prot · FW09147 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är icke den offentliga sektorn sommed en ohejdad expansion skall lösa alla de olika medborgarnas problem, utandet fordras ett stort hänsynstagande till de enskilda människornas ställning,icke minst för att vi på det sättet skall få en effektiv utveckling somverkligen ger de förutsättningar man vill ha för att det skall finnas de pengarsom vi alla vill skall finnas för att stödja dem som har det svårt. Man skallinte använda den offentliga sektorn på det sättet att man skapar en lång radproblem för människor som egentligen skulle kunna klara sig bättre, problem somsedan fordrar en lång rad insatser från det allmänna. Mot bakgrund av detta ber att jag att få yrkabifall till reservationerna 1, 4 och 5 samt 8 11. Om jag rätt förstått de kommunikéer som utfärdats, blirdet ett skifte i fråga om ordförandeskapet i finansutskottet. Eftersom herrEkström om kommer upp i debatten för att gräla på mig, vUl jag sägaatt han naturligtvis inte har samma uppfattningar som jag men att han såsomordförande har skött sin syssla på ett utomordentligt sätt. Det har varitroligt att vara med om de tre åren. (vpk); Det är en sak som är ytterst anmärkningsvärdmed finansutskottets betänkande. skall ju ha en centralställning enligt den nya grundlagen och riksdagsordningen. Det skall följa heladen ekonomiska politiken och kan ta egna initiativ. Sedan regeringen lämnade sinproposition nr 165 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder har det faktisktinträffat en del saker ute i världen, som inte endast skapat akuta problem utanframför allt i blixtbelysning framhävt mycket stora långsiktiga problem förekonomin. Jag syftar på de akuta svårigheterna när det gäller oljeförsörjningenoch den hotande långsiktiga energikrisen. Dessa nödvändiggör enligt vårt partismening mycket skyndsamma, beslutsamma och genomgripande åtgärder inom hela detekonomiska livet. berör, såvitt jag kunnat finna vid min genomläs- ning avutskottsbetänkandet, inte med ett enda ord denna problematik. Reservanternaägnar den några förströdda rader, där man endast ställer frågan om vUken direkteffekt knapphet på olja kan få för sysselsättning och export. Men inte hellerdär finns några som helst synpunkter på hur man skall möta energikrisen, endastkravet att regeringen skall upprätta ett handlingsprogram. Och jag har intehört något annat i de anföranden som har hållits från den borgerligasidan. majoritet tycks på den punkten företrädaen strutspolitik, där problemen försvinner om man bara gömmer huvudet. Mangodkänner vad regeringen anfört i propositionen, t. ex. det allmänna uttalandetatt "den svenska ekonomin fortsätter att stadigt förbättras", vUketlåter ännu egendomligare än när det skrevs. Till regeringens försvar kanman möjligen anföra att energikrisen ännu inte hade gjort sig lika dramatisktmärkbar när den gjorde sina uttalanden, men detta kan inte rimligen utskottetanföra tUl sitt försvar. Dess betänkande förbiser centrala problem i densvenska ekonomin, och det går helt enkelt inte, herr talman, att här diskuteraden ekonomiska politiken utan att ta hänsyn till de krav på grundläggandeförändringar som just energikrisen ställer, för då blir diskussionen heltlösgjord ifrån realiteterna. Jakten efter snabba och stora profiter har lett tUl etttilltagande slöseri med energiresurser. Utan planering styrd av samhälleligahänsyn har man ensidigt satsat på en mycket starkt energikrävande industriellutveckling. Oljan har snabbt blivit en dominerande energikälla, och de storaoljemonopolen har kunnat tillskansa sig stora profiter. Inte bara produktionen utan i lika hög grad konsumtionenhar givits en starkt energikrävande och energislösande inriktning. Inte minstmärks detta inom kommunikationsväsendet. I stället för en ordentlig satsning påkollektiva transportmedel har privatbUismen ohämmat fått breda ut sig.BUindustrin har intagit en mycket central plats i den industriellautvecklingen. Den är ett tacksamt spekulationsobjekt och