prot · FW0950 · 1973-12-31 00:00:00 — () kori genmäle: Hur kan påstå detta? När riksdagoch regering har tillsatt en utredning, är det väl sannolikt att man har gjortdet för att kunna presentera ett sakligare material än vad vi för närvarandehar att göra bedömningarna efter. Ändring i vattenlagen och utbyggnaden av Ljusnan FruTHUNVALL(s): Eftersom den speciella frågan om en eventuellutbyggnad av Ljusnan samt alla frågor där omkring debatterades utförligt iriksdagen så sent som , skall jag nu inte takammarens tid i anspråk under många minuter. Jag ämnar alltså inte gå in pä defrågor som här har diskuterats, även om de har varit av mycket stor vikt justför , dess invånare och dess framtid. Jag ber att i annat sammanhang utöver vad som diskuterades när vi hade ärendet uppe tidigare - få återkommatill sådana frågor som bl. a. rör sysselsättningen där. Jag tänker barasäga något om den föreliggande propositionen och utskottsbetänkandet. majoritet hemställde om enförändring av vattenlagen som avsåg att regeringen skulle få pröva även sädanaprojekt som tillkommit före . Den propositionen föreliggernu. får väl ta på sig en del av ansvaret för att det blev en sådanmellanperiod mellan beslutsfattandet och ikraftträdandet, eftersom ingenuppmärksammade detta eller sade någonting om det när den propositionenframlades. Personligen är jag förvånad över att det inte hann komma in fleraansökningar till än det gjorde innan fristen löpte ut. majoritet har i sitt betänkande nr 5uttalat att "betydande eller omfattande utbyggnad av hittillsoexploaterade huvud- Ändring i vattenlagen och utbyggnaden av Ljusnan älvar ochkällflöden i södra och norra - innefattande sålunda ävenMellanljusnan inte bör medges innan frågan om planeringsriktlinjer prövats avriksdagen. Denna prövning bör ske i ett sammanhang och på grundvalav bl. a. det material som tillsatt utredning kan tillhandahålla." När en utredning tillsatts, som bl. a. haratt behandla även Ljusnan, finner jag det rimligt att man inväntar resultatetoch proposition och inte fattar något beslut i sakfrågan . Jag yrkardärför bifall till utskottets hemställan i civilutskottets betänkande nr 5. säger att hon ber att fååterkomma beträffande sysselsättningsfrågorna, som har varit mycketdominerande i den här debatten. Betyder det att nu betraktarsysselsättningsfrågorna som marginella och att man alltså har frångått denståndpunkt man har haft i den här frågan? Jag hänvisade till mitt anförande idecember, då jag huvudsakligen uppehöll mig vid sysselsättningsfrågorna. I daggäller det att fatta ett beslut om ändring i vattenlagen för att ge riksdag ochregering möjlighet att behandla denna fråga när utredningens resultatföreligger. Jag har här enbart uppehållit mig vid den konkreta fråga vi i daghar att ta ställning till. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 1 av fröken och ,och förklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanfröken begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller civilutskottetshemställan i betänkandet nr 5 punkten 1 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 1 av fröken och herrWennerfors. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåfröken begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 268Nej - 36 Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 2 a av m. fl., och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller civilutskottetshemställan i betänkandet nr 5 punkten 2 röstar ja, den det ej vill röstar nej.Vinner nej har kammaren bifallit reservationen nr 2 a av Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Tobé begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifall tUl dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 3 av m. fl., och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller civilutskottetshemställan i betänkandet nr 5 punkten 3 röstar ja, den det ej vill röstar