prot · FW0923 · 1973-12-31 00:00:00 — Ortsgrupperingen av de anställdas löner infördes genomriksdagsbeslut efter , alltså då vi hadeonormala prisförhållanden här i landet. Grunden för ortsgrupperingen har stegför steg undanryckts, och därför har också ortsgrupperingen av bostäder ochhyror hksom skattegrupperingen avskaffats. Kvar står ortsgrupperingen av destatsanställdas löner. Även där har delvis en avveckling skett, men kvar stårortsgrupperingen 4 och 5. Det har riktats stark kritik mot systemet, men vi hardet som sagt ännu kvar. Det har för allt fler blivit uppenbart attortsgrupperingen är förlegad. Enligt representanter för statstjänstemännensorganisationer upplevs det gällande dyrortssystemet som en stor orättvisa. Denfrågan har diskuterats exempelvis i samband med utflyttningen av olika verkfrån . Ortsgrupperingen omfattar löneplanerna A och U, medan B som harde högsta lönerna inte omfattas av densamma. Säger inte det tillräckhgt omdyrortsgrupperingens bräcklighet? Det skulle vara intressant att höra utskottetsmening på den punkten. Den kvarstående ortsgrupperingen har varit föremål för ensuccessivt allt starkare kritik ända sedan vi började diskutera frågan här iriksdagen . Dä uppsköts ställningstagandet i avvaktan påen pågående prisgeografisk undersökning. Resultatet av den undersökningenpresenterades 1965, och det materialet talade inte förortsgrupperingensbibehållande. I motionen 1521 till årets riksdag har vi liksom tidigareär begärt att skall uttala sig för att ortsgrupperingen av destatsanställdas löner avvecklas och att avvecklingen bör ske så snart sommöjligt i samband med avtalsförhandlingar. Utskottsmajoriteten har emellertidavstyrkt även årets motion. Och vilka skäl har då utskottsmajoriteten för ettbevarande av ortsgrupperingen? Ja, majoriteten hänvisar till tidigareställningstagande, nämligen att detta är en avtalsfräga. Därför tiger riksdagenstill. Till detta vill jag emellertid säga att ju en gång har införtortsgrupperingen - låt vara under andra förhållanden än vi har och vimotionärer begär inte att skall besluta men väl som sin mening uttalaatt ortsgrupperingen bör avskaffas samt att det sedan får bli de avtalsslutandeparterna som för frågan vidare. Reservationen till utskottets betänkande följerupp detta motionens yrkande. Det finns inga bärande skäl förortsgrupperingens bibehållande, och därför ber jag att få yrka bifall till denreservation som fogats till inrikesutskottets betänkande nr 9. Avveckling av ortsgrupperingen av statsanställdas löner Avveckling av ortsgrupperingen av statsanställdas löner HerrMAGNUSSON i (vpk): Den statliga dyrortsgrupperingen har, sompåpekats i de motioner som väckts i frågan, en lång historia. Den förstaenhetliga dyrortsgrupperingen av statstjänstemännens löner infördes redan 1919genom beslut av riksdag. Syftet från början med den officiella dyrortsgrupperingenvar för det första att differentiera statstjänstemännens löner efter olikaorters och landsändars kostnadslägen, detta för att möjliggöra för tjänstemän isamma tjänsteställning att leva på samma standard oavsett placering i landet.Detta var alltså en jämlikhetsfråga. Här har diskuterats mycket jämhkhet ,och det är kanske värt att ta fasta på just den sidan av den här saken. Syftetvar för det andra att differentiera de skattefria s. k. ortsavdragen vidtaxeringarna efter olika landsändars dyrhet på så sätt att dyrare delar ilandet erhöll större skattefria avdrag. har de skattefria ortsavdragen gjorts lika över helalandet, varför den officiella funktionen med dyrortsgrupperingen enbart ärstatstjänstemännens lönegruppering. Dyrortsgrupperingen var frän början utantvivel motiverad och verkade i riktning mot större jämlikhet mellan löntagarnai oUka landsändar. Efter hand utjämnades emellertid oUkheterna mellan stad ochland och mellan olika landsdelar. En minskning av antalet ortsgrupper har ocksåskett som en följd av denna utjämning av kostnaderna. har dockminskningen av antalet ortsgrupper