ger sina ägare storaprofiter. utgör den ett mycket irrationellt sätt att lösakommunikationsproblem, inte bara ur energi- och mUjösynpunkt utan i många falläven rent samfärdselmässigt. Den ensidiga satsningen på privatbilismen harockså lett till ett mycket stort och ensidigt ohebe-roende. Allt det slöseri med energi som pågår för att gekapitalägarna stora profiter sker som stora sociala problemexisterar, både i det här landet och i andra länder. Det sker med enmassvält i världsmåttstock som skulle kunna hävas genom en planmässig ochmålinriktad användning av världens energitillgångar. Den nuvarande oljekrisen beror inte bara på att vissaoljeproducerande länder skär ned sin export utan kanske i än högre grad på destora oljebolagens manipulationer för att kunna kamma hem än större vinster.Även redare och andra mellanhänder söker slå mynt av den uppkomna situationen. Oljekrisen visar systemets bristande förmåga att anpassasig till den nya situationen och hur känsligt det reagerar på en kris idistributionsapparaten. är den till stor del uttryck för denberoendeställning tUl de stora oljebolagen som har ställts i genom attoljehante- Ett förstatligande, som dessutom föreslogs av en statligutredning men som de socialdemokratiska ochborgerliga partierna icke har velat vara med om, skulle ha givit långt störremöjligheter till direkta kontakter med oljeproducerande länder och möjliggjortett minskat beroende av de stora internationella trusterna. Oljebristen aktuahserar med skärpa krav som sedan längevarit välmotiverade. Oljehanteringen bör förstatligas och det ensidigaberoendet av de stora oljemonopolen därmed minskas. Trafikpolitiken bör snabbt läggas om med ökad satsning påden kollektiva trafiken och beskärningar av privatbilismen. En viktig åtgärdhärvidlag är att stoppa alla taxehöjningar vid och i ställetsänka taxorna vid SJ med förslagsvis i en första etapp för attstimulera till ökat utnyttjande av detta kollektiva och energibesparandetransportmedel. Slöseriet av energi på krigsmakten bör upphöra genom attmUitära manövrar, större övningar, övningsflygningar osv, tills vidareinställs. Det är åtgärder av denna typ som den nuvarande situationenkräver. Regeringen måste utarbeta förslag härom. På visar oljekrisen och den allmännaenergikrisen nödvändigheten av att samhäUelig planering får avgöra denindustriella utvecklingen, hur energiresurser och andra tUlgångar skallanvändas, på vilka typer av produktion och konsumtion det är ändamålsenligt attsatsa osv. De enbart kvantitativa måtten för bruttonationalprodukten måste ersättasmed kvalitativa bedömningar. Målsättningen måste vara livskvalitet, intemassproduktion oavsett inriktningen av produktionen. Olje- och energikrisen visar kapitalismens bankrutt. Menden är bara ett av många tecken. Den för den svenska kapitalismen gynnsammautvecklingen börjar alltmer attvändas. Takten i den långsiktiga ökningen av arbetslösheten börjar härefter atttillta markant. ökar också takten i prisstegringarna. Ocksåkapitalkoncentrationen tilltar kraftigt från denna tidpunkt, medan däremottillväxttakten i ekonomin långsiktigt tenderaratt minska. Dessa grundläggandetendenser har icke hävts av det som kallas för en konjunkturuppgång och somtroligen kommer att bli av mycket tillfällig och kortsiktig natur såsom redanutvecklingen i de stora kapitalistiska staterna visar. Allt detta, vilket skapar växande samhälleliga problem, äruttryck för det kapitalistiska systemets motsättningar, är uttryck för att dettasystem inte kan lösa de problem produktionens utveckling ställer. Den ekonomiskautvecklingen visar aUt tydligare nödvändigheten av övergång tUl planhushållningoch socialism. Vad som utmärker såväl regeringens ekonomiska politik somde förslag den borgerliga oppositionen ställer är dels bristen pålångsiktighet, dels målsättningen att söka stabilisera det rådande ekonomiskasystemet. Man försöker anpassa politiken efter det kapitalistiska näringslivetsutveckling, efter de beslut som fattas av de styrande inom näringslivet. De