prot · FW0914 · 1973-12-31 00:00:00 — vet jag att det finns en och annan som säger att det ären enkel sak att ordna så att kapitalmarknaden får mera pengar: ser man barathl att priset på pengarna blir högre på kapitalmarknaden, får man naturligenöver pengar från kort tih lång marknad. Men eftersom en sådan operation innebärhögre hyror och högre kostnadskalkyler för alla företag, är den behäftad medåtskilliga reservationer. Den kapitalmarknad vi har domineras naturligtvis meroch mer av AP-fonderna, det har herr vice talmannen aUdeles rätt i. Jag äremeUertid helt övertygad om att bostadssektorn även fortsättningsvis kommer attbehöva ta av det sparande vi har i AP-fonderna, helt enkeltdärför att kostnaderna för att producera bostäder stiger år efter är. Även omvi minskar bostadsbyggandet med 10 000 lägenheter, är avsikten den, att vi istäUet skall försöka låta saneringsbyggandet på bostadssidan expandera, och dethar haft sina mycket klara begränsningar dämti att det har varit svårare att fålånga inteckningslåni saneringsobjekten än i nyproduktionen. Den saken är nu avklarad, och därförförsäkrar jag att bostadssektorn kommer att behöva precis hka mycket pengarfrän AP-fonderna och framöver som hitintiUs. När det gäher industrin är situationen densamma. Vi harlåtit företagen ta ut ur AP-fonderna 1,7 eller 1,8 mUjarder , och medden vikt vi lägger vid den industrieUa utbyggnaden fär AP-fonderna köpaindustrins obligationer i minst samma utsträckning i fram riden som . Kommunerna, som har kunnat realisera en upplåning på1,3-1,4 miljarder, har fått löfte om 500 miljoner extra, bl. a. med hänsyn tihdet skattestopp som de har gjort upp med regeringen om och med hänsyn tih attkommunalskattens höjd är sådan att det innebär svårigheter att gå vidare ochförstärka den kommunala ekonomin den vägen. Sedan kommer ju också andra och knackar på dörren hosLennart , AP-fonden, såsom Industrikredit och den nya institutionenför företagskapital, som skall ge småföretagen riskpengar. Som det haraviserats i finansplanen gäller det att skapa möjligheter för enexport-kreditgivning, och jag kan inte hitta andra vägar för refinansieringenän att i ganska väsentlig utsträckning repliera pä AB-fonderna. Det nya inslaget med aktieköp för AP-fondernas pengarkommer att föranleda konkurrens om de 9 miljarder som AP-fonderna har attplacera; det blir inget överskott av pengar där. Man kan naturligtvis säga: Nå,men det går ju att låna utifrån. Men just nu har vi ute i världen enränteutveckling som gör att detta inte är hka intressant som det var under 1971och 1972. Tvärtom gör ränteläget på den internationella marknaden det ganskaolustigt för en svensk industriföretagare att där finansiera sig. tog upp frågan om 100 000 nya jobb, somspelar en stor roll i motion och som även gjorde det i herrFälldins inlägg . Jag vih här göra en enda reflexion: Skall man i dessa100 000 nya jobb också räkna in dem som företagen naturligen kommer att erbjudamot bakgrunden av en viss uppgång i konjunkturen? Dä skyltar man måhända htetgrand med falsk vambeteckning. Det har väl inte varit mening,utan tanken har nog varit att skulle skaffa fram de 100 000 nyajobben aUdeles självt. Vi känner tiU att det brukar krävas en samhällsinsats ibästa fall pä 70 000 och fortsättningsvis rätt försiktigt räknat på 100 000kronor per jobb. Det är de där 10 miljarderna som skah fram när programmet 100000 nya jobb skall realiseras. Men jag skah inte vara ofin nog att här börjastäha herrar och thl ansvar för var pengarna skall tas, om deskall anskaffas genom en ökad upplåning eller hur man nu skah bära sig ät.Herrarna kanske inte riktigt har tänkt igenom detta utan det här skulle väl gåfram med egen pohtisk klatsch i valrörelsen. Analysen bakom är näppeligengenomförd. Jag har således försökt att tala htetprincipiell ekonomi och med budgeten i konjunkturperspektivet. Artig som jagahtid varit och inte heller kan sluta upp med att vara har jag försökt bemötapartUedarna i