prot · FW09158 · 1973-12-31 00:00:00 — Även det, menar jag, skulle vara en lämplig uppgift för denkommission, utredning eller |vad det nu är fråga om som tycks komma aft tillsättas. TUl sist än en gång: I ett samhälle som ärpräglat av demokrati och öppenhet blir en verksamhet som den hemligaunderrättelsetjänsten, om vilken praktiskt taget intet kan diskuterasoffentligt, väsensframmande. Så är det, och så kommer det att förbli, även ifortsättningen. Och ändå är sådan verksamhet nödvändig, helt ofrånkomlig, iden värld i vilken vi lever. Det är uppgift att se till, att detta främmandeled i vårt samhälle fungerar effektivt och på ett från allmänna synpunkter heltgodtagbart sätt och att människorna runt om i vårt land kan känna fulltförtroende för att så verkligen bhr fallet. Bara om det förtroendet finns kanvi ge underrättelsetjänsten de arbetsbetingelser som den är och kommer att varaberoende av och undanröja den misstro som kommit till uttryck och somnaturligtvis alltid kommer aft kunna göra sig gällande i fråga om enverksamhet, som är så helt undandragen offentlig insyn. (vpk); Av försvarsutskottets betänkande nr 25 år1973 framgår med stor tydlighet att utskottet helt försummat sinskyldighet att granska den militära underrättelsetjänstens organisation skriver: "Beträffande den särskildaverksamheten vid försvarsstaben har utskottet före IB-affären inte fördjupatsina kunskaper annat än i fråga om försvarsstabens säkerhetsavdelning. "Underrättelsetiänsten har man alltså inte granskat. Det är först genom denomfattande offentliga diskussion som uppstått fack-vare och JanGuillous artiklar i Folket i BUd/Kulturfront och bok somförsvarsutskottet tvingats att företa den granskning som framläggs förriksdagen. I försvarsutskottets betänkande kan jag inte finna ettenda ord av självkritik för denna försumUghet. Enligt vår mening börförsvarsutskottet av skarpt kritiseras för att det brustit vidfullgörandet av sina skyldigheter. Detta bör komma fill uttryck i dagens beslutmed anledning av betänkandet. betänkande nr 25 är infe någon objektivundersökning utan som alla försvarsskrifter en partsinlaga. Att riksdagensförsvarsutskott ensamt skuUe granska sina egna försummelser var från början enutmaning. Ett antal personer som så grundhgt misskött en uppgiftåtnjuter icke allmänhetens förtroende. Det betänkande man nu framlagt kan ickegodtas. Det skapar inget förtroende för försvarsutskottet. Det ökar i ställetmisstron. Det gör också de uttalanden som gjorts här i debatten avrepresentanter för försvarsutskottet. Man har t. ex. förklarat att ÖstEkonomiska Byrån skall finnas kvar och även i fortsättningen anlitas avförsvarsstaben. Där försvann en av de positiva saker man annars kunnat peka påi utskottets betänkande. Det har också sagts av ledamöter i försvarsutskottet attdet aldrig går att få fullständig insyn i IB-affären. Är detta helaförsvarsutskottets ståndpunkt, vill man alltså med sitt betänkande bokstavligendra ner rullgardinen. AUt fler vägrar emellertid att acceptera detta. AUt flerinser att det behövs en grundlig utredning inte endast om IB utan om allt somförekommU i samband med IB-affären och om hela det övervaknings- ochkontrollsystem av medborgarna som existerar. betänkandeunderstryker ännu mera hur nödvändigt det är att regeringen tillsätter enparlamentarisk fempartikommission, gärna utökad med representanter förorganisationer och med oberoende personligheter, för en grundlig granskning avhela IB-affären. skriver i sitt betänkande: "Enöppen debatt om underrättelse- och sakerhetstiänsfen och om den särskildaunderrättelseverksamheten i försvarsstaben är naturiig och riktig men harvarit svår aft genomföra för allmänheten och massmedierna, eftersom den hemligaunderrättelseverksamhetens villkor, organisation och sätt aft fungera varitokända för flertalet medborgare," Men på vilka beror det att material saknatsför denna öppna debatt? Jo, bl, a, på försvarsutskottet, som icke givit varesig riksdagsledamöterna i gemen eller medborgarna