nej.Vinner nej har kammaren bifallit reservationen nr 3 av Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Tobé begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: (vpk) anmälde atthan avsett att rösta nej men av misstag nedtryckt ja-knappen. Föredrogs civilutskottetsbetänkande nr 6 i anledning av motioner om vissa kommunsammanläggningar. I dettabetänkande hade behandlats motionerna 1973:955 av i Agnas (m) vari hemställts attBjurholms kommun och kommun beviljades uppskov tills vidare medsammanläggning till respektive kommunblock, 1973:1553 av i Bäckmora m. fl. (c, fp, m)vari hemställts att hos Kungl. Maj :t skulle anhålla att frågan omAlftas sammanläggning med kommun upptogs till förnyad prövning, 1973:1577 av herrar Ängström (fp) och i (c) vari hemställts att som sin mening gav Kungl. Maj:t till kännaatt kommunerna borde medges uppskov medkommunsammanläggning . 1. att riksdagenlämnade motionerna 1973:955, 1553 och 1577 utan åtgärd såvitt de avsåg frågorom Kungl. Maj:ts beslut angående kommunindelningen, 2. att ianledning av motionerna 1973:955, 1553 och 1577 såvitt de inte behandlats underI som sin mening gav Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört. Reservationer hade avgivits avherrar , , i , , ,och (samtliga s) som ansett att utskottet under 2 borthemställa, att skulle avslåmotionerna 1973:955, 1553 och 1577 i vad de inte behandlats under 1. HerrLINDKVIST (s): Jag ber först att få yrka bifall till den vidcivilutskottets betänkande nr 6 fogade socialdemokratiska reservationen. Den debatt som skall följa borde innefatta enargumentering för utskottsmajoritetens yrkande och för reservanternas yrkande.Vi är väl -här som i utskottet - ense om att frågan inte gäller om kommunen Abort läggas samman med kommunen B eller C eller om kommunen D skall varasjälvständig. Vad är det då som voteringen skall gälla? Det finns tvåyrkanden. Utskottsmajoriteten vill att skall begära en översyn av1919 års permanenta lagstiftning om ändringar i kommunindelningen. Till dettakrävs ett uttalande där man betonar vikten av att Kungl. Maj:t, som det heter,"utnyttjar sin dispensrätt och tar all möjlig hänsyn till lokalaopinioner". Reservanterna vill avslå de aktuella motionerna. De anser attvid kommunindelningsreformen all möjlig hänsyn tagits till lokala intressen ochatt det inte finns anledning att på grund av motionerna uttala sig om denpermanenta lagstiftningen. Utskottsmajoritetens huvudståndpunkt är sålunda att detfinns skäl till en översyn av lag, dvs. de regler som skall gälla föri huvudsak löpande indelningsjusteringar efter kommunindelningsrefor-mensgenomförande. Det får här betonas, att översynen inte föreslås gälla dentemporära lagstiftningen. Denna och de riktlinjer som antogs 1969 skallalltså ligga fast också enligt utskottsmajoritetens mening. Det innebär attriksdagen pä nytt enhälligt uttalar att beslut omkommunindelningsreformens slutförande skall stå fast. Vad är då grunden för att se lag? Enlagteknisk översyn pågår redan. Det sägs att översynen och bedömningen skall"ta sikte på möjligheterna att förankra kommunindelningsbesluti levande opinioner och förena översiktliga, näringsgeografiska och regionalasynpunkter med rent kommunala önskemål". Ja, det är ju en så allmänmålsättning att det inte finns någonting att invända mot den. Frågan står dockkvar om det behövs någon översyn för att uppnå det målet. Jag har under utskottsbehandlingenoch inte hört eller sett någon precisering av vilka regler i lagen sominte passar ihop med de här angivna målen. Vi får väl ställa vårt hopp till attutskottets ordförande, som skall tala efter mig, reder ut detta så att vi åtminstonekan bli ense om vad det är som vi är oense om. Innan vi har fått denna väntade klara analys av bristernai lagstiftning måste jag väl dock tillåtas konstatera att lagi fråga om ändring i indelningsplanerna verkligen tar sikte