prot · FW0972 · 1973-12-31 00:00:00 — Det har i delta läge uppstått ett helt skrå av debattörer,inle minst i de rika länderna, som söker analysera biståndets effekter och somofta synes koncentrera sig på atl dra fram misslyckanden och spå katastrofer.Från sina skrivbords säkra tillflykt hånar de ansträngningarna som u-ländersoch i-länders myndigheler gemensamt gör för all efter bästa förmåga komma lillrätta med konkreta problem. Men den sorlens engagemang löser inga problem. hängiver sig regeringar iinternationella sammanhang ål en aggressiv retorik och åt all framlägga heltorealistiska krav. Resultatet blir atl det uppslår skepsis i de rika ländernainför del fortsatta samarbetet. Del är ett krislecken, när u-landsdebalten inlelängre anknyter till objektiva analyser av den rådande situationen ochpraktiska möjligheter tiU korrektiv utan är dominerad av moraliserandebetraktelser och jakt efler syndabockar eller när betraktas somplantskolor för ideologier som inle förmått slå rot i debattörernas egnasamhällen. Även kring de svenska utvecklingsinsatserna blåser delstundom hårda vindar. Del är hög lid för den parlamentariska utredning som nutillsatts och som de borgerliga partierna begärl . Utredningensdirektiv pekar på en lång rad frågor som kan behöva granskas. Det är viktigtatt utredningen börjar med all förutsättningslöst och med etl öppet sinnegranska utvecklingssilualionen i olUca typer av . Utredningsmännenmåste också odogmaliskt söka finna praktiska vägar för fortsattamedverkan i utvecklingssamarbetet. Själva målsättningen härför behöverbekräftas. riksdagsbeslut uttalades att de svenskautvecklingsinsatserna skaU syfta tUl alt höja de falliga folkens levnadsnivåoch motverka svält och massfattigdom. De skall medverka lill alt begränsabefolkningstillväxten och påskynda den ekonomiska utvecklingen. Del svenskabiståndet skall också medverka till social och ekonomisk utjämning och lill ensamhällsutveckling i demokratisk riktning. har uttalatall dessa mål bör vara möjliga all uppnå i länder med olika politiska ochekonomiska system. Regeringen har emellertid allt mindrebetonat de ekonomiska målen för biståndsarbetet. I stället har de politiska ochsociala målen skjulils fram. Del har ibland sagts alt vårt bistånd skall syftatill all hjälpa hävda sitt oberoende. Tesen är något kryptisk, omdärmed inle menas att våra insatser skall liksom alla andra utvecklingsinsatsersyfta till all möjligt skall kunna få en sådan ekonomiskstyrka att de kan förverkliga sina utvecklingsplaner med egen kraft. I direktiven för den biståndspoliliska utredningen sägsall det svenska biståndet skall ha utjämning som ledstjärna. "Enligtutredningsdirektiven bör utredningen söka vidareutveckla principerna förSveriges direkta utvecklingsbistånd. En analys av de faktorer som bidrar utveckling för social och ekonomisk utjämning bör därvid ligga lill grundför utredningens överväganden. Utredningen bör mot denna bakgrund prövaprinciperna för den framtida ävgränsningen av kretsen av länder som den 25 aprU 1973 mottagitmera betydande bilateralt svenskt bistånd." Del är naturligt atl del underutvecklingsprocessen i den tredje världen uppslår kraftiga inkomstskillnader iett och samma land. Olika delar av ekonomin utvecklas med olika hastighet.Detta utesluter dock inte all hela befolkningen gradvis får en bättre standard.Den första förutsättningen för framåtskridande måste emellertid vara alt delfinns en sohd ekonomisk bas. Ett klokt och reahsliskt uttalande härom förtjänaratl citeras i delta sammanhang: "Endast en expanderande ekonomi kan skapaförutsättningar för full sysselsättning och möjligheterna lill sysselsättninghar en avgörande betydelse för en ökad inkomstutjämning." Dessa ord somär hämtade från årets finansplan gäller inte bara inom gränser. DegäUer i hög grad också . Det är klart att takten i de sociala strukturförändringari , som ofta' behövs för all hjulen skaU komma i gång, inte kandikteras Utifrån. De kan dock indirekt påverkas genom att iutvecklingssamarbetet