prot · FW09154 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är mycketglädjande att utskottet har kunnat enas om en kraftfull skrivning i den frågan,och det måste bli svårt attden här gången strunta i det som utskottet säger och som riksdagenförhoppningsvis kommer att instämma i. Utskottet skriver: "mening framstår det som nödvändigt att föräldrautbildningen utandröjsmål blir föremål för en övergripande utredning --- -",och utskottet hemställer hos regeringen om en sådan utredning. Låt osshoppas att något verkhgen händer den här gången! För barn med olika slag av handikapp, barn som är socialtisolerade, invandrarbarn, alltså barn som har särskUda behov av stöd ochstimulans har förskolan särskUt stor betydelse. Förskoleåren är för demavgörande för hur de skall lyckas minska sitt handikapps hämmande inverkansenare i livet, avgörande för hur de skall lyckas anpassa sig i samhället medsitt handikapp. Förskolan bör också kunna bli det speciella stöd till dessabarns föräldrar som de så väl behöver. Det är bra att dessa barn prioriteras i förskolan och attde får rätt till plats i förskolan tidigare än från , kanske redan frånfyraårsåldern. I förslaget till förskolelag 5 § heter det; "Barn, som av fysiska, psykiska, sociala, språkligaeller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utveckling, skall så långt möjligtanvisas plats i förskola tidigare än som anges i 4 § första stycket, om ejbarnets behov av sådant stöd tillgodoses på annat sätt." Formuleringen "så långt möjligt" används också i8 § som avser rätten till förskoleverksamhet för barn som vistas på sjukhus,barnhem eller annan anstalt och där huvudmannen åläggs ansvar för detta. 1reservation 8 har vi yrkat att denna för kommuner och huvudmän tänjbaraformulering skall utgå ur de aktuella paragraferna. Kommuner och huvudmän börha en ovUlkorlig skyldighet att anvisa dessa barn förskoleplats eller att setill att de får delta i förskoleverksamhet redan . Men oavsett detta måste den uppsökande verksamheten blieffektiv om vi skall lyckas med att ge stöd åt alla barn med särskilda behov.Vi vet ju inte alltid vilka barn det gäller eller var de finns. Det finns ingenregelmässig uppsökande verksamhet i syfte att hitta barn med olika handikappannat än den som åligger landstingen enligt omsorgslagen och alltså gäller barnmed relativt grava psykiska utvecklingsstörningar. understryker att fyraårskontrollen ärett viktigt instrument när det gäller att upptäcka dolda handikapp. Utrednmgenkonstaterar också att resultatet hittUls av fyraårskontrollen visar att deninte motsvarar de förväntningar man ställt på den när det gäller antaletundersökta barn. Vi har i annat sammanhang yrkat på att fyraårskontrollenskall genomföras på alla barn, eftersom den gör det möjligt att tidigt upptäckaavvikelser av olika slag och att åtgärda dem. Vad barnstugeutredningensagt om den uppsökande verksamheten för barn med särskilda behov understrykervårt krav, och det finns kanske anledning att komma tillbaka till detta. Dethar nu tillsatts en arbetsgrupp som arbetar med den uppsökande verksamheten,och den har en viktig uppgift. Ansvaret för handikappade barns förskoleverksamhet ärdelat på flera huvudmän. Staten har ansvar för barn på specialskolor,för de psykiskt utvecklingsstörda i den mån de är inskrivna iomsorgsverksam- Förskoleverksamhetens utbygg7iad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation heten ochkommunerna för de fysiskt handikappade. Det är bra att propositionen nu läggeransvaret för att dessa barn får del av förskoleverksamheten på kommunerna därinte annat klart är utsagt. Så långt möjligt bör dessa barn också integreras ikommunernas förskolor. När det gäller barn som är alltför gravt handikappade föratt kunna integreras och som inte bor på elevhem tycks det råda viss oklarhetom vem som är tillsynsmyndighet. Det gäller alltså barn som bor hemma men somfår sina behov av förskoleverksamhet tillgodosedda vid s. k.habiliteringscentraler, oftast knutna till centrallasarettens barnkliniker. Dettogs upp av barnstugeutredningen och det har påtalats i remissvaren, att detinte finns något uttalat specialansvar för dessa barn. I propositionen nämnsingenting om detta. Jag tror att det är nödvändigt att vi får ett klarläggandepå den punkten. Jag har gjorts uppmärksam på detta efter det att utskottetslutbehandlat propositionen och vill därför på det här sättet