihmäts ett förgrundsintresse. Från centernssida har i olika sammanhang senast under denna debatt av vår partiledare starkt understrukits att dessa anspråk måste tillgodoses. Vi har även tagit uppden frågan i motioner från partiet. Det borde vara ganska självklart att man iplaneringsarbetet skall uppmärksamma lantbruksnäringens behov av mark, men vivet ju ocksä att som vi har bakom oss har mycket mark som ärvärdefuU för jordbruket tagits i anspråk för andra ändamål, inte minst förbostadsbyggande i närheten av tätorterna. D«t är ingen överdrift att påstå attett upprörande slöseri med god odlingsmark äger och har ägt rum i värt land.Det är därför angeläget att sätta stopp för detta slöseri i fortsättningen. Jag tar upp den här frågan i detta sammanhang därför attjag menar att det finns starka skäl att bevara den goda jordbruksjorden förfortsatt produktion och att det är ett riksintresse av minst lika angelägen artsom att utpeka vissa områden utefter kusterna och i fjälltrakterna såsomomistliga från naturvårdssynpunkt och därför inte fär exploateras för andraändamål. Jag tror det är nödvändigt att det i det fortsattaplaneringsarbetet även pä nivå kommer till uttryck att det är ettriksintresse att slå vakt om de bästa odlingsjordama om det skall bli möjligtatt undvika fortsatt slöseri med dessa jordar. Det finns ocksä andra skäl att iplaneringsarbetet slå vakt om marken ur de areella näringarnas synpunkt. Det finns enligt min uppfattning ingen bättre metod attuppehåUa en spridd sysselsättning än att hälla de areella näringarna vid makt ifortsättningen. Lantbruket och skogsbruket bildar ju också underlag för annanverksamhet, vilket är utomordenthgt värdefullt, eftersom vi därigenom färsysselsättningen väl fördelad över hela vårt land. Jag tänker på denlivsmedelsindustri som har jord- och skogsbruk som underlag, på frakterna av deprodukter som framställts i dessa näringsgrenar och på de servicenäringar somfär sysselsättning genom att underhålla de tekniska hjälpmedel som används inomjord- och skogsbruk. Detta betyder liv och människor i bygdema över hela värtland. Jag tror ocksä att det är nödvändigt med tanke pä denfortsatta utvecklingen, inte minst i fråga om sysselsättningen, att ta vara påaha de utkomstmöjligheter som finns över hela landet. Vi måste utnyttja denaturresurser som finns på olika områden för förädling, sä att människorna fårarbete. Jag tror också, att de enskilda jordbruksfastigheternaäven i fortsättningen kommer att spela en stor roll för sysselsättningen ochför den samhällsutvecklhig som vi har att se fram emot. Man räknar ju med attganska snart av vår befolkning kommer att vara sysselsatta ide direkt produktproducerande näringarna. Enligt denna beräkning kommersysselsättningen i industrin successivt att sjunka ner mot avbefolkningen, och sysselsättningen inom jordbruket är redan nere vid 35procent av befolkningen. Det är därför utomordenthgt angeläget att ta vara påalla tiUgängliga utkomstmöjligheter, och dä kommer givetvis servicenäringarnaoch behovet av tjänster av ohka slag i fortsättningen att spela enutomordentligt stor roh. För glesbygdens behov av sysselsättning fyller i dettasammanhang givetvis de areella näringarna en utomordentligt viktig uppgift. Dekommer ocksä att spela en ändå större roll med tanke pä att människorna itätorterna kommer att efterfråga en ökad service i samband medfritidssysselsättning o. d. Det gäller med andra ord att mobilisera fastighetemas allautkomstmöjligheter inte bara i vad gäller direkt jordbruks- ellerskogsbruksproduktion utan också i vad gäller jakt och fiske, turism,fritidsintressen m.m., sådant som