prot · FW0991 · 1973-12-31 00:00:00 — Man bör dock av en lag som innehållertvångsregler kunna fordra att dessa regler skall vara vattentäta vad gällerunderlag för tvånget, och därför har jag gjort dessa slutanmärkningar. Jag ber slutligen, fru talman, att få yrka bifall tillreservationerna 3, 5 a och 7 a. HerrWENNERFORS (m): Statsrådet angrep oss för en stundsedan för vår villaägarbroschyr. Moderata samlingspartiet fiskar bland vissagrupper och vUl gynna redan privilegierade grupper, ansåg statsrådet. Sedanhänvisade statsrådet tUl i förslag i en motion att införaett skatteavdrag om I för reparation och underhåll. Jag vet inte riktigt hur jag skall fatta detta uttalandeav herr statsrådet. Jag förmodar att det är med inrUcesministerns goda minnesom det i är blir en avsevärt större andel låghus i nyproduktionen än tidigareår. Den kommer väl att ligga någonstans mellan , och enligtvad som uppgivits i riksdagstrycket räknar man med samma andel . Såvitt jag förstår har statsrådet alltså inte nägot emotatt det byggs låghus. Men ändå tycker han att de som bor där är privilegierade.Då vill jag fräga: Skall jag fatta detta så att regeringen vUl ta bortränteavdragsrätten för de privUegierade villaägarna? Eller tänker ni klämma åtvUlaägarna pä annat sätt? Med tanke pä det som statsrådet uttalade är jagövertygad om att villaägarna vill veta detta före . Bostadsbyggnadsprogrammen, dvs. hur mängalägenheter vi skall bygga och hur många vi bygger , har i så höggrad upptagit bostadspolitikernas intresse att andraviktiga uppgifter i bostadspolitiken har glömts bort. Jag tänker här framför allt pä de underhållsaktivitetersom har uteblivit under så många är. Från oppositionen har varningar framförtshksom krav på ökad satsning på planerings- och förbättringsarbeten. Men det hartydligen inte varit intressant, och man har t. o. m. i vissa kretsar iblandsett ner på folk som har sysslat med reparationer och underhäll. Den genomsnittliga livslängden för byggnader var ju förrmycket längre än , t. o. m. uppåt hundratals år. Men i och medvatteninstallationerna i fastigheterna i modern tid har livslängden sänkts tUlbåde 60 och . Frågan är om bostadspolitikerna verkligen har tagittillräcklig hänsyn tUl denna ändrade situation. är det vattenskadorna som är det stora problemet. Avde skadeersättningsbelopp som försäkringsbolagen utbetalar utgör förnärvarande vattenskadeersättningen . Ar 1961 omfattadevattenskadebeloppen 21,6 mUjoner kronor vid 25 800 skadetiUfäl-len. Är 1971omfattade skadebeloppen ca , och det ser ut som om dennautveckling bara fortsätter. Hälften av bostäderna är , framhöllstatsrådet . Men är ca 580 000lägenheter, som uppfördes , i trängande behov avVVS-sanering för att undvika vattenskador och förslumning. För att i dessafastigheter endast byta ut stamledningarna åtgår enligt en beräkning ca 34 000årsarbeten till ett värde av . Men dessa hus ärnaturligtvis också i stort behov av övrig modernisering, för vilken både ettännu större antal årsarbeten och ett ännu större belopp krävs. Här har alltså mycket försummats. Om bostadsministernvarit förutseende, hade övergången mellan nyproduktionsperioden ochsaneringsperioden blivit mycket mjukare. Eller borde det inte vara så att vinormalt Anslag till bostadsbyggande, m. m. 8 protokoll 1973. Anslag till bostadsbyggande, m. m. ägnar ossåt både nyproduktion och förbättringsarbeten, underhållsarbeten och sanering? 