prot · FW0948 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag har med intresse noterat alt handeln medjordbruksprodukter också skall ingå i förhandlingen, och det skulle varaintressant att fä veta hur handelsministern bedömer den svenska .situationen idet här sammanhanget inklusive eventuella följder för , Min personligauppfattning är att om internationella avtal omfattar en bred krets av länderoch tar hänsyn till olika faktorer i den internationella handeln och i vadeenskilt lands interna produktion, så kan sådana avtal vara nyttiga för attkomma till rätta med problem som uppstår för handeln och jordbruket genomrelativt små svängningar i produktionen. Jag tror att det är en bedömning sommitt parti står bakom. Det är en bedömning som gjorts inom jordbruket ochjordbrukets internationella organisationer. Det är som handelsministern också underströki sin deklaration naturligt att nära lierade med planerna på en ny omgång avvärldsvida handelsförhandlingar är de valutaproblem som haft en sådanaktualitet under den senaste liden. Överenskommelsen om valutorna i slutet av1971 i , upprättandet av den s, k, dugokommiltén för arbetet med enlångsiktig reform av valutasystemet skapade otvivelaktigt en viss optimism omden fortsatta utvecklingen på valutaområdet. Jag minns att president vidnågot tillfälle karakteriserade överenskommelsen som en historisk tilldragelse;andra gav uttryck för en mer behärskad optimism, I årets finansplan sägs t, ex.Washingtonöverenskommelsen kunna bidra till världshandelns tillväxt under1973, Som framhölls i handelsministerns deklaration harutvecklingen emellertid inte blivit vad man väntat i det här fallet. Detamerikanska underskottet i utrikeshandeln har fortsatt att växa, och vi vet attdet är särskilt handeln med som från amerikansk synpunkt utveckladesmycket ogynnsamt även , Den amerikanska skuldsättningen till utlandet- eller man vill uttrycka det annorlunda: dollartillgodohavandena utanför ökade därmed ytteriigare. Stabiliteten blev mer kortvarig än man från börjanhade haft anledning att hoppas på. Det har väl stått klart att man på läng siktmåste sträva efter en mera genomgripande reform av valutasystemet. Dessa mergrundläggande problem behandlas nu i tjugokommittén i vilken de länder somutser ledamöter i den internationella valutafondens styrelse är representerade.Därför måste - och jag förmodar att det finns en bred enighet om detta, herrtalman de lösningar man nu kommit fram till betraktas som temporära. De harväl delvis också haft karaktären av nödlösningar. Men det avgörande är ändå atthandeln mellan länderna kunnat utvecklas i fortsatt snabb takt. Tilltron tillde olika ländernas vilja och förmåga att ta sig an valutaproblemen har trots destora påfrestningarna såvitt jag förstår dess bättre inte rubbats. Tillskottet av dollar och andra valutor i deninternationella likviditeten har ju skapat en fortsatt grundval förspekulativa kapitalrörelser. För självt har den ökade skuldsättningen inteinneburit några större påfrestningar efter det att dollarn frigjordes frånguldet, men åtskilliga länder utanför har fått sin handlingsfrihetbeskuren. Inte minst har den i den internationella likviditetspåspädningen gettytterligare näring åt inflationstendenserna, Alla fortlöpande beräkningar avtillgångarna på dollar och andra internationella betalningsmedel utanför USAlyder på att den internationella likviditeten ökat mycket kraftigt även underdet . En exakt beräkning av de samlade tillgångarna i t, ex.Västeuropa är givetvis svår alt göra. Men de flesta tecken tyder på attinnehavet av utländska valutor, dvs. främst dollar, på nytt har fördubblatsunder ett par är från en redan tidigare hög nivå. Men de osäkra förhållandena påvalutaområdet hänger nu liksom tidigare också samman med att en stor del avdetta lätt rörliga internationella kapital om jag får uttrycka det sä - intehar någon direkt nationell hemvist och därför inte heller är underkastat denkontroll som skulle erfordras. På det här området är