prot · FW0999 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag vill passa på att ge en eloge för att han som denende av de borgerliga partiledarna i alla fall har varit med i hela debattenoch troget och med iver deltagit i densamma. Jag vill också passa på att svara iGöteborg att visst skaU vi djupgående reformera statstjänstemannalagen detligger ju i utredningsuppdrag och i förhandlingsrättskommitténsarbete. genomför vi inom ramen för ganskalångtgående försök. Jag tror det är få privata eller ens statliga företagsom hunnit så långt som man där har gjort i försöken inom den statligaadministrationen. Bakgrunden tiU den här debatten är ju hela ATP-systemet.De borgerliga partierna misslyckades med att förhindra att löntagarna ochmänniskorna i fick en lagfäst rätt till pension. Vi lyckades genomföraATP efter en uppslitande strid där aUa de skrämselargument, som i nägoturvattnad form har förekommit i dagens debatt, paraderade inför aUmänheten omtvång och förtryck, förstörda reallöner, socialisering och allt det andra.ATP-systemet genomfördes, och det var inget fel att de svenska löntagarna ficktrygghet och gemensamt sparade för sin framtid. Den anknytningen finns tUl dagens debatt att det varoändliga resonemang den gången också om vårt egentliga syfte med helapensionsreformen. Vi tillvitades alla möjliga dunkla motiv som gälldetvångsdirigering av det svenska samhället, och vi svarade enständigt att föross gäller det ju löntagarnas trygghet, familjernas trygghet, pensionärernastrygghet, likvärdigheten i det svenska samhället - det är det centrala. Jagtror att de borgerliga partiernas försök den gången att utmåla oss som havandedunkla syften misslyckades, och människorna förstod att det var tryggheten detgällde. Sedan har debatten kommit igen då och dä. Är 1964 gjordedåvarande högerledaren sitt försök att dela ut pengar ur AP-fonderna, och detmisslyckades. 1960 försökte riva upp hela AP-reformen, och detmisslyckades. Det har funnits en splittring inom borgerligheten omhur man egentligen skulle betrakta det här systemet. I dagens debatt har ju alla de gamla argumenten återkommitoch visat de borgerligas splittring och oenighet i en av de viktigaste frågornai svensk politik just . Den sphttringen demonstrerades redan när förslagetlades fram och ni ville skjuta behandlingen till höstriksdagen, och den harbestått och närmast fördjupats . Jag tycker att den här debatten också visar hur lästa ettpar av de borgerliga partierna är i en liberalkonservativ ideologi. När kravenpå sysselsättning och inflytande kommer i konflikt med den ideologin blir detalltför lätt sysselsättningen och inflytandet som fär vika, inte av ovilja menav ideologisk bundenhet. Ni har gjort det här till en stor ideologisk fråga inledningen tiU den största socialiseringsaktion vi någonsin upplevt, har herrHelén sagt. Det är precis detsamma som vi hörde när vi stred om ATP för 1 5 årsedan. Och det var samma uppläggning av debatten när omsen skulle införas 1960.Dä stod vi också inför ett vägskäl: omsättningsskatten och den offentligasektorns utbyggnad skulle leda till socialisering och tvång. När Investeringsbankendiskuterades beskrevs också den som inledningen tUl en omfattande ochförödande socialisering. har redovisat argumenten där, ochegentligen har inte ett enda nytt argument tUlförts debatten utöver demsom framfördes 1967. Men de här katastroferna har inte inträffat. Vi har fåttATP. Vi har byggt ut den offentliga sektorn för de pengar som omsen gav. ATPhar varit avgörande för vårt stora bostadsbyggande och kommunernas expansion.Investeringsbanken har haft en framgångsrik verksamhet. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. är vi där igen. hade vänligheten att hänvisatUl en debatt som i och jag förde , ochjag passade på att slå upp den debatten i protokollet. Jag är för hans hänvisning, för det var något av samma tema vi dä diskuterade.Jag berömde under den debatten , och jag är beredd att berömmahonom i långa stycken också, för en del av vad han sade kan jag instämmai. Och 1969 sade jag: "Det är bra att en hberal åskådning förs fram. Slåssför den och sök vinna människorna för den! Detta är utmärkt. Men vi har sagtatt denna åskådning ibland leder tUl felaktiga slutsatser. Jag har beundratherr i för att han är något av en ståndaktig tennsoldat häri kammaren jag har lyssnat pä honom som alltid säger att nu ärvi pä väg mot ett för stort statligt inflytande. Jag har också själv starksympati för gamla gUlessocialistiska tankar, och jag har inte alls någonövertro på staten. Det ligger, naturligtvis i extremfallet, en risk iutsträckandet av en statlig maktkoncentration. Man mäste emellertid ständigttänka på vilken situation som för ögonblicket föreligger, och verkligen ståndaktigt under 20 är sagt att vi är pä väg mot socialisering.Detta var fallet när ATP skulle genomföras, när den offentliga sektorn skulleutbyggas, när vi införde den statliga investeringsbanken, när sin tid vUle sänka skatterna osv. Det har varit liberalismens öde att pågrund av sina farhågor för att vi skulle vara pä väg mot en statligmaktkoncentration, som man tycker så illa om, tvingas ställa sig surmulet vidsidan om många av de största reformer som genomförts i värt land, för att sedani efterhand acceptera dem. Det är liberalismens tragik." Detta som jag sade 1969 stämmer ganska bra också.Omloppshastigheten tycks emellertid, att döma av eftermiddagens debatt, bliännu snabbare . När förslaget om AP-fondernas användning för industriellutbyggnad fördes fram var och emot det. lade fram sitt betänkande gick ochfolkpartiet emot förslaget. talade om att det var myglingsekonomioch skällde nästan ut de stackars industrimän som varit med ikapitalmarknadsutredningen och gått med på en kompromiss. gickalltså emot detta - det var socialism, det kunde man inte vara med pä. Sedan kom regeringens förslag . Då gick ninaturligtvis emot det också. Det var den största socialiseringsaktion somnågonsin genomförts. Det var socialism. Ni gick emot det. Sedan hade vi ett mellanspel här i kammaren dä ni sade attni ville ha uppskov. Då sprack hela borgerligheten. Det framkom sedan att niville försöka skjuta frågan över valet därför att ni inte hade kunnat enas. Sedan kom tiden för motionerna. Dä yrkade ochfolkpartiet blankt avslag i prmcipfrågan om aktieköp. Och jagförmodar det är meningen åtminstone har det varit meningen att folkpartietsoch representanter skall rösta pä dessa reservationer ochfölja motionerna och aUt det som och har sagt under detgångna året. Men vad händer sedan? Jo, när ni vaknar har ni i princip accepterat denna stora sociahseringsaktion.Om jag rätt tolkat vad ni sagt , sä gär ni med pä principen om en fjärdeAP-fond och aktieköp. Ni är med på det. Ni kräver bara vissa ändringar somöverensstämmer med kapitalmarknadsutredningens förslag, som ni harförkastat. Om det nu är så att ni är övertygade - att ni kännervarmt för alla de onda ord ni sagt och kommer att rösta i enlighetmed dem i kväU men går ifrån den övertygelsen och ger uppkampen, så hälsar jag det som en stor framgång. Men jag förstår inte varför niinte kunde göra det och i sä fall rösta pä reservationer,som ju kommer att vara er övertygelse - om jag rätt har tolkat dagensdebatt. Jag frågar mig: Blir det inte litet besvärligt medtrovärdigheten inför era grupper av anhängare, som ni ändå har talat så mycketför i dessa frågor? Man har skojat med för att han sagt: Att varaliberal är att vara kluven. Men det är egentligen ett sympatiskt uttalande. Jagskall inte kritisera honom för det. Men om man springer ifrån sina ståndpunktersnabbare än ljuset, sä svartnar det för ögonen. Det tror jag är ettfysiologiskt faktum. Det är aUtså en engångsföreteelse för i kväU att ni äremot det som föresläs. accepterar ni det men hänger upp er pä5-procentsregeln och vissa andra ting i förslagets utformning. Jag skall snartåterkomma till den saken. Och är det så, så är det bra. Men varför skall ni dåenvisas med att rösta för era reservationer i