1 propositionen 22 framläggs förslag om att kommunen skallutrustas med tvångsmedel för att gentemot privata fastighetsägare kunna genomdrivadet saneringsprogram för vilket riktlinjer har anförts i propositionen 21. Ipropositionen 21 talas det dock i stäUet för om tvångsåtgärder tvärtom omåtgärder, som har syftet att stimulera sådan verksamhet. Jag vill särskiltunderstryka att stimulansvägen är den bättre vägen och det erkänns t. o. m. ipropositionen. Upprustning kan inte framtvingas om den är oekonomisk, sägs det. Användningen av tvångsförvaltning skall vidgas. Detta äranmärkningsvärt, eftersom det nu inte gäller ingrepp mot vansköttafastigheter, vUket nuvarande bestämmelser avser. Vad den nu föreslagna lagenåsyftar är att framtvinga en höjd bostadsstandard, som kommer att ligga ovanförde nivåer där ingripande kan ske med stöd av hälsovårdsstadgan eUerbyggnadsstadgan. Hur hög standarden tvångsvis kommer att bli kommer ytterst attbero på den kungörelse som Kungl. Maj;t utfärdar. Vad menas dä med lägsta godtagbara standard som ju är ettbegrepp i den här debatten? Det är inte tUlfredsstäUande att lagtexten inte gernågot besked på den här punkten, har lagrådet anfört. Vi delar lagrådetsmening. I lagen borde finnas grundläggande regler om vad som normalt skallkrävas för lägsta godtagbara standard. Lagen bör också, tycker vi, ge vissadispensmöjligheter. Resultatet av den föreslagna lagen vad beträffarstandardkravet kan förmodligen bli bristande enhetlighet och skiftandebehandling. Man skall här erinra sig att de statliga och kommunala bostädernaundantas från lagens tillämpningsområde. Jag tycker det är viktigt att den somföredrar en lägre bostadsstandard mot att betala en lägre kostnad också skaUkunna beredas möjlighet att få göra ett sådant val. När det sedan gäller det s, k. användningsförbudet ter siglagen särskilt utmanande. Detta skall nämligen få begagnas även i sädana falldär byggnadsförbud råder. Här skulle alltså den enskUde drabbas av åtgärderfrån samhällets sida i en situation som samhället självt bär ansvaret för genomsina nybyggnadsförbud. Enskilda fastigheter kan därigenom bli helt värdelösa. När det kommunala saneringsprogrammet antagits skall bl.a. överläggningar mellan kommunen och fastighetsägaren genomföras. Där skaU kommunenange sina krav på utrustning m. m., och där skall fastighetsägaren vid bordetframlägga sina synpunkter. De båda skall vara parter, sägs det, som möts. Vadär det för slag av partsförhällande, där ena parten måste ageraunder hotet om tillgripande av tvångsmedel? Utöver den här kritiken vill vi uttala vårskepsis mot de förslag som har sä stora prisreglerande effekter attfastighetsägaren kan försättas i en helt omöjligt situation. Vidare innebärförslagen i propositionerna att även det äldre bostadsbeståndet skallkommunaliseras. Vi föredrar valfrihet, rimlig kostnadsnivå och frivilligsamverkan mellan kommunerna och fastighetsägarna liksom att upprustning stimulerasfram -- inte tvingas fram genom olika åtgärder. yrkaavslag på propositionen 22, vilket innebär bifall till reservationen 1 vidcivUutskottets betänkande nr 20. Bara ett kort inlägg! För att inte herrWennerfors skall försöka använda mitt tidigare anförande som tillhygge idebatten tiU att skrämma upp viUaägarna vUl jag upprepa vad jag sade. Jag bara erinrade om att moderata samhngspartiet har förtfram krav på avdragsrätt och att det gäller de grupper som ändå ärprivilegierade i värt samhälle på det sättet att de har de bättre inkomsternaoch lättast kan skaffa sig en lägenhet. Så tror jag att jag uttryckte det. I övrigt, när det gäUer att komma fram tUl likvärdigaförhållanden för de olika boendeformerna, hänvisar jag tUl de direktiv somfinansministern har skrivit. Han har ju i det sammanhanget klart gett tUl kännaatt man ingalunda får uttolka det sä att vUlaägarna skall fråntas avdragsrättenför de räntekostnader de har. Jag betonar alltså vad jag sade, att man från moderatasamlingspartiet, som jag har uppfattat det, har engagerat sig för en grupp -det enda krav man ställer är att vUlaägarna skall fä detta extra avdrag förnedlagda reparationskostnader. Anslag till bostadsbyggande, m. m. () kort genmäle: Då har faktiskt bostadsministern missuppfattatvår syn på de här problemen, och det tycker jag är tråkigt. Detta med de 1 000kronorna är aUtså ett av förslagen. Jag vet inte om statsrådet harvUlaägarbroschyren om inte får jag väl överlämna den till honom. Där kan handå se att nägot av det allra vUctigaste, vilket jag tyckte att jag framförde iett inlägg i den förra debatten beträffande markpolitUcen, är