prot · FW09144 · 1973-12-31 00:00:00 — Och det saliggörande huvudargumentet är: det skall varaeffektivt, det skall stå sig i konkurrensen, det skall vara lönsamt förkapitalägarna. När de här värderingarna kommer in upphävs allaregionalpolitiska målsättningar, och då ställs även de totala miljöintressenaåt sidan. i beklagar i sitt yttrandeatt det sökande företaget inte funnit möjlighet att utveckla skogsindustrininom länets gränser. anser också att den utbyggnad som företagetnu skall göra kommer att hämma utvecklingen inom länets skogsindustri.Konsekvensen för länet blir också att redan tidigare hårt drabbade områdenkommer att drabbas ännu hårdare , främst då de norra och västra delarna avlänet. I norra har man haft ett överskott på skog, eftersomförädlingsindustrierna inte har varit på något sätt tillräckliga, ochskogsråvaran har därför transporterats ut från dessa områden. Avstånden tillindustrierna har sålunda inneburit ett avsättningsproblem som medfört attskogstillväxten har blivit större än normalt; skogen har med andra ord blivitbetydligt överårig. Situationen i detta område kännetecknas av en fortgåendesysselsättningsminskning och hög arbetslöshet samt av en utflyttning avmänniskor som alltjämt pågår. Denna utveckling kan förväntas fortsätta även iframtiden och leder till fullständig utarmning och avfolkning av helakommundelar. Kraven från invånarna i länets glesbygdskommuner om sysselsättningi hemorten måste tillgodoses. Därför måste man t. ex. kräva att ett skogligtkombinat kommer till stånd i norra med målsättningen största möjligavidareförädling för att uppnå maximal sysselsättningseffekt. Och för att inteäventyra företagets fortbestånd är det viktigt att inte de privatkapitalistiskavinstmaximeringsprinciperna får gälla, Kombinatet måste byggas upp avsamhället, t. ex, med AP-fonds- Ang. den industriella utvecklingen i Ang. den industriella utvecklingen i medel, och lönearbetarna måste där ha ett avgörande inflytande, bl. a. när det gällertillskapandet av en god arbetsmiljö. När nu regeringen har godkänt kustlokalisering ochförklarat att miljösynpunkterna är beaktade i tillräckUg utsträckning, sååterstår den stora frågan: Vilka insatser kan staten och regeringen göra? Ärdet verkligen så, herr statsråd, att lokaliseringsstöd i stort sett är det endasom regeringen kan garantera invånarna i ? Låt mig konstatera, även om detta blir någotav en sifferexercis, att sysselsättningsökningen i de företag därinvesteringarna var gjorda uppgick till cirka 1 800 personer.Men det avgörande i denna debatt, och den fråga som kan föranleda skillnadenmellan och mig, tror jag är följande. avstår konsekvent från att ta upp det som ärskogs- och massaindustrins huvudproblem, nämligen hur man skall få avsättningför sina produkter på den internationella marknaden, inte utan ocksåi framtiden. Vi vet att man i , och går in för hårdrationalisering och större enheter, med därav följande konkurrenskraftigareutbud på världsmarknaden. Om vi då här i försöker hålla kvar de gamla,omoderna, mindre enheterna kommer vi inte att kunna sälja till priser sommöjliggör sådana löner som vi anser rimliga och riktiga åt de anställda i dessafabriker. Men hela det problemet för undan med ordenprivatkapitalistiska vinstintressen. Jag tycker att det är att ta väldigt lättpå en för löntagarna vid industrierna i dessa områden helt avgörande fråga. Dessutom är de gamla fabrikernas arbetsmiljö intetillfredsställande, och de har ofta också en mycket negativ effekt på den yttremiljön. Därför har man från statens sida gått in direkt och stött uppbyggnadenav modernare och mera miljövänliga anläggningar. Vi har anslagit totalt 720miljoner kronor i statliga bidrag på miljövårdsområdet inom industrin, och avdetta belopp har utbetalats till skogsindustrin.Genom förhöjda bidrag har industrinsmiljövårdsåtgärder enligt beräkningar kunnat tidigareläggasmed två och ett halvt till . På forskningssidan gör vi också mycket stora insatser.1971/72 utgick från statens