på att bevakakommunala intressen. Aktuella indelningsplaner skall alltid finnas. Om detefter detta år skulle väckas förslag om ändring i indelningen för ett längäller bl. a. att en indelningsändring mot kommuns bestridande får göras endastom ändringen är, som det heter i 3 §, "föranledd av ett betydande allmäntbehov". Som ett exempel på sådant betydande behov anges i lagen attoregelbundenhet i rikets indelning vållar hinder eller olägenhet, att visskommunal uppgift av större vikt är eftersatt så att avsevärd olägenhetuppkommit eller kan förväntas uppkomma eller att ett samhälles behov av utrymmeför bostäder, industrier eller annat sådant ändamål inte kan tillgodoses inomsamhällets område eller att den bestående indelningen lägger hinder i vägen förden ekonomiska utvecklingen inom orten. Indelningsändring måste vara nödvändigför att undanröja eller avsevärt minska missförhållandet. Jag kan för min del, herr talman, inte finna annat än attmycket högt Ställdaanspråk på beaktandet av kommunens vilja redan är tillgodosedda. Med risk föratt föregripa den väntade analysen av de påstådda bristerna lag kanjag dock inte underlåta att uttrycka en förmodan att lagöversynen är ett rentsvepskäl för att på något sätt markera en annan mening än den de socialdemokratiskautskottsledamöterna hävdat. verkar väl vara en så lagrad årgångatt bara den skulle göra behovet av en översyn trovärdig. Så enkelt är detemellertid inte. Vi har haft anledning att titta på den här lagstiftningen, bl.a. 1946, 1962 och , utan att det resulterat i ändringar på dennapunkt. Jag vidhåller i varje fall meningen att lagen redan fyller den uppgiftsom utskottsmajoriteten sagt sig syfta till. Det torde dock vara så att huvudintresset knyts tilluttalandet om att regeringen även vid indelningsreformen skall ta "allmöjlig hänsyn till lokala opinioner". Detta uttalande skall ses motbakgrund av att ingen föreslår någon ändring riktlinjer. Jag villockså, herr talman, påstå att utskottsmajoritetens bevekelse- grund föratt föra fram detta uttalande icke är sakliga invändningar mot deindelningsplaner för länen som existerar sedan avsevärd tid tillbaka. Om såhade varit fallet borde invändningar mot dessa ha förts fram somlagstiftningsförslag . På annat sätt går det inte att förklaraatt riksdag enhälligt avböjt att specificerariktlinjerna . De indelningsförslag som det i realiteten är frågaom redovisades i kungörelsen av . enhälliga beslut i dessadelar kan inte uppfattas som annat än t. o. m. positiva erkännanden av Kungl.Maj:ts hantering av givna fullmakter. Vad är "all möjlig" hänsyn? Redanordsammansättningen antyder att det ytterst kan gälla en konflikt mellan tvåintressen. Om dessa intressen inte låter sig förenas måste någon i detta fallregeringen göra en avvägning mellan dem. Ett av intressena måste vika i någondel. Det borde vara ostridigt att ett övergripande intresse är att skapakommunala enheter som lämpar sig för sin självstyrelse- och planeringsfunktion.Det borde enligt vanliga demokratiska spelregler också vara ostridigt att en iett kommunblock ingående kommun inte har och inte heller bör ges totalvetorätt. Det är självklart att en kommuns synpunkter och vilja måste beaktas -allvarligt beaktas som ett tungt argument. Det är ju mot den bakgrunden som sammanläggningsärendenahar fått en i lag föreskriven noggrann behandling. viktigaställning i detta sammanhang motiveras bl. a. av dess möjligheter att stå inära kontakt med kommunerna inte bara med en kommun utan med alla i länet och ha planeringssynpunkterna väl företrädda. roll iindelningsfrågornas behandling är en garanti för att lokala opinioner på ettmycket tidigt skede i beredningen - kommer till uttryck och får vägas motvarandra. Detta är en form av praktiskt genomförbar länsdemokrati i ordetsegentliga mening. Hur kan man nu ta "all möjlig hänsyn till lokalaopinioner" om man inte vill ha