att vi vill slåfast de gamla äganderättsprinciperna och slå vakt om dem. Det är ett intressesom varje liten markägare har, och det tycker vi är en viktig utgångspunkt förvårt agerande. Till detta kommer att vi vill arbeta för åtgärder som innebärmöjligheter för unga människor och unga familjer att skaffa sig låghus. Dethänger ihop med vår politik i övrigt när det gäller den ekonomiska tUlväxten,möjligheterna att få ett annat skattesystem, att genomföra åtgärder som innebärstimulans ät bostadsspararna osv., osv. Det är ett helt paket, herr statsråd,genom vilket vi viU göra det möjligt för människor att bo på det här sättet. När det gäller frågan hurstatsrådet ser på "de privilegierade grupperna" det är ju rättmånga människor har jag inte fått annat besked än att jag skall gå och läsadirektiven. Dem känner jag tUl. Jag tycker bara att med tanke på det inlägg somherr statsrådet gjorde sä vore det intressant att klart fä veta: Vad vUl niegentligen? VUl ni ytterligare klämma åt villaägarna? Jag har inte sagt någonting om att klämmaåt; jag har bara här tagit upp en fråga som nu villbagatellisera. Anslag till bostadsbyggande m. m. säger attden kanske finns med i den där broschyren. Ja, den finns sannerligen med. Detstår mycket klart angivet och med fet stil - att det här förslaget är väcktfrån moderat håll. Det är bara det jag har tagit upp. Jag har inte sagt att jagvUl klämma åt vUlaägarna. Det tjänar ingenting tUl att försökerdriva ett sådant resonemang, för jag tror att kammarens ledamöter i övrigt välhar uppfattat att jag inte har gett mig in pä sådant i det sammanhanget, utanjag har klart preciserat vad det var jag reagerade mot. () kort genmäle: Eftersom herr statsrådet använder begreppet"privUegierade grupper" får man det intrycket att detta är någontingsom vi måste göra någonting åt. Dä tycker jag att det kan vara befogat attställa frågan: Vad tänker ni nu göra åt detta så att inte de här grupperna ifortsättningen är privUegierade? har jag alltså fått svar på det, och jagfär kanske fatta det så att ni inte tänker göra någonting åt dessaprivilegierade grupper, i varje fall inte före valet. jag glömde bort attyrka bifall tUl reservationen 9 i detta betänkande, och för ordningens skullber jag att få göra det . HerrISRAELSSON (vpk): Jag skall säga några ord i anledning avvpk-motionerna 1562 och 1576, vilka följts upp i reservationerna 5 b och 30 btiU civilutskottets betänkande nr 19. I motionen 1562 tas frågan om anslaget till Länefonden förkommunala markförvärv upp.. Motionärerna yrkar här på en höjning av anslagetfrån 100 miljoner, som föreslås av regeringen, till 200 miljoner. Som motivering för detta yrkande anför vi i huvudsak följande.Planeringen av samhällsbyggandet bör ligga helt i samhällets händer och varaopåverkad av privatekonomiska faktorer som kan driva upp kostnaderna och störaen ur folkets synpunkt lämplig planering. Skall planeringen kunna ske på dettaönskvärda sätt måste också kommunerna, som ju svarar för detaljplaneringen,kunna fritt disponera den för samhällsbyggandet erforderliga marken. Det ärockså nödvändigt att marken står till förfogande rätt före dentidpunkt då den skall exploateras. En markreserv i kommunernas hand sommotsvarar den närmaste tioårsperiodens behov är lämplig. har kommunerna getts förbättrade tekniskamöjligheter till markförvärv genom ändringar i lagstiftningen. Införandet avkommunal förköpsrätt och den vidgade rätten till expropriering har väsentligtförbättrat kommunernas juridiska möjligheter att gå in och förvärva mark. Menintentionerna bakom dessa lagändringar har helt förfelats om inte kommunernahar de ekonomiska resurser som behövs för att också kunna utnyttja dessalagliga möjligheter till markförvärv. Dessa markförvärv är också nödvändiga föratt de allmännyttiga bostadsföretagen skall kunna få den dominerande och förbostadskonsumenterna i positiv mening prisledande ställning som de är avseddaatt kunna inta. Om kommunerna, på grund av bristande resurser, inte