prot · FW09147 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag vill bara fråga herrHermansson vilka förslag han tror att finansutskottet skulle ha kunnat lägga påkammarens bord när det gäller oljekrisen, alltså förslag som vi hade kunnatfatta beslut om , efter det att finansutskottet avslutat sittarbete med betänkandet. Hur skulle det förslaget ha sett ut? Nej, det harnaturligtvis inte förelegat sådana möjligheter för oss, i det ovissa läge somnu råder. Sedan delar jag uppfattning att det kan blien långvarig kris, men det kan också bli en någorlunda snabb lösning på frågan.Det kan uppstå oenighet mellan de oljeproducerande länderna, som gör attsvårigheterna inte blir så oöverkomliga som vi nu fruktar. talar om en samlad syn på våra problem. Jagkan tänka mig att då menar de politiska problemen över huvud taget.Herr får väl vänta på vad finansministern kan komma att säga på denpunkten. Jag har beskyllts för att vara ironisk. Jag tillåter mig,herr talman, att vara det även fortsättningsvis. Systemet att skriva sig sammantill vad kallade principreservationer måste i det långaloppet vara ohållbart. Det kan inte vara praktisk politik. Visst är jag, herrKristiansson i , litet ironisk när jag säger att vi i utskottet var eniga ompaketet - ville bara "htet mera". Det är då intressantatt konstatera att blivit ensam om sitt förslag om 600 miljoner kronorfill företagen. Det är inte så htet precis! Hela-åtgäfdspaketet-stannar-på-2,5-miljarder, men ni vill öka statsutgifterna medytterligare 600 mUjoner. Det är en väsentlig del, och det är ni ensamma om. Jagvill ånyo påpeka just detta. i (c) kort genmäle: talade om de små differenserna.Det är riktigt att differenserna är så små, om man bortser från de 600miljonerna. Men vad som är intressant i sammanhanget är att vi föregående årkrävde motsvarande åtgärder som, om de hade vidtagits då, skulle ha kunnatverka med desto större effekt . Men då sade regeringen nej. Låt mig beträffande de 600 miljonerna säga att deföreslagits för åtgärder av ett annat slag, nämligen för att pä sikt kunnaskapa ökad sysselsättning och på ett bättre sätt göra nyskapande inomföretagsamheten möjligt. Och det är inte fråga om bidrag, utan det är i alltväsentligt fråga om lån. HerrLÖFGREN (fp) kort genmäle; Jag väntar naturligtvis med intresse på vadherr finansministern har att säga om de synpunkter som jag hade väntat mig attherr skulle kommentera. säger att vi kan hoppas på att det skalluppstå oenighet mellan de oljeproducerande länderna, så att krisen släpper. Ja,vad vi i bästa fall kan hoppas på inom överskådlig tid är att de skall sätta igång och leverera olja i större omfattning igen. Men det är knappast någon somtror att de kominer att väsentligt sänka priserna. De har tydligen tänkt sigatt den övriga världen skall betala deras kostnader för kriget mot . Delär väl fortsätta att ta betalt för oljan i den utsträckning som de nu gör,även om de skulle bli så tillmötesgående ur andra synpunkter att de levererarmer olja. Jag har pekat på de svårigheter som uppstår pä grund av deprisstegringar som kommit till stånd. Också de kommer att vara av väsentligbetydelse för sysselsättningen. Inte ens konsumenterna i vårt land kan betalahur höga priser som helst för de varor som de anser sig behöva. De får dåinskränka sig till livsmedel och vissa absoluta nödvändigheter. Men vitillverkar också andra saker, och även där är vi beroende av att produktionenverkligen fortsätter i vårt land. har tydligen inte sett att i varje fallreservanterna rätt påtagligt tagit upp energikrisen och dess betydelse. ex. läsa s. 79, där vi fört fram många synpunkter på hur viktigt detta äroch t. o. m. uttalat att det är nödvändigt att regeringen utarbetar etthandlingsprogram för hur sysselsättningen och balansen i folkhushållet skallkunna upprätthållas vid olika alternativa försörjningslägen på energiområdet. En annan sak är att vi kanske inte fick någon särskildklar bedömning av hur allvarligt läget var. Ungefär vid den tid