prot · FW0965 · 1973-12-31 00:00:00 — Koncentrationen av den kommunala planeringen till färreoch större enheter har nämligen fört upp hela den kommunala diskussionen på en vida mer kvalificerad nivå, på en nivå som börjar närma sig den regionala och där man i mycket stor utsträckning sysslar med, fattar beslut om och driver politiska riktlinjer rörande planeringsfrågor med klart regionala 92 aspekter. Det har så att sägablivit många fler parter som börjat strida om regionalaplaneringsproblem och som på olika sätt försöker trycka på och få fram ohkalösningar i enlighet med sina specifika intressen. Detta har medfört följdersom såvitt jag förstår ingalunda är särskilt gynnsamma för den regionalaöverskådlighelen och för de strama grepp som såväl som ochframför aUt då kommer att erfordras om man skall kunna lösa de skånskaplaneringsproblemen. Det råder nämligen inget tvivel om atl bildandet avkommunala planeringsområden av den typ som det här är fråga om i rätt markantgrad tenderar att gynna den ekonomiskt och befolkningsmässigt starkaste delenav landet, nämligen sydvästra . Det är inte ägnat att medföra någonutjämning all jusl den delen och dess företrädare på det administrativa ochkommunalpolitiska planer får starkare redskap all driva just sin politikgentemot sin egen länsstyrelse men också gentemot den andra i , Bildandet av kommunala planeringsområden, som ligger på ennivå om man viU uttrycka det sä strax under , har naturligtvisaUmänt stärkt de kommunala områdenas och de kommunala administrationernasmakt, i viss mån på bekostnad. Man kan litet schematisktuttrycka det så, alt del i viss mån medfört en federahsering av planeringen,någol som inte alls säkert och enligt min mening bestämt inle ärgynnsam för en integrerad lösning av planeringsproblemen i , Som ju är välbekant har det här lett tiU all man bUdatkommunala planeringsområden över länsgränsen, och som en ganska typisk episod iden processen kan jag nämna att åtminstone ell av dessa planeringsområdenfärdigbildades av de kommunala intressenterna på båda sidor länsgränsen utansärskilt mycket kontakt med de länsstyrelser som var berörda och i ett faUfaktiskt med direkt förbigående av den ena av de skånska länsstyrelserna. Detbelyser i viss mån den, skall vi säga underliggande, konflikt som ju alltid finnsmellan den statliga regionala nivån och kommunen och del ger en illustration avatl vi här har intressen som kan bli motstridiga. Om då det ena intressetstärker sin ställning relativt, så att vi får en mera federal struktur påplaneringsarbetet, så är det verkligen inte till gagn för en samladplaneringssyn. Om man sedan beaktar det förhåUandet att den kommunalaplaneringsstrukturen väsentligt har stärkts genom den här processen, så skallman uppmärksamma att länsstyrelserna å andra sidan inte har fåttnämnvärt starkare medel än tidigare till sitt förfogande. Jag är fullt medvetenom alt det här skett förstärkningar av länsstyrelsernas befogenheter, men omherr statsrådet frågade på länsnivå skulle han säkerligen få det svaret all manupplever del så all det i förhållande lUl lägel för fem eller harskett en relativ förstärkning av den kommunala sidan och en ökad federahseringoch därmed också en åtminstone relativ försvagning av länsnivåns möjligheterall driva igenom samlade lösningar. Jag behöver här inle uppehålla mig vid vissa av de sakersom statsrådet nämner. Vi vel alla alt elableringssamrådet har fått enytterligt begränsad betydelse och att det sannolikt inle ligger så särskiltmycket i de förebådade starkare styrmedel, som han säger, som här eventuelltkan komma i fråga, I varje faU har etableringssamråden inle givit någon av de Ang. utvecklings- och miljöproblem den 10 aprU 1973 Ang. utvecklings- och miljöproblem länsstyrelsersom har sådana tUl sitt förfogande några nämnvärda möjligheter lUl påverkan.Det är ju, vilket erkänns i den senaste regionalpohtiska propositionen, iförhållandevis få fall som man verkligen har kunnat inverka på företagenslokalisering, I stort sett har aUt