släpat efter i förhållande till utjämningenav levnadskostnaderna. Följden har blivit att flertalet statstjänare alltmerkommit att uppfatta dyrortsgrupperingen som en orättvisa, en orättvisa sominte upphör ens vid pensionsålderns inträdande. Slopandet avdyrortsgrupperingen har blivit ett krav med starkt stöd bland statstjänarna ochhar varit så . Den dyrortsgruppering som funnits har bl. a. vilat pådyrortsundersök-ningar som genomförts . genomfördesockså en sådan undersökning, vars resultat publicerades är 1965. talade tidigare om den. Den kom emellertid aldrig att inverka pånågon officiell indelning. De författningar som gällde dyrortsgrupperingen blevnämhgen från upphävda i samband med att statstjänstemännenfick förhandlingsrätt. Vid dyrortsundersökningen 1965 bekräftades annars vad somlänge varit känt, nämligen att prisutvecklingen blivit sådan att levnadskostnadernautjämnats över hela landet. Många mindre orter visade sig vara dyrare att bo iän . Många orter kom redan då upp i poängtal som berättigade tillplacering i dyrortsgrupp 5. Man kan ifrågasätta om inte dessa förlorat på attsystemet ändrades och att dyrortsgrupperingen numera aren förhandlingsfrågamellan parterna på arbetsmarknaden. Det förhållandet att, som ett resultat av 1968 och 1971års förhandlingar, ortsgruppsspännvidden minskat och att ortsgrupp 3 nuinförlivats med ortsgrupp 4 och att det nu bara återstår två dyrortsgrup-perminskar ju inte orättvisan i att orter som för länge sedan fyllt anspråken påatt tillhöra ortsgrupp 5 inte har kunnat flyttas upp. Det är åtskilliga kronorsom statstjänare och andra genom årens lopp har förlorat på detta. Ochorättvisan understryks ytterligare genom att den följer med in ipensionsåldern. Vi har från vårt partis sida inte varit anhängare avförslaget att göra dyrortsgrupperingsfrågan till en förhandlingsfråga. Det kaninte vara riktigt att ett lösande av denna fråga skall inkräkta på det utrymmesom anses stå till förfogande för löneuppflyttningar. Här uppstår då konflikter.Ju mindre löntagarna är benägna att avstå i rena löneupplyftningar till förmånför ett slopande av dyrortsgrupperingen desto längre dröjer det innan fråganlöses. Vi anser att det gäller - det var också avsikten från början - attåstadkomma jämlikhet statstjänarna emellan oavsett bostadsort. Det är alltså enfråga som borde lösas vid sidan av de egentliga lönerörelserna. Att frågan anses vara aktuell bevisas bl, a, av attmotionskrav om slopande av dyrortsgrupperingen föreligger till som skall hållas nu . Man har från statstjänarhållockså pekat på det missförhållande som ligger i att höglöneplanerna B och Cinte är dyrortsgrupperade. Då spännvidden bhr störst i de lägre löneklassernapå löneplan A, har det betonats att slopandet av dyrortsgrupperingen ärsärskilt angelägen för låglönegrupperna. Utskottet har , liksom vid tidigare behandlingar avfrågan, hänvisat till dess nuvarande karaktär av avtalsfråga. Vi ärnaturligtvis fullt medvetna om detta förhållande, men jag vill beträffandedetta hänvisa till den inställning som jag här redovisat. Ett principuttalandeav ' till förmån för ett slopande av ortsgrupperingen skulleemellertid enligt vår uppfattning hjälpa till att föra frågan framåt. Det äringet tvivel om att prisutvecklingen bekräftar den tendens sommed åren bUvit alltmer utpräglad. Livsmedelspriserna är i stort sett desammaöver hela landet. Högre genomsnittshyror kan visserligen skönjas i de störrestäderna, men landsbygdsbefolkningen får i stället vidkännas kostnader av annatslag, transportkostnader etc. Med hänvisning till vad jag här anfört berjag att få yrka bifall till reservationen i inrikesutskottets betänkande nr 9, Avveckling av ortsgrupperingen av statsanställdas löner HerrFAGERLUND (s): När jag går upp i talarstolen idetta ärende är det inte för att tillföra den här debatten några som helst nyasynpunkter, utan jag gör det helt enkelt för att pliktskyldigast yrka bifalltill utskottets hemställan och avslag pä reservationen. Några