ingår en kunskapsöverföring som ökar mottagarnas insikteri utvecklingsproblematiken. Erfarenheten visar också alt sociala förändringarsker långsammare i etl fattigt land som har en underutbildad befolkning.Naturligtvis är del viktigt alt landet har en framslegsvänlig regim. Men vilkenregim landet än har så förutsätter de önskade strukturförändringarna all delfinns arbetstillfällen och alt människorna är utbildade för all kunna gå ut idet moderna arbetslivet. Politisk medvetenhet och strävan till sociala reformermåste växa fram genom samhällets egen styrka. Hjälpen lill de faltiga ländernabidrar tUl att stärka befolkningens ställning, syftar lill alt förbättramänniskors hälsa, höja deras utbildningsnivå och bereda dem arbetstiUfäUen ochförsörjningsmöjligheter. 1 statsverkspropositionen framhålles alt den nya teknikför planering av insatser i olika länder som tUlämpas, nämligen alt manupprättar långsikliga samarbelsprogram för de större mottagarna av svensktbistånd, avspeglar målsättningen atl utvecklingsinsatserna skall ske i enlighetmed u-landets egna önskningar och värderingar. Del egentliga motivet för den nya planeringstekniken, somju även tillämpas av FN, torde vara atl underlätta administrationen och få lillstånd en bättre integration av insatserna med mottagarländernas allmännautvecklingsplaner. Atl FN-systemel ägnar sig åt en sådan planering förefallerändamålsenligt, om den genomförs på ett sådant sätt att mottagarländernas egenplaneringsverksamhet stimuleras och förbättras. Om länderplaneringen däremotbara blir en länderbudgelering inom , då finns det risk föratt FN-systemets utvecklingshjälp blir mindre effektiv. En av riskerna med länderplanering i del bilateralabiståndet är att våra insatser inle längre utformas som ett stöd till konkretaoch lätt identifierade ändamål ulan all de gradvis övergår lill atl utformassom ell slags allmänt budgetslöd. I den typen av stöd finns inle myckel kvar avden ursprungliga tanken med utvecklingsbiståndet. Om på det sättetskall "adoptera" vissa mottagarländer, så krävs all vi har full insyni deras planering inom de sektorer som vårt stöd gäller, liksom i derasbiståndssituation i stort. Det säger sig självt alt totalitärt styrda stater inlegärna tillåter någon dylik insyn och all de därför är helt olämpliga försvenskt bistånd som inle är strängt projektbundel. Vidare är del klart Nr72 att mängau-länder kommer att ha behov av den teknisktbistånd i traditionell mening. Det äremellertid ett positivt drag i utvecklingen att allt flera -------------- harförmåga och möjligheter all sköta sin utvecklingsplanering utan statliga utveck-biståndutifrån. Det ligger då nära till hands förmoda att ett större antalmigsbiståndet länder kominer all presentera väl underbyggda framstäUningarom bistånd inom begränsade sektorer. Det behov som vi helt riktigt hittillskänt av en sträng länderkoncenlralion bör därför minska. När FN bygger upp etlmaskineri för länderprogrammering får man utgå från alt del också blir FN:ssnarare än de bilaterala biståndsgivarnas sak att kontrollera allmottagarländerna gör verkliga utvecklingsansträngningar i FN-strategins anda. bör därför kunna koncentrera sig påsådana uppgifter för vilka vi har särskild sakkunskap och kapacitet. 1sektorsvalel skaU vi naturhgtvis också beakta atl det är angeläget attinsatserna framför allt görs på de områden där de kommer befolkningens flertaltiU godo. Den länderkoncenlralion som tillämpas kan,särskilt om den kompletteras med en strikt länderprogrammering, tendera atlpåverka bislåndsdebatlen på etl sådant sätt att det blir en debatt om de olikau-ländernas regimer. En diskussion av det slaget är i stora stycken ofruktbaroch irrelevant. Våra insatser skall göras i samhällen som befinner sig på enutvecklingsnivå som vi för länge sedan har passerat. De regimer som vi där möterkan inte bedömas efter vår måttstock. En viss standard bör man dock aUtid kunnakräva. Alla världens regeringar, även , bör känna del som enmoralisk plikt all