i övrigt nödvändigainformationer. Vilka har ä andra sidan förtiänsten av att denna öppnadebatt kommit till stånd? Jo, Folket i Bild/Kulturfront och framför alltjournaUsterna och , betänkande saknas av någon egendomlig anledning Den militära underrättelsetjänsten m. m. Den militära underrättelsetjänsten m. m. det tacksom vore naturligt till Folket i Bild/Kulturfront, Hur tackar samhället istället de bägge som genom sina insatser möjliggjort den öppna debatt, som herrPetersson i Gäddvik och hans kolleger i försvarsutskottet nu säger sig hälsamed glädje? Jo, genom att med polismakt placera dem i häkte, genom att dessutomberöva dem rätten att läsa vad ännu fria journalister skriver om deras sak.Samhällskritik behandlas som spioneri. Häktningarna av och och åtalen mot dem förspioneri blir för alltmera groteska och upprörande. De bUr det ocksåmot bakgrunden av uttalanden som börjar göras av ansvariga myndigheter ochpersoner. Jag har redan anfört försvarsutskottets uttalande om att en öppendebatt om underrättelseverksamheten är naturlig och riktig. Den person somenUgt uppgift till sedan varit chef för , , har i entidningsintervju intygat att Bratts och motiv "varitkorrekta". Statsrådet beklagar, Ukaså i tidningsintervju,"att man ändrat spioneribegreppet i lagstiftningen så aft det intestämmer med vanligt språkbruk och människors rättsmedvetande". Hur skall då allmänna åklagare och domare ställa sig?Skall de följa vanligt språkbruk och vad människors rättsmedvetande säger?Eller skall de följa ovanligt språkbruk och handla i strid mot människors rättsmedvetande?Det finns något som brukar benämnas lagstiftarens mening. Det kan inte, herrtalman, ha varit meningen hos riksdag och regering, som tillsammans beslutat omtryckfrihetsförordningen, en av våra grundlagar, att den skulle kunna sättas urspel av höga ämbetsmän och domstolar. Ändå är ju detta vad som faktiskt skett.Den ansvarige utgivaren för tidskriften i Bild/Kulturfront har ickeåtalats för införandet av de artiklar man nu vill stämpla som brottsliga,Justitiekanslern dröjde i det längsta med tryckfrihetsåtalet mot hans bok. För en och samma bok åtalas vid två skilda domstolar, delssom anskaffare av uppgifter för boken, dels som författare av boken. Högstadomstolen uttalar i sitt beslut angående häktningen av PeterBratt, att anskaffandet av uppgifter till de berörda artiklarna i Folket iBild/Kulturfront ej är underkastat tryckfrihetsförordningens regler. Men det är självklart aft man infe kan dela påanskaffandet av uppgifter till en artikel och själva författandet av artikelneller boken. Det gäller ju här ohka led i ett och samma arbete av en och sammaperson. Man behöver inte ha sysslat med journahstisk verksamhet för att begripadetta. Om högsta domstolens uppfattning blir gällande har alltsåtryckfrihetsförordningen i ett viktigt avseende satts ur spel. lät nu klubban faUaoch yttrade: Jag ber att få erinra den ärade talaren om det i 90 §regeringsformen intagna förbudet att vid debatt i ingå i överläggningom bl. a. beslut av åklagare och domstol. Det torde emellertid vara tUlåtet att påpeka att tryckfrihetsförordningen inte bara är till förförfattare och journalister. Tryckfrihetenär viktig för alla som vill veta vad som sker i samhället. Den skall garanterayttrandefrihet både för professionella skribenter och för alla andra som villgöra sin röst hörd, den skall vara en garanti för alla som vill ha information. Det kan heller inte ha varit meningen hos riksdag ochregering, som stiftat , att personer som på statens uppdrag begåttbrottsliga handlingar skulle slippa åtal. Det kan inte ha varit lagstiftarensmening att de personer som avslöjat dessa brott i stället skulle ställas tillåtal. Om allmänna åklagare gör sådana skillnader, om de gör sådana hänsynstaganden,då rubbas allmänhetens tilltro till den oberoende ställning som de allmännaåklagarna enligt teorin skall ha. Om säkerhetsavdelningtUl försvarsutskottet överlämnar en förteckning över en lång rad påstådda brottsom