kanutnyttja sin förköpsrätt kommer andra intressenter in i bUden. Företagsgruppermed bankintressen bakom ryggen ges då möjlighet att köpa upp stora markområdenmed företrädesrätt att bebygga dessa. Genom att dessa finansintressen försäkratsig om marken kan de sedan, via holdingbolag, också säkra marknaden förbyggnadsmaterial utan konkurrens frän andra. Där samma finansintressen skaffatsig kontroll över hela byggprocessen frän materialtillverkningen till detfärdiga huset lämnas utrymme för inhämtande av monopolvinster påbostadskonsumenternas bekostnad. Så fungerar i betydande utsträckning den av deborgerliga partierna omhuldade s. k. fria konkurrensen inom bostadsbyggandet. Den inriktning som sker på en väsentligt ökad saneringav äldre fastigheter kräver också att kommunerna har ekonomiska resurser att gåin och förvärva hela fastigheter för att sedan i egen regi sanera dessa ochhyra ut lägenheterna till sådana hyror att inte de förutvarande hyresgästernajagas bort av väldiga hyreshöjningar. Möjlighet för kommunerna att föra en aktiv markpohtik, därall bebyggelseplanering sker på egen mark och där allmännyttiga bostadsföretagges möjlighet att bh prisledande samt möjlighet skapas för kommunerna att ocksåbedriva en aktiv saneringspolitik i låginkomsttagarnas intresse, talar för attkommunerna ges väsentligt ökade möjligheter att finansiera markköp. Det ärmotionärernas bedömning vUken också överensstämmer med markpolitiskautredningens att bör bevUja 200 miljoner till Länefonden förkommunala markförvärv för /74. Jag yrkar därför bifall tillreservationen 30 b, som är fogad tUl civUutskottets betänkande nr 19. I vpk-motionen 1576 tar vi upp frågan om tUlskapandet avett barnpolitiskt och socialt rehabUiteringsprogram för de förhållandevisnybyggda bostadsområden som kommit att kallas för betongslum och för de områdenomkring främst storstädernas kärnor som kommit att negativt beröras av sättetatt planera stadskärnorna. Den s. k. nyslummen har blivit ett problemsom kommit att diskuteras livligt. Namn pä bebyggelseomräden som har i debatten kommit att stå som symboler för problemet. Dessanyslumområden uppvisar överallt samma karakteristiska drag. De har befrämjat entydlig social segregering av boendet, de uppvisar ofta exempel pä sänktstandard i fråga om fri- och grönområden, och den yttre fysiska miljön ger oftaprov på en extrem estetisk utarmning. Bristande samordning av boende- ochföljdinvesteringar ger upphov till nödlösningar i fräga om viktigaservicefunktioner. Det händer att skolbarn hänvisas tUl undervisningslokalerunder markplanet och att skolmåltider inte kan tillhandahållas pågrund av bristande lokaliteter. Tillsammans med den segregation av boendet somsker till dessa områden kommer den bristande servicen att sätta sinklasspolitiska stämpel även på barnen. Tendensen tiU kriminalitet och asocialitet är oftast högrei dessa nyslumområden än vad som är genomsnitt för städerna. De bakomliggandeorsakerna är att till dessa områden har sammanförts människor med materiellasvårigheter som, när de här också upplever kontaktlöshet och Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. psykiskapåfrestningar, lätt söker sin tiUflykt till droger för att för stunden vändasina negativa upplevelser frän omgivningen. Ett påtagligt problem i dessaområden är den höga förekomsten av subkulturer bland ungdomen. Vi menar attfler poliser inte löser dessa problem utan endast driver dem under jorden. Ensanering av hela boendemiljön i dessa betongslumomräden måste tiU, om problemenskaU kunna angripas vid roten. I motionen tar vi också upp ett annatstadsbyggnadsfenomen, nämhgen degenerationen i städernas centrala ochhalvcentrala delar. Koncentrationen och kontoriseringen i de större städernaskärnor, som privatbUismen nästan ohämmat har släppts in, har letttill negativa mUjökonsekvenser för dem som bor kvar i stadskärnorna och kanskei ännu högre grad för dem som bor i halvcentrala lägen i närheten av spekulativarivningstomter och trafikstråk