då vibehandlade frågan kom detfrån handelsministern uppgifter om att vårt läge var mycket bra. efteråt fick vi beskedet att det var mycket dåligt. Med hänsyn till dettatycker jag att vi inom oppositionen varit mycket förutseende när vi i alla falltagit upp det så allvarligt som vi gjort i vår reservation. () kort genmäle; Jag har i mitt första anförande talat omprincipreservationen 1. Med det menar jag inte alls att vi bara skulle varaeniga om principer, utan jag menar att vi i reservationen I bland annat harutvecklat en principiell syn på den ekonomiska pohtiken, som sedan lett tillenhet i en lång rad andra avseenden. Det kan inte vara obekant attreservationen 1 innehåller en hel del enskilda krav samt att det finns ettantal andra reservationer som vi är eniga om. för ett resonemang om de borgerligapartiernas inställning när det gäller moms pä mat, som jag vill bemöta. Vi hari detta sammanhang och tidigare framfört betraktelser om hur man skall se påbeskattningen av livsmedel. sade att vårt förslag skulle varakrångligt, men kan inte vara alldeles okunnig om att det ocksåär mycket krångligt att hålla två ohka momssatser. Därtill kommer att herrHermansson brukar anklaga alla andra än egna partivänner som lägger framskatteförslag för att de gynnar de rika. Men hur är det med moms på mat? Är detinte så, , att höginkomsttagare köper dyrare och mer livsmedel,och skulle inte de -om man tar bort momsen - få en längre gående skattesänkningän låginkomsttagarna? Det skulle vara mycket intressant att höra om det. Jag kommer ihåg att någon av utfrågarna i den skattedebatt vi hadei TV under valrörelsen frågade om kommunisternas förslag att ta bortmomsen skulle innebära lägre moms även på gåslever. Enligt vad jag minns sadehon att det skulle bli det. Då undrar jag om inte skulle passapå att något utveckla de fördelningspolitiska konsekvenserna av detta erthuvudförslag och gärna jämföra det med den andra uppläggningen som vi har talatom, nämligen att ta bort de prishöjande verkningarna av beskattning på baslivsmedel. HerrHERMANSSON (vpk) kort genmäle: Det är antagligen typiskt för en representantför moderata samlingspartiet att han, när han skall tala om mat, i första handnämner gåslever. Jag har en något annan inställning till frågorna. Det finns ett utförligt material som visar att detpåstående som gör och som regeringen brukar göra ärbetydligt överdrivet. Det är alldeles självklart att den som har högre inkomsti allmänhet också har något högre utgifter för mat, men skillnaden är inte såstor som det brukar påstås i debatten. Ett gift par med två barn och en årsinkomst på 40 000kronor får betala I i mervärdeskatt på livsmedel. Den som har i inkomst får betala i mervärdeskatt. Det är alltså 400kronor mer, men skillnaden är inte så stor som man brukar påstå i debatten.Vi vill motverka den här effekten genom en skärpning av den direktabeskattningen för högre inkomsttagare, och på det viset går det mycket väl attgenomföra ett slopande av mervärdeskatten på livsmedel så att resultatet blirgynnsamt ur fördelningssynpunkt. Om man ser till den relativa betydelsen avmervärdeskatten finner man att den är oerhört mycket starkare förlåginkomsttagare. Gifta med två barn och en årsinkomst av får avsin totala skatt betala i mervärdeskatt på livsmedel. Den som har150 i inkomst betalar av den totala skatten imervärdeskatt på hvsmedel. Det visar betydelsen för låginkomsttagarna av attslopa mervärdeskatten på livsmedel. Men vad har sagtbestyrker ju bara ytterligare vad jag påstod i mitt tidigare anförande, nämhgenatt de borgerliga partierna icke är intresserade av en sänkning avmervärdeskatten på livsmedel annars skulle han väl inte försöka med dennaargumentation. TiU vill jag säga att det finns en radkonkreta åtgärder som finansutskottet kunde ha föreslagit: man kunde ha skrivittill regeringen och föreslagit exempelvis ett förstatligande av oljebolagen,och man kunde ha tagit upp trafikproblemen och krävt ökad satsning på dekollektiva