synpunkter utöverdem som framkommit i diskussionerna , när statstjänarna fickförhandlingsrätt och vi inrättade lönedelegationen för att ta hand om dessafrågor, finns över huvud taget inte. Men ett nytt inslag i debatten hade iKristinehamn i sitt anförande. Han läser i reservationen in den inställningenatt ett slopande av dyrortsgrupperingen icke skall inkräkta pä löneutrymmet.Det vore ju intressant om ett bifall till reservationen skulle innebära attdetta krav skulle komma utöver alla andra lönekrav. Jag tror att de som har medde statliga förhandlingarna att göra verkligen är intresserade av ettförtydligande. Den tolkning som i här gav avreservationen skulle innebära att de statsanställda och även dekommunalanställda skulle komma i ett bättre läge än övriga löntagare i landet. A vveckling av ortsgrupperingen av statsanställdas löner Det är de fackliga organisationerna som drivit frågan omdyrortsgrupperingens avskaffande. Som i sägerkommer detta krav säkerligen också att föras fram i samband med 1974 årsförhandlingar. Skillnaden mellan utskottsmajoriteten och reservanterna är heltenkelt att majoriteten anser att detta är en sak som de fackligaorganisationerna skal! ta ställning till. Jag utgår från att man därvid måstebortse från vad i sade; detta krav måstetillgodoses inom ramen för den pott som eventuellt kommer att stå tillförfogande. Jag skall nämna tre krav som jag är övertygad om kommeratt diskuteras på samtliga avtalskonferenser. Det är för det första dyrortsgrupperingensavskaffande. Det är för det andra kravet pä att ge typiskt kvinnliga yrken, t.ex. inom sjukvårdsbiträdes- och kontorsbiträdeskarriä-ren, sammabefordringsgång som man har inom exempelvis den mer manligt betonade järnvägs-och telegrafkarriären. Det är för det tredje kravet att höja den regleradebefordringsgången upp till lönegrad 15, Inom utskottsmajoriteten anser vi alltså att det är defackliga organisationerna som skall ta ställning till dessa frågor. Riksdagenbör inte komma med några pekpinnar i fråga om vilka krav som skall prioriteras. Här har orättvisorna i ortsgrupperingen berörts. Jag kanhålla med till fullo. Men det finns otaliga andra orättvisor i det statligalönereglementet som jag bara skall anföra ett enda exempel pä. Jag kan intebegripa varför kallortstillägget i lönegrad 16 skall utgå med ,medan det i lönegrad 33 utgår med , dvs. fyra gånger så mycket. Menjag anser även det vara en förhandlingsfråga. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillutskottets hemställan. HerrMAGNUSSON i (vpk): Jag ville i mitt förra inlägg i denna debattredovisa vår syn på hur den statliga dyrortsgrupperingen uppfattas och hur vibetraktar frågans handläggning. Jag sade då att vi anser och har ansett att detär en fråga som borde avgöras av . Den uppfattningen har vi alltidhävdat i motioner tidigare. De kostnader som uppkommer borde som sagt var interäknas in i de löneutrymmen som skall stå till förfogande vid avtalsförhandlingar. Det aktuella yrkandet, det som vi har att ta ställningtill , finns uttryckt i reservationen. Där föreslås ett uttalande. På denpunkten tycker jag att det inte behöver råda någon tveksamhet. Jag har hävdatatt ett sådant uttalande skulle kunna föra frågan framåt, för det gäller juockså att bilda opinion kring krav man ställer. Sedan skulle jag personligen givetvis inte ha någontingemot att medel kunde ställas till förfogande för att lösa dyrortsgrupperingenutanför lönerörelsens ram. Men det är liksom en annan fråga. hänvisar till andra orättvisor i samhälletoch ställer dem i motsättning till lösandet av frågan om dyrortsgrupperingen.Men dyrortsgrupperingen och de orättvisor som är förknippade med den är avgammalt datum. Det har här påpekats både av mig och av herr Gustavssoni att de orättvisorna ligger långt tillbaka i tiden. Efter denundersökning som gjordes 1965 skulle t. ex, ha flyttats upp iortsgrupp 5, Det måste innebära att alla statliga anställda där har förlorat enmassa pengar på att de