några av deras synpunkter och reflexioner. HerrFÄLLDIN (c) kort genmäle: har jag undrat hur skullekunna utveckla sin grundlighet, om oppositionens debattviUkor gällde också förhonom här i kammaren. Men har han rätt att tala obegränsad tid. Mitt problemär att jag inte kan ta upp särskUt mycket av de många i och försig intressanta saker som finansministern tar upp. Först några ord om prisstoppet. Finansministern beskyhdemig för att vilja sätta fjädrar i hatten. Vi behöver inte diskuteraöverenskommelsen, men jag vUI säga något om beskyUningen om att den varett brott mot jordbruksavtalet. reträtt i denna fråga bygger pådet enda ordet prisstopp, vUket jag tycker är i det magraste laget. Sanningenär ju att i båda fallen det vi föreslog och det man nu föreslär användes exakt samma teknik. Det gäller bara att fä klarlagt att det förhållersig så. Nog om detta. T folkpensionsfrägan är finansministern lika ovillig somstatsministern tidigare att ge ett besked. Om man av arbetsmarknadspolitiskaskäl skall göra den förtida pensionen tih en huvudfråga och säga att det börske prioriteringar, finns ju en annan aspekt. Då blir inte bruttopensionskostnadernasä höga som de verkar, för de får naturhgtvis motsvarande återverkningar på derent arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Sedan vih jag sätta själva beloppet, 1,5 miljarder, ifråga. Här rör sig finansministern med ett runt tal. Jag tror att siffranligger närmare miljarden, om man talar om folkpensionen. Men vi behöver intetvista därom. Det är ju den granskning som utredarna håller pä med. Ahdelesbortsett från detta prioriterar vi inom denna fråga högt päreformsidan. Det har vi gett besked om gång efter annan. När det gäller frågan om var man skall ta pengarna har visagt att vi självklart är beredda att skaffa fram dem. Visst vet vi att detfinns automatiska utgiftsökningar som stäher nya krav på statsbudgeten varjeår, men om vi får bättre fart på ekonomin, pä näringslivet, påsysselsättningen, så skah rimligen ett oförändrat skattetryck ge något utöverdet som de automatiska utgiftsstegringarna kräver. I annat fall, är vi inne ien förfärligt farlig och svär situation. Det bör emellertid bli en betydandedel över till en så angelägen jämlikhetsreform som jag anser sänkningen av pensionsåldernvara. Så fort man börjar tala om det som skall ge de nyamöjligheterna till arbeten, varnar finansministern för åtgärder av den typenoch säger att inte tror att sysselsättningen har ökat. Men jag harju betygat det. Visst är det fler människor ute i arbetslivet ,men egentligen är det ointressant. Det intressanta och avgörande är: Hur skahvi kunna ge sysselsättning åt aha dem som vhl ha arbete? Beräkningar visar attsysselsättningen, mätt i timmar, kommer att sjunka under det här året. Det ärdet som är det aUvarliga. När vi talar om detta från oppositionens sida hotarfinansministern med hårdare kreditpolitik och höjd ränta. Vilken faktor är det som skah få vara avgörande för dessaansträngningar? Är det tillgången på arbetskraft? Finansministern talar omprisstegringar och inflation. Fram thl nu är det ju kostnadssidan som drivitupp priserna, inte efterfrågesidan. Det kan vi väl ändå vara överens Det ärinte en för hög efterfrågan som drivit upp priserna här i . Visst måste det vara rimligt att vi ökar ansträngningarnaför att få fler människor i arbete. Finansministern försöker göra det omöjligtgenom att säga att 100 000 nya jobb överslagsvis skulle kosta 10 miljarder. Menvi har inte sagt att man skah bygga en ny fabrik och skaffa nya maskiner förvarje nytt jobb. Vi har pekat på möjligheten att stimulera tih ökat antalsysselsatta i befintliga företag, och då blir det inte sådana belopp. När manhade den branta uppgången med närmare 100 000 jobb på ett årvar det inte fråga om några 10 miljarder. Jag viU ärligen säga att det är oroande attfinansministern bygger upp sådana svårigheter när det gäller att ordna nya jobbåt människor som vih arbeta. Lät mig beträffande