transportmedlen och en sänkning av biljettpriserna på SJ med 20procent i en första etapp, som vi här har föreslagit. Men det viktiga äratt ta upp hela frågan om de strukturella förändringar i näringslivet som ärnödvändiga på grund av den långsiktiga energikrisen. stickerhuvudet i busken på den punkten, och det är detta som jag har kritiserat. HerrEKSTRÖM (s) kort genmäle; Det skulle nog ha väckt stor förvåning, omfinansutskottet efter någon dag eller några dagars sammanträden skuhe haförelagt ett direkt förslag om att förstatliga oljehandeln. Detta ärväl ändå en sådan fråga som måste föregås av mera utredningsarbete än enbartutskottsinitiativ. 1 frågorna rörande trafikpohtiken är jag heller inte säkerpå att detta skulle ha kunnat vara finansutskottets uppgift. Till i skulle jag vilja sägaatt när det framläggs ett åtgärdspaket under en höstsession, såsom nu har skettför tredje året ett åtgärdspaket som avser det kommande halvåret eller låtoss säga det kommande kalenderåret - är det väl fråga om huruvida det då ocksåär rätta tillfället att framlägga förslag om mycket långsiktiga åtgärder.Förslag därom måste komma i andra sammanhang; nu gäller det att lösa de akutaproblemen för just den halva av budgetåret som kvarstår. Den här debatten har i allt högre grad kommit att handlajust om oljekrisen och energiproblemen och mindre och mindre om åtgärdspaketet.Jag viU fortfarande vidhålla att när ni på den borgerliga kanten gång efterannan skriver er samman, leder det till bekymmer när ni sedan skall föradebatten här i kammaren. Det visar edra inlägg. Det har varit intressant att konstatera att ingen i daghar nämnt någonting om "de förlorade åren", som vi har hörttalas om i flera ekonomiska debatter. Jag förstår detta mycket väl; närbudgetmaka- re ute ilandsting och kommuneri slutet av juh fick resultatet av det s. k. , visade det sig att skatteunderlagen hade ökat med mellan 10 och IIprocent. 1972 var sannerligen inte ett förlorat år för svensk ekonomi! Nipåstår alltemellanåt att därest edra åtgärder hade fått sättas in, skullesituationen ha varit helt annorlunda. Sådana påståenden kan man visserhgengöra, men ni kan ju inte bevisa dem, eftersom åtgärderna aldrig har kommit tillstånd. Den debatt som vi har fört har också visat mångaandra ting att vi har en opposition som vill visa sig enig utåt men som sökerdölja oenigheten bakom ordridåer och genom att i s. k. gemensamma reservationerinte klart visa den oenighet som föreligger. Jag är i egenskap av finansutskottetsordförande i högsta grad tacksam över att vi har kunnat uppnå enighet kringpropositionen 165. Ingen har velat gå emot förslaget att åtgärder kommer attsättas in som kostar 2,5 mUjarder kronor och vilka de svenska hushållen ochfamiljerna kommer att få del av . Herr talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare rephk. När jag har suttit och i all stillsamhetavlyssnat denna debatt har jag tvingats att med sorg i hjärtat konstatera, attjag är en tämUgen dålig pedagog. Diskussionen som den förs från oppositionenssida och i de termer som vi har avlyssnat har jag gång på gång försöktbemöta. Vad jag bl. a. har varit angelägen att understryka är attden ekonomiska pohtiken, som tyvärr - eftersom den skall vara framåtsyf-tande ständigt får byggas på prognoser, måste anpassas och justeras med hänsyn tillhur förutsättningarna förändras i det framtidsperspektiv på vilket man byggersina prognoser. Därför tycker jag det vittnar om ett slags efterklokhet ochbeskäftighet när man nu går upp i talarstolen och säger: "kunde regeringenkomma med ett stimulanspaket, men varför följde man oss inte ? Dåbeskyllde regeringen oss i stället för enorma överbud och klandrade oss för deti höga tonarter under den gångna valrörelsen," Jag har nog sagt att det är möjligt attregeringen och regeringspartiet kunde ha tagit några politiska poäng i dengångna valrörelsen, om vi hade tävlat med oppositionen överbudsmässigt. Men detvar inte bevekelsegrunderna som låg bakom våra förslag