blivit som förut. Det är naturligtvis riktigt att samarbetet meUan de bådalänsstyrelserna i är ganska omfattande. Det har framför allt utvecklatskraftigt . Men man skall också hålla i minnet atl dennasamverkan inte är administrativt formaliserad och att den därmed också har sinabegränsningar. Uppslår klara och uppenbara intressekonflikter - och i Skånesstruktur ligger en massa möjligheter för att sådana konflikter skaU uppstå dåär aUtid den starkare starkast. Del går nog bra alt ha detta samråd ochsamarbete så länge del inte uppstår några direkta konfliktsituationer iplaneringsfrågor, men så fort så blir faUet det må gäUa en flygplatsfrågaeller annat är det ganska självklart att i de flesta fall den starkarelänsstyrelsens uppfattningar vinner gehör. Den starkare länsstyrelsensuppfattningar är ju - jämfört med i sin tur i högregrad styrda av den starkaste regionen inom , nämligen det sydvästrakommunalförbundet. Det betyder aUtså att ganska specifikt lokala intressen haren tendens atl maktpolitiskt göra sig gällande inom ramen för arbetet iMalmöhus län på ett starkare sätt än hittUls, och del bidrar naturligtvis inteheller tiU alt förbättra översiktligheten och möjligheterna att åstadkomma enekonomisk och social integration i provinsen. Det är visserligen sant - jag har själv deltagit i deförberedande diskussionerna vid förarbetena tiU Länsprogram 70 - alt man där iprogrammatisk form har uppstäUt vissa önskvärda rikthnjer för bebyggelsens ochden ekonomiska verksamhetens fördelning. Den åtminstone tUl viss del och ivissa steg gemensamma attityden från länsstyrelsernas sida är i och för sig enviktig politisk deklaration, men vi vet ju inte riktigt hur långt dennagemensamma attityd kommer att hålla, när del verkligen kommer till konkretasaker. Även om den skulle hålla ganska långt, så har vi ju fört dessa diskussionerpå i medvetande om atl medel saknas atl förverkliga en stramarestyrning och verkligen sätta hårt mot hårt, om intressen från olika delar speciellt från Örestadsregionen kom upp i syfte alt motsätta sig enspridning. Om sådana intressen kom upp skulle möjligheter all verkligen drivaigenom en spridning knappast vara för handen. Så svaga är nämligen förnärvarande de styrmedel som länsstyrelserna har gentemot dem som de kommunalaplaneringsområdena har. Man skall heller inte glömma atl trots aUl vad man sägerom förbättrat samarbete och programmatiska deklarationer har den faktiskautvecklingen inle visat några påtagliga tendenser i annan riktning än motytterligare koncentration och ytterligare försämrad balans i provinsen som helhet,låt vara att storstadsregionen växer betydligt mindre snabbi än för någraår sedan. Relativt sett har emellertid den bristande balansen inte på någolsätt tenderat atl utjämnas. I det sammanhanget kan också nämnas att även om deanvisningar som lämnats i den fysiska riksplanen är viktiga och progressiva uren rad synpunkter,så är de dock partieUa och ganska allmänt hållna. Det är väldigt svårt altvärdera vilken betydelse de verkligen kommer att ha, när de skall tillämpas idet maktpolitiska spel som den komplicerade planeringsslrukturen i kommitatl utgöra. Det är också så atl hela denna fråga har haft en tendensatt bli sammankopplad - det är självklart med frågan om ett Skånelän. Statsrådethar där sagt sig vilja avvakta länsberedningens arbete. Det är givet atl såskall ske; det är också min uppfattning. Att statsrådet berört problemet ochansett sig böra göra denna deklaration kan kanske i någon mån bero på enmissuppfattning av syftet med min fråga. Jag kan ana att statsrådet av miltkanske någol oklara sätt all uttrycka mig i interpellationen fickuppfattningen atl jag i "mera kvahficerade planeringsålgär-der" äveninrangerade möjligheten till en separat lösning av länsindelningsfrågan förSkåne. Ur många synpunkter bör hela frågan om ell integreratSkånelän diskuteras med mycket stor försiktighet. Jag berör frågan därför attden lydliglvis kommer att spela en roU i den regionala valdebatten. Jag var medpå