sida , 1972/73 50 miljoner kronoroch 1973/74 kommer det att bli . Detta är ett uttryck fördet intresse som finns från samhällets sida att medverka dels i miljöavseendedels i forskningsavseende. Låt mig sedan säga några ord om näringspolitiken ochlokaliseringspolitiken, även om de frågorna verkligen inte hör till mittområde. Mera i detalj får diskutera dem med industriministerneller med arbetsmarknadsministern . Vi skall självfallet använda en rad olika medel.Lokaliseringspolitiken är ett av dem, näringspolitiken är ett annat. Vi ärberedda att mycket kraftfullt gå in både i och i andra områdensom behöver ett samhälleligt stöd för att hålla sysselsättningen uppe. Men vadvi vänder oss emot är teoretiska löften av samma slag - det vände sig också herrHagberg emot - som 100 000 nya jobb eller garantier för den eller denutvecklingen inom ett visst område. Vi kan aldrig ge detaljerade garantier avdet slaget. Därför skall man inte utställa sådana och ge sken av att det ärmöjligt att detaljstyra utvecklingen på detta sätt. Men det starka samhälletsresurser kommer att sättas in för att värna om sysselsättningen i Kopparbergslän. Statsministern gav besked i kammaren om att viliksom anser att en långsiktig sysselsättningsplan ochdärav följande parlamentarisk utredning bör komma till stånd. Det måste väl ändå vara besvärande för , somsä häftigt kritiserar regeringen, att i uttalatföljande: "Skogsindustrins lokaliseringsfrågor har till följd av dentekniska utveck-hngen inom branschen kommit i ett delvis nytt läge. Trots dennautveckhng skulle emellertid en utbyggnad av det slag företaget planerartroligen medföra en svår belastning på länets vattensystem. Även omregionalpolitiska skäl talar för en utbyggnad inom länet anser siglänsstyrelsen därför av miljövårdsskäl förhindrad att förorda ensådan lösning. Under förutsättning att länet garanteras industriell utvecklingpå andra områden vill därför inte motsätta sig att det sökandeföretaget beviljas tillstånd att företa den planerade utbyggnaden iSkutskär." Detta är alltså uppfattning; två ledamöterhade reserverat sig. Är det då så konstigt att regeringen från rikspolitiskautgångspunkter kommit till samma uppfattning som ? Ang. den industriella utvecklingen i HerrHAGBERG (vpk): har två naturrikedomar, skogen och malmen,som man bygger sin industri på. Det är låg förädlingsgrad på den industrin. Vihar inte förespråkat en massafabrik i norra direkt; vi har sagt att denfabriken skall vara av hög förädlingsgrad. Men vad som är beklämmande är attregeringen godkänner företagets lokalisering som drar undan en del avmöjligheterna utan att ha någonting annat att erbjuda länet i stället.Länsstyrelsen vill ju ha något slags garanti för att dels det sökandeföretaget, dels statsmakterna gör någonting. Det är det jag har frågat om, ochdet är bara allmänna fraser jag får till svar av statsrådet. Vi är ense om attde gamla enheterna överlevt sig själva. Men när det gäller frågan var de nyaenheterna skall placeras och vilket slags näringsliv vi skall ha, står vistilla. Det finns faktiskt de som säger att vi kan vidta sådanaåtgärder beträffande reningen att vi kan klara inlandslokaliseringar. Men manflyttar ändå tillverkningsindustrierna . Man kanske skulle kunna väntaoch rädda åtminstone de 70 arbetstillfällen som det här är direkt fråga om. Statsrådet anför vidare att det är bra för arbetarna urarbetsmiljösynpunkt att de gamla enheterna slås ut. Men man kan då fråga sigom den andra sidan av saken - de 400 förlorade arbetstillfällena - är bra förlönearbetarna. Man kanske kan få en ur arbetsmiljösynpunktbättre fabrik, men det blir inga ytterligare arbetstillfällen någonstans. Detär där regeringen kommer in i bilden: Kan inte regeringen föra en sådannäringspolitik att vi får en allsidig regionalpoli- Ang. den industriella utvecklingen i Det är en mycket viktig frågeställning. Sedan talade statsrådet om den internationellakonkurrensen, och därvidlag har regeringen sitt definitiva