respektera FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Övergrepp mot mänskliga rättigheter förekommer såväl ii-länder som i . Del är naturligt om vi reagerar särskilt kraftigt närsådana missförhållanden kommer i länder med vilka vi nära samarbetar.Man får hoppas att våra representanter i sådana länder tack vare biståndsverksamhetenkan få nära kontakter med deras styresmän och därvid göra dem förtrogna medsvensk opinions fördömande inställning till politiskt förtryck och omänskligbehandling av oliklänkande. Säkerligen motsvarar det önskemålen hos en bred opinion ivårt land alt biståndsinsatserna koncentreras till konkreta projekt ochprogram, som vi kan se är till behövande människors nytta. Den betygsättning avu-ländernas regimer, som en sträng länderprogrammering medför, riskeraremellertid atl minska del svenska folkets viUighet att göra uppoffringar föru-länderna. Det är också väldigt svårt alt sälla objektiva betyg ochatl utifrån våra förhållanden bedöma etl annat lands värderingar. Och så fara ju bröderna vilse ibland! Det kan naturligtvis vara fråga om tillfälliga avsteg från den av givarlandet förmyndaraktigt godkända politikens väg. Men det kan också vara så atl man i givarlandel plölshgl blir varse, atl den politiska ideologin i mottagarlandet inte riktigt är vad man anser alt den borde vara. Se bara på den kälterska syn på jämlikhelsbegreppel som den nordvielnamesiska kommunistpartilidningen Nhan av- 27 slöjal!Att låta medelmåttiga eller lata arbetare åtnjuta samma jämlikhet som desamvetsgranna arbetarna "är en orättfärdighet som slår i strid medsocialismens etik", säger tidningen bl. Och tidningen fortsätter medatt notera, all man på vissa platser kan se "alt duktiga arbetarebehandlas på samma sätt som de som låtsas arbeta detta gagnar baramedelmåttorna". Kommentarer är överflödiga. Men nog bör del vara entankeställare för dem här hemma, som så gärna vill styra vårt bistånd mera tillsådana länder, vilkas tUlfälliga regimer anses pålilhga från socialistisksynpunkt än dit där biståndet bäst behövs. Från oppositionens sida har ställts krav påsamarbete med näringslivet för att främja investeringar i . Frågansynes i viss mån ha fallit framåt genom den utredning av induslribiståndet somgjorts. Utredningens belänkande markerar en enhällig anslutning tilluppfattningen all näringslivets investeringar och statliga biståndsinsatser kanha hkartade utvecklmgseffekter, oberoende av deras syfte. Del är emellertid beklagligt att utredningen inte harkunnat ena sig om alt föreslå bildandel av ell utvecklingsbolag. Ett sådantbolag skulle kunna främja investeringar i och stimulera handeln. Detskulle också kunna bidra till att stärka samarbetet mellan bislåndsmyndigheleroch svenskt näringshv. biståndspolitik borde därför ersättasmed en integrerad u-landspolitik, som möjliggör en mobilisering av alla godakrafter för alt få tUl stånd ändamålsenliga relationer mellan vårt land ochu-länderna. 1 delta sammanhang är det av intresse atl citera någrarader ur en artikel av utrikesminister som pubhcerades iArbetet: "vel av bitter erfarenhet bl. a. från1960-talels stagnerande och i förhåUande lill i-ländernas bruttonationalproduktsjunkande bi-slåndsflöde atl biståndet liksom aUa internationella relationervilar säkrast på ömsesidiga intressen." Förnuftiga villkor för handelsutbyte och andra ekonomiskaförbindelser mellan i- och , som bl. a. beaktar särskildaförhåUanden, kommer troligen att alltmera uppskattas av mottagarländerna. Defår kanske t. o. m. större betydelse än de nuvaranderesursöverföringarna från de rika länderna. Det svenska utvecklingsbiståndet domineras nu som bekantav mycket stora offentliga projekt och program. För många fattiga ochunderutvecklade länder förblir dock också mängden av små utvecklingsprojekt,som innefattar en intensiv kunskapsöverföring eller tekniskt bistånd i traditionellmening, en angelägenhet av allra största vikt. Här är inle bara de internationellabiståndsorganisationerna och de bilaterala statliga