förslagi propositionen som behandlas ger som ekonomisk- politiskaåtgärder inte uttryck för någon klar insikt om det ekonomiska lägets natureller för någon strävan efter att styra utvecklingen. De flesta av de konkretaförslagen är dock enligt vår mening befogade, i vissa fall otillräckliga, föratt täcka värdeminskningar på ohka anslag tUl följd av inflationen. Dettaomdöme gäller dock inte de gåvor till kapitalet som regeringen fortsätter attutdela. Men de grundläggande frågor som man måste gripa sig an medför att skapa den trygghet i arbetet för människorna och det skydd motinflationen som är nödvändiga för att barnbidrag, bostadstUlägg, utbyggnad avdaghem osv, skall få avsedd verkan för människorna ger regeringen ochfinansutskottet ingen lösning på. Utvecklingen av arbetslösheten under det senasteårtiondet, då varje kris blivit djupare och högkonjunkturerna allt lägre visaratt det krävs medvetna och långsiktiga insatser för att bekämpa dem. Det ärdärför trängande nödvändigt att en plan utarbetas för att bekäpma arbetslöshetenoch öka sysselsättningen , Det är kapitalismen som skapararbetslöshet. Därför måste de åtgärder som bör ingå i en sådan plan riktas motkapitalismens funktionsssätt och kapitalets makt. kommunisterna upprepar sitt krav attregeringen skall utarbeta ett sysselsättningspolitiskt program för återstodenav omfattande statliga basindustrier jämte samhällsnyttiga arbetenför sociala och mUjömässiga bristområden. Vi har i annat sammanhang utförligtpekat på de konkreta åtgärder som vi anser bör vidtas. säger nu att man inte har "någramvändningar mot att samhällets pågående och planerade insatser för fullsysselsättning beskrivs på det sätt som skett" i vpks yrkande. Dennaanslutning tUl våra krav är naturligtvis tacknämhg, men vi anser faktiskt inteatt regeringens sysselsättningspolitik kan beskrivas på detta positiva sätt. Vihar inte sett tUl någon sysselsättningsplan för 1970-talet, Finns den gömd ikanslihuset eller var finns den? Vi har inte sett till något program för attbygga statliga basindustrier med ett enda undantag; löftena i valrörelsen attbygga ur , Det krav vi formulerat är inte en beskrivning avregeringens politik. förväxlar av någon anledning målsättningaroch dagens verklighet. Ett nytt moment i den ekonomiska utvecklingen har inträttunder efterkrigstiden. Arbetslösheten och priserna ökar . Prisstegringarnaskapar stora problem för folkflertalet, minskar värdet av uppnådda reformer,urgröper eller omintetgör reallöneförbättringar. Det är enligt vår meningnödvändigt att ett aUmänt prisstopp införs som ett led i kampen mot denpågående inflationen. Detta prisstopp bör omfatta även hyrorna. Detta är dockinte tUlräckligt, En långsiktig, socialt inriktad bostadspolitik måste bedrivassom innebär att hyrorna kan sänkas. Detsamma gäller priserna på övriga varor. En angelägenreform är att mervärdeskatten slopas på livsmedel. Då vi nu befinner oss mitt iett löpande budgetår låter sig detta inte utan vidare finansieras. Men detförsta steget på vägen att helt slopa mervärdeskatten på livsmedel är att frånden minska den från . Det är en åtgärd som ärbetydligt mindre administrativt krånglig än att laborera med att söka ta bortmervärdeskattens prishöjande effekter som de borgerliga partiernanu vUl utreda. Jag vill här fastslå att inte barasocialdemokraterna utan även de borgerliga partierna är motståndare tUl ensänkning av mervärdeskatten på livsmedel. Om de inte hade varit det skulle denaturligtvis i finansutskottet ha godkänt kommunisternas krav påen omedelbar sänkning av mervärdeskatten på livsmedel från den . Detenda de borgerliga vill gå med på är en utredning om en krånglig teknik. Mendet enkla och klara förslaget om att nu i första hand sänka moms på livsmedelfrån 15 tUl och sedan gå vidare och slopa den helt det säger deborgerliga partierna ett direkt nej till. Detta bör fastslås och avslöjasgentemot de borgerligas försök att i denna fråga sitta på två stolar. Det bör också understrykas att sänkning och borttagande