närkompletteringspropositionen avlämnades, utan det var helt enkelt de prognosersom kunde ställas utifrån de förutsättningar som då förelåg. När vi klandradeer för de våldsamma överbuden var det befogat från den utgångspunkten att hosdet ledande oppositionspartiet, det som har sin talesman i herrKristiansson i , låg överbudet på ca . Detkompletterades i offentliga uttalanden vid det tillfället i ochi massmedia av partiledare med ytterligare 4 å 5 miljarderkronor, och man hamnade på den ståtliga summan av meOan 10 och 12 miljarderkronor även om den sistadelen inte skulle utlösas under innevarande budgetår men inom den allranärmaste framtiden, som det hette. Man får naturligtvis ställa även sådana överbud. Det ärtillåtet om man är beredd att betala. Men när man inte redovisar någrabetalningsmedel är det som jag sade under valrörelsen, och jagär beredd att upprepa det nu - oansvariga överbud. När vi efter valrörelsen, i månadsskiftetseptember oktober, satte oss ned och med ledning av då så färskakonjunkturprognoser som kunde göras tittade på situationen nationellt ochinternationellt, sade vi oss att det borde finnas utrymme för en ytterligarestimulans, koncentrerad till två bestämda områden. Dels var det den privatakonsumtionen, dels var det den offentliga sektorn naturligtvis då med denkommunala aktiviteten i förgrunden. Av den anledningen kom stimulanspaketet. Vi hade bakom oss en prognos som gav oss god anledningräkna med att vi skulle ha en bestående god exportkonjunktur, enmåttlig importkonjunktur, fortsättningsvis en stark bytesbalans och en välbehållen valutareserv. Hade man det som en trolig utgångspunkt, kunde man kostapå sig den här stimulansen just på de avsnitt där utvecklingen inte hade gåttsom alla sakkunniga räknade med så sent som månader 1973. Vi lade följaktligen fram propositionen 165. Den hade, somutskottets ordförande understrukit och som jag ytterligare understryker, sinalldeles speciella karaktär. Den tog ut ett par områden där vi ansåg attmöjligheterna till expansion förelåg. Den innebar, om våra beräkningar håller,en stimiUans i pengar räknat på 1,8 miljarder, speciellt inriktad på denkommunala aktiviteten och den privata konsumtionen. Man kan naturligtvis ställafrågan: Är vi nu säkrare i bedömningarna? Är den lilla propositionen - den harju kallats för en liten statsverksproposition säkrare när det gäller utgångslägetän tidigare beräkningar? Det har sagts i den här debatten, att det har kommit inett alldeles nytt element i våra bedömningar, nämhgen energikrisen. Därförvågar väl ingen säga, att propositionen 165 är en alldeles riktig avstämning avframtiden, dvs. av andra delen av innevarande budgetår och förstadelen av nästa budgetår. Det hela är så pass osäkert att jag inte heller troratt någon skulle vilja rekommendera finansministern att i hast dra tillbakapropositionen 165 och försöka göra andra bedömningar av framtiden.Propositionen bygger på vissa premisser, och vi har väl förhoppningen att denändå var så pass försiktig, att det hela skulle kunna genomföras utan attfinansministern behöver komma tillbaka till med förslag om några korrigerandeåtgärder, just med anledning av detta s. k, stimulanspaket. Men det är klart att den nya situationen när det gälleroljan och allt vad som därtill hörer är en till ytterlighet obestämd men reelloch viktig faktor för våra spådomar framöver. Det har riktats anklagelser motutskottets ordförande för att finansutskottets majoritet inte har gett sig pånågra antaganden om vad det leder till och inte lagt fram några förslag medanledning härav. Ja, vad får den här situationen för effekt alltberäknat från de ekonomiska förutsättningar vi diskuterar?Jag sade att ingen vet det. Det kan få en effekt på den allmänna tillväxtenrunt om i världen och även i vårt land. Jag hade nöjet att dennavecka vara tillsammans med den förnämsta ekonomiska expertis som världen förnärvarande kan visa upp. Det var alla de representanter för dennationalekonomiska vetenskapen som var