exemplet frän säga att jag utgårifrån som självklart att bäde bönderna och de anställda tvingar fram ett beskedi klartext om vilka enheter som skall läggas ned. () kort genmäle: Finansministern tyckte att jag uttryckte migofuUstän-digt när det gällde de två förlorade åren, och jag skall därför nu tadet htet grundligare. För det första: Arbetslösheten var denhögsta . En stor del berodde på stagnationen. Mer än 37000 människor blev arbetslösa genom arbetsnedläggningar och inskränkningar år1971, mer än 23 1972. För det andra var thlväxten låg eller obefintlig. Därmåste jag be finansministern att inte fuska med siffrorna. Han sade atttillväxten blev per är. Den blev per årenligt finansministerns egna beräkningar, jämfört med långtidsutredningensberäknade . För det tredje har vi industrins investeringar som är såviktiga för den framtida tillväxten. Tar vi åren 19661970 så steg degenomsnittligt mot långtidsutrednings beräknade 7procent. Det är en stor skillnad. 1971 1972 steg industrins investeringar mot den nya långtidsutredningens beräknade . Detvar viktiga eftersom den långtidsutredningen sade att de varnödvändiga för att vi skuUe klara bytesbalansen på . har finansministern sagt att vi måstekomma till rätta med det här, det fär inte gå så Ula. Men gång på gäng har detju blivit misslyckanden. Bortsett från några enstaka år har det här varit ettproblem . Därför kan vi inte möta framtiden medtihräcklig produktionskapacitet. Vi har inte de nya instmmenten för att få utde nya produkterna på världsmarknaden. Det är två grundfel som har begåtts. Det ena är denfelaktiga konjunkturpolitiken och kombination av felbedömningaroch skönmålningar, hans envishet, hans vägran att lägga om kurs. Det börjademed att regeringen inte förrän efter valet vågade ta till någrafinanspohtiska åtgärder. Men då stramade man tUl så det knakade och gjorde detsamtidigt som man lät de hårda kreditrestriktionerna ligga kvar. Jag håller migtill finansministerns egna ord när han sade den 19 januari1971 här i kammaren att han räknade med att "vi skah häha den stramapohtiken även ", alltså /72 det året dåstimulanserna hade behövts. Det var det året som finansministern sade nej tihoppositionens förslag om stimulanser och i praktiken förde ut tusentalssvenskar i arbetslöshet. Det var det ena felet. Det andra felet är en oriktig ochfelaktig näringspohtik som ensidigt har satsat på centralisering och selektivaåtgärder i tron att man bäst sköter företag med statliga beslut och åtgärderfrån kanslihuset. Det tror inte vi på. Vi har en annan syn. Det här är intebara en fråga om finansministerns sifferserier och de fel som det blir med dem.Det är en fråga om hur man skah skapa trygghet i jobben och resurser förframtiden. är det alldeles häpnadsväckande hur passivitet ärfinansministerns motto. Han som så gärna vih framställa sig som och i mångasituationer också har varit det - en handlingskraftig person har ju i kvällgett ett självporträtt som han vore en utveckhngens fånge. Han kan inte påverkakonjunkturen eher arbetslösheten den beror på utlandet eller på att folksparar. Utgifterna kan han inte heller påverka; det är planerat och bundet påsnart sagt varenda post. Den bilden övertygar verkligen inte. Med det härsättet att resonera så hamnar man i rena handlingsförlamningen. Man skullenästan bara kunna lägga ihop aha utgifter och sedan skriva ut skatter somtäcker dem. Vad vi kan riskera i en eventueUt kommande högkonjunkturär, att finansministern ännu en gäng skjuter bort de finanspohtiska möjligheternaeftersom han nu dömer ut dem och bara vUl hålla sig till kreditrestriktionerna.Kommer vi att få samma orimligt hårda kreditrestriktioner en gäng till somåren 1969-1970? Statsministern sade på att det inte skulle bhen upprepning av detta. När vi tog upp saken här i kammaren sadefinansministern att han inte kunde lova det. Är det inte orimligt farligt attge företagen ett intryck av att en upprepning av de järnhårdakreditrestriktionerna skulle