avmervärdeskatten på livsmedel är en reform i folkflertalets intresse endast ombortfallet i statskassan inte kompenseras med andra pålagor på folkmajoritetensom en del motionärer från de borgerliga partierna vUl, Bortfallet istatskassan bör enligt vår mening täckas genom en ökad beskattning av kapitalägarna,och vi har lagt fram konkreta förslag om hur detta måste ske. argumentation mot vårt förslag om attsänka mervärdeskatten på livsmedel är inte på något sätt hållbar. Man påståratt en differentiering av mervärdeskatten är förenad med betydande svårigheterför såväl de skattskyldiga som det allmänna och anför detta som avgörande skäl.Men det förhållandet att skatten är differentierad så att lägre skattesatsuttas på livsmedel i de allra flesta länder som har mervärdeskatt talar ju motutskottets påstående. nej till kravet om att sänkamervärdeskatten på livsmedel ges en samhällsekonomisk motivering. bedömt det som sannolikt att vpks skatteförslag totaltskulle verka stimulerande på den privata konsumtionen, är det tydligen justdenna verkan utskottet vänder sig mot. Löntagarna, barnfamiljerna,pensionärerna torde ha en rakt motsatt uppfattning. De brottas med de storaprisstegringarna och hyresstegringarna och anser att en sänkning och senare ettslopande av moms på livsmedel är en nödvändig reform, som ökar deras inkomster. Övriga konkreta förslag i vpk-motionen 2093kommer att beröras av andra talare i debatten. Eftersom vi inte kan godkännavare sig utskottsriiajoritetens eller reseivanternas skrivningar ber jag atthär få framföra följande yrkande, som innehåller dels en motivering, delskonkreta yrkanden till de olika punkter som här är i fråga i överensstämmelsemed de yrkanden som ursprungligen framställdes i motionen 2093, Vid punkten 1 mom. A (omfattningen och inriktningen av deekonomisk-politiska åtgärderna); Den för den svenska kapitalismen gynnsamma ekonomiskautvecklingen börjar alltmer attvändas. Takten i den långsiktiga ökningen av arbetslösheten börjar härefter atttillta markant. ökar också takten i prisstegringarna. Ocksåkapitalkoncentrationen tUltar från denna tidpunkt, medan däre- mottUlväxttakten i ekonomin långsiktigt tenderar att minska. Allt detta, vilket skapar växande samhälleliga problem, äruttryck för det kapitalistiska systemets motsättningar och för att detta systeminte kan lösa de problem produktionens utveckling ställer. Den ekonomiskautvecklingen visar allt tydligare nödvändigheten av övergång tUl planhushållningoch socialism. Särskilt tydligt framträder detta i den hotandeenergikrisen. Jakten efter snabba och stora profiter har lett tUl etttUltagande slöseri med energiresurser. Utan planering styrd av samhälleligahänsyn har man ensidigt satsat på en höggradigt energikrävande industriellutveckling. Inte bara produktionen utan i lika hög grad konsumtionenhar givits en starkt energikrävande och energiförslösande inriktning. Inteminst märks detta inom kommunikationsväsendet, I stället för en ordentligsatsning på kollektiva transport- och kommunikationsmedel har privatbUismenohämmat fått breda ut sig. Allt det slöseri med energi, som pågår för att gekapitalägarna stora profiter, sker med existensen av stora socialaproblem och en massvält i världsmåttstock som skulle kunna hävas genom enplanmässig och målinriktad användning av världens energitillgångar. Oljekrisen visar systemets bristande förmåga att anpassasig till den nya situationen och hur känsligt det reagerar på en kris idistributionsapparaten. är den till stor del ett uttryck för denberoendeställning till de stora oljebolagen som ställts i genom attoljehanteringen inte förstatligats, vilket skulle ha givit långt ökademöjligheter till direktkontakter med oljeproducerande länder och möjliggjortett minskat beroende av de stora internationella trusterna. Oljebristen aktualiserar med skärpa krav som sedan längevarit välmotiverade; Oljehanteringen bör förstatligas och det ensidigaberoendet av de stora oljemonopolen därigenom minskas. Trafikpolitiken börläggas om. En