orsakssammanhangen långtifrån klara.Under senare tid har uppmärksamheten framför allt riktats på de miUtinado-nellaföretagens transaktioner, vilka utan tvivel spelar en viktig roll. Men även merprofessionellt inriktade valutaspekulanter finns med i bilden. Jag tror där,herr talman, att det blir nödvändigt att få någon form avinternationell kontroll på just dessa två viktiga områden när det gällervalutaslrömningen. Dä det gällt alt gripa sig an de akuta problemen har devästeuropeiska länderna och delvis haft motstridiga intressen. Frånamerikansk sida har man sett hela valutafrågan som ett utomamerikansktproblem. De europeiska länderna och har å andra sidan inte kunnat undgåatt ställa krav på både som underskottsland i den internationella Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt handeln,som ledande industrination och som reser-walutaland. Åtminstone en optimistisktolkning av de uppgörelser, som träffats och mars, ger dock vidhanden att inställningen nu inte skiljer sig lika mycket som . Besluteti februari om att delvalvera dollarn kom således bara någon vecka efter det attsituationen på valutamarknaden blev direkt akut. Parisöverenskommelsen kan till stor del karakteriseras somett avtal mellan länderna i den europeiska gemenskapen och , där USAåtminstone formellt accepterar all hjälpa till att försvara dollarn. Framtidenfår utvisa i vilken utsträckning amerikanerna verkligen är villiga att hjälpatill när det gäller att bromsa tillflödet av doUar till den internationellakapitalmarknaden och begränsa det spekulativa kapitalets rörelsefrihet. Den svenska kronan har gått stark genom den senaste tidensvalutaoroligheter. Valutareserven är nu stor, och handelsutbytet med utlandetger fortfarande ett kraftigt överskott. Den förändring av kronans värde, somvidtogs i anslutning till devalveringen av dollarn, har reellt sett barainneburit en nedskrivning på någon enstaka procent i relation till våraviktigaste handelspartners betraktade som en enhet. Om jag uppfattat det rättinnebär den svenska devalveringen i stort sett bara att man har neutraliseratde valutakursförändringar som ägt rum i vår omvärld. Den svenskaindustrins konkurrensläge bör därmed påverkas ytterst litet av de vidtagnavalutakursförändringarna. Man kan också säga att vi har undgått den försämringsom skulle ha blivit följden om kronans värde hade legat helt fast, Detla konstaterande innebär naturligtvis inle att allaenskilda företags ställning är oförändrad. En del företag med affärer t, ex, päVästeuropa har kommit i en mer gynnad ställning, andra med affärer på ochEngland har kommit i ett något sämre konkurrensläge. Till detta kommerförluster pä redan tecknade kontrakt i dollar och andra valutor, som skrivitsner mer än den svenska kronan, I den därpå följande utvecklingsfasen har regeringen ochriksbanken principiellt hållit fast vid den valutapolitik som bedrivits underlång tid, nämligen att söka upprätthålla fastaväxelkurser gentemot så många länder som möjligt. har man varit öppenför olika praktiska lösningar. Motiven för denna hållning angavs utförligt ihandelsministerns deklaration och möter inga större invändningar från min sida.Vad jag förstår har regeringen i denna fråga också haft opinionen inomnäringslivet bakom sig. Uppgörelsen i innebär för svenskt vidkommande attfasta kurser bibehålls mot de sex länder inom den europeiska gemenskapen, somträffat avtal om fasta kurser inbördes och mot de länder utanför gemenskapen,som ansluter sig till de så att säga traditionella principerna förvalutapolitiken. Mot övriga valutor, däribland dollarn och pundet, upprätthållsinte några i förväg fastställda kurser. Det finns i detta sammanhang, herrtalman, särskild anledning att stryka under det som sägs iregeringsdeklarationen om att denna uppgörelse inte innebär, att pånågot sätt ansluts vare sig till det existerande eller till det planerade valutapolitiska samarbetet inom EG, Antydningar i den riktningenhar ju förekommit på sina håll i pressen. Jag skulle