samlade på det seminarium som underdenna vecka har hållits i det gamla under ledning av FN;sekonomiska . Jag hade tillfälle att tala med dessa herrar och damerfrån olika länder, och naturligtvis diskuterade vi även dessa frågor. Det fannsmånga nyanserade och skiftande uppfattningar. Det finns inga möjligheter attmed ledning av dessa diskussioner få fram någon gemensam nämnare som gör detmöjligt att säga, att förmodligen blir det så och så. Det fanns uppfattningar jag har all respekt för dessa -som var utomordentligt pessimistiska. Det fanns också uppfattningar som varmmdre pessimistiska. Men vad man än sade behängde man det med många klartuttalade reservationer jag begriper det också. Det är klart att denna oljesituation oavsett om den blirkortvarig eller långvarig kommer att få sina konsekvenser för tillväxten ivärlden, och eftersom vårt land på grund av den starka exportinriktning som vårekonomi har är så beroende av tillväxttakten ute i världen, så kommer detta attinfluera även på vår nation utöver de konsekvenser som en brist på bränsle ochkraft direkt kan få för vår egen del. Vilken effekt får det på vår export, om en gynnsam prognosför utveckling och tillväxt i dessa nationer med deras starka efterfrågan påsvensk exportproduktion omvandlas till plus'minus noh eller en negativsituation ? Det är naturligtvis för oss avgörande frågor, men ingen kanlämna svar . Hur påverkar det vår import? Så mycket vet vi att denlivsnödvändiga oljan blir dyrare än vad den varit. Det har sinbetydelse sett från handelsbalansens och betalningsbalansens utgångspunkter. Vilken effekt får det på våra prisstegringar? Redan underden senaste månaden någon av talarna berörde det har vi fått inregistreraen påtagligt starkare stegring av konsumentprisindex än som varit normalt undertidigare månader 1973. Här spelar bränsleprodukterna och oljeprodukterna sinstora roll. Vilken effekt får det på vår produktion? Det är också enfråga som ingen kan ge svar på . Därför tycker jag nog att det är tämligenonödigt att rikta anmärkningar mot finansutskottets majoritet för att den intepåvisat de plausibla lösningarna och redovisat facit för kammaren i dessautomordentligt besvärliga frågor. Efter att ha lyssnat på oppositionens talesmän hadejag kanske inte för avsikt att gå i polemik med i Harplinge.Hans första anförande tyckte jag nog innehöU argument, som jag tidigare vidflera tillfällen har bemött. Men han överraskade mig genom att i sin repliktill utskottets ordförande säga att just när vi behöver en expansion för attklara sysselsättningen på den offentliga sektorn - han menade då i första handden kommunala sektorn blir det ett skattestopp. Det tog han som ett uttryckför en illa anpassad konjunkturpolitik. ärdetta skattestopp ingenting av ett diktat för kommunerna. är enöverenskommelse som har träffats i broderligt samförstånd och som kommunernahälsat med en viss tillfredsställelse - det vågar jag hävda. Om man har anspråkpå att kommunerna via sin personalrekrytering skall kunna fungera som konjunkturutjämnandeinstrument på så sätt, att de tar in folk när folk behöver anställning ochavskedar folk i ett läge, där man från den fria sektorn frågar efterarbetskraft, då lever i en avundsvärd värld, avskärmad frånde verkliga förhållanden vi har att tas med. Människor som nyanställs inom den kommunala sektorn ochorganiseras i , i elleri de fackliga förbund där kommunens anställda skall vara organiserade haranspråk på att stat och kommun skall vara någonting av ett föredöme såsomarbetsgivare. Har dessa människor en gång blivit anställda, är det inte såsärdeles realistiskt att räkna med att man en vacker dag kan offerera ett slagskollektiv uppsägning till dem och säga; får ni pallra er i väg, eftersomkonjunkturen är sådan att den anställning som var motiverad avkonjunkturskäl är aktuell. Det är bara för er att ge er härifrån.Den som har den minsta erfarenhet av hur sådana här saker hanteras i verklighetenförstår att detta resonemang är helt orealistiskt. Jag