ansvar. StoraKopparberg konkurrerar med sig självt i så fall, eftersom företaget har förtut stora belopp just till och satsat på pappers- och massaindustrin. Härhar regeringen ett ansvar, nämligen att se till att de pengarna - som arbetatsihop av lönearbetarna i detta område får stanna kvar och satsas påindustriella enheter där. Vi vet att forskningen inte är målinriktad för att klaraav hithörande problem, utan allteftersom kraven trappas upp utförs nödtorftigtvissa forskningsuppdrag för att man skall kunna rädda någonting. Det finnsingen linje i denna forskning som skulle kunna leda till att man ganska snartskulle kunna lokalisera dessa industrier till inlandet utan miljöstörningar.Länsstyrelsen säger att våra vattensystem är hårt belastade, men jag vill pekapå att man kanske kan klara dessa problem . Därför bör man intehasta i väg på det lättvindiga sättet att man använder miljöskäl som argumentför att koncentrera sig till kusten. Vidare är inte resultaten av stödverksamheten så lysandesom man vill göra gällande. Jag sade tidigare att det var tur för statsrådetatt han använde ordet "beräkna". Vi vet att den verkliga siffran ärbetydligt lägre än den nämnda, och ser vi den mot bakgrund att vi förlorat 10000 arbetstillfällen finner vi att läget är mycketprekärt. Jag väntar, med många av invånarna i , med spänning påatt se om regeringen kan ta ett sådant initiativ att vi får enutveckling av hela vårt län. Den första delen av inlägggjorde att jag trodde att han, vad beträffar det nya bostadsdepartementetsområde, var ganska ense med mig. Men som han talade svängde hanöver till en ståndpunkt som gjorde att jag inte var lika säker mot slutet avanförandet. Jag får låta det vara vid vad det är. Jag kan bara konstatera att vi för vår del måste göra ensamlad bedömning i sådana här fall. Vi måste beakta nödvändigheten av att vikan sälja våra produkter på den internationella marknaden, där det råder hårdkonkurrens kanske inte främst på grund av investeringar i ,för efter vad jag vet var de kanske inte i alla delar framgångsrika. Vi måstese till miljökraven och till de anställdas trygghet i olika avseenden. Vill sedan föra en diskussion omregionalpolitiken och näringspolitiken i på djupet får hansjälvfallet vända sig tUl de statsråd som har ansvaret för denna politik. Jaghar bara kunnat redovisa några allmänna siffror, som klart visar att samhälleti dag gör mycket stora insatser i . Jag föreställer mig att man ärberedd att öka dessa insatser, och vi kan se att utvecklingen i början av1970-taIet har varit mer positiv än den vi tyvärr tvingades inregistrera islutet av . Men, som sagt, vill fortsätta den debattenförordar jag att han framställer en interpellation till industriel lerarbetsmarknadsministern. HerrHAGBERG (vpk): Jag kanske inte skall fortsätta tankeutbytet, som blirmeningslöst om inte statsrådet är beredd att svara på vissa punkter han harju ändå åtagit sig att svara på interpellationen. Jag kan erinra om att det inte är några störreavsättningsproblem för pappers- och massaindustrin , men frågan är, om denindustriella sysselsättningen skall vara helt beroende av deprivatkapitalistiska intressenas lönsamhet eller om någon del av verksamhetenkan decentraliseras till regioner som är hårt drabbade isysselsättningshänseende. Jag ser det så, att regeringen tydligen inte vill ochdärigenom inte heller kan lösa de här problemen. Detta visar att regeringenhar misslyckats. Ang. den industriella utvecklingen i Det senaste inlägget tycker jag brutaltavslöjar hur lätt tar på problemet, när han säger att det i daginte finns några avsättningssvårigheter. Tänk, om vi skulle planera svenskindustris konkurrenskraft med utgångspunkt i den brakande högkonjunktur som vinu upplever och säga, att om vi bara klarar att sälja i den situationen, kan vivara nöjda! Vad skulle hända med sysselsättningen i dessa fabriker när visenare går in i en lågkonjunktur? Jo, då skulle omfattande permitteringar tvingasfram därför att man inte skulle få avsättning