istället vilja karakterisera den svenska situationen som en informell anknytningtill det valutapolitiska blocket inom EG med i stort sett de villkor ochförpliktelser som tidigare gällt gentemot de valutavårdande myndigheterna iett större antal länder. Även om vi här i i stort sett - förmodar jag -är ense om att de gällande principerna för valutapolitiken bör liggafast även för framtiden, bör man kanske inte helt bortse från att kraven på merrörliga kurser vuxit sig starkare . Såvitt jag kan förstå är deti första hand en del ekonomer som varit inne på den linjen. Men jag tror att bankmänoch folk i näringslivet i allmänhet intar en mer reserverad hållning. Dethänger självklart bl, a, samman med att rörligare växelkurser innebär en störreosäkerhet för företagen när del gäller att träffa internationella avtal.Behovet av att försäkra sig mot kursförändringar kommer att öka. Vid storakursfluktuationer blir kostnaderna för detta betydande. Jag är emellertid också medveten om att det finns de somanser att ett mer rörligt internationellt betalningssystem skulle ha kunnatförhindra åtminstone en del av de senaste årens återkommande svårigheter påvalutamarknaden och inneburit större handlingsfrihet i den ekonomiskapolitiken. Ett system med rörliga växelkurser har - menar jag som lekman sinarisker och problem. Ett valutasystem skall väl om möjligt hålla i olikasituationer. Det återstår därför enligt min mening för dem som förespråkarfriare kurser att visa att ett sådant system även håller i andra situationer ände som rått . Jag vill avslutningsvis, fm talman, säga att jag i stortdelar den mening som uttrycks i regeringsdeklarationen, nämligen att denhandlingslinje som regeringen och valt innefattar vad som i nulägetvarit möjligt att åstadkomma för att gagna de svenska löntagarnas och detsvenska näringslivets intressen. Jag delar ståndpunkten att den nu uppnåddaordningen bör kunna fungera till dess mera grundläggande reformer av detinternationella valutasystemet kommit till stånd. Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Fru andre vice talmannen, som under detta anförandeövertog ledningen av kammarens förhandlingar, tillkännagav att anslag utfärdatsom sammanträdefs fortsättande kl. 1 9.30. Spekulationer i valutor, nu och iförrgår mot den svenska kronan, är påminnelser om centralbankers ochregeringars dödlighet. Marknadskrafterna har en betydande förmåga alt sätta sigöver det pris på valuta som statsmakter i olika länder fastställer på politiskväg. Misstänks att en valuta betalas med för högt pris, säljer man ut. Är detdäremot så att man tror alt den är undervärderad, köper man. Det skall viljatill ordentliga motkrafter för att förhindra att sädana bedömningar slår igenompå valutabörserna. Det faktiska underlaget för att den svenska kronan på siktskulle vara undervärderad är svagt. Den valutareserv som byggts upp är inleså stor att den inte kommer att påverkas när arbetslösheten minskar och Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt köplustoch investeringsvilja ökar. Dä kommer det att visa sig, alt kronan inte ärundervärderad och att kursen är mer realitisk än spekulanterna tror. Deåtgärder som vidtog i går och som jag varit med om att ta ansvar förbör verksamt bidra till att dämpa spekulationerna, 1 detta sammanhang vill jagunderstryka angelägenheten av att vi försöker att få en något bättre bedömningoch kontroll av vad de stora multinationella företagen har för sig. De harsäkerligen spelat en roll i detta sammanhang. Den samverkan som uppnåttsmellan en del europeiska länder pekar på nödvändigheten av en fortsatt sådansamverkan, och några principiella synpunkter kan vara på sin plats. Den självklara lärdomen av det som hänt är, att det ärnödvändigt att valutorna prissätts på sådant vis att det finns rimlig tiUtrotill att det är ett riktigt pris och att en smidig valutapolitik underlättas.Det är ungefär lika lätt att kräva detta som svårt att lyckas med uppgiften. Mycket få människor, inklusive experter, vågar