vetorätt? Hur och när skall opinionen hakommit till uttryck? Skall man pröva opinionens styrka inte bara i procent aven viss grupp utan också i fråga om hur den uppstått? Är alla opinioner ettriktigt uttryck för de syften man uppger sig företräda? Allt detta ärväsentliga frågor som man går förbi med uttrycket "all möjlighänsyn". Med tanke på all denna ovisshet om utskottsmajoritetensverkliga ståndpunkt finns det faktiska skäl alt fråga sig om inte utskottsskrivningenhar ett annat syfte än att seriöst diskutera kommunindelningsreformen. Deuttalanden som gjorts t. o. m. från partiledarhåll tyder på att syftet kan varanågot från det formella voteringssystemet fristående t. ex. att under ettvalår ta vara på trots allt fåtaliga missnöjesanledningar och skapa enskendebatt i frågan. Detta är beklagligt ur demokratisk synpunkt. Tilltron tillriksdagens möjligheter att spela sin avsedda roll kan inte stärkas med sådanametoder. I de konkreta avvägningar mellan enskilda intressen somregeringen har gjort under ansvar för framtiden har - och detta bestrids välinte -hänsyn tagits även till lokala opinioner. Frågan är då i sak: Påstås detatt regeringen inte tagit tillräckliga hänsyn? Svaret på den frågan ärintressant. Anser man sig svara nej på frågan genom att votera förutskottsmajoriteten, innebär det att man förutsattes ha gjort en prövning med sammanoggrannhet som regeringen men kommit till en annan ståndpunkt. Det jag sagt, herr talman, innebär självfallet inte skall acceptera alla en regerings bedömningar bara därför att den alltidvet bäst. Det skulle vara ett lika stort fel. Men en kritik motindelningsplanerna som inte kunnat övertyga riksdag borde rimligeninte vara tyngre vägande . Snarare får - som jag redan antytt - bådariksdagsbeslut anses som förtroendeförklaringar för regeringen. Sedan har vi en annan aspekt. Som det direkt uttalas avutskottsmajoriteten, utgår man från att frivilliglinjen vidkommunsammanläggningar skulle ha varit den rätta. Denna åsikt är i och för sig enlinje. Argumenten för och emot detta fördes fram , och ett beslutfattades då i demokratisk ordning. Det intressanta är ju anknytningen i dettafall till frivilliglinjen. Om man inte vill acceptera beslut, så ärdet självklart att varje sammanläggning mot ett kommunalt yttrande kan påståsinnebära att tillräckliga hänsyn inte tagits. En diskussion utifrån sådanautgångspunkter blir naturligtvis ofruktbar. Särskilt intressant är det kanske att vänsterpartietkommunisternas representant i utskottet anslutit sig till meningen attsituationen återförs till att friviltiglinjen övergavs. Jag vet ännu inte omdetta skall uppfattas som en markerad övergång till den borgerliga linjen medmindre handlingskraftiga kommuner. Eftersom voteringen nu gälleräven utskottetsmotiv blir den en intressant temperaturmätare också på vänsterflygelns väg moten inte anad revisionism. Kommande inlägg får väl ge besked om dettavar meningen eller om uttalandet får ses som ett olycksfall i arbetet, kanskelätt nog i trängseln vid opinionsbildningens bord. Sammanfattningen är sålunda att själva temat iutskottsskrivningen kan näppeligen någon invända emot. Det är självklart attall möjlig hänsyn skall tas till lokala opinioner. Men varje opinionsbildninghar ju ett slutmål, nämligen att nå fram till och påverka beslutsprocessen.Gäller det en fråga av större regional eller betydelse så måste i ettaktuellt ärende statsmakterna väga in alla opinionsyttringar. En samladbedömning måste inte bara ta hänsyn till andra opinioner. Den måste ocksågrundas på målsättningar och översiktliga perspektiv. Vid olika tillfällen harriksdagen genom sitt agerande klart gett uttryck för förtroende och respekt fördet sätt på vilket regeringen klarat den svåra uppgiften attförena delvis olika intressen i en på räknat funktionellkommunbildning. Det har säkerligen inte varit någon av de lättastearbetsuppgifterna. För