tycker nog att oppositionens synpunkter ireservationerna till finansutskottets betänkande när det gäller denkonjunkturbetonade stimulansen i form av extra hemhjälp eller vårdare är enklar verifikation på vad jag här har sagt. Under sådana förhållandentycker jag nog att klagan eller kanske rättare sagt kritikmot skattestoppet var rätt illa genomtänkt. Jag lyssnade också på och har några speciellasynpunkter att anföra med anledning av hans inlägg. sade att nufår utskottets ordförande ställa sig bakom en ny konjunkturbedömning, därföratt regeringen har offererat en ny konjunkturbedömning i propositionen 165,jämfört med kompletteringspropositionen som lades . Jag tycker inte attdet behöver i något avseende vara påkostande, och det har ju också . Är man inte utrustad med cement i huvudet och det är inte, hoppasjag, någon av finansutskottets ledamöter - då är det väl helt naturligt att manfår acceptera den utveckling som har ägt rum och följaktligen också ställa sigbakom en annan konjunkturbedömning, när situationen och förutsättningarna ärsådana att det är motiverat. När sedan kom in på prisstegringsproblemet,gjorde han en intressant repetition av vad professor har skrivit idet senaste numret av tidningen . Jag hade faktiskt den artikelnsom nattlektyr innan jag somnade i går. Där finns en i och för sig intressanthistorisk redovisning över vad som har hänt. Analytiskt är den inte heller attklaga på, och det är riktigt vad återgav, när han refereradeprofessor . Vi hade en prisstegring på 3,6 procent.Vi har kommit in i en väsentligt högre prisstegring . Vissa nationer dras , andra . Det här orsakar oro och missnöje, och ettexempel på det har vi ju haft i det danska valet. Men alltid när jag läser sådana här artiklar bhr det meroch mer spännande ju närmare slutet jag kommer. Om man breder ut sig i enhistorisk och analytisk redovisning av de ekonomiska förhållandena, så kan detha sitt historiska och analytiska intresse, men jag har alltid vissa anspråk påatt få veta vilket recept författaren har för det som han beskriver såsom enganska olycklig och olustig utveckling. Professor har egentligen bara ett recept detmeddelade inte , men jag kan ju komplettera honom, eftersom jagläste artikeln så sent som och det är att det bör vara riktigt attgenom variationer i växelkurserna försöka göra någonting åt utvecklingen. Jag har tidigare här i kammaren sagt att jag ser intenågon lösning med den medicinen. De nationer som har provat det kan interedovisa någon lugnare prisutveckling, snarare motsatsen. vill jag inte sägaatt revalvering av valutan är något slags stimulans för en prisstegring detvore litet för brutalt om jag uttryckte mig på det sättet. Jag kanske t. o. m.skulle kunna gå så långt att jag säger att man måhända hade haft en ännu störreprisstegring om man icke hade apprecierat sin valuta. Men bortsett frän nyanserna i framställningssättet, såvisar ändå all historisk erfarenhet att man inte rättar till det här besvärandeproblemet så enkelt som genom justeringar av valutakurserna. Jag sade det i ettoffentligt anförande , och jag lade märke till att jaginte var alldeles ensam om den uppfattningen. En av de i sådana här frågor merabevandrade bankdirektörerna det vågar jag väl säga - höll sin betraktelseöver det här intressanta ämnet och utifrån sina utgångspunkter hamnade han påungefär samma ståndpunkt som jag har gjort mig till tolk för. Botemedlen frågar man alltid efter. Det är ju botemedlensom är så svåra, så besvärande och pinsamma. Därför är det lätt att gå upp ochskriva historia och göra analyser och utifrån detta ge lyssnarna den fullkomhgtfalska förespeglingen att om bara regeringen hade observerat detta skulleregeringen på ett eller annat sätt simsalabim ha gjort någonting som hadehindrat denna utveckling, och vi skulle ha levt i den bästa av alla världar,dvs. med full sysselsättning, god tillväxt, fasta priser och god balans iutrikeshandeln. Det är så oändligt många faktorer som konstituerar dennautveckhng.