en regional TV-diskussion i , där den socialdemokratiskerepresentanten han är från ur skilda politiska synpunkter fäste stortavseende vid frågan om ett integrerat Skånelän och tog upp den som en mycketviktig del för den regionala politik som socialdemokratin, åtminstone den delav socialdemokratin som han representerar, vill föra där nere. Del är välbekant all socialdemokraterna i M-län och socialdemokraterna i L-län harfullständigt skilda uppfattningar. Han är aUtså inte alls representativ förden skånska socialdemokratin i dess helhet. Atl skjuta fram frågan om en enad länsstyrelse i såpass kraftigt som ibland sker och som skedde i del här fallet är enlig minmening att fästa överdrivet stor vikt vid rent administrativa åtgärder. Även omväldigt starka administrativa och praktiska skäl i och för sig kan anföras fören samlad planeringsadminislralion för ~ därom måste rimligtvis alla varaöverens är det klart atl problemaliken ingalunda är sä enkel. Framför allt ärdet mycket farligt att sprida iUusionen, oavsett på vilket politiskt plan detsker, alt en sådan administrativ integrerings-åtgärd i och för sig skulle skapabättre total integrering och leda till en politisk inriktning på planeringensom kunde skapa större balans. Så är enligt min mening ingalunda fallet. Om manlar en ensidig administrativ lösning kan en sådan i själva verket befordra enännu sämre integration och en ännu starkare tendens liU alt justÖrestadsregionen gynnas. Det är ju mycket lätt att föreställa sig vad detskulle betyda för en region, som balanserar i ett så ömtåligtarbetsmarknadsläge som den nordöstskånska gör, om den bleve av med hela, störredelen eller viktiga delar av sin länsförvaltning. Det är inte svårt atlföresläUa sig vilka konsekvenser del skulle få för den arbetsmarknaden, somredan har betydande problem. Del skulle väl jusl för Krislianstadsbygden såsmått innebära en kalastrof. Vad som framför allt bör påpekas är ju all ensådan enad länsstyrelse -som givetvis skulle komma all ligga någonslans ivästra , i eUer strax utanför skulle mycket klart öka denmaktpolitiska obalansen. Den skulle göra att de specieUa Örestads- och särskiltMalmöintressena den 10 aprU 1973 Ang. utvecklings- och miljöproblem Ang. utvecklings- och miljöproblem fingedominera ännu mer därför att det skuUe då inte finnas någon som helst motvikt iform av en verksstyrelse på den andra Skånedelen som dock var sammansatt avfolk från den regionen. De skulle befinna sig i en hopplös minoritet i ensamlad länsstyrelse, och det skulle bli de mäktiga lokalpolitikerna i som i hög grad fick dominera en sådan samlad länsstyrelsespolitiska beslut. De mål som man med hänsyn till situationen rimligtvis börsätta för den samlade Skånska planeringen är för det första enbetydligt försiktigare total tUlväxt och kanske rent av, om man skaU gå riktigtlångt, inom också ett totalt upphörande av befolkningstillväxten,därför all denna begränsade yta kan inte i det oändliga fortsätta att ta emotständigt ökande befolkningsskaror. Provinsen tål i många skilda hänseenden framför allt mihöpolitiskt - inte någon nämndvärl starkare press. Denbiologiska degenerationen av miljön är redan så pass långt gången, kanskelängre gången än i någon annan region i landet. Vad som för det andra krävs ären jämnare fördelning av resurserna inom provinsen och etl medvetet program föråstadkommande av en social integration just därför alt det är så förbluffandeoch så markant att denna hlla och skenbart väl sammanhåUna enhet består av såmånga arbelsmarknadspolitiskt, lönepolitiskt, socialt och på annat sätt mereller mindre vattentäta skott. Men för atl åstadkomma en sådan jämnare fördelning räckerdel inle med de planeringsinstrument som är för handen. Och deträcker inle med att bara nöja sig med alt få denna tendens i det administrativaplaneringssystemet mot allt mer ökad federahsering och bristandesammanhållning, som jag har berört. Det går inte heller, som man på visst hålltror, alt lösa problemet genom alt slå ihop administrationer