för sina produkter. Vi kan inteplanera vår verksamhet, vare sig inom massaindustrin eller någon annanstans,utifrån den extrema exportkonjunktur som vi nu har upplevt. Till slut bara ytterligare en sak, eftersom jag har ordet.Det stora problemet på miljövårdssidan är att vi icke har undanröjt riskernaför driftstörningar när det gäller inlandslokaliseringar, och effekterna avsådana driftstörningar kan bli mycket allvarliga för vattensystemet. Jag föreställermig att det är detta som gjort att majoritet ändå har valt attförorda en lokalisering till . (vpk): Jag konstaterar att det framtida konkurrensläget inomdenna industri gör att den måste ligga vid kusten och inte i inlandet -detta ärkontentan av statsrådets senaste inlägg. Dessutom vill jag påpeka att de outnyttjade naturrikedomari länet som skogen innebär måste utnyttjas. Det positiva svaret borde väl ändåregeringen kunna ge, att man vill ta vara på och utveckla skogen där och åtminstone har några framtidsplaner på att förlägga industriell verksamhettill den del av länet som är så hårt drabbad. Svaret på den senaste frågan är ja; dettaframgick redan av mitt första svar. Överläggningen var härmed slutad. Om ökade hjälpinsatser i § 4 Omökade hjälpinsatser i Fru statsrådet erhöllordet för att besvara i Agnas (m) framställdainterpellation, nr 146, och anförde: i Agnashar frågat mig om jag har för avsikt att medverka till att ökade svenskabiståndsinsatser kan lämnas till de särskilt drabbade områdena i ,särskilt till svältområdena i , Ett brett bälte i från i väster tillRöda havet i öster har drabbats av svår torka som lett till starkt minskadeskördar och hungersnöd i stora områden. I samband med torkan har Saharaöknensutvidgning påskyndats, vilket framför allt drabbat boskapsskötseln och därmedde folkgrupper som är direkt beroende av boskapen för sitt livsuppehälle. Ett stort antal människor har avlidit. För dem somöverlevt har i många fall förutsättningarna för normal försörjning försvunnit.FAO:s beräkningar anger att ca 2,5 miljoner kreatur dött av svältunder detta år. De som drabbats hårdast är de som sedan lång tid tillbakalivnärt sig på traditionellt jordbruk eller boskapsskötsel. De är ofta ejdelaktiga i den ekonomiska tillväxten, som äger rum i dessa länder. Derasmöjlighet till försörjning har i flera fall till och med försvårats, då dedrivits bort från sina traditionella landområden för att ge plats åt ett mer marknadsinriktatjordbruk. Intensivanvändningen av mark och vegetation har även ibland rubbatden ekologiska balansen i naturen. Flera samverkande orsaker har således gjortatt dessa folkgrupper drabbats hårt. Situationen för dessa människor har, såvitt man kanbedöma, kontinuerligt förvärrats under en rad år. Först under det senaste årethar denna kris tilldragit sig större nationell och internationell uppmärksamhet.Det gäller både den omedelbara nödsituationen och de mer långsiktiga problemenför de berörda människornas försörjning. De sex västafrikanska staterna inom Sahelregionen skapadeunder våren en kommitté med uppgift att samordna omedelbara och långsiktigaåtgärder för den drabbade befolkningen. Inom FN har FAO givits uppgiften attmed denna kommitté samordna den internationella hjälpen för den akutasvältsituationen. Sammanlagt omkring en halv miljon ton spannmål har ställtstill dessa länders förfogande , FAO beräknar att minst samma behovföreligger . Att snabbt transportera denna mängd spannmål mellanoch inom de berörda länderna visade sig tidigt utgöra ett av de svårasteproblemen att bemästra. Regeringens bidrag på i kontanter hardärför använts för att bl. a. bekosta transporttjänster. Vidare har regeringengenom SIDA bidragit med för Röda korsets och Lutherhjälpensverksamhet för de nödlidande i . Beträffande de mer långsiktiga utvecklingsproblemen har iFN tillskapats ett speciellt kontor under FN:s generalsekreterare. kommerinom kort ett möte att äga rum, där mer konkreta planer på långsiktiga insatserskall läggas fram. Från svensk sida