sammantaget kan bilda underlag försysselsättningen för en familj. Den fysiska planeringen på olika nivåer har enutomordenthgt viktig uppgift att fylla, men den är dock bara inledningen fortsatt planering. Målsättningen måste vara att vi får till stånd enomfattande resursplanering, inte bara en hushållning med naturresurser utan medalla våra produktiva tillgångar - arbetskraft, utrymme, tekniska hjälpmedel,kunskaper och vetande - allt i syfte att åstadkomma en aktiv näringspohtik.Planering är en förutsättning för en sådan politik, men den är givetvis ingetuniversalmedel som löser alla problem. Det måste andra resurser till.Planeringen måste kompletteras med nödvändiga styrmedel för att vi skall få tiUstånd en hög och jämn sysselsättning, väl fördelad över hela landet. När det gäller arbetskraften har frågorna om arbetarskyddoch företagshälsovård fått en alltmer framträdande roll och ägnats mer och meruppmärksamhet frän myndighetemas sida, och det är med glädje man kan konstateradetta. Jag vih i det här sammanhanget stanna vid ett avsnitt istatsverkspropositionens bilaga 7, den som gäller :"Arbetsmiljön skapas genom beslut som fattas i företagen. Dessa beslut harhittills i hög grad fattats av arbetsgivarna och deras företrädare. En socialförnyelse av villkoren i arbetshvet förutsätter att de anställda själva fårstörre möjligheter att påverka förhåhandena på de arbetsplatser där de gör sinmsats. Arbetsmiljön blir därmed både en social t rygghets fråga och en fråga omde anställdas inflytande pä den egna arbetsplatsen och över den egnaarbetsmiljön. Arbetsmiljön blir ocksä en fråga om industrilivets villkor ocharbetslivets förnyelse med syfte att vidga välfärdsbegreppet och ge det ettdjupare innehåll." Jag är ordförande i någonting som heter Jordbruketsskyddspropaganda, som är en sammanslutning av organisationer verksamma påjordbrukets arbetsmarknad , ,, en del försäkringsbolag. Vi hade såsent som en konferens på för att diskutera problemsom har att göra med arbetarskydd och företagshälsovård pä lantbrukets område. Jag har stannat vid det avsnitt som jag citeradedärför att jag tycker att vad som sägs där är en sanning med modifikation. Därförbises en del väsenthga saker som det finns all anledning att påpeka och somjag tror att vi har uppmärksammat för htet. Det står att arbetsmiljön skapasgenom beslut som fattas i företagen och att dessa beslut i hög gradhar fattats av arbetsgivarna och deras företrädare. Jag vill peka på ettarbetsområde som företagaren-arbetsgivaren kan påverka mycket htet vad beträffarsjälva arbetsplatsen och dess utformning. Det är en plats där hundratusentalsmänniskor uppehåller sig under en god del av sin arbetstid. Jag tänker påtraktorerna, givetvis inte bara traktorerna i lantbruket utan ocksä traktorernai skogsbruket och inom näringslivet i övrigt liksom truckar och arbetsmaskinerav olika slag som används inom byggnadsindustrin och vid anläggningsarbeten ochdylikt. Myndigheterna har i någon mån försökt påverka dennaarbetsmiljö genom lagstiftning och föreskrifter. När det gäller traktorerna harvi lagstiftat om att det skall finnas hytter. Det finns påpekanden som gällert. ex. kopplingen, hur fotsteget skall vara placerat o. d. Men självaarbetsplatsen som sådan är det mycket svårt att påverka genom föreskrifter,utan det är en uppgift för konstruktörer och tekniker. Resultatet avteknikernas och konstruktörernas arbete pä det här området har blivit en frånarbetsrhiljösynpunkt synnerligen otillfredsställande maskin, där människornafar väldigt illa inte bara genom att riskema för olycksfall, t. o. m.dödsfall, är mycket stora, utan därför att