biståndsgivarna verksamma.Etl stort antal enskilda organisationer, däribland missionen, gör värdefullainsatser. De utmärker sig genom alt lill låga kostnader uppnå en godutvecklingseffekl. Deras insatser leder till en kontakt och en förståelsemellan grupper av människor i mollagar- och givarland, som stimulerar det egnainitiativet i utvecklingslandet. ökar de allmänna kunskaperna omutveck-hngsländernas problem i givarlandel. Del är angelägel att i ökadutsträckning med statliga medel stimulera dessa insatser och ytterligare Man bör också i vidgad omfattning söka finna former för atl ge sådantstatligt stöd för verksamhet utanför kretsen av programländer.Bislåndsmyndigheterna bör även kunna ge stöd till särskUl angivna projekt somdrivs av utländska enskilda organisationer. Utvecklingsbiståndet utgör nu en betydande andel av vårbudget. Del är viktigt atl de svenska skattebetalarna kan förvissa sig om allbislåndspengarna används för nyttiga ändamål. När de svenska medlen lämnas tillkonkreta projekt som bevisligen förbättrar mottagarnas levnadsvUlkor är detlättare all inför allmänheten försvara bislåndsansla-gens ökning. Vidare måste de svenska skattebetalarna alltid kunnaförvissas om atl våra myndigheter har full insyn i de svenska bislåndsmedlensanvändning. Detta gäller givetvis såväl del bUaterala som det multilateralabiståndet. Därför måste i första hand ha ett avgörande inflytandeöver biståndpolilikens utformning. Här är situationen inte helttillfredsställande. Regeringen fastställer treåriga finansiella planeringsramarför vart och ell av våra större mottagarländer. Samtal föres av allt att dömamed dessa länder om del framtida biståndet. får emellertid bara velahur planeringen är tänkt för del närmaste budgetåret. I övrigt anserregeringen alt skall godkänna totalsumman för del bilateralabiståndet framåt. har i följd anslutit sig lillenhälliga uttalanden från utrikesutskollel, i vilka regeringens uppmärksamhetfästes på önskemålet om större parlamentarisk insyn i länderplaneringen. Iårets utskollsbetänkande upprepas påpekandet i en mera definitiv form.Utskottet anser att bör få kvalificerad insyn i länderplaneringen påetl tidigt stadium, innan regeringen utfärdar direktiv som blir avgörande förresursernas fördelning och uppläggningen av samarbetet med mottagarländerna. När nu regeringen i följd har nonchalerat dettariksdagens önskemål, så har man anledning befara alt parlamentarismen inlekommer att fungera den tredje gången heller. I betraktande av dessa de gångnaårens erfarenheter har moderata samlingspartiet i utrikesutskottet nureserverat sig lill förmån för det mera bestämda yrkandet alt den långsiktigaländerprogrammeringen skall formellt underställas för prövning. Detär inte godtagbart all bUr bunden av omfattande flerårsprogram, övervUkas omfattning den inte har någol inflytande. måste därför gesmöjlighet att ta del av och granska biståndsprogram av större räckvidd och medmera långsiktig verkan innan formhga avtal ingås. Vi anser inom moderata samlingspartiet att ärförpliktad gentemot väharna att se lUl att dessa frågor, som är vikliga frånbåde utrikespolitisk och finansiell synpunkt, debatteras grundligt. Del ärdessutom troligt all en tvingande regel om atl regeringen skall framlägga sinabilaterala långlidsprogram inför kommer att göra denna planering merahållfast gentemot mottagarländerna. Vidare torde en sådan regel komma all verkadämpande på del ulomparlamenlariska inflytande som gör sig gällande iländerplaneringen, all döma av de förslag som framläggs i åretsstatsverksproposition. den 25 aprU 1973 Del har sagts alt del statligautvecklingsbiståndet är en del av vår utrikespolitik. Jag delar denuppfattningen. Just därför måste biståndspohtiken anpassas lill de aUmännariktlinjerna för utrikespolitiken. Man kan kalla det en vertikal anpassning.Men även i horisontell led måste en ömsesidig anpassning ske mellan utrikespolitikensolika grenar, till vilka alltså utvecklingsbiståndet hör. Denna vertikala och horisontella