följer vi nära det arbete som där pågår isamarbete med de berörda staterna. En expertgrupp från FAO, finansierad av SIDAoch med svenskt deltagande, gör en studie av möjligheterna attgenom skogsplantering och bevattning hejda öknens utbredning i . Tillden internationella bilden hör även att Internationella utvecklingsfonden,, till vilken lämnar avsevärda bidrag, för drygt två veckor sedanhar beslutat om insatser till ett värde av för att lindratorkans effekter i . I har enligt uppskattningar från FN:s speciellekatastrofkoor-dinator ungefär 1,5 miljoner människor drabbats av den uppkomnasvältsituationen. beslutade om extrahjälpinsatser till ett värde av till de drabbade i Etiopien.Beslutet togs endast någon dag efter det en etiopisk framställning gjortsdärom. Detta stöd utgår som katastrofbistånd utöver det reguljärautvecklingsbiståndet till . I miljon kronor därav används försojaberikat vete och näringsrik barnmat som framställs vid det av sedanlänge stödda nutritionsinstitutet i . ställes tillförfogande för och 3,5 miljoner används för leverans av svensktvete. Just befinner sig en svensk delegation medrepresentanter för UD och SIDA i för överläggningar med myndigheternadär om utformningen av det framtida svenska biståndet till . Världens livsmedelssituation har under det senaste åretgivit anledning till oro. Världens lager av spannmål har sjunkit till denlägsta nivån som omfattande svältkatastrofer har drabbatstora regioner. Med hänsyn till detta, och för att i ett internationelltsammanhang diskutera världens hvsmedelsförsörjningsproblem, planeras envärldslivsmedelskonferens i FN:s regi till . Utrikesdepartementethar i förberedelsearbetet i första hand hävdat behovet av åtgärder för attfrämja jordbruksproduktionen i samt effekti-viseringen av detinternationella livsmedelsbiståndet. Den omedelbara nödsituationen i stora delar av Afrikakommer även nästa är att kräva internationellt katastrofbistånd. I vårakontakter både med de berörda länderna och med FN-organen kommer vi att liksomhittills i positiv anda pröva möjligheterna att bistå dessa människor såeffektivt som möjligt. Därvid kan vi bl. a. få anledning att använda mera avdet beredskapslager av spannmål som regeringen beslöt att upphandla iår för dessa ändamål. Om ökade hjälpinsatser i HerrNILSSON i Agnas (m): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret.Det är översiktligt och ger värdefull upplysning både om vad som sker i storadelar av och om svenskt bistånd till denna katastrofdrabbade världsdel. Den närmaste anledningen till min interpellation var ettbesök som jag fick göra i . 2 protokoll 1973. Om ökade hjälpinsatser i meddelatom hungersnöd och död konkretiserades för mig genom kontakter där ute. Jag fickånyo träffa representanter för missionerna, av vilka jag känner många sedanlänge, och dessutom träffade jag folk från SIDA, Rädda barnen och Röda korset,som var ute för att studera händelsförloppet varvid rapporter lämnades omprovinserna och det hart när otroliga tillstånd som sedan fleraår präglar läget där men som först nu blivit känt på allvar. har frågan borrat inom mig: Prioriterar vi iSverige rätt objekt i vårt biståndsarbete? Ger vi de fattigaste länderna detsom deras nöd kräver? är ett av de 25 minst utvecklade länderna ivärlden och det samlade utländska biståndet till uppgår endast till 6svenska kronor per invånare och år. Hur det står till där ute borde vara väl känt. Jag skallbara kort referera ett par tidningsuppgifter. Den ena är en artikel i tidningenBudbäraren där man för sedan skrev att 50 000 har svultit ihjäl iEtiopien och refererar en , , som säger att det är värreän det någonsin var i . Man påpekar att den etiopiska regeringenförsummat att ge upplysningar om katastrofen men att prästerna, kyrkan ochmissionen har deltagit i nödhjälpsarbetet och att gjort enbetydande insats. Det andra klippet ger en större siffra - det är ur DagensNyheter. Där står att närmare 100 000 har dött av svält iår i . Det är ingen som vet