inte blivit uppflyttade till den dyrort där derätteligen hör hemma. Jag tar det bara som ett exempel. Det är en fråga som bordebeaktas av . i (c): Utskottet hänvisar till lönedelegationen ochsäger att det inte kan vara riktigt att , vilket motionärerna begär,gör för staten såsom arbetsgivare bindande uttalanden. till de avtalskonferenser som kommer att hållas och de frågor somdär kommer att tas upp. Det är helt naturligt att man på den sidan diskuterarde frågor som skall aktualiseras. Vad vi begär är att såsomarbetsgivare skall ge till känna sin principiella uppfattning till dendelegation och den part som skall vara med och sluta avtal. Det finns, , möjligheter att studeralönedelegationens berättelser för är tillbaka. Där kanske skallflnna att det inte rått full enighet om huruvida man skulle ta upp denna frågavid förhandlingar. Måhända skulle ett bifall till reservanternas yrkandemedverka till att partikamrater i lönedelegationen fick enliten puff och därmed kunde ta en klarare ställning i ortsgrupperingsfrå-gan. i talar om att bilda opinionomkring den här frågan. Jag tycker att vi på den fackliga sidan har allanledning att göra det på våra avtalskonferenser. Det handlar dock, som jagförsökte tala om, inte om andra orättvisor i samhället, utan om att vi därkommer att ställas inför valet mellan ohka krav, och vad det gäller är vilkakrav vi bör prioritera. Jag anser inte att vi såsom arbetsgivare gentemot eneventuellt annan uppfattning från de anställda skall säga att det första somskall göras är att avskaffa dyrortsgrupperingen. Jag kan för min del mycket vältänka mig att det betyder mer för kvinnorna att de får samma regleradebefordringsgång som männen i stor utsträckning har . Överläggningen var härmed slutad. Avveckling av ortsgrupperingen av statsanställdas löner Propositioner gavs på bifall till dels utskottets hemställan,dels reservationen av i m. fl,, och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan iAlvesta begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller inrikesutskottetshemställan i betänkandet nr 9 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av herrNilsson i m, fl. Nr 23 Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens Onsdaeenden ledamöter ha röstat förja-propositionen. 14februari 1973 begärde rösträkning verkställdesvotering med omröstningsapparat, Den- -------------------- naomröstning gav följande resultat: § 16 Interpellation nr 38 ang, tjänstemännensarbetslöshetsläge Ordet lämnades på begäran till i (fp), som yttrade: De två förlorade åren i svensk ekonomi harbl. a. präglats av en rekordhög arbetslöshet. Enligt arbetskraftsundersökningarnavar i genomsnitt 100 000 personer arbetslösa 000 under 1972.Arbetslösheten under dessa båda år är den högsta . Det är mot denna bakgrund alarmerande att arbetslöshetenenligt många bedömare kommer att förbli på ungefär samma nivå 1973 som 1972.Konjunkturinstitutet gör i december månads konjunkturbarometer följandebedömning av sysselsättningsläget : "Någon ökning av industrins arbetarantal beräknas denmåttliga produktionsökningen ej kräva utan planerna tyder här på en ungefäroförändrad sysselsättning. Däremot kommer nedskärningarna inom industrinstjänstemannakader att fortgå - åtminstone fram ." Chefsekonomerna på LO, TCO och SAF har gjort engemensam beräkning av sysselsättningsutveckhngen. Enligt denna skulle antaletsysselsättningstillfällen minska med 5 1973. Finansministern har i enkommentar angett som troligt att sysselsättningen blir ungefäroförändrad jämfört med . Arbetskraftsundersökningen för januari tyderockså på att arbetslösheten kommer att ligga kvar på en nivå som är heltomöjlig att acceptera. 