kväU? Vad gäller hela denna fråga? Ja, vår strävan är att skapasysselsättning och tryggare arbetsplatser. Vi vill bygga ut industrin. Sverigeär ett industrisamhäUe, och den industriella utvecklingen och sysselsättning ärgrundvalen för framsteg. Man har från alla håU sagt att vi behöver mera av s.k. riskkapital. Ute i världen tvekar man inte att göra stora industrieUasatsningar. Det måste vi också göra här i vårt land, inte minst frånnäringslivets sida. Och inför dessa krav har löntagarna förklarat: Vi ärberedda att gå in med våra pengar för att därigenom skapa bättre möjligheterför tryggare sysselsättning och snabba framsteg. Löntagarorganisationerna viUdetta, både LO och TCO. Inom TCO betraktar man detta som ett första steg iriktning mot ett ökat deltagande frän arbetstagarnas sida ikapitalbildningsprocessen. redovisade det väldiga intresse somfinns inom LO-kollektivet han hade fått 1 000 resolutioner, och jag kanbekräfta att intresset är mycket stort. Jag tror det var ett avgörande misstagfrån svensk industri och svensk borgerlighet att inte se det positiva i detta.Löntagarna har sagt: Vi är vUliga att vara med och bygga upp svensk industri.Vi är vUliga att satsa en del av våra pengar på detta, men dä viU vi också hainflytande. Ätt oppositionen av ideologisk förblindelse har mött detta på ettnegativt sätt tycker jag är tragiskt. Ni säger att det leder tiU en maktkoncentration omarbetstagarna får ökat inflytande. Men då är ni borta från verkligheten! räknade upp vissa fakta ur koncentrationsutredningensbetänkande, och oavsett om ni ogUlar åsikter måste ni erkännaatt de fakta han redovisar är riktiga. Vi har en mycket stor privatmaktkoncentration i . Man kan inte komma ifrån att så är Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. fallet,och den koncentrationsprocessen har gått vidare på senare är. Vad gör ni åtdetta? Ni talar om decentralisering. Men om i denna maktkoncentration som finns och som jaghar beklagat - löntagarnas representanter går in, blir därmed intemaktkoncentrationen större. Det blir, som påpekat, enmaktspridning. Det tiUkommer en faktor tUl i sammanhanget, nämligen den fjärdeAP-fonden, som gär in i företagen, om än i de flesta faU inte med så storaposter. Det bhr en maktfaktor tUl och inte bara de 17 grupperna tror jag detvar som nämnde. Dessutom är den maktfaktorn betydligt merdecentraliserad än de andra därför att som jag sade ochfinansministern dagen före - det normala kommer att bli att fonden uppdrar ätde lokalt anställda att företräda fonden på bolagsstämmorna. Det blir någrarepresentanter tUl på bolagsstämmorna kanske katter bland hermelinernaenligt somligas uppfattning men det blir en maktfaktor tUl. Och det innebären maktspridning, det kommer jag inte ifrån! Den maktfaktorn är någonting annat än de traditionellakapitalägarna, och då blir ni oroade. Det är så! Jag vill också säga några ord om småföretagen, som harvarit uppe i debatten . Liksom löntagarna i det kapitalistiska samhälletär underlägsna kapitalägarna är småföretagama underlägsna storföretagen. De harinte lika lätt tillgång till kapitalmarknaden, de har inte lika lätt att byggaupp en exportorganisation fastän de är duktiga exportörer, de har mte lika lättatt finansiera en teknisk utveckling eller en marknadsföring, de blir beroendeav storföretagen såsom underleverantörer. Vi har ett intresse av att stärkasmåföretagens självständighet, vilket motverkar en maktkoncentration. Och detsker genom att vi nu satsar pengar på exportfrämjande åtgärder, på att hjälpatill med marknadsföring och strakturrationahsering. Industrikredit ochFöretagskredit har pä ett är fått 600 mUjoner kronor - dvs. mer än hela satsningenpå AP-fonden för aktieköp i industrin och fick de också nära 600miljoner kronor. Och bildar vi företagskapital. Allt detta sker inte för attstaten skall dirigera småföretagen utan för att i marknadsekonomin stärkasmåföretagens ställning mot de stora företagen och de stora bankerna. Mångasmåföretag begriper att det förhäller sig så: de skaU vara självständiga såvälgentemot storbankerna, storföretagen som staten. Till denna frigörelse för demindre företagen kan samhäUet medverka genom att StäUa resurser och service tUlförfogande utan att dirigera dem. Talet om maktkoncentration förstår jag därförinte. Vi har en maktkoncentration i - det är ett faktum. Den föreslagnaåtgärden minskar maktkoncentration, bidrar till en maktspridning det ärockså ett faktum.