föra framsynpunkterna till statsrådet. Slutligen vUl jag understryka att vi i glädjen över denallmänna förskolan för sexåringar och för barn med särskilda behov inte fårglömma kommunernas skyldigheter och ansvar att så långt möjligt sörja för debarn som på grund av föräldrarnas förvärvsarbete, studier eller av andra skälbehöver omvårdnad. Jag tänker alltså på omvårdnad i daghem, familjedaghem ochfrUidshem. Vi har behandlat den frågan också i samband medförslagen om temporärt höjda statsbidrag till verksamheten. Jag har ett behov av att säga att en utbyggnad avdeltidsförskolan för sexåringar inte får tUlåtas leda till att kommunernabegränsar utbyggnaden och de kvalitetshöjande åtgärderna beträffande daghem,familjedaghem och fritidshem. I propositionen är det något oklart om de sexåringar somvistas i famUjedaghem skall ha rätt till plats i deltidsförskola. Utskottet haremellertid ansett det självklart att familjedaghemsbarnen skall ha rätt attdelta i deltidsgrupp och helt enkelt konstaterat att den allmänna förskolanäven avser barn som vistas i famUjedaghem. Detta är viktigt. Med dessa synpunkter vUl jag yrka bifall tUlreservationerna 3, 8, 10, 12, 18, 19, 20, 22 och 30. När man träffar människor från andra ländersom kommer till för att studera vår socialpolitik och vårfamiljepolitik - det är ganska många som gör det - märker man att de blirförvånade när de får reda på hur situationen är på en punkt. Det är när de fårklart för sig att vi inte har allmän förskola för sexåringar och femåringar ochatt bara ungefär 50 000 barn vistas på daghem, eller heltidsförskola som det nuskall heta. Vi har alltså, och det kan i och för sig vara glädjande, ettbetydligt bättre rykte än vi förtjänar. Men förvåningen förklaras också av i de länder som dessa människor kommer ifrån, har nått betydligt längre änvi. Om den proposition som vi behandlar skriver en storsocialdemokratisk tidning: "Därmed kommer internationellt settinte i kapp men väl närmre länder där förskola finns även för yngre barn Denna proposition innehåller inte någon internationellöversikt över situationen, och det kan man mot denna bakgrund kanske förstå.Det är beklaghgt, eftersom det här är ett område där vi verkligen har mycketatt lära av andra länder. Inte desto mindre vill jag liksom flera tidigaretalare gjort lyckönska statsrådet till att hon kan avsluta sittarbete i kanslihuset med att lägga fram den här propositionen om allmänförskola för sexåringar. Statsrådet sade själv att det var en milstolpe, ochdet är det onekligen. Kanske statsrådet själv instämmer i att vi borde hapasserat den tidigare. Jag viU också understryka att det kommande beslutet tillväsentliga delar fattas i stor enighet - och när vi inte är ense beror det påatt vissa vUl gå snabbare fram och nå längre än regeringsförslaget. såg tillbaka på verksamhetsom familjeminister och ansåg att hon kunde vara i stort sett till freds. Manfår alltså anta att han är det, och det kan jag förstå. Däremot har jag ennågot högre tanke om statsrådet . Jag tror inte att hon är till fredsmed den familjepolitik som har bedrivits och de resultat som har uppnåtts underden här tiden. Det är väl helt naturligt att den som verkar inom detta områdevill gä snabbare fram, även om jag kan förstå att man givetvis måste ta ansvarsolidariskt för den politik som regeringen har bedrivit. har på den här punkten velat satsa mer avsamhällets resurser och göra det tidigare än som skett. Vi har arbetat för ensnabbare utbyggnad av förskolan och barnomsorgen över huvud taget både här iriksdagen och i kommunerna, där vi haft möjlighet att utöva inflytande, och ocksåuppnått praktiska resultat i den riktningen. I den partimotion som har väckt i anslutningtill propositionen pekar vi i tolv punkter på hur en sådan snabbare utbyggnadbör gå till och vad som bör göras för att den skall komma till stånd. HerrHyltander har gett en översikt över motionen, och jag skall bara ta upp någradelfrågor. Eftersom vi anser att förskolan är värdefull fränjämlikhetssynpunkt, för att ge alla barn en bättre start, menar vi att den börgöras obligatorisk och att det målet bör sägas ut klart. Det är naturligtvis lika litet någon anmärkningsvärdtvångsåtgärd i som i de andra länder, t. ex. inom de engelska ochfranska skolsystemen, där den obligatoriska skolgången börjar tidigare än vadden gör här. När det i något remissyttrande t. ex. talas om att man