vara det enda vapnet att parera en uppgåendekonjunktur? Om finansministern verkligen skuUe göra så litet som hanhär ger bUden av att han kan göra, då frågar jag mig om det inte är hkabra att vi skaffar en kamrer som räknar ihop budgetens ohka summor och sedanbara lämnar resultatet till . Den kamreraren skuUe inte bli så dyrbarsom med hans miljardbedömningar i fel riktning. HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Egentligen skulle jag inte säga någontingahs, förklarade finansminister när finansministern här börjadesitt långa anförande. Men jag tänker faktiskt inte klagaöver längden på hans anförande, eftersom det är roligt att höra finansministerntala. Jag hoppas att finansministern tar det som en komphmang, ty det är avsettsom en sådan. Finansministern är nämligen som pedagog alldeles otroligtskicklig. Han har en specieh förmåga att ta fram just det som finansministern villha uppmärksammat - och är där övertygande men döljer det som ligger bakom,där finansministern inte skulle kunna vara lika övertygande. Vilken försäljarehar inte näringslivet gått misteom i ! Jag tror mte att det bhr svårt för honom att få jobb, omvalet skuUe gå åt rätt håll - om finansministern skulle ha lust attspekulera på det. Men då finansminister ger sken av att varanågot slags offer för utveckhngen och att sakna inflytande kan vi faktiskt intefölja med. Vad skulle jag ha gjort? Ja,jag vet vad finansministern inte borde ha gjort. Finansministern borde inte habörjat sin ätstramningspoltik omkring enåtstramningspolitik som inleddes med en höjning avarbetsgivaravgiften från 1 tUl och med en skattereform, som skärptemarginalskatterna och som vi sade nej till på samma sätt som vi sade nej tiUfördubblingen av löneskatten . En fördubbling som finansministerninte vidtog därför att den var sakligt motiverad utan därför attfinansministern och regeringen råkade bh på dåligt humör över att vi sade nejtill det skattepaket som de lade fram och som innebar en höjning av skatternamed kan inte finansministern erkänna det? För att angripa arbetslösheten och få fart på hjulen ladehela den borgerliga oppositionen fram sitt stimulanspaket.Finansministern frågade vad regeringen kunde ha gjort. Jo, ni kunde haaccepterat detta paket. Då hade sysselsättningsläget varit väsentligtmycket bättre än vad det är . För att bemöta vår kritik av den bristande aktiviteten ikonjunkturpolitiken och av underlätenheten att utnyttja de finanspohtiskamedel som står thl förfogande säger finansministern att han ju inte kan användaskatterna och att det ju inte är möjhgt att spara. Ja, det är inte såmärkvärdigt att man numera inte kan arbeta med skattevapnet när man drivit uppskatterna på en nivå, där skattehöjningar i åtstramande syfte kan få en raktmotsatt effekt. För att man skah kunna arbeta med skattevapnet somfinanspoUtiskt medel måste man ju också kunna sänka skatterna . Manmåste kunna höja och sänka dem alltefter konjunkturerna annars fungerar intedetta medel. Detta vapen har finansminister ställt i en vrå och använderdet inte. Statsutgifterna har bringats upp i en automatisk spiral,så att det är svårt att använda också dem som finanspohtiska medel. Därvidlagär finansministern totalt defaitistisk och menar att vi inte kan åstadkommanågonting. Sedan räknar finansministern upp det ena utgiftsområdet efter detandra och menar, att vi inte heller där kan göra någonting. Men vem är det som har skapat denna politik, som bygger påbidrag, vUka måste finansieras med skatter, som i sin tur gör att människornainte kan klara sin ekonomi och kräver nya bidrag, vilka finansieras med nyaskatter? Jo, denna kamsell har finansminister endosserat undersin finansministertid. Belysande är ett telegram som jag fått under denna debatt också jag kan väl få läsa upp brev . Namnet pä avsändaren kanfinansministern få senare, om finansministern är intresserad. Det heter itelegrammet; "palme säger 600000 kunnat flytta in i modernalägenheter på gmnd av ökade bostadsbidrag stop vore det inte bättre om dekunnat gjort detta mot bakgrunden av egen ekonomisk förmåga?" Hade man thlämpat detta slags ekonomi, hade finansminister ha betydligt bättre rörelsefrihet än vad finansministern nu har. Jagtycker att den defaitism som finansminister , vilken annars äryrkesoptimist, ger uttryck ät är mycket oroande. Ty kan man inte göra något föratt förändra utvecklingen och den fortsatta utdragningen av de linjer som vi nuser framför oss, blir denna utveckhng otroligt oroande. 