viktig åtgärd härvidlag är en sänkning av taxorna vid statensjärnvägar med förslagsvis i en första etapp för att stimulera tUlökat utnyttjande av detta kollektiva och energibesparande transportmedel.Slöseriet av energi på krigsmakten bör upphöra genom att militära manövrar,större övningar, övningsflygningar osv, inställs tills vidare. Det är åtgärder av denna typ som den nuvarande situationenkräver. Regeringen bör därför utarbeta förslag härom. På visar oljekrisen nödvändigheten av attsamhällelig planering får avgöra den industriella utvecklingen, hurenergiresurser och andra tillgångar skall användas, på vUka typer av produktionoch konsumtion det är ändamålsenligt att satsa osv. Bristen på långsiktighet i den ekonomiska politikenframträder såväl i proposition 1973:165 som i ekonomisk-politiska motioner deborgerliga partierna inlämnat i anledning härav. Man försöker anpassa politikenefter det kapitalistiska näringslivets utveckling. Av de förslag propositionenställer är de flesta dock befogade, i vissa fall otillräckliga, för att täckavärdebortfall till följd av inflationen. Men som ekonomisk-politiska åtgärderger de inte uttryck för någon insikt om den ekonomiska situationens natur ochnågon strävan att styra utvecklingen. Utvecklingen av arbetslösheten under det senasteårtiondet, då varje kris blivit djupare och högkonjunkturerna allt lägre, visaratt det krävs långsiktiga och medvetna insatser för att bekämpa den. Det ärdärför nödvändigt att en plan utarbetas för att bekämpa arbetslösheten och ökasysselsättningen , Ett nytt moment i den ekonomiska utveckhngen har inträttunder efterkrigstiden. Arbetslösheten och priserna stiger samtidigt.Prisstegringarna skapar stora problem för folkflertalet. Det är nödvändigt attett allmänt prisstopp införes. Detta bör omfatta även hyrorna. En långsiktig,socialt inriktad bostadspolitik bör bedrivas som mnebär att hyrorna kan sänkas. Detsamma gäller priserna på övriga varor. En angelägenreform är att mervärdeskatten helt slopas på livsmedel. Ett första steg påvägen härtill är att fr. o. m. den minska den med 5 procent.Bortfallet i statskassan bör täckas genom en ökad beskattning av kapitalägarna. För att minska inflationens skadeverkningar för storagrupper vill understryka betydelsen av en vidgning av det ekonomiskastödet till barnfamUjerna. En viktig åtgärd är att indexreglera de allmännabarnbidragen. Beträffande bostadsstödet bör en omläggning av det individuellabostadsstödet ske till att bli en helt statlig angelägenhet. Detta skulle påett verksamt sätt frigöra resurser hos kommunerna tUl en ökad service förbarnfamiljerna. I sammanhanget bör även framhållas betydelsen av att underlättaen övergång tUl enhetliga och låga taxor för de olika formerna av barnstuge-och fritidsverksamhet. En översyn av storleken på de stathga bidragen tilldenna verksamhet är därför av nöden. Förbättringen av driftbidragen till daghemoch fritidshem bör följas upp genom att staten helt övertar kostnaderna förpersonalens löner. Motbakgrunden härav hemställes: 1. att riksdagenmed avslag på motionerna 2085, mom. I i vad avser A 1, A 2, A 5 och A 6, 2087, mom. 1, 2092, mom. 2 och 6, och 2096, samt i anledning av vad ipropositionen och i motionen 2093 förordats som sin mening ger Kungl. Maj;t tillkänna vad ovan anförts, 2. att riksdagenmed bifall tUl motionen 2093, mom. I, hos Kungl, Maj:t hemställer om förslagtill ett sysselsättningspolitiskt program för återstoden av ,omfattande statliga basindustrier jämte samhällsnyttiga arbeten för socialaoch mUjömässiga bristområden, 3. attriksdagen med bifah till motionen 2093, mom. 3, antar följande förslag tUländring i 13 § Förordningen om mervärdeskatt (SFS 1968:430): Nuvarandelydelse 13 §. Skatten utgår av beskattningsvärdet. Motionärernasförslag 13 §. Skatten utgår på livsmedel och påövriga varor. Dennaändring träder i kraft . 4. att med bifall tUl motionen 2093, mom. 4,antar de i motionen intagna förslagen tUl ändringar i förordningarna omförmögen- hetsskatt,statlig inkomstskatt, begränsningar av skatt i vissa fall och om allmänarbetsgivaravgift. 