träda framoch säga: "Gör så och så, då kommer allt att ordna sig." Några ansersig dock sitta inne med hela sanningen. TUI den gruppen hör inle jag, men någrasynpunkter som möjligen kan vara värda att debattera skall jag ändå föra fram. Behovet av annat pris på ett lands valuta än detfastställda kan uppstå av flera olika orsaker. Främst är det bristande balans iden inhemska ekonomin. som spelar spratt. Kostnadsnivån för produktion av varorutvecklas olika i länderna. Hemmamarknadsindustrin i ett land kan ha så högtkostnadsläge att för konsumenterna import ter sig gynnsam. Om ett ökat importbehovinte kan mötas genom motsvarande höjning av exporten råkar landet illa ut. Det finns olika sätt att möta en sådan situation. Densocialdemokratiska politiken i har mött valutakrisenmed att skapa arbetslöshet. Folk har fått mindre med pengar att köpa för. Oronför framtiden ledde i sin tur till ökat personligt sparande. Slutresultatetblev låg fart inom ekonomin. När konjunkturen någon gäng vänder kommer givetvisimportbehovet att öka. Avgörande för vår möjlighet att hålla balans iutlandsaffärerna blir då exportindustrins chanser att konkurrera påutlandsmarknaderna. Detta blir särskilt viktigt, eftersom vi har anledning alträkna med ökat valutautflöde på grund av allt fler turistresor till utlandet. Som extra och besvärlig konsekvens kom att den svenskaindustrin bedömde investeringsmöjligheterna som förhållandevis små. Vi stårdärför inte rustade alt på del sätt som skulle vara möjligt möta tillfällenatill en ökad export. Detta kan man konstatera trots alt exporlutsikterna nu serljusa ut. Vi ligger sämre till än som hade varit nödvändigt. För att klara vår egen valutakris lillgreps hårdaregleringar. Sådana för alltid med sig ett mått av godtycke, oavsett hur braman försöker sköta dem. Till detta kommer all regleringar alltid drar med sigett mått av ineffektivitet. Experter som utifrån ser på projekt kan aldrig hellavgöra räntabiliteten i en investering, krav på ett utlandslån etc. på det sättsom vore önskvärt. Där förlorar man en hel del i form av utbyte. Fram hade i stort sett fastaväxelkurser. Frän värt häll hade vi då länge hävdat att en större rörlighetvore önskvärd. utan attdärför kräva helt fria växelkurser. Under de snart 15 månader som mindre stelakurser tillämpats har ur svensk synpunkt inte några katastrofer inträffat,vilket en del spått. måste erkännas att åtgärden inte har löstvalutaproblemen. För detta behövs givetvis andra metoder än dem vi självaensamma råder över, och jag skall ge några exempel på nödvändiga åtgärderbeträffande valutapolitik och ekonomisk politik. Oavsett vilka överenskommelser man kan uppnå är det fördet första nödvändigt att allmänt stärka det internationella samrådet och samarbetet.Det är osannolikt att man skulle kunna träffa en formell överenskommelse somskulle kunna täcka alla tänkbara situationer. Inte ens om man bestämde sig föratt ha totalt flytande kurser skulle behovet av samråd och samverkan försvinna.Fattar man i ett land beslut om sysselsättning, industristruktur och liknandesaker, kan andra länder inte vara oberörda av detla. Det är bara ett exempel påatt det behövs ett allmänt sett förstärkt internationellt samråd. Vi behöver fåen internationell samverkan i vid mening. För det andra måste länderna förplikta sig att föra eninhemsk politik som ger god samhällsekonomisk balans. Chefen för denamerikanska , , Bums, har uttryckt saken så här:"Stora och ihållande underskott i betalningsbalansen är undantagslöstorsakade av ihållande pris- och kostnadsinflation," Är det ett s, k,cykliskt ogynnsamt konjunklurförlopp som orsakat ett stort betalningsunderskott,kommer ju detta att rätta till sig när konjunkturerna ändras. Därför innehållerBums' påstående även i denna tillspetsade form en stor del av sanningen. Länder som inte klarar alt hålla samhällsekonomisk balansär därför de värsta fienderna till stabilitet i det internationellabetalningssystemet. Till det kommer att man härigenom allmänt sett