kroppen far synneriigen illa ochförslits. Vi har även fått belägg för att så är förhällandet genom enarbetsmedicinsk undersökning som har utförts i Dalbyomrädet i pä samtligai jordbruks- och trädgårdsnäringarna sysselsatta människor, både anställda ocharbetsgivare. Siffrorna frän denna undersökning är synnerligen skrämmande. Jag tar upp den här frågan därför att jag tror att vi fränsamhällets sida måste påverka utformningen av en del arbetsmaskiner sommänniskorna använder. Det räcker inte att skapa en bättre arbetsmiljö iindustrilokaler o. d. Vi placerar människoma i en traktorhytt, där de tekniskahjälpmedel som hon förfogar över är placerade på ett sådant sätt att det är renthälsovådligt. Inte minst riskerna för yrkesskador är mycket stora. Vi har haftkrav pä att en traktor skah vara rationellt utformad från prestationssynpunkt;undan för undan har man plockat dit kopplingar och knappar av olika slag, ochmänniskorna får vara rena akrobater för att kunna bemästra hela apparaturen. Vi har från sida i motioner framhållit behovet aven företagshälsovård även pä lantbrukets område och när det gällersmåföretagsamhet över huvud taget. Det behövs hälsokontroll även i de näringsgrenarna,och det behövs företagshälsovård. Det behöver göras en utredning av hur man påbästa möjliga sätt skall kunna bygga upp en sådan hälsokontroll ochföretagshälsovård även för människor som är sysselsatta i småföretagen - det måvara jordbruk eller industriföretag av olika slag. Den bör avse inte bara denanställda arbetskraften utan även företagarna. Det är med glädje jag konstaterar att mycket har gjorts påsenaste tiden och ökade medel har stäUts till förfogande. Vi har fått godamöjhgheter till forskning och utvecklingsarbete bl. a. genom de resurser somarbetarskyddsfonden bör kunna ställa tih förfogande. Men jag tror att man frånsamhällets sida på något sätt måste ta initiativ till ett samarbete mellanmedicinsk och teknisk expertis när det gäller att framställa traktorer, truckaretc. så att de blir tillfredsställande utformade och inrättade som arbetsplatsfrån hälsosynpunkt. HerrMUNDEBO (fp): Vi har mött dem ,notiserna om driftinskränkningar, nedläggningar, friställningar, arbetslöshet. Vi minns rubrikerna: "Utslagen", "10-20procent kan inte fä nya jobb", "För gammal vid 45", "Sökt200 jobb utan resultat". Vi har sett siffrorna, de ständigt stigande siffroma överarbetslöshetens omfattning, arbetsförmedlingsstatistiken som säger att det vid1960-talets början fanns i genomsnitt 24 000 arbetslösa och vid 1960-taletsslut 36 000 och att antalet arbetslösa gått upp fiU 69 000 - statistiskacentralbyråns arbetskraftsundersökningar ger ännu högre siffror. Vi minns de många löftena frän och andrainom regeringen: Det blir bättre, vi är på väg uppåt igen. Vi har kunnatjämföra detta med verkligheten, och verkligheten är oroande mer oroandeän . Jag skall inte försöka beskriva verkligheten genom attredovisa och analysera sysselsättningsstatistiken; det har gjorts mänga gångerunder gärdagens debatt och det kommer nog att göras av andra också . Baraen sak vill jag tillägga. De siffror som vi i allmänhet möter -arbetsförmedhngsstatistiken och undersökningar mäter arbetslösheten , en viss dag eller en viss veckavarie månad. Men de säger ingenting om arbetslöshetens längd och ingenting omhur många människor som totalt har drabbats av arbetslöshet , exempelvis . Om vi verkligen skah få en riktig och allsidigbild av arbetslöshetens omfattning och karaktär, måste vi fä en bättresysselsättningsstatistik som belyser situationen bäde ochunder . De siffroma kommer visserligen att bli ännu allvarligareän de som vi