1980 om den här trenden fortsätter är den offentligakonsumtionen och de offentliga investeringarna uppe i av bruttonationalprodukten.Den privata konsumtionens andel skulle dä ha sjunkit till från 53procent . Den offentliga sektorn skuhe då ta i anspråk helabruttonationalproduktens ökning. Inkomsttagarna skulle få behälla ungefär 20procent mot 64 . Ungefär lika mycket skulle de få i form av bidrag.Marginalskatteeffekten skulle vara . Detta är ett räkneexempel jag stryker under det. De härsiffrorna får man fram, om man räknar ut trenden fram emot 1980 - underförutsättning alltså att det inte görs någonting för att hejda utvecklingen. Här har vi nu hört finansminister i ettlångt anförande förklara att vi inte kan göra någonting. Vi kan inte spara. Vimåste ha den här automatiken i bidrags- och utgiftspolitiken somligger framför oss. Men det går inte i längden. måste man börja göranågot. Vi på vårt håh har försökt hjälpa socialdemokraterna med en början genomatt föreslå en ordentlig rationaliserings- och besparingsutredning, men desäger nej gång efter annan. HerrHERMANSSON (vpk) kort genmäle: Finansministern har, som han lovade, hållitsig tih principiella ekonomiska frågeställningar, men de är ju stora, som vivet, och kan ta tid att utveckla. Jag skaU också beröra några sådana, men förstnågra ord om , som finansministern tog upp. Det var inte min mening att diskutera finansministernspersonliga förhållanden; det finner jag helt ointressant. Jag kunde ha tagitmin utgångspunkt i , som ju också ligger i . Denfråga jag ville stäha var helt enkelt varför inte finansministern hade funderatpä den finansieringskäha som det skulle innebära att lägga exempelvis en20-procentig omsättningsskatt på aktiebörsens affärer. Man kan ju fråga sigvarför inte finansministern har funderat på det trots närheten till fondbörsenfrån hans arbetslokaler. Det var därför jag tog in i resonemanget.Jag ville visa att det finns andra finansierings-käUor än dem finansministernvanUgen anger. Det brukar vara mervärdeskatten. Här nämnde han ocksä som etttips tiU en höjning av arbetsgivaravgiften. Men det finns annat,och jag tror att det är viktigt att en finansminister ocksä vidgar fältet, närhan funderar på att ta in mera inkomster. Finansministern började sitt anförande med att säga attdet pratas ahdeles för mycket om bristande planering, och han vUle sedan visahur små möjligheter det finns inom själva budgetpolitikens ram att ändra uppoch ner pä utgifterna efter konjunkturen. Och det kan han väl ha rätt i, men jagtycker att det var ett väldigt begränsat perspektiv som han anlade. kan ju finansministern säga att han är ansvarig baraför och att andra saker, som har att göra medindustripohtiken och den allmänna näringspohtiken, inte är så att säga hansbord. Men i finansplanen utvecklar han en allmän syn på den ekonomiskautvecklingen, och jag tycker därför att hans perspektiv här i kväh var aUtförsnävt och begränsat. När jag för min del kritiserar regeringen för bristandeplanering, syftar jag inte så mycket på budgetpohtiken, utan jag syftar pånäringspohtiken i allmänhet. Jag har nämligen den uppfattningen jag vet attfinansministern också har varit inne på de problemen - att man måste ha enlångsiktig utveckling av hela näringspohtiken i landet. Vi tycker att det ärett stort problem med de bristande investeringarna inom industrin. De berorinte på att företagen har ont om pengar - det har finansministern försäkrat här utan det måste