tiU en enhetdärför atl allt beror då på hur den kamp ulfaUer, som då flyttas inom dennaenade administrations murar och som pågår på andra områden utanför ochmellan administrationerna. Men om man har bestämda målsättningar av den typen och mandrar den slutsatsen alt man har fått en ökad federahsering och en ökad risk förbristande sammanhållning i planeringssystemet som den regionalastatliga förvaltningen inte på långt när har fått de styrmedel som skuUe göradet möjligt för den all föha upp och genomdriva ett sådant program, måste nästaslutsals rimligen blir att här finns det anledning för den centrala statsmaklenatt på etl särskilt sätt med tanke på de speciella förutsättningarna i denprovinsen jusl för den provinsen träda in och aktivt medverka tUl attplaneringsarbetet får en programmatisk uppläggning, styrd av en centraltmanifesterad vilja atl uppnå målen alt göra slut på den bristande balansen ochkomma till rätta med miljöproblematiken. Om staten på del sättet går in ochförsöker samla de olika intressena i den existerande planeringsstrukturenkommer del naturligtvis att bh en brottning mellan olika intressen, där dencentrala statsmakten kommer alt tvingas göra sin vilja gällande. Del blir aUlsåen politisk förhandlingsfråga där den centrala statsmaklen på väsentligapunkter måste vara beredd all driva igenom sin vilja gentemot diverse olikasärintressen, inte minst de ganska mäktiga lokalintressen som dominerar västraoch sydvästra . Det har, som jag nämnt i interpeUationen, ju förekommit iandra sammanhang all den centrala statsmakten på delta sätt trätt in och ispecifika former initierat en samlande lösning av denna typ. Vi skaU inle härdiskutera sakinnehållet i denna planeringsfråga, men rent administrativtskedde det i samband med lösningen av och vattenförsörjning ochförberedelserna för delta, något som ju i första hand initierades genom encentral statlig utredning. När jag ser ut över den skånska planeringsproblematikenoch över alla de svårigheter som rider detta arma landskap kommer jag ständigtatl länka på vad som är den oundgängliga förutsättningen för etl förverk-hgandeav de målsättningar som de båda länsstyrelserna nu samordnat har uttryckt somrUcllinjer för sitt agerande. Denna oundgängliga förutsättning är ettplansamarbete som är initierat och styrt uppifrån, möjligen iregionplaneinslilutels form eher i varje faU i en form som medger en stramarestyrning och en starkare samlad vilja än vad som kan bli resultatet av destarkt stridiga och skiljaktiga intressen som verkar i det illa integreradeSkåne. Jag har med glädje tagit del av det utförligaoch sakliga svaret från statsrådet . Del andas i hög grad, tycker jag,förståelse för de unika problem som hör ihop med utvecklingen nere i . Jagkonstaterar också med en viss glädje atl statsrådet inte föreslår i första handen starkare central styrning av planeringsfrågorna utan i stället satsar på enutbyggnad av samarbetet kommunerna emellan och inle minst länen emeUan. Jag harockså lUcsom tagit del av statsrådels synpunkter på nuvarande ochframlida länsindelning i . Jag viU här bara säga atl eventueUa alternativväl inle kan begränsas enbart tiU ett enda län. Man kan ju också tänka sig enförändring av länsgränserna mellan länen. Men det är ju länsberedningens sakatt undersöka detta. För att återgå tiU samarbetet länen emellan viU jaghänvisa liU all statsrådet på s. 4 i sitt svar säger att de båda länsstyrelsernasamarbetar vid programmets utformning särskUt i vad gäller skydd av områden somskärs av länsgränser. Ja, all de har samma karlunderlag och redovisningsmetodiktvivlar jar inte på. Men min allmänna invändning mot statsrådet svarär inte uppläggningen av del och betoningen av samarbetet, ulan del är att jagkan konstatera alt det är ett ideall förhåUande som statsrådet för. 1 verkligheten fungerar inte samarbetet på detta sätt. Med hänvisning tUl vad jag här refererat viU jag peka påSöderåsens problem. Del är ju en ås, som skärs högst oregelbundet avlänsgränsen i vinklar fram och