128 000 är enligt SCB öppet arbetslösa i januari.Dessutom är 33 000 sysselsatta i beredskapsarbete. Ytterligare ca 50 000genomgår arbetsmarknadsutbildning. Läget är särskilt bekymmersamt förvissa grupper. Dit hörtjänstemän nen. Det verkligt allvarliga är inte den absoluta storleken på arbetslöshe ten bland tjänstemän utan den utveckling denna arbetslöshet genomgått. Den registrerade arbetslösheten bland tjänstemän är ungefär tio gånger så stor som . Enligt arbetskraftsundersökningarna fanns i medeltal 25 000 arbetslösa inom tjänstemannayrken. Andelen tjänstemän av dem som varslats om friställning inom industrin har fördubblats på bara ett är. av varslen fr, o, m. t. o. m. avser tjänstemän. Arbetslöshetstiden för tjänstemän tycks också ha förlängts . Av de arbetslösa i tjänstemannakassorna hade varit utan arbete mer än . Arbetslösa tjänstemän har svårare att få arbete än de 40 flesta andra kategorier. För vissatjänstemannagrupper, t. ex. arbetsleda- re, ärutveckUngen särskilt bekymmersam. av de arbetslösa arbetsledarna harvarit arbetslösa mer än . Allvaret i tjänstemännens arbetslöshet framträder änklarare om man söker analysera orsakerna till den. Ökningen av arbetslöshetenbland tjänstemän hänför sig i ganska liten utsträckning till konjunkturläget detvå . En uppgång i konjunkturen löser därför inte ensam problemet.Antalet personer sysselsatta i tjänstemannayrken har ökat från 1,3 miljoner år1965 till 1,7 miljoner år 1972. av denna ökning faller på detjänsteproducerande näringarna, främst offentlig sektor. Förskjutningen mot enstörre andel tjänstemän inom de varu- och kraftproducerande sektorerna harsåledes i ganska liten utsträckning bidragit till ökningen av det totalaantalet tjänstemän. inträffar bl, a. följande fyra saker: 1, Rationaliseringarnainom industrin går i allt större utsträckning ut över tjänstemännen. Det är påtjänstemannasidan man nu bedömer att de stora möjligheterna tillkostnadsnedpressningar och rationaliseringar finns. Enligt professor afTrolle skulle av tjänstemännen inom industrin befinna sig iriskzonen. Den försämrade lönsamheten för företagen och den ökadearbetskraftskostnad som bl, a, fördubblingen av löneskatten medför ökarrationaliseringstrycket, 2, Byggandet gårner kraftigt, Byggarbetarkåren minskar med ca 5 000 anställda. Detminskade byggandet får stora återverkningar för bl, a, ingenjörer, tekniker ocharkitekter, 3, Antaletanställda inom den offentliga sektorn kommer sannolikt inte att öka lika snabbtsom . Skattetaket tycks i stort sett vara nått. Och med en stagnerandeekonomi får stat och kommun svårt nog att utan skattehöjning klara av ensexisterande verksamhet. Mot en minskning av antalet tjänstemän inom industrinkommer således att svara en minskning av nyanställningarna av tjänstemän i statoch kommun, 4, Utbildningsexplosionenkulminerar. Det gäller bl. a, universiteten. Medan 4 000 examinerades 1960/61och 6 000 1965/66 ligger antalet kring 17 000. Flertalet är inriktade påtjänstemannayrken av olika slag. Och i ett läge, där nyutexaminerade akademikerhar svårt att fä arbete som de är utbildade för, konkurrerar de i stället omkontoristjobb m. m. I en nyligen publicerad AMS-utredning framgår bl. a., attde ny-och återinträdande på arbetsmarknaden i hög grad är inriktade påtjänstemannayrken och att det har skett en påtaglig ökning av antaletarbetslösa med utbildning på gymnasienivå eller däröver. En annan och bättre näringspolitik skulle skapa störretrygghet i arbetet för tjänstemännen lika väl som för andra grupper. Större ochmer offensiva investeringar skulle ge arbete åt tekniker och ingenjörer som går arbetslösa. Med ett bättre kostnadsläge skulle färre tjänstemänfriställas. Och med en ökad tillväxt i ekonomin skulle följa större möjligheterför stat och kommun att utan skattehöjningar fortsätta ett reformarbete somockså skapar nya arbetstillfällen. Men det går inte att slå sig till ro med den i och för sigviktiga slutsatsen. I det läge den svenska ekonomin nu befinner sig är detuppenbart att många tjänstemän framöver får känna av en betydande otrygghet iarbetet. Även de som inte mister sitt arbete får i många fall svåraomställningsproblem i samband med organisationsförändringar. Det är nödvändigtatt inom arbetsmarknadspolitiken se med samma allvar pä tjänstemännenssvårigheter