planerats inom s. k. vänstergrupper, där agenten som svaratför informationerna varit verksam, och om försvarsutskottet i vissa syftenpubhcerar detta som en bilaga till sitt betänkande, då undrar allmänhetengivetvis över att alla dessa påstådda brott icke föranlett ett enda åtal.Allmänhetens förtroende för försvarsstabens särskilda byrå, rikspolisstyrelsenssäkerhetsavdelning, försvarsutskottet och de allmänna åklagarna ökar icke.Däremot växer intrycket av att någonting är ruttet även i staten . Kritiken mot IB:s verksamhet gäller framför allt tvåcentrala punkter. Den första är att IB bedrivit en verksamhet som strider motden officiellt uttalade neutraUtetspoUtiken. Den andra är att IB bedriver enverksamhet i som riktar sig mot vissa politiska organisationer. säger sig i sitt betänkande ha granskatpåståendet att IB;s inriktning strider mot den aUiansfria poUtiken. Det sägersig icke ha funnit påståendet vara riktigt. Men hela materialet i detta avsnittär otillbörligt tunt. tar icke upp till granskning alla dekonkreta uppgifter som offentliggjorts och av vilka en rad undan för undanbekräftats om hur IB främst samarbetat med västliga underrättelseorganisationer.Agenter till arabländerna, rapporter om den palestinska befrielserörelsen,rapporter från en sjökapten om förhållanden i egyptiska hamnar. Öst EkonomiskaByråns verksamhet, den motorbåt med avlyssningsapparater ombord som grundstöttei den finländska skärgården det är fakta som först förnekades av deansvariga men som sedan bekräftats. Vad försvarsutskottet egentligen skriver i detta avsnittav betänkandet är, uttryckt i klartext, att skall fortsätta sittsamarbete med och dess allierade när det gäller mUitär materiel och militärunderrättelsetjänst. Något krav att underrättefsetjänsten icke får strida motden aUiansfria politiken har egendomligt nog icke tagits upp bland de allmännakrav på denna underrättelsetjänst som försvarsutskottet uppställer. Det har påståtts att avslöjandet av IB:s verksamhet skadatSverige. I själva verket är det informationsbyråns verksamhet som skadat vårtland. Den har varit farlig för vår säkerhet och för vårt nationella oberoende.Genom informationsbyrån har höga militära befattningshavare fört en egenutrikespolitik. De har låtit det svenska försvarefs organ utnyttias förfrämmande makts intressen. Den förre försvarsministern, nuvarande Den militära underrättelsetjänsten rn. Den militära underrättelsetjänsten 771. m. utrikesministern,kunde säkerligen berätta en del icke så roliga saker om hur man i serpå denna verksamhet. Det finns säkert också regeringar i arabiska länder somhar en del synpunkter. De militära befattningshavare som på detta sätt låtitsvenska försvarsorgan utnyttjas för främmande makters mUitära och politiskaintressen måste givetvis avskedas. Den svenska försvarspohtiken i alla dessyttringar måste strikt fullfölja en konsekvent alliansfri utrikespolitik. När det gäller frågan om otillbörhg verksamhet av denmilitära underrättelsetjänsten inom landet vill försvarsutskottet dra entidsgräns vid . , erkänner man, bedrev IB inrikes verksamhet.Upplysningar inhämtades om svenska politiska organisationer, fackligaförtroendemän på arbetsplatserna anlitades för aft övervaka arbetskamrater somav IB ansågs opålitliga, omfattande registreringar förekom "bl. a. av demsom hörde till eller visat starka sympatier för pohtiskaytterlighetspartier". skulle informationsbyråns inrikespolitiskaverksamhet ha upphört. Agenten verksamhet framställs som ettundantag. Visst samarbete mellan IB och erkännes emellertid äga rum medmotiveringen att "hela basen" för informationsbyråns verksamhetligger i . Även regeringen har fäst stor vikt vid denna tidsgräns, år1970. Härtill är flera saker att säga. Om inte och tagit uppdenna fråga tUl offentlig debatt hade vi över huvud taget infe fått veta attden hemUga mUitära underrättelsetjänsten bedrivit eninrikespolitisk verksamhet, på arbetsplatserna med anlitande av fackligaförtroendemän och med övervakning av vissa