tillbaka. Jag är medveten om att denna frågakanske egentligen borde besvaras av jordbruksministern, men faktum är all närman har begärl enträget och att med tanke på bokskogensskyddande vissa delar av skulle läggas under 19 § har del frånKristianstads län inle gjorts några svårigheter. Detsamma gäller deskyddsåtgärder man vidtagit för att skydda bokskogen i detta län. Men iangränsande områden som hänger samman med dem som 7 protokoU 1973. den 10 aprU 1973 Ang. utvecklings- och miljöproblem Nr 65 tillhör län och som alltså ligger under domvärjohar det varit stora svårigheter atl få det skydd som 19 § ger. Dessutom har bevihal dispenser på vad jag skulle viha kalla _ mycket lösliga grunder, vilket har inneburit att det även för områden som Ang ut- ligger under 19 § har gettstillstånd tiU kalhuggning. Jag vih här få vecklings-och statsrådet ord på om detär riktigt att sådan kalhuggning får miljöproblem påbörjas om tUlståndet äröverklagat och utan atl klagotiden gått ut. länsstyrelseni var man mycket osäker på denna punkt; det enda jag har kunnatkonstatera är att kalhuggning i varje faU har påbörjats. Visserligen är det både intressant och bra alt länsstyrelsernahar gemensamt sammanträde, men jag viU fråga statsrådet ; Måste intedetta samarbete utvidgas ner tiU de olUca sektionerna i länen, de som trots aUtslår i kontakt med de nära och praktiska problemen? Det är ju därsamarbetsfrågorna i reahteten löses och inte på länsstyrelsenivå annat än rentformellt. Statsrådet tog längre fram i svaret upp en ytterligtväsentlig fråga, nämligen frågan om att dämpa storsladstUlväxten. Svenssonredogjorde för de problem som finns i samband med den starka koncentrationentiU sydvästra . Statsrådet säger; "I detta syfte harinförts ett obligatoriskt lokaliseringssamråd i storstadsområdena." Jag är medveten om det här lokaliseringssamrådet, men vadjag däremot inte har kunnat få klarhet i är om del över huvud taget har haftnågon praktisk funktion eller om det är ett samråd på papperet. Har det kunnatåstadkomma någonting i riktning mot att begränsa just den starkabefolkningstillväxten och koncentrationen nere i sydvästra ? Jag skulle sedan vilja anknyta till vad Svenssonbetonade, nämligen del starka tryck som ligger på rekreationsområdena i vårtlän. Det är alldeles säkert atl detta tryck ytterligare kommer att öka, om bronkommer liU. Det innebär atl fritidsområdena bhr allt färre och att det bhralltmera angelägel att bevara dem del må vara åsar eller strandängar. En sakär säker: lär bh det län där man i alldeles specieUt hög grad måste läggaområden under någon form av skydd. Det finns en 20 § i naturvårdslagen somhandlar om skydd för landskapsbilden, vilket innebär alt när man vill göra etlintrång i landskapsbilden skall man begära tillstånd av . Vad jagvet har den här paragrafen över huvud taget inte fyllt någon funktion. Manbygger kärnkraftverk, man sätter upp kraftledningsslolpar osv., som på ettmarkant sätt påverkar landskapsbilden. Del är klart att i vårt stora, generösaland har man kunnat klara sig utan att så att säga göra bruk av en lag eUer enparagraf, men jag tror att skaU vi förhindra en mycket starkare centralstyrning, vilken blir nödvändig om utvecklingen får fortsätta så att säga påfri hand, är det väsentligt att vi i varje fall till alt börja med iakttar delagliga möjligheter som vi har att motverka en ej önskvärdutveckling det må gälla storstadstUlväxl eller landskapsbUd över huvud taget. I , som jag bäst känner jag känner inle till Kristianstadslän lika väl har, inte minst i fråga om naturskyddet, 98 sådana här paragrafer inte använts, och någon kontroU har inte genomförts.Jag vågar säga att det brister i handläggningen när del gäUer att ta vara på defå områden vi har kvar. Jag skuUe vilja beröra, herr talman, två saker lUl. Jagskall inte upprepa den debatt med statsrådet som jag deltog i häromdagenoch som rörde användningen av den högproduktiva åkermarken. Men harjag i aUa faU fått klart för mig att det rör sig om bebyggelse fram