på arbetsmarknaden som på andra gruppers svårigheter. Inom arbetsmarknadsutbildningen liksom vid planering avberedskapsarbeten och halvskyddad sysselsättning måste ökad hänsyn tas tillarbetslösheten bland tjänstemän. Av de 4 494 godkända platserna i halvskyddadsysselsättning är t. ex. hela 3 650 inom industri/hantverk, jord och skog, menbara 273 inom förvaltning och kontor. Men det viktigaste är ändå att öka tryggheten i de jobbsom finns och att söka ge arbetslösa tjänstemän nya jobb på öppna marknaden.Med hjälp av statsbidrag bör en ökad satsning kunna ske på utbildning iföretagen, i första hand av sådan personal som genom organisationsförändringarlöper risk att bli arbetslös. Med de stora omställningarna på tjänstemannasidani många företag skulle en ökad sådan utbildning kunna vara ytterstbetydelsefull. Personer som annars kanske skulle friställas kan i stället fånya arbetsuppgifter. Den vidgade företagsutbildningen bör kombineras med att deanställda får ett ökat inflytande över personalpolitik ochrationaliseringsverksamhet. Berörd personal bör redan från början få vara medoch påverka utformningen av organisationsförändringar. De s, k. anpassningslag som i linje med vad folkpartietbegärt i inrättats på många arbetsställen har också här enbetydelsefull uppgift. Även när arbetslösheten varit som störst har det funnitsca 25 000 lediga platser. For många av dessa ställs självfallet krav som mångaav de arbetslösa inte uppfyller. Men i många fall är det säkert så, att arbeteoch arbetslös person helt enkelt inte hittar varandra. Det beror i storutsträckning på brister i arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen har ettdåligt grepp över betydande delar av arbetsmarknaden och kanske framför alltöver de delar, bl, a, tjänstemannayrken, som den tidigare inte behövt ägnasärskilt stort intresse åt, I en särskild motion till årets riksdag pekar folkpartietpå tre orsaker till arbetsförmedlingamas dåliga grepp över marknaden: 1, Arbetsförmedlingensbristande resurser och dess i vissa avseenden föråldrade arbetssätt gör att deorganisatoriska förutsättningarna för en fullständig täckning avarbetsmarknaden saknas, 2, En alltförliten del av de lediga platserna anmäls till arbetsförmedlingen, därför attarbetsgivarna erfarenhetsmässigt lärt sig att vissa slag av arbeten sällan kanrekryteras med sökande från arbetsförmedlingen, 3, Mångaarbetssökande finner det meningslöst att anmäla sig på arbetsförmedlingen,därför att de lediga platser som de är intresserade av normalt inte anmäls tillförmedlingen. Arbetsförmedlingen har således råkat in i en ond cirkel.Vissa slag av platser - sannolikt i hög grad inom tjänstemannasektorer anmälsinte till förmedlingen, därför att arbetsgivarna funnit att de arbetssökandeanvänder sig av andra kanaler. De arbetssökande använder sig av andra kanalerdärför att de intressanta lediga platserna inte anmäls till förmedlingen. Därför behövs ett system med obligatorisk anmälan avlediga platser - Nr 23 där företag med förslagsvis mer än tio anställda söker arbetskraft den öppna marknaden - till arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingenmåste också kunna tala om för en arbetssökande------------ vad detfinns för lediga platser på andra håll i landet. Detta är särskiltbetydelsefullt för många tjänstemannagrupper som har en mindre lokalt bundenarbetsmarknad. Arbetsförmedlingarna bör också bli betydligt meruppsökande i sin verksamhet. Även mellan de tillfällen då en arbetssökande tarkontakt med arbetsförmedlingen bör den söka få fram jobb för den person detgäller. Och ansträngningarna måste vara lika stora för de nya grupper som fåttsvårigheter på arbetsmarknaden bl, a, akademiker och tjänstemän - som förandra grupper. Tjänstemännens arbetslöshetskassor har fått en kraftigtökad belastning med dess ökade arbetslöshet blandtjänstemän. Betydande höjningar av avgifterna till dessa kassor måste ske. Detbelyser behovet av en verkligt allmän sysselsättningsförsäkring.