5. att med bifall tUl motionen 2093, mom. 5, hosKungl. Maj;t begär förslag om införande av en särskild omsättningsskatt påhandeln med aktier, att utgå på försäljningsvärdet och att gällafrån den . Vid punkten 2 (allmänna barnbidragen): att i anledning av yrkande 6 i motionen nr 2093av m. fl. Maj;t begär förslag om indexreglering avde allmänna barnbidragen med gUtighet från den . vice ordförandeställde inledningsvis en fråga till mig. Han frågade huruvida jag kände mignöjd med finansutskottets arbete som vi nu har bakomoss. Jag vet inte hur jag skall tolka fråga. Detär klart att den översyn som skall ske beträffande utskottsorganisationenkommer att ge en hel del med hänsyn till de erfarenheter vi nu har. Men jagantar att det inte var om detta vUle veta min mening, utan hanavsåg väl finansutskottets centrala ställning inom ochutskottsorganisationen över huvud taget. Det systemet har vuxit fram under de här tre åren att finansutskottetvarje höst har blivit något av den gamla statsutskott.Finansutskottet har haft att inhämta yttranden från övriga utskott. VUka möjligheter har då finansutskottet att verkligen göratotala ekonomiska avvägningar, sedan yttrandena inkommit? Ja, vi har ständigtarbetat under tidpress, och det har försvårat vårt arbete. Sedan förstår jag inte riktigt när han kommerin på den andra frågan, om jag känner mig nöjd såsom ordförande i utskottet medatt vara något slags expeditör av de förslag som läggs fram av regeringen ochdess finansminister. Varför skulle vi socialdemokrater i finansutskottet ha enannan konjunkturbedömning än den regeringen har? Vi har delat den konjunkturbedömningen,och då är det klart att vi också redovisat den i våra betänkanden. Men vissthar vi allt emellanåt nyanserat våra skrivningar. Vi har ju alla, ,ibland kunnat vara glada över att det har gått att åstadkomma gemensammaskrivningar i frågor där vi från början stått på olika sidor. har alltså inte varit något"expeditionsutskott" som bara framlägger förslag i enlighet med vadsom framförs från regeringen, om nu menat det. säger att det borde ha varit frestande förmig i egenskap av ordförande att ibland ha en annan konjunkturbedömning. Låt mig då anknyta tUl den aktuella situationen . Vadsade de borgerliga partierna i det pressmeddelande de lämnade för snart 14dagar sedan? , och moderata samlingspartiet har engemensam syn på konjunkturläget. i sade: Vi har denhär gången från de icke socialistiska partiernas sida velat gä något längre änregeringen gjort. Då undrar jag: Är det någon skillnad påkonjunkturbedömningen den här gången, när man bara begränsar sig tUl att viljagå litet längre än som föreslås i propositionen 165? De borgerliga partiernas företrädare har också varit innepå att det som socialdemokraterna i valrörelsen betraktade som överbud frånoppositionens sida, det har godtagits. Man har anslutit sig tUl ett åtgärdspaketsom innebär en belastning på statsfinanserna med . Men då glömmer oppositionen vad som inträffat sedan vihade vår debatt rörande kompletteringspropositionen . har vi har haft en mycket hög ekonomiskaktivitet, som innebär att vår export i volym räknat har ökat med 17 procentoch har en importökning skett på . Detta har lett till attbytesbalansens överskott nu beräknas bli väsentligt högre än som kunde bedömasi våras. På en annan viktig punkt, när det gäller den privatakonsumtionen, har man kunnat göra en helt annan bedömning än den somskedde . I den reviderade finansplanen, som vi då hade att taställning till, räknade man med att hushållens reala disponibla inkomsterskulle komma att stiga . Det skulle bli en kraftig uppgång ikonsumtionen men så har inte varit fallet. Den har stannat vid . När och månadkonjunkturinstitutets nya rapport kom, såg man att det fanns ett utrymme förytterligare konsumtion och då var det verkligen angeläget att lägga enproposition på bord. Det är detta som har skett som gått sedanvi diskuterade den reviderade finansplanen.