de exakta siffrorna, men att läget ärkatastrofartat framgår med en gång. Att just de norra områdena drabbats hänger samman med attbältet av torka går fram där. I de lägst liggande områdena, där framför alltnomader vistas, har det blivit helt outhärdligt. De har förlorat praktiskttaget all sin boskap. I de högre områdena, där det finns bofast befolkning, harunder regntiden slagit fel, något som gjort det omöjligt att upphällasig där. Allt detta har resulterat i en flykt till de hjälpläger som finns. Då det gäller svaret på min interpellation, vilket jagfinner utmärkt och tycker är ett värdefullt dokument för den som vill veta vadsom händer, skall jag nämna några saker. Det talas om resultatet av intensivanvändning av mark och vegetation, som ibland rubbat den ekologiska balansen inaturen, I min interpellation har jag pekat just på att det skett någotkatastrofalt i de här delarna av världen. Det är någonting som vi måsteobservera och se till om inte vi med våra insatser kan göra någonting åt. I denandra delen av svaret sägs det att denna kris tilldragit sig större nationelloch internationell uppmärksamhet först . Jag vet, genom tidigarebesök i , att de olika provinserna styrs av guvenörer, som ofta kanvara duktiga och bra karlar men som framför allt inte vill att någontingnegativt skall komma ut om deras områden. De har tydligen avsiktligt försökthålla inne med uppgifterom vad som händer. I en tidning säger generaldirektörErnst i SIDA: "1 allmänhet är regeringarna i de fattiga ländernatveksamma att offentliggöra uppgifter om sådana här smygande katastrofer. Detberor inte bara på att myndigheterna är ovilliga att erkänna förhållandena. Detkan faktiskt vara så att de inte känner till katastrofens omfattning. måstekomma ihåg att vissa delar av nästan helt saknar vägar och andrakommunikationer. En del av befolkningen utgörs av nomader. Eftersom man saknarfolkbokföring vet man inte så noga var de människorna befinner sig och hur delever. Människorna har dessutom vant sig vid hungerkatastrofer och de kännerinte till att det finns möjligheter att få hjälp." - Jag tror att detta ärväsentligt att komma ihåg. I svaret talas också om vår svenska hjälp och om pengarnasom just har lämnats till transporter, och man förstår att uppgifterna i svaretär riktiga när man hör att vägar är ganska ovanliga och att de framför alltinte är "allvädersvägar". De finns kanske bara . Man vet hellerinte alltid var folk finns, särskilt nomaderna. Det gör att det verkligen ärvärdefullt att pengar anslås, och vi får hoppas att transporterna skall lyckas. Det är berömvärt att spannmål levereras. Men även härskulle jag vilja fråga om man vet att den når fram, och jag vill betona att detyttersta måste göras för att den skall nå fram snabbt. Regeringens snabbhet attanslå för extra hjälpinsatser i är också berömvärd.Jag har tidigare under besök i lärt känna nutritionsinstitutet ochanser att det är ett exempel på u-hjälp som är riktig. Där uträttas ett gottarbete, det skulle bara behöva utvidgas mycket mer. Jag finner det angeläget att betona att även den härgången liksom vid många tidigare katastrofer - var det kyrkorna och missionensom fick ta första stöten. Ute på avlägset liggande stationer upptäckte man attnågonting var på tok när människorna kom dit. De organisationer som arbetar därute och som ger anslag till detta arbete har inte självatillräckligt med folk, utan de tar i anspråk personal, lokaler och kanaler vidmissionsstationerna, och det är man enbart glad över inom missionen. Det börunderstrykas att de människor som arbetar vid missionerna är folk som kanspråket och som känner förhållandena väl. De åtnjuter också stort förtroende brukade man t. o. m. tala om "våra svenskar", vilketär smickrande och glädjande för oss. Jag kan upplysningsvis nämna att svensk mission hararbetat i . har ca 75arbetare där - det är läkare, sköterskor, lärare och andra som i en synodsamarbetar med bl. a. Bibeltrogna vänner och Norsk luthersk mjsjonssamband.