med en buUrande, tung och tät trafik. Nobelvägeni med sina buUervärden på New York- och Tokyo-nivå har blivit denklassiska Ulustrationen till detta fenomen. Motionärerna anser att dessa negativa drag i städernasutveckling djupare sett är följden av en ekonomisk utveckhng, därvinstmaximering och spekulation hksom stadsplaneringens underkastelse underprivatekonomiska intressen fått slå igenom, som folkets breda lagerstått utanför det direkta inflytandet över den pågående processen. Att utvecklingen, som vi ser det, har gått snett med dessanegativa verkningar i fråga om både nyslummen och destruktionen intiU stadskärnornainnebär inte att en sådan utveckling skuUe vara ödesbestämd och omöjlig att påverka.Det går att rätta till dessa problem, men det förutsätter, att man är bereddatt angripa de verkliga, bakomliggande orsakerna. Ett sådant ingripande kommeratt bli mycket omfattande och sträcker sig med säkerhet utanför de enskildakommunernas handlings-möjhgheter, i varje fall i dagens kommunalekonomiskasituation. Enligt vår mening är rehabiliteringen av nyslummen och dehalvcentrala bostadszonerna i städerna ett riksproblem, vars lösningförutsätter insatser frän statens sida i samverkan med berörda kommuner. När civilutskottet yttrade sig över sammafrågeställning som den vi nu återkommer med i denna motion avvisade utskottettanken på statliga åtgärder och bedömde det hela som en fråga för den kommunalaplaneringen. Samma hållning intar civilutskottets majoritet också . Vi är som sagt av annan mening. Vi anser att ett centraltprogram måste tUlskapas som kan ge riktlinjer för rehabiliteringen. Kommunernabehöver också materieUt stöd för att kunna klara genomförandet av behövligaåtgärder. Särskilt viktigt bedömer vi det vara att berörda hyresgäster gesmöjlighet att delta i den offentUga diskussion som bör föregå fastläggandet avett rehabiliteringsprogram. De boende själva bör bäst veta vilken mUjö de villleva i och vUka förändruigar som är mest angelägna och som måste tas medförtur. Ett saneringsprogram av det slag jag här skisserat bör,sedan det kommit tUl utförande, avkasta positiva effekter i form av minskadkriminalitet, bättre folkhälsa, minskade vårdkostnader och högre närvaro påarbetsplatserna. Mot bakgrund av det jag nu anfört yrkar jag ifräga om civilutskottets betänkande nr 19 bifaU till reservationen 5 b av herrClaeson. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Anslag till bostadsbyggande, m. m. HerrJADESTlG(s): Jag är glad över att det inte åligger densiste talaren i en debatt som den här att försöka göra en sammanfattning. Detvore naturligtvis inte en så lätt uppgift. Ä andra sidan: ett sådant åläggandevore kanske den enda möjligheten att begränsa debatter av den här arten. Detantal minuter som talarna antecknar sig för synes de ta föga hänsyn till! Måjag få bli undantaget. Den här debatten, Uksom de senaste årens diskussionerkring bostadspolitikens utformning, har i hög grad kännetecknats av ensnedvridning beträffande sakinnehållet. Att döma av motionerna tiU åretsriksdag har ändå bostadsfrågan alltjämt mycket stark dragningskraft. Aretsmotioner berör i stort sett hela sektorn: service-, mark- ochbeskattningsfrågor. Främst i debatten står dock de alternativa byggnadsformerna,flerfamUjshus kontra låghus. I bakgrunden finns också spekulativa intressen. Jag tycker ibland att man förenklar problemet. Det finnsett antal bostadstyckare som ofta i tidningar och i övriga massmedia medsvepande drag för fram i dagsljuset några typexempel, som tycks stödja deraspersonliga uppfattning. Vad som är väsentligt i sammanhanget försvinner oftavid horisonten. Och det väsentliga är den sociala bostadsmälsätt-ningen. Denfinns angiven pä ett klart och fint sätt i propositionen 1967: "Hela befolkningen skall beredas sunda, rymliga,välplanerade och ändamålsenligt utrustade bostäder med god kvalitet och tUlskälig kostnad." Citatet ur denna proposition visar vUken hög målsättningvi har i vår bostadspolitik.Trots att vi har