anpassning får inle ledatiU tvära kast och svängningar, föranledda av plötsligt uppdykande företeelserpå det allmänna utrikespolitiska området eller på det handelspolitiska fältet -och allra minst på del inrikespolitiska! Om så skulle tillålas ske, minskaseffektiviteten i utnyttjandet av de myckel stora anslag som årligenbeviljar biståndspolitiken. Det krävs i stäUet långsiktighet och stabilitet iriktlinjer och förhållningsregler. Undfallenhel för utrikespolitiska modeflugoroch dagsländor får nämligen alltid en destruktiv inverkan på effektiviteten. Det var bl. a. just för att garantera kontinuitet ochsammanhang i biståndspolitiken som del svenska biståndsorganet fick det vanligaämbetsverkets form . Riktlinjer och förhåUningsreg-lerskulle meddelas i regleringsbrev och andra Kungl. Majts beslut påutrikesministerns föredragning och efler beredning av en enhet inomutrikesdepartementet. Dennas arbete skulle naturligtvis ske i samråd medämbetsverket. Verkets möjligheter att agera självständigt inom ramen för dessaKungl. Maj :ts direktiv får anses lämpa sig särdeles väl för biståndelsplanering och administration på både kort och lång sikt. En annan fördel med äinbetsverksformen är att den tillåterallmänhetens insyn i förvaltningen av det statliga utvecklingsbiståndet ilångt högre grad än vad som är fallet beträffande förvaltningen inom ettdepartement. Vi var överens 1964 om all väljaämbelsverksformen. Det hade naturligtvis varit möjligt att väha en annanmodell, nämligen en i inbyggd biståndsförvaltning. Ensådan hade kunnat ge ett mera direkt samband med utrikesministern men kanskeockså kunnat äventyra långsiktighet och stabUilet. Ulvecklirrgen har inte blivit riktigt vad tänktesig. har vi fått en talrikt besatt avdelning för biståndsärendeninom . Denna avdelning handlägger inle bara traditionelltdepartementala funktioner ulan också utpräglade verksfunktioner, såsom förberedandeförhandlingskontakler och inköpsärenden och över huvud laget biståndsärenden påsåväl berednings- som verkslällighetssladierna. har vi kvar elllikaledes talrikt besatt och väl etablerat och väl fungerandeämbetsverk. Ett sådant dubbelkommando kan aldrig vara av godo. Man behöver inle spekulera i vare sig politiskamotsättningar mellan avdelningen och ämbetsverket eller personliga konfliktermellan tjänstemännen för atl konstatera all utrikesdepartementetsbiståndsavdelning och ämbetsverkets ledning och en del av dess byråuppsällningdubblerar varandra och gör del i den bemärkelsen alt de delvis lar ulvarandra. Delta konstaterande kräver inga djupgående insikter i de statligabiståndsärendenas gång, bara lilel allmän administrativ erfarenhet och litetytlig kunskap om hur avdelningen och verket är organiserade och besatta. Härsker nämligen dubbelarbete! Ansträngningarna att åstadkomma samordning ocharbetsfördelning, om än aldrig så välmenta, utgör i sig en kraftig belastningpå berörda tjänstemäns arbetskapacitet, arbetsglädje och goda humör. Som jag ser det är den nuvarande organisationsformen bådeopraktisk och i längden ohållbar. En ändring bör därför komma till stånd.Biståndsförvaltningen bör antingen ligga inom eller utom utrikesdepartementetmen absolut inte på båda ställena. Om man väljer all behålla ämbetsverket SIDA- och enligt min mening bör man göra det - måste deparlementsfunklionenrenodlas från verksfunktionerna. Innan så skett utnyttjas varken de ekonomiskaeller de personella resurserna rationellt. Och biståndsverksamheten blirlidande och kommer i vanrykte lill förfång för och derashjälpbehövande folk. Jag har valt all i detta anförande meraprincipiellt diskutera biståndsverksamhet och biståndsadministration än allargumentera för detaljer i utrikesutskottets belänkande nr 3 och dessreservationer. 