skallundvika tvångsåtgärder inom socialvården och att man därför inte skall haobligatorisk förskola, har man missförstått situationen. Det är ingen somtänker på den obligatoriska skolan såsom någon tvångsåtgärd av social typ. Självklart är att ju längre ner i åldrarna man går, destostörre generositet får man visa, både när det gäller att ge individuelladispenser på grund av långa resvägar och liknande och när det gäller attacceptera alternativa former, som uppfyller de krav som kan ställas på denkommunala förskolan. På den punkten tycker jag det finns ett ganska rimligtuttryck för vilken samhällets hållning bör vara, och som också Förskoleverksamhetens utbyggttad och organisation Förskoleverksai7i-hetens utbyggnad och organisation överensstämmermed mening, i den motion som har väckts av m.fl. Där sägs det att Uksom beträffande den obligatoriska skall enprivat organisation eller institution betraktas som förskola om den fyller dekrav som uppställs på de samhälleliga förskolorna, så som dessa uttrycks ilagen om förskoleverksamhet och i tillsynsmyndighetens råd och anvisningar. Det är bara att beklaga att motionären själv inte ville hålla fast vid sinmotion när den behandlas vidare i . Är 1950 föreslogs i betänkandet Daghem och förskolor skulle anta en lag om barnstugor och andra institutioner. Där skulle krävasatt varje kommun med minst 10 000 invånare skulle upprätta en plan förbarntillsyn. Tyvärr ledde inte utredningsbetänkandet tiU några konkreta förslagom en sådan lag. , senare, får vi alltså bestämmelser om kommunalaförskoleplaner. Det är värdefullt att de kominer, men de bör kompletteras såsom också har framhållits av flera remissinstanser med centrala mål förutbyggnaden. Detta föreslår vi i en reservation, där vi också säger atten första etapp för en sådan central plan bör vara att uppnåen obligatorisk förskola för sexåringar, allmän förskola för femåringar ochminst 50-procentig täckning av behovet av heltidstillsyn för barn till föräldrarsom förvärvsarbetar eller studerar. Inte minst med tanke på vad flera talarehär har framhålUt, nämligen vikten av att hålla jämna steg när det gällerdaghemsverksamheten, är det viktigt att få en central plan som styrutbyggnaden. Det är beklagligt att inte någon sådan finns med här och att inteutskottets majoritet viU gå med på att beställa en sådan plan från regeringen. När det gäller statsbidragssystemet har vidflera tillfällen begärt att i samband med att den beslutar om förslagfrån barnstugeutredningen, dvs. om den allmänna förskolan, också skulle få taställning till ett samlat förslag till statsbidragssystem. Det begärdes 1970,1971, 1972 och det begärdes så sent som i samband med attsocialhuvudtiteln behandlades. I propositionen 136, där vissa förslag till statsbidragför deltidsförskolan nu läggs fram, nämns såvitt jag kan finna över huvudtaget icke detta krav på att nu få ta ställning till helastatsbidragssystemet. Man hänvisar till den kommunalekonomiska utredningen,men man nämner över huvud taget inte att har begärt attfå ta ställning till det här systemet. Om man inte kan göra som vill vilket dock borde vara utgångspunkten kunde man möjligtvis ha förklarat,varför man inte vill göra så som önskar, i stället för att intelåtsas om att har begärt detta. Det är en enastående nonchalans mot . StatsrådetSigurdsen har sagt om detta i en artikel i tidningen detvar innan hon blev statsråd, är det kanske bäst att jag tillägger - att vårtväl utvecklade svenska utredningsväseende måste vara en ovärderlig tillgång närdet gäller att avstyrka aldrig så berättigade krav. Det är så som koinmunalekonomjska utredningen har använtsi detta sammanhang. Det skall väl vara en särskild poäng att utredningen komtill efter krav från oppositionen, men det var verkligen inte meningen att den skulle fåanvändas till att nonchalera de krav som har framfört ochskjuta upp viktiga avgöranden på centrala områden. Får jag bara tillägga denförhoppningen att frestelsen att använda utredningsväsendet på detta sätt ifortsättningen inte kommer att drabba också statsrådet . Här fortsätter man alltså att lappa på systemet. Det ärbra, det vill jag gärna säga, att man höjer statsbidragen för heltidsförskolan,och det är bra att det också kommer bidrag till deltidsförskolan. Men vi anseratt till i vår bör begära ett samlat förslag om statsbidragssystem.Det innebär inte att det skall vara heligt det går