till år1985 av av den bästa marken. Del är en, som jag bedömer det,mycket hög siffra. beslutade i samband med den fysiskariksplaneringen atl, i avvaktan på alt generalplan upprättas och fastställs,Kungl. Maj:l kan meddela nybyggnadsförbud. Jag viU bara fråga statsrådetLundkvist: Har det varit aktueUl i att med hänsyn till naturresursernadiskutera ell byggnadsförbud inom vissa områden? TiU sist ett par synpunkter beträffande sysselsättningen.1 är sysselsättningsproblemen naturligtvis annorlunda än de som upplevs iNorrlandslänen. Men det hindrar inte atl vi har en ojämn fördelning när detgäUer inle minst den kvinnliga förvärvsverksamheten. Även i del hårt ansträngdavästra har vi problem. Uppe i Höganäsområdet har vi en mycket markantbrist på arbetstiUfäUen för kvinnor. Vi har samma förhållande när det gällerEslöv- och Höörområdena. Det ytterligt väsentligt att mart vid dert framtidaplaneringen i också tar hänsyn liU atl man bör få én arbetsmarknad somger möjlighet för såväl kvinnor som män all finna sysselsättning. Det bordevara särskilt lätt, tycker jag, nere i vårt län. Ang. utvecklings- och miljöproblem jag viU också uttrycka min tUlfredsställelsemed den positiva anda söm präglar svaret på interpeUationen. Del är emeUertidvissa saker söm jäg tycker ändå bör påpekas. Statsrådet säger på s. 3 att det finns storaplaneringsambilioner på länsnivå och att dessa planeringsambitioner har tagitsig ullryck i de länsprogram söm är insända. Och det är väl riktigt atllänsstyrelsernas planer har uttryckts i dessa program. Men klart är att om en länsstyrelseplanerar så gäller det all inte bara ta med de grundtankar som finns i ellsådant länsprögram. De blir ganska värdelösa om man inte också tar med deresurser Som krävs för alt genomföra dessa planer. Jag är fullt medveten om ättmåhga av de resurserna inle ligger inom civilministerns område ulan inorn ändraregeringsmedlemmars områden, men om jag inte har fel så ställdes iinterpellationen frågan om vilka åtgärder som från regeringens sida kart Vidtasför all lösa de problem som gäller planeringen och utvecklingen i . Vad jag närmast vill beröra är rent konkreta frågor somgäller län. Vi har ju där del lägel att länet inle innefattarnågot av den verkligt tätbefolkade delen av , ulan vi omger dentätbefolkade delen som éh ram. I länet är del många platser där man absolutinte kan säga ja och amen till vad i rekommenderade,nämligen all vi kanske helt enkelt skulle stävja befolkningsutvecklingen. Detär emellertid åtskilliga delar av det länet som har en glesnande befolkning och som upplever detta som ell stort problem. Ang. utvecklings- och miljöproblem Den del av länet som aUdeles särskUl står i brännpunkten idel fallet är Österlenområdet, alltså sydöstra . Eftersom jag har lästLänsplan 70 vet jag alt länsstyrelserna har sagt, att för att den delen avlänet skall gå en ljus framtid till mötes måste vissa kärnfrågor beaktas. Ochnu har man i den delen av området haft en stark strukturrationalisering påjordbrukets område. har det varit en typisk jordbruksbygd, men denralionahseringsvåg som går fram och som såvitt jag förstår är oemotståndlighar förändrat näringslivets struktur ganska grundligt. Detta har medfört attarbetstillfäUena har minskal, som del har blivit en försämring avkommunikationerna i området. Järnvägar t. ex. har lagts ned. Och del allvarligai sammanhanget är att man inte jämsides med nedläggandet av järnvägskommunikationernahar kunnat bygga ut vägnätet. Har man en landsdel som saknar goda vägar, så ärdet ganska självklart atl orten inte heller blh attraktiv när det gäUerförelagslokalisering. framställde jag en interpellation tiU kommunikationsministerninnan de nya flerårsplanerna var fastställda. Jag ställde frågan omkommunikationsministern kunde medverka tiU en annan utformning än den som vartänkt i de pr-eliminära planerna. Det är nämligen så, alt inle barafördelar planeringsramarna, utan verket har också rätt all ge anvisningar på deprojekt som i första hand skall komma till utförande.