orsakarsvåra verkningar för den internationella handeln, I ett sådant sammanhangdrabbas särskilt svårt. Ett tredje sätt skulle vara ett med vidsträckta fullmakterutrustat overnationellt organ. Problemet är dock om man kan tänka sig att deenskilda länderna i så stor utsträckning skulle vara villiga att överiäinnafastställandet av valutakurser till ett sådant organ. I detta fall skulleInternationella valutafonden få sådana befogenheter. En så radikal förändringförefaller inte ligga inom möjligheternas ram. De enskildaländerna kommer att ha ett betydande behov av att i särskilda situationer drivaen egen politik. De är ansvariga för väljarna i respektive land och knappastvilliga att satsa hundraprocentigt på att någon annan skall bestämma ikrissituationer. Det är just samspelet mellan den egna bestämmanderätten ochden internationella samverkan som är knuten. Därför blir stärkandet avInternationella valutafonden ändå något som man bör arbeta för. , det gemensamma ekonomiska organet för ett stortantal industriländer, tillsatte för tvä är sedan en kommission för all studeraproblem rörande den internationella handeln. blev ordförande, och densvenska regeringen satte in . Man sammanfattade sina rekommendationer i en första punkt ungefär så här: Strävandena att Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt förbättrade internationella ekonomiska relationerna och att liberalisera handeln måstefullföljas på ett kraftfullt sätt. Liberaliseringen av utrikeshandeln efterandra världskriget har till betydande del varit grundorsaken lill denkraftfulla expansionen och utrikeshandelns ökning. hävdar med aU rätt att det på visst sättblir svårare att fullfölja liberaliseringspolitiken ju längre den fortskrider.Återstående regleringar kommer nämligen att spela en större roll för de olikastaternas möjligheter att agera pä egen hand. Å andra sidan måsteliberaliseringsprocessen, såsom vi här ser det, fortsättas på alla områden tullar, kvantitativa restriktioner och andra regleringar. Och man måste, sägerockså kommissionen, gripa sig an problemen inom både jordbruks- ochindustrisektorn. Men allt det här kan man inte klara av om det inte finnsett internationellt betalningssystem som fungerar. Utan detta riskerar man allåterstående regleringar kommer att tillgripas och också att helt nya åtgärderkommer att improviseras i katastrofsituationer. Det är angelägel att understryka att inte bara länder somhar underskott i sina ullandsbetalningar har skyldighet att vidta åtgärder isamverkans intresse. Även överskotlsländerna har denna förpliktelse. Dejapanska importrestriktionerna har bibehållits alldeles för länge - det är enobservation som man har anledning att göra i det här sammanhanget. Det framstår och detta är min fjärde punkt som alltmernödvändigt att få till stånd ett utvidgat internationellt ekonomiskt samarbete,inte begränsat bara till valutaproblemen utan omfattande handelspolitiken iallmänhet. Men inte heller det räcker. En samordning av konjunkturpolitiken ärsannolikt den mest nödvändiga faktorn. Alltför olika konjunkturutveckling inågra länder, särskUt om dessa är betydelsefulla, kommer att ställa till sådanobalans att aldrig sä fina konstruktioner, t, ex, pä valutaområdet, kommer attfalla sönder. Jag vill fråga handelsministern vilka möjligheter han serför ett utvidgat ekonomiskt internationellt samarbete, inte minst på detkon-junkturpoliliska området. Jag föreställer mig att vi i princip inte harolika meningar om önskvärdheten av samarbete, utan det gäller att undersöka vadman kan göra. Vilka initiativ ämnar den ta för att förbättraförutsättningarna för sådan samverkan? Vill undersöka möjligheternaatt t, ex, inom och/eller i kontakt med EG nu mer aktivt gripa sig andessa problem? Man har gjort en rad välvilliga uttalanden, och diskussioner harförts, men den reella samverkan har uteblivit. Jag är hell medveten omatt vi inle ensamma kan åstadkomma den, men vad ämnar den svenska regeringengöra för att söka få bättre fart på delta