svenska pohtiska organisationer.Förre LO-ordföranden har i en tidningsintervju sagt att han ickegett sitt godkännande av att fackliga kanaler utnyttjades för den militäraunderrättelsetiänsten. Frågan är; Vem eller vilka har då godkänt detta? Ochvilka är över huvud taget de ansvariga för att informationsbyrån drev och kundedriva denna inrikespolitiska verksamhet? Här krävs en ingående granskning ochatt det pohtiska ansvaret faststäiles. Att informafionsbyrån och använt sig av politiskaagenter och provokatörer, som sänts in i svenska organisationer, ärobestridligt. Fallet visar detta. Och det handlar här icke om enmedlem i någon organisation, som det påståtts från visst håll i debatten, somvelat gå fill polisen och anmäla misstänkta saker. betänkandevisar klart att fått order av sina överordnade i försvarsstaben attinfiltrera vissa organisationer. har enligt vad som framkommit gjort sigskyldig till inbrott m. m., men icke åtalats härför. När det i försvarsutskottets betänkande sägs, att "falletGunnar i viss mån är ett undantag", så måste man ställa frågan hurmånga sådana "undantag" det funnits och hur många det fortfarandefinns. Enligt vad överbefälhavaren sagt i en tidningsinfervju i Dagens Nyheterden "finns det människor som lämnar uppgifter fortfarandetill oss" inom svenska organisationer. Hur kan man då påstå att denmilitära underrättelsetjänsten infe längre bedriver någon inrikes verksamhet? När man talar om aft en gränsdragning gjordes 1970 mellanden mUitära och den polisiära verksamheten har man från regeringens ellerförsvarsutskottets sida icke sagt något om i vilken mån direkt fortsätterden inrikes verksamhet som tidigare bedrevs av informationsbyrån eller omnågon del av denna inrikes verksamhet avvecklats. Det finns tyvärr ingentingsom tyder pä det . I stället tyder en rad uppgifter på att nya organ t.ex. inom arbefsköparorganisationerna upprättats för kontroll och svartUstningav anstäUda. För medborgarna är det Uka illa om deras åsikts- ochorganisationsfrihet kränks av IB, eller andra organ inom statsapparaten,företagssammanslufningatna eller företagen. För de politiska organisationernainnebär det samma kränkning av deras oberoende om snokande eller inskickadeagenter har den ena eher andra uppdragsgivaren. För den åsiktsregistrerade ärdet avgörande inte om han eller hon finns i ett formhgt kortregister eller påett särskUt databand, utan att hänsyn till vederbörandes politiska åsikter,verksamhet eller t. o. m. enbart släktskapsförhållanden tas vid anställningaroch placeringar. Det är hela detta övervaknings- och kontrollsystem man måstevända sig mot. TiU de frågor försvarsutskott haratt granska hör den särskilda organisation för underrättelseverksamhet somingår i försvarsstaben och därmed i det mUitära försvaret. Denna skyldighet harförsvarsutskottet under en följd av år icke fullgjort. Den granskning som nuverkställts och vars resultat redovisas i försvarsutskottets betänkande nr 25är otillfredsställande och otillräcklig som beslutsunderlag. Frågan om den hemliga underrättelsetiänstens organisationoch verksamhet måste underkastas en genomgripande undersökning av en kommissionmed representanter för samtliga riksdagspartier innan kan taställning till principerna för och inriktningen av denna verksamhet. Av de skäl som här anförts hemställer jag att riksdagenavslår den i försvarsutskottets betänkande nr 25 gjorda hemställan. Den militära underrättelsetjänsten m. m. Vi lever i nybarbarismens tid, sade ÄlvaMyrdal nyhgen, där förtryck och tortyr ökar. Samma vecka som vi firar25-årsjubileet av deklaration om de mänskligarättigheterna, håller en stor konferens riktad mottortyren. Användandet av tortyr, säger , har under senareår spritt sig som en social cancer över hela kontinenter. Dess bakgrund ärsociala orättvisor, hårdare motsättningar samt de privilegierades kamp försina ekonomiska och pohtiska företräden. Deruia verklighet är inte vår, men den kastar sin slagskuggaockså över vårt land, ty det är medmänniskor