finnas andra orsaker tih att vi inte har de investeringar påbredden, som är tihräckliga för att skapa den sysselsättning som behövs. Deinvesteringar som görs inom företagen avser rationaUseringar som kanskeytterligare minskar behovet av arbetskraft, i varje faU i allmänhet inte ökardet. Vi har den uppfattningen, att eftersom det privatanäringslivet inte vill eller kan svara för tihräckhgt mycketindustrhnvesteringar, måste staten gå in. Det är den slutsats vi kommit tiU.Staten måste gå in med pengar ur AP-fonderna och kanske ta ut en särskUdfondavgift från de största företagen och använda den för att skapa nyastatsägda industrier, där också de anstäUda skaU ha ett verkligt inflytande.Det är en linje som det är nödvändigt att driva i fortsättningen, och jag troratt regeringen också måste fundera pä de frågorna. Sedan var finansministern kritisk mot den brittiskenationalekonomen . Det var inte första gången, men jag vhl bara erinra om inte tUl försvar för Keynes, eftersom jag inte anser hans teorier varariktiga - att den ekonomiska poUtik som regeringen drivit under de senaste årenrätt väl följer just Keynes' teorier. De innebär att man vid en ekonomisk krisinte skall spara, som de gamla högermännen sade, utan man skall göra statligautgifter, man skall satsa pengar på offentUga arbeten och se tih attmaskineriet kommer i gång, och man skall ocksä göra budgetunderskott om detbehövs. Däremot ansåg knappast Keynes att det var budgetunderskottet i och försig som var det viktiga, utan det viktiga var att staten var aktiv, gav utpengar och skapade arbete. Men dessa Keynes' teorier räcker inte på denpunkten är jag överens med finansministern och det visar också utvecklingen ilandet. Med regeringens pohtik har man, trots de favörer man getttih storföretag pä olika områden och trots de offentliga arbetena som variträtt omfattande, ändå inte kunnat reducera arbetslösheten tUl det minimum somvi väl aUa kräver att den skall minskas tih. Och jag tror att det beror på attkapitalismen har kommit in i ett nytt utveckhngsskede, där det är långsiktigaförändringar som är avgörande för mycket av den stora arbetslöshet som finns iSverige . Keynes' teorier räcker då inte längre, men regeringen har faktiskttUlämpat dem i sin aUmänna politik. Det tyckerjag är fel, därför att de är, som jag sade, just begränsade tUl en annansituation. Jag skulle också vilja ta upp vad finansministern sade härom sysselsättningen för kvinnorna, nämhgen att man ställer för stora krav päregeringen när man begär att den skah skapa sysselsättning åt aha kvinnor ochungdomar men jag får komma tUlbaka tUI det, eftersom tiden är slut. tyckte att min reträtt, som hanuttryckte det, med åberopande av prisstoppet var i magraste laget. Det äringenting annat som hänt än att vi har upprepat vad som inträffade 1970.Prisstoppet var det primära. Avtalet skulle följas. Dä kom det pengar urstatskassan tiU jordbrukarna. Om prisstoppet skall vara en permanent företeelseeller inte vUl jag inte avge någon uppfattning om . Jag ärmedveten om att det kommer att gälla . Om vi kommer i densitutationen att vi häver prisstoppet är det inte så givet att jordbruket skallha pengar ur statskassan. Då kan det mycket väl tänkas att konsumenterna fårbetala det priset såväl som alla andra priser. Här har vi emellertid satt oss ned för att fundera överdetta, och jag skulle tro att vi - när utredningen lägger framresultatet av sitt arbete - fär tiUfälle att ta ställning till hurjordbrukspolitiken på läng sikt skall utformas. Hitinfills har vi inte ansettatt jordbruket skall finansieras med skattemedel annat än i sådana speciellasituationer som den att prisstoppet förhindrar jordbrukarna att få ut sinaavtalsenliga ersättningar. Men det var inte den kombinationen vi diskuteradenär vi talade om det här . Det är klart att man kan säga: om vi har en ekonomisktillväxt skall det väl alltid bli någonting över; bl. a. skall det bli mellan1,3 och över för att justera folkpensionsåldern.