ett flertal statliga utredningarpå gång, som skall ge oss nytt underlag för den framtidabostadspolitiken, kvarstår nog den angivna sociala målsättningen från 1967inför 1980-talets samhälle. Debatten om låghus kontra höghus har sin förklaring.Naturligtvis har varje bostadsform sina fördelar. Det ena goda behöver inteförskjuta det andra. Det har sagts i denna debatt att bostadsbristen är hävd.Ja, men framhöUs det från talarstol, och ävenfrån andra talarstolar, ofta och med skärpa att vi hade världens längstabostadskö. Det borde kanske också framhållits att vi under en lång rad år haftdet, relativt sett, mest omfattande bostadsbyggandet i världen, inte bara medhänsyn tagen till kvantiteten utan också just med hänsyn tiU den socialamålsättningen. När nu ettföretag som Skånska cementgjuteriet i ett utspel säger att Anslag till bostadsbyggande, m. m. 95 procentav alla ungdomar vUl bo i marklägenhet, sä är det i sig självt högsttvivelaktigt. Varför blev det inte ? Hurdan skulle vår bostadsmiljö ha varit om vi skullehärdra konsekvenserna av dagens skendebatt? Låt oss säga att bostadsproduktionensedan 1964 - som miljonprogrammet existerat varit heltinriktad på markbostäder. En miljon markbostäder just när bostadsbristen varsom värst, i en period när den politiska vulgärpropagandan inriktade sig påden "ständiga bostadsbristen", en miljon bostäder i småhus kring våramest tätbefolkade kommuner - hade det givit oss en acceptabel bostadsmUjö? När vi i civilutskottet besökte fick vierfara att det måste finnas balans även i denna produktionskedja. Vi sågskräckexempel på smähusproduktion. Den ekonomiska kostnadseffekten av ettsådant handlande lämnar jag därhän; det finns ytteriigare en aspekt. Har allamänniskor förutsättningar att fä sin bostadsfråga löst via småhusbyggande? Detfinns undersökningar från t. ex. som visar att de ensamstående är demest missgynnade på bostadsmarknaden den dag som är. Man beräknar att 250000 ungdomar flyttar från sina föräldrahem för att skaffa sig en egenbostad. De får i huvudsak nöja sig med trista hyresrum, gamla och dåligtmöblerade. Men ungdomarna är inte den enda grupp som har dåligabostäder; dit hör invandrare, gamla samt fysiskt och socialt handikappade. Vivet också att det i värt land finns en halv miljon hushåll som för närvarandeär trångbodda. Den sociala bostadsaspekten visar att vi med förnyad kraftmäste inrikta oss på kravet på hälsobostad åt alla. Socialdemokratin mästeangripa dessa proble:m med samma kraft och beslutsamhet som vi använt för attbygga bort de länga bostadsköerna. Här har samhället och självkostnadsföretagenHSB, och sin uppgift. De bör också av oss i beredasmöjligheter att spela en än mer dominerande roll på denna marknad. har vi några tiotusental outhyrda lägenheter, iregel i nyproduktionen. Att då plötsligt tala om en väldig överproduktion ärnaturligtvis felaktigt. Visst är det besvärande för de kommuner som hardrabbats av dessa problem; det har jag stor erfarenhet av. Orsakerna varierarockså i kommunerna. Vid en tidigare debatt här i kammaren har jag redogjort förorsakerna till att min hemort drabbats i hög grad. Situationen där har inteförbättrats tvärtom. Dagens utskottsbetänkande andas ändock en möjlighet attutveckla det gemensamma ansvaret, att bära varandras bördor, och för dettatackar vi som har drabbats av problemet med outhyrda lägenheter. Med detta vill jag yrka bifall tUlutskottsbetänkandets majoritetsyrkande pä alla punkter. Överiäggningenvar härmed slutad. Punkten 2 (ändrad inriktning av bostadspolitiken m. )Propositioner gavs pä bifall till dels utskottets hemställan, dels reservationen nr 1 av fröken och , och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan fröken begärt votering upplästes och godkändes Anslag till bostadsbyggande, m. m. Den som vUl att kammaren bifaller civilutskottetshemställan i betänkandet nr 19 punkten 2 röstar ja, den det ej vill röstarnej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 1 av fröken och herrWennerfors.