som drabbas, och de är offer församhällssystem som förnekar deras människovärde. Demokratm och kampen förmänniskovärdet måste ständigt vinnas på nytt. Vi får även andra påminnelser. Flyktingarna från ChUe somnu i söker en undan militärjuntans terror är en sådanpåminnelse. Vi nås av de förtvivlade ropen från Thieus figerburar, frånfascisternas fängelser, från förtryckets och från den porfugi- 3 protokoU 1973. Den militära underrättelsetjänsten m. m. siskakolonialmaktens offer i . Inga fasader kan heller undanskymma vad som händer oliktänkandei den kommunistiska diktaturens länder. Dit har kritikens sökarljus svårt attnå. Men vi skall mte luras av talet om att friheten är en lyx, som måsteförmenas folket. Ty folket består av enskilda människor, var och en med sinrätt och sitt värde. Det har där i mycket förblivit natt . Vi har under de som förflutit sedan FN antog sinstolta deklaration sett få demokratier födas. Däremot har vi sett demokratierkrossas av fascistiska mUitärjuntor eller av den kommunistiska diktafurenslakejer. Vi minns , och . Det är i denna trots avspänningen polariserade värld, därvåldet, tortyren och förtrycket ökar, som vi skall försvara den svenskademokratin. Men mer än så - vi skall fördjupa folkstyret, vidga dessverkningskrets och förankra det hos nya generationer. Detta är i grunden tematför dagens debatt, ty naturUgtvis slår polariseringen in även hos oss. Tyvärrsöker sig våldet också in över våra gränser. Även hos oss finns de som vinkar med de enkla lösningarna,som har lätt för att ropa på lag och ordning och på förstärkning av ordningsmaktenmen som blir förunderligt tafatta och förstummade, när förtrycket i världenkommer från höger. Då finns alltid förklaringar tUl hands. De hämtar sinaargument från demokratins fiender på den andra flygeln för att skärpakontrollen över svenska medborgare. Det finns även hos oss de som söker påstå att demokratinär på väg aft försvinna i vårt land, i den mån de vill erkänna att den någonsinhar funnits. Man jämför oss med fascismens diktaturer och försöker fåmänniskorna att tro att håller på att bli en polisstat. Man drömmer omkonfrontationen och polarisertngen, som kunde skapa en revolutionär situation ivårt land. Man nyttjar den medvetna lögnen och kallar den samhällskritik ochtalar om en yttrandefrihet som man i grunden förmenar alla andra än sig själv.Dessa extremister bär diktaturen i sitt hjärta. Sedan finns alla de som mest känner en vag oro när deföljer händelserna i världen och frågar sig; Kan detta hända även hos oss? Kandet uppstå en situation som i eller i där de s. k. starka männentar makten? Kan våra demokratiska institutioner utsättas för en sådan röta somden som inför hela världen speglats i Watergateaffären? Kan hitellektuella ivårt land råka ut för det öde som drabbat Solzjenitsyn, Ämalrik och ? På den oron spelar man från höger och vänster. En liberalpubUcist har uttryckt det på ett utomordentUgt sätt i följande rader: "Detexisterar ett drag av oförsonlighet parad med nästan njutningsfull pessimism isynen på demokratins framfidsvillkor hos en del av IB-kritikerna. är dendjupt och äkta känd, men ibland är den bara del av den estetUc i journalistisksamhällskritik som, i samma avsikt som den kommersiella person- ochkändisjournalistiken, har som mål aft nöta in bilder av människor och mänskligarelationer snarare än att förtydliga verkligheten. Till den estetiken hör aftframställa envar som har en beslutande position som en konspiratör mot demänskliga fri- och rättigheterna." Man kanbeklaga att så är fallet, men det är ett faktum inom begränsade grupper. Desto större anledning har vi att ge svar till dem som känneren uppriktig oro, ty de har rätt att ställa sina frågor, och de har rätt att fåsvar, dvs. de har rätt att av politikerna kräva att de i handhng skall bevisadet öppna samhällets möjligheter. Diskussionen om underrättelsetiänsten ärvärdefull därför aft den visar de begränsningar och svårigheter som vi stårinför, där det krävs av politUcerna