1 detta avseende inskränker jag mig tUl all yrka bifaU lillutskottets hemstäUan utom på de punkter där jag anslutit mig lill avgivnareservationer. HerrMÄBRINK (vpk): Herr förste vice talmannen nära nog fanatiskaanlikommunism kommer inte alt bidra till all lösa de nuvarande problemen iu-länderna. Tvärtom tror jag att om sådana talesmän skall göra sig gällandekommer klyftorna ytterligare att vidgas. Det finns ingen person som är insatt i tredje världensproblem som förnekar att klyftan mellan s. k. rika och fattiga länder vidgas.Så långt är enigheten total. När sedan diskussionen förs om orsakerna tilldetta tillstånd och om hur problemet skall avhjälpas, visar det sig hur viltskilda uppfattningar som finns. förs deballen om enprocenlsmålet som om detta skullevara en avgörande faktor även om naturligtvis biståndet bör ökas. Här slår juockså tidigare uttalande om enprocentsmålets uppnående 1974/75 fast,och därmed borde den diskussionen avföras från dagordningen. Den väsentliga frågan är hur en biståndspolitik somverkligen bidrar lill alt bryta underutvecklingen skall utformas. 1 dendiskussionen är del framför allt tre åsikter som har dominerat,åsikter som är helt felaktiga, vilket utvecklingen i visat. De treåsikterna är: Atlunderutvecklingen kan botas endast genom alt genomgår en likadankapitalistisk industrialiseringsprocess som länderna i ochNordamerika och alt del rikliga därför är att uppmuntra utvecklingen avkapitalistiska marknadsekonomier i . Att utländskakapitalanläggningar är ett verksamt medel för att bryta underutvecklingen ochalt det därför i bör skapas ell politiskt klimat som är så gynnsamtsom möjligt för utländska investeringar samt att de imperialistiska staternaIrols alt de bevisligen handlar i egennylla dock bidrar lill utvecklingen itredje världens länder genom handel medoch investeringar i dessa. Atl de kapitalistiska staternas u-landsbistånd, varesig det sker bilateralt eller multilateralt genom och med dennasammanknutna institutioner, dock skulle ha en gynnsam utvecklingseffekl i sinnuvarande utformning och att därför självklart med störstatacksamhet måste motta detta och att uppgiften för den progressiva opinionen ide rika länderna är all oavsett utformningen få tUl stånd en ökning avu-hjälpen först till 1 proceni och därefter till högre belopp avbrattonationalprodukten. U-landspolilik som vägletts av denna syn har inlestimulerat utvecklingen. Tvärtom har den internationella handelspolitikenförsämrat slällning. Skuldsättningen för har ökat ochundergräver ytterligare deras utvecklingsmöjligheter. Utländskakapital-mvesleringar har inle lett lill allmänna ekonomiska framsteg. De gynnarkapitalägarna och en härskande klass i . De avgörande skälen till all utveckling förhindras är deekonomiska, sociala och politiska strukturer som råder i dessa länder.Underutveck-hngen kan endast hävas genom att en social revolution bryter uppdessa strukturer och befriar folken från imperialistiskt förtryck. Dennafrigörelse måste vara folkens eget verk. Låt mig i det här sammanhanget citera en representativperson för tredje världen, , som vid världshandelskonferensen iSantiago de yttrade följande: "Del första som börpåminnas om är att vårt samhälle inle är homogent utan delat i folk som harblivit rika och folk som förblivit fattiga. Ännu mera betydelsefullt är det atlerkänna all bland de fattiga nationerna själva finns det, olyckligtvis, de somär ännu fattigare än de övriga och många som existerar under olidligaförhållanden. Deras ekonomi är dominerad av främmande stater, utomståendebehärskar hela eller delar av deras territorium, de lider ännu under kolonialismensok, eller en majoritet av deras befolkning är utsatt för rasfördomarnas ochapartheids våld. Ännu värre, i många av våra länder förtrycker djupa socialaskillnader massorna och gynnar ell privilegierat fåtal. För det andra understödjer de fattigare nationernas mödaoch liUgångar välmågan hos de folk som lever i överflöd. Uppenbar är giltigheten av den deklaration somundertecknades i av representanterna för den tredje världen. Mellan 1960och 1969 föll våra länders andel i världshandeln från lill 17,6.Under samma period ökade vår årliga inkomst per capita med endast ,medan de rika nationernas inkomst per capita ökade med .