möter, men vi behöver dem. Vi behöver en bra statistik somett underlag för en aktivare sysselsättningspolitik. Ändå ger siffrorna en ofullständig bild. De beskriver intede enskilda människornas situation. Jag skah nämna några exempel; situationen för de unga som inte kan fä jobb, som får enläng arbetslöshetsperiod under riskfyllda ungdomsår; situationen för akademiker som efter lång utbildning ochmed betydande studieskulder inte kan få jobb eller som kanske får ett jobb somde inte har den minsta utbildning för eller intresse av; situationen för de mänga som mot sin önskan måste övergåtill deltidsarbete, som inte kan få tillräcklig försörjning genom eget arbete; situationen för kvinnor som inte kan få jobb på den nyaort där mannen har fått jobb, där kanske familjen splittras eher där någon avmakama och det bhr ofta kvinnan - måste avstå frän sitt arbete; situationen för den som har förlorat sitt jobb, som måstevänta i månader på att få ett nytt, som måste byta arbetsplats, kanske bostad,kanske bosättningsort, som kanske måste acceptera ett nytt arbete som han intepassar för eller är intresserad av. Det aren sak att med ti(lfredsställelse konstatera attmånga människor får nya jobb genom arbetsmarknadspohtisk insats, och det kan vigärna Mendet är ocksä en sak att komma ihåg att många fär vänta pä det nya jobbetoch att det kanske inte är ett jobb som de vill ha. Arbetsmarknadssituationen är verkhgen allvarlig.Många människor är utan arbete. Många känner oro, osäkerhet, ovisshet införframtiden. Och den oron, osäkerheten, ovissheten finns också om vi satsar merän någonsin på arbetsmarknadspolitiken, även om konjunkturerna skulle komma att något förbättras. Den slutsatsen grundarjag på följande; dels de otillräckliga samhällsinsatserna för att skapa flerajobb och tryggare jobb, dels de snabba strukturförändringarna och de höga, imånga fall alltför höga kraven inom näringshv och arbetsmarknad. Det är bra att arbetsmarknadsverket har fått störreresurser. Vi har från vårt häll arbetat för det. Men ändå kan det inte varahuvudvägen att lösa problemen. , den avgåendearbetsmarknadschefen, har sagt följande: Arbetsmarknadspolifiken skall vara ettkomplement till den ekonomiska pohtiken och användas och rum när den äröverlägsen den generella politiken, men ej heller mer. Vi måste i första handsatsa på att skaffa flera nya jobb inom ett expanderande näringsliv. Det är också bra att vi har fått en rörlig arbetsmarknad,geografiskt och yrkesmässigt, att många av dem som har fåttarbetsmarknadsutbildning får nya jobb. Vi har arbetat för detta. Men ändåkänner vi oro inför de problem som omflyttningen innebär för mänga människor.Vi måste satsa på att få en större trygghet i jobben, få rätten till en frittvald sysselsättning. Det är ocksä bra att många kunnat fä arbete i skyddad ochhalvskyddad sysselsättning. Vi har arbetat för detta. Men ändå känner vi oroinför en starkt växande sektor av skyddad sysselsättning. Arbetsvärdens köerär långa och växer. Frän 1960 till 1972 har antalet arbetsvärdssökande mer äntredubblats. kunde var tredje arbetsvårdssökande få arbete på den öppnamarknaden, bara var tionde. Vi måste arbeta för att sä mänga som möjligtav dem som har arbetshinder av olika slag kan få arbete i den öppna marknaden. Det är slutligen bra att vi har fått generösare regler förförtidspension. Vi har arbetat för detta. Ändå känner vi oro inför en starktväxande grupp av förtidspensionärer. Vi fär inte använda pensioneringen tillatt föra ut människor ur arbetskraften och sysselsättningsstatistiken.Vi måste ha ett arbetshv som har utrymme ocksä för de äldre och inte fulltarbetsföra.