arbete? På ett område står vi , sorn det framhålles iregeringsdeklarationen, inför en ny förhandlingsomgäng. Hoppet är altGATT-förhandlingarna skall leda fram till en vidgadliberalisering av den internationella handeln. Man bör bl, a, ta sikte på attminska - helst få bort industritullarna mellan industriländerna. Men deträcker inte med att sänka tullar. Importrestriktionerna är i mänga fall likasvåra hinder för väridshandeln. Del ärinte sannolikt att det går att uppnå enighet om betydande liberaliseringav handeln utan en överenskommelse om skyddsklausuler som ett land kan gripatill i särskilda krissituationer, liar ett intressantkonstruktionsförslag när det gäller hur man skall förhindra missbmk av dessaundantagsbestämmelser. Man tänker sig en panel till vilken det skall varamöjligt att ställa frågor och få utlåtanden om föreslagna åtgärders förenlighetmed ingångna överenskommelser. Eventuellt kan den också få skiljedomsfunktion.Det här tycker jag att den borde vara med om att allvarligtpröva, 1 det sammanhanget blir de berättigade krav som de fattiga ländernaställer på de rikas handelspolitik någonting som man måste ta än allvarligare.Från vår sida har vi på allt sätt sökt stödja dessa strävanden. Vi har sökthjälpa tUl att skapa förståelse i för nödvändigheten av större hänsynstagandetill , 1 regel har vi här kommit på samma linje som regeringen, detvill jag markera. Men jag vill fråga handelsministern med vilka stater ,med särskild hänsyn till krav, tänker sig att framför alltsamarbeta inom den nya GATT-rundan; vi vet att det finns olika intresse för ettresultat just med hänsyn till . Handelsministern uttalade sig för någon tid sedan mycketoptimistiskt om utsikterna att få med på långtgående tullreduktioner ochannan liberalisering av handeln. President har uttalat sig till förmånför detta men endast i allmänna ordalag. Jämsides med Nixons uttalande finns juandra som är mer konkreta och som inte tyder på motsvarande villighet, USä:s export är i vissa avseendenganska okänslig för prisförändringar. Man exporterar i förvånandsvärt storutsträckning råvaror av typ livsmedel. Och livsmedelsexporten bestäms till stordel av skördeutfallet i andra länder. Om det är missväxt i , ochIndien får amerikanarna sälja. vill man ha det är en naturlig önskan envidgad normal handel med EG i fråga om jordbruksprodukter. Detta blir givetvisett amerikanskt villkor för deltagande i en ny liberaliseringsomgång. Till dessa svårigheter skall läggas att det är en stigandeirritation i amerikanska kongressen över kostnaderna för de amerikanskatrupperna i , Detta blir också ett viktigt förhandlingskort i detallmänna spelet, där handelspolitiken bara är en del. Jag vill här skjuta in ett understrykande av önskvärdhetenatt fortsätta förhandlingar med EG om den i vårt avtal med EG inskrivnamöjligheten att ytterligare liberalisera handeln mellan ochEG-länderna, kommer senare i debatten att närmare utveckla dessasynpunkter, I sammanhanget vill jag erinra om att vi frånfolkpartihåll har föreslagit att skulle vidta åtgärderför att underlätta handeln med , Vi noterar att regeringen börjatintressera sig mer för dessa saker. Men ännu återstår åtskilligt att göra föratt utveckUngen skall kunna anses tillfredsställande. Vi hade ju debatt i om detta, och därför skall jag inte ytterligare gå in påden frågan. Under Kennedymndan om världshandelns liberaliseringsamordnades de nordiska insatserna under ambassadör skickliga ledning.Genom samordningen blev vi i en faktor som man inte helt 6 protokoll 1973. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Ett nytt samordningsförsök bör verkhgen göras. En direkt parallell med Kennedymndan kan inte göras idetta sammanhang. Läget är annorlunda, men behovet av samverkan kvarstår,har trätt in i gemensamma marknaden. Vi övriga i har även dennagång ett stort behov av att samordna våra krafter. Kanske också villvara med på ett hörn har erinrat om att det fanns danskauttalanden vid den senaste sessionen med som tydde på det.