-, Jag har däremot inte påstått att den på ett avgörande sättförändrar maktkoncentrationen. Ni säger att åsnebryggan, den stora skiljelinjen här är . Det är vad ni har byggt upp här . Mot en 5-procentsspärrfinns det rent rationeUa argument. Vi kan tänka oss ett läge där löntagarnasrepresentanter i fondstyrelsen anser att det för sysselsättningen i en bygd, ien bransch eUer i ett företag är nödvändigt att gä in med, säg avaktiekapitalet annars kommer inte projektet i gång. centraltförbjuda dem att göra detta? Eller ett annat exempel: Tänk er att ett svensktföretag skall köpas upp av ett multinationellt företag. SkaU vi då säga:Utländska intressen fär gärna köpa 10, 20, eller mer av dettaföretag, men svenska löntagare måste stå passiva vid sidan om. Vi låser dem . Men av aktiekapitalet hade de kanske klarat attbehålla företaget i svensk ägo. Centerpartisterna brukar försvara böndernasaktieköp med att man därigenom har förhindrat utländskt inflytande,multinationella företag. Är löntagarna alltså sämre skickade att hävda svenskaintressen än bönderna? Vid sidan av detta finns det mycket klara, praktiska skälför att man tagit bort 5-procentsregeln. Detta rymmer också en viktigprincipfråga som är av ett helt annat slag än det ni talar om här . Jaghar varit på mänga fackliga möten där vi har diskuterat AP-fondsfrägan. Vanligalöntagare har stått upp och sagt: Varför skall sätta sig somförmyndare över oss? Varför skall vi just begränsas på detta sätt? Det är ju iallra högsta grad våra pengar det gäller, och det är våra representanter, folksom vi har nominerat och som vi har förtroende för, som sitter i fondstyrelsen.Varför skall ni gä in och begränsa deras handlingsfrihet? Vi vill självabestämma. Utom de praktiska skälen finns alltså denna mycket naturligareaktion hos löntagarna att ta hänsyn tUl. Jag tycker att börtänka pä det. Ni brukar ju köra affischer där det sägs att tycker somLO. Dessa begränsningar kommer löntagarna att uppfatta så att villsätta sig som förmyndare över LO. Den här frågan är mycket intressant. Min grandsyn är att dethär är löntagarnas pengar, och vi satsar dem pä att bygga ut vär industri. Detär så stora ting det rör sig om att samhället också måste ha någrarepresentanter med. Men i princip skall samhället/staten så htet som möjligtkontrollera denna verksamhet. Man får lita på att löntagarna har ett egetomdöme. Men det är ni som företräder alla möjliga former av statskontroU.Staten skall kontrollera att de inte har av aktiekapitalet,staten skall ha särskUda revisorer, staten skall ha det ena efter det andra.Det reagerar löntagarna mot som ett förmyndarskap. Jag har mött resonemangetatt när det gäller privatkapitalister och bönder vill de borgerliga ha så litetsom möjligt av samhäUskontroll; deras ärenden skall inte kalfatras i riksdagenoch för dem skaU det inte finnas alla möjliga begränsningsregler. När det gäller löntagarnas affärer är de däremotintresserade av statskontroll, som var inne pä när hanantydde, att om den så att säga "borgerliga staten" fär kontrolleralöntagarnas affärer, då kan man t. o. m. acceptera socialismen. För mig är detta i stället ett sätt att frigöralöntagarnas möjligheter att agera i det ekonomiska livet pä den punkten, och däbhr era begränsningslinjer en form av förmynderskap, som löntagarna inteaccepterar. Det är skälen i den principiella frågan, förutom de rentpraktiska och rationella skälen. har flera talare varit uppe och sagt: Ja, men det därskapar väl inte plötsligt ekonomisk demokrati? Nej, det har jag inte hellerpåstått. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. in. harpåstått att det är klokt och bra för sysselsättningen och för uppbyggnaden avvär industri, och jag har påstått att det medverkar till maktspridning i detsvenska samhället och till ökat inflytande för löntagarnas organisationer. Detlöser självfallet inte den ekonomiska demokratins problem - det har jag intepåstått - men det är en del i en helhet. Jag tror att vi upplever nägot oerhört intressant iindustrisamhället. Skall vi lösa dess problem, dess spänningar ochmotsatsförhållanden, rnåste de vanliga arbetarna och tjänstemännen - löntagarna fä ett större inflytande i det ekonomiska livet. Det inflytandet skall deinte i första hand ha som kapitalägare detta har delvis förstått.Det är så lätt att tro att en löntagare här fär inflytande, orn han köper en inträdesbiljetti form av en kapitalandel: därmed skulle han bli delaktig i ett inflytande, ocht. o. m. om han tillhör det får han juuppträda på stämmorna. Men det väsentliga är att löntagaren skall ha rätt tillökat bestämmande i sin egenskap av löntagare, arbetare och tjänsteman därföratt han satsar sitt produktiva liv, sin arbetsinsats, på en verksamhet. DettraditioneUa är att kapitalägaren bestämmer däröver, dvs. att faktorn arbeteär underlägsen faktorn kapital. Därvidlag måste en helt genomgripande utjämningske! En sådan kan åstadkommas bara genom en långsiktig strategi och en hel radav program, och det är vi i färd med att tUlsammans med de fackligaorganisationerna försöka genomföra. Där finns redan styrelserepresentationen,där finns den bättre arbetsmiljön och skyddsombudens förstärkta ställning utepä arbetsplatserna, där finns AP-fondsförslaget, där finnsanställningstryggheten, som ju avskaffar en väsentlig del av § 32-syste-met,nämligen rätten att fritt avskeda människor. Där finns nu också utredningen omvidgad förhandlingsrätt, som på ett genomgripande sätt kommer att förändraförutsättningarna för både § 32 och statstjänstemannalagen. Som helhet innebärdetta att löntagarna flyttar fram sina positioner så mycket som möjligt: isamhällsekonomin i stort, i sina branscher, pä den enskilda arbetsplatsen ochpä verkstadsgolvet. Detta är inte något tvång, någon maktkoncentration ellernågon centralisering, utan det är en strävan att frigöra den väldiga kraft somfinns hos löntagarna ute i det svenska samhället till ett positivt ansvar ochen positiv medverkan i det svenska samhällets uppbyggnad. Det är det frågan om,och det har jag kallat - och jag kommer envist att fortsätta att kalla det sä -begynnelsen tUl den största demokratiseringsprocess ochdecentraliseringsprocess som ägt rum i det svenska samhället efter den allmännarösträttens genomförande. Det är en mycket stor jämlikhetsfråga: jämlikhetenmellan arbete och kapital. Per sade en gäng att socialdemokratinsarbete kunde indelas i tre skeden. Det första skedet var kampen för denpolitiska demokratin, den allmänna rösträtten. Den kampen fördes tillsammansmed liberalerna, som där spelade en mycket stor roll. Det andra skedet var kampenmot rnassfattigdornen och massarbetslösheten och för de sociala reformerna somkrävde stora ingrepp i ekonomin. Där gick vi inte längre sida vid sida medliberalerna. Det tredje stadiet som han förutsåg var den ekonomiska demokratin,när samhället hade mognat för den. skullemänniskorna bli mer och mer delaktiga i de frågor av vilka deras bärgningberodde. Vi har nått det skede i det svenska samhäUet då det har mognat fördenna demokratiseringsprocess, och den skall vi driva vidare. Jag har konstaterat tiU min sorg att de borgerligapartierna i så mänga av dessa frågor är splittrade, oeniga, ointresserade eUerdirekt negativa. Vi måste förstå det moderna industrisamhällets problem, och vimäste ha handlingskraften att gripa oss an med uppgiften att förnya välfärdenoch ge de ekonomiska och tekniska framstegen en fortsatt mening. Det sker integenom enstaka reformer det sker genom en samlad process, en helhet. Men mankan inte gå emot de enstaka reformerna med hänvisning till att de inte löserhelheten. Man mäste vara för de enskilda delarna för att nä helheten. () kort genmäle: Det fanns i statsministerns mycket allvarligaoch i många stycken utomordentligt fina anförande ett par valtaktiskabroderier, som jag tyckte var så pass hycklande att jag måste bemöta dem först. Det ena var att statsministern skulle hysa sorg över vadhan uppfattade som splittring inom oppositionen. - Hörde jag fel? Sä lät det ivarje fall. Vi kan väl ändå utgå från att skulle statsministern ha rätt och detvore en sådan splittring inom oppositionen, inte skuUe statsministern då hysasorg över det. Det andra var att undrade hur det känns attsnabbare än ljuset springa ifrån sina egna ståndpunkter och förslag. Pä denmotionsslingan skulle jag aldrig kunna tävla med statsministern. Tag baraskattereformen, som inte tycks vara någonting värd, skogspolitiskautredningen, regeringens tidigare nej till polisens behov av ökade resurser,kyrka-stat-beredningens förslag! Är det någon som har sprungit Ifrån sinaståndpunkter så fort att ljuset inte har hunnit med, sä nog är detregeringschefen . Men jag skall försöka hålla mig tiU det väsentliga pä defä minuter som jag har pä mig. Vi har hunnit en bit pä väg när statsministern medger attde anställda har sin egentliga rätt till medbestämmande i sin egenskap avanställda. Men en fräga som vi egentligen inte har hunnit en enda bit medfastän vi har hållit på och debatterat så många timmar är varför regeringeninte här viU erkänna skillnaden mellan kapitalmarknadsutredningens förslag ochdet av regeringen framlagda förslaget som river alla spärrar och därmed öppnarvägen för en omfattande centralstyrning och socialisering. Jag kan inte fatta,varför detta skall förtigas för de människor som finns här i kammaren och fördem som eventuellt följer frågan ute i landet. Därför rnåste jag läsa in tillkammarens protokoll vad kapitalmarknadsutredningen själv sade på denna punkt. Den erinrade om att den tillsatta pensionskommitténsade att fonden inte borde åläggas att uppfylla ekonomisk-politiska ellersocialpolitiska mål. själv har inte funnitanledning att frångå denna uppfattning och har således betraktat AP-fonden somen kapitalförvaltande institution med uppgift att bidra till en effektiv Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. AUmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. fördelningav kapitalresurserna i samhället. Denna'fond skall inte bära ett sådantpohtiskt ansvar som förbinds med ett ökat inflytande i samhäUs-livet. Mot dettastår ju klart det regeringen genom finansministern har sagt tiU den egnapartikongressen, nämhgen att det är fräga om att genom regeringsförslagetskaffa samhället direktinflytande i företagen. Då kan statsministern rimligeninte anklaga oss, som viU trygga pensionstagarnas pengar och säger nej tUl attanvända dem tUl näringspolitiska experiment, för att vUja äventyrapensionssystemet. har heller inte bevisat att det skuUe kunna skapasett enda nytt jobb pä öppna marknaden för de människor som behöver en ökadsysselsättning. Men det har i anförande här och i fleraviktiga anföranden, som han hållit , kommit fram en sak och det äratt regeringsförslaget om aktieköp för' AP-fonderna enligt skalllikställas med och inrangeras bland de många förslagen tUl de anställdasverkliga medinflytande och tillsammans med dessa utgöra den mest genomgripandedemokratiseringen av det svenska samhället sedan den allmänna och likarösträttens införande. Jag håller med honom när det gällerstyrelserepresentationen för de anställda i företagen. Jag håller med honom närdet gäller det lagfästa skyddet mot obefogad uppsägning. Jag var själv med 1964och motionerade. Vi fick tUl att börja med inte medhåll av en endasocialdemokrat förrän justitieministern, den nuvarande, anslöt sig och sade attdet var bland det bästa han gjort i . Men hela hans parti gick emothonom i övrigt. Vi har krävt betydligt större möjligheter att vara med ochbestämma över den egna arbetsmiljön.