att också kunna ta ett ansvar. Den första frågan gäller: Skall vi över huvud taget ha enmihtär underrättelsetiänst? Det kunde ju te sig enklare att säga att stormakternahar sina väldiga organisationer och agentarméer med utlöpare även hos oss, menvi bör inte syssla med detta. Mitt svar är entydigt: Vill vi ha ett försvar,måste vi ha en underrättelsetjänst. Och det är jag övertygad om att den heltöverväldigande majoriteten av svenska foUcet anser. Man kan mte komma Uran attden till stora delar måste vara undandragen offentlighetens insyn. På en rad punkter har försvarsutskottefs granskning givitoffentligheten mycket väsentliga och värdefulla upplysningar. Låt mig ta uppnågra av dem utan att gå in på detaljer, eftersom jag kommer aft hålla mig tillprincipfrågorna. Utskottet konstaterar för det första att den härverksamheten icke står i strid med svensk neutralitetspoUtik. Utskottetredovisar för det andra att underrättelsetiänsten i vissa kritiskautrikespolitiska lägen kunnat ge för vårt land ytterst viktiga informationer.Den har varit tUl gagn för oss. Vi påminns för övrigt ständigt om attsäkerhetstiänsten har viktiga uppgifter även inom vårt land. Det är vår pliktatt som värdland för ett stort antal utländska medborgare trygga såvälinvandrarna som flyktingarna mot terror och agentverksamhet från främmandemakt. skedde ju ett åtal just för en sådan agentverksamhet. Infeminst de flyktingar som kommit till oss under den allra ,chilenarna, måste kunna kräva en säker i vårt land. Men detta är numerahelt en uppgift för polisen. Utskottet tillbakavisar för det tredje de groteskapåståendena om hemliga budgeter med mycket stora belopp. Det är en fillomfånget mycket begränsad verksamhet som håUer sig med. Utskottet slår, för det fjärde, fast att någonåsiktsregistrering inte förekommer. Ledamöter i utskottet har självakontrollerat och gått igenom registren. De register som fanns fram till1968-1969 har förstörts. Utskottet konstaterar, för det femte, att en klaruppdelning nu genomförts mellan polisen och den mUitära underrättelsetjänsten.Det är också en följd av besluten . Öppenheten i den redovisning som försvarsutskottet gjorttorde vara unik internationellt sett. Det har väckt förvåning på sina håll därsekretesskraven är mycket strängare än hos oss, men jag tycker att den häröppenheten är riktig. Vidare ger utskottets granskning besked om och det ärviktigt att i av ökat våld i världen och i av skärpta åtgärderi många länder har utvecklingen i gått i motsatt riktning på det här Den militära underrättelsetjänsten m. m. Den miUtära underrättelsetjänsten m. m. området.Det är ett ovedersägligt faktum och ett grundläggande besked fill den somkänner oro. bekräftade ju detta i sitt anförande. En del kommersäkert fortsätta aft hävda att utvecklingen i går i fascistiskriktning. Det är fel, och det kommer aft förbli fel. Garantin för detta liggerytterst infe i lagar och institutioner; den ligger i de vanliga människornashängivenhet för demokratins ideal, deras avvisande av extremism i alla former. Det betyder ju inte aft infe åtskUliga ting kan förbättrasoch reformeras. Utskottet far upp frågan, och jag återkommer härtill. Låt migredan nu säga, att jag fäster särskild vikt vid frågan om demokratisk kontroll.Vi måste i vårt samhälle ha polis och militär för vår inre ordning och för vårtyttre försvar. Eftersom det är verksamheter som delvis måste arbeta utanoffentlig insyn och dessutom har fysiska maktmedel till sitt förfogande, är detsärskilt viktigt att de står under demokratisk kontroll. Det ligger i polisensoch mUitärens eget intresse. De får inte stå utanför samhället. De måste varaen del därav och delaktiga i de värderingar som omfattas av människorna iallmänhet. För den tanken möter man en allt bredare förståelse. Men erkänner man att dessa yrkesgrupper är nödvändiga ivårt samhälle, då bör man ju inte och otid angripa deras yrkesverksamhetsom någonting skumt och näst intill otillåtet. Då medverkar man ju själv tillatt skapa klyftor.