att knyta an till den föregående debatten om Ljusnan:en talare sade att hans parti i det ärendet inte hade bytt ståndpunkt i enviktig principiell fråga bara för att hade förflutit sedanföregående beslut. Detsamma gäller nu socialdemokraterna. Vi ger ireservationen uttryck för den ståndpunkt som vi konsekvent har fasthållit vid.1 detta läge har oppositionen presenterat ett betänkande med oprecisa, menandeeller antydande fraser. Därmed kan man bara konstatera att för de människor somtrott att det varit fråga om realistiska alternativ blir detta agerande iriksdagen en stor förväntans upplösning i intet. Än engång, herr talman, yrkar jag bifall till reservationen. HerrGREBÄCK (c): har efterlyst en klar analysav mig av skälen för vårt krav på en översyn av lag om kommunalindelning. Jag skall försöka prestera den, och jag skall i det analysarbetet tahjälp av en del uttalanden som civilministern vid olika tillfällen har gjort. Men låt mig till att börja med säga att jag instämmer idet anför om att utskottet varit helt enigt i sin hemställantill att de motioner som bildar underlaget för den här debatten skalllämnas utan åtgärd såvitt de avser frågor om Kungl. Maj:ts beslut angåendekommunindelningen. I det fallet råder inga delade meningar. Orsaken till detta ställningstagande är att frågor om bl.a. regeringsmaktens beslut enligt regeringsformen inte kan komma underriksdagens eller dess utskotts överläggningar och prövning på annat sätt ängrundlagarna bokstavligen föreskriver. Såvitt motionerna syftar till en överprövningav Kungl. Maj:ts beslut eller till att få fram direktiv angående behandlingenav visst ärende kan motionerna sålunda inte föranleda någon ytterligare åtgärd. Enligt utskottets mening återförs situationen i flerasammanläggningskommuner till förhållandet att frivilliglinjen övergavs är1969. Som tidigare konstaterats av bl. riksdag är det orealistisktatt i detta skede söka riva upp ett beslut som snart är helt genomfört.Utskottet vill dock betona vikten av att Kungl. Maj:t utnyttjar sin dispensrättoch tar all möjlig hänsyn till lokala opinioner. I vilken omfattning regeringenhittills utnyttjat denna dispensrätt och tagit all möjlig hänsyn till lokalaopinioner skall jag inte uppehålla mig vid. Alla som följt med den senastetidens händelser vet i vilken omfattning detta skett. Enligt reservanterna och enligt vad sadefinns det ingen anledning för utskottet att utnyttja sin initiativrätt,eftersom de grundläggande bestämmelserna lagstiftning inte berörtseller ens åsyftats i motionerna. Men då vill jag påminna om att utskottet iannat sammanhang har begagnat sin initiativrätt, vilket en minoritet iutskottet vid det tillfället fann opåkallat. Utskottet har så att säga vananinne. Men är bara den politiska sitsen ombytt. Utskottets majoritet hävdaratt erfarenheterna av kommunindelningsreformen så som de framstår både imotionerna och eljest bör tas till utgångspunkt för en översyn och bedömning avden permanenta lagstiftningen, som i sina huvuddrag är av gammalt datum.Bedömningen bör ta sikte på möjligheterna att förankrakommunindelningsbeslut i levande opinioner och förena översiktliga,näringsgeografiska och regionala synpunkter med rent kommunala önskemål.Utskottet förutsätter att förslag, som en sådan översyn och bedömning kommeratt aktualisera, läggs fram för . Motivet för och behovet av en översyn av 1919 årskommunindel-ningslag ber jag , herr talman, att närmare få utveckla. Jag börjar då med en historik över utvecklingen i fråga omkommunindelningen beslut om en pä frivillighetens grundgenomförd reform. 1969 kände sig det för kommunindelningsfrågan ansvarigastatsrådet övertygad om att det inventeringsarbete som pågicki samråd mellan länsstyrelser och kommuner borde utmynna i ett förslag tilltidsplan för återstående ändringar i fråga om kommunindelningen. Den första tidpunkt för sammanläggning som kunde komma ifråga var och den senaste tidpunkten årsskiftet 1973-1974.Denna statsrådets uppfattning ledde till att indelningsfrågorna togs upp i enproposition vid riksdag, varvid en majoritet bestående avsocialdemokrater och under benägen medverkan av kommunisternaövergav frivilligprincipen och genomdrev en provisorisk lag med särskildabestämmelser om ändring i kommunindelningen. I debatten utvecklade statsrådetLundkvist sin vid den här tidpunkten av alla kända uppfattning om innebörden avbegreppet frivillighet, om nödvändigheten av att skapa stora bärkraftigakommuner för att "ge dem möjlighet att spela en betydelsefull roll i våraansträngningar att skapa ökad jämlikhet, trygghet och trivsel förmedborgarna". Jag tar mig friheten att citera några rader ur ettinspirerat inlägg av statsrådet i samma debatt. Men först kanske jagskall nämna att kommunfrågorna då sorterade under kommunikationsdepartementetoch att kommunikationsminister var statsrådet . "har man av den allmänna debatten om denkommunala demokratin nästan fått det intrycket, att staten i allmänhet ochkommunikationsministern i synnerhet borde sitta inne med hela lösningen på denkommunala demokratins problem. Det är utan tvekan att ställa hela frågan påhuvudet. Vilken levande innebörd den kommunala demokratin får kommer alltidytterst att bero på det intresse som den enskildemedborgaren har för kommunens angelägenheter. ytterst,ärade kammarledamöter, är det ändå i de politiska partiernas vilja och förmågaatt aktivera medborgarna ute i kommunerna som lösningen på den kommunalademokratins problem ligger. Det gäller för oss själva att fundera igenom hur viskall skapa de bättre kontakter bl. a. mellan förtroendemän och väljare som ären nödvändig förutsättning för en mera levande demokrati." Det är i och för sig kloka ord, men tydligen mycket svåraatt efterleva. Statsrådet torde vid det här laget ha erfarit att dethar sina svårigheter att skapa denna goda kontakt mellan medborgarna ochförtroendemännen, som han åtminstone 1969 fann så angelägen. Just kan man överallt ute i landet få högstpåtagliga bevis för ett utomordentligt stort intresse för en levande kommunaldemokrati. Det är ett intresse som ibland tar sig högst märkliga uttryck uttryck som man givetvis kan ha delade meningar om men som ändå är ettvittnesbörd om ett brinnande intresse hos medborgarna för deras egen kommunsproblem och dess framtid. Metoder som är helt oförenliga med god demokrati tarjag givetvis bestämt avstånd ifrån. De välbesatta riksdagsläktarna är ytterligare ettbevis på hur t. ex. kommunala indelningsproblem kan aktivera människornasintresse för kommunalpolitiska frågor. Men om vi , herr civilminister, äröverens om - vilket jag förutsätter att vi är att medborgarnas intresse för kommunala frågor bör uppmuntras och detta får till resultat opinionsyttringarav växlande styrka och art, vilket inflytande skall man då tillmäta dem? Skallde tillmätas något reellt värde, eller räcker det kanske att man tålmodigtlyssnar på dem och säger några tröstens ord om att allt nog kommeratt ordna sig till det bästa? Det är sådana här frågor som man ställer sig och som ocksåhar kommit till uttryck i utskottets skrivning. Med utgången av 1973 upphör denprovisoriska lag, som tvingat fram kommunsammanläggningar, att gälla, ochbestämmelserna lag om kommunindelning träder ånyo i kraft i fullutsträckning. Av förut av mig angivna skäl anser utskottet att en översyn av lagstiftningenbör verkställas. Denna utskottets inställning överensstämmer, inte annat än vadjag kan förstå, med statsrådet egen uppfattning såsom den kommertill uttryck i propositionen nr 1969: "Ett genomförande av återstående planeradeindelningsändringar medför väsentligt ändrade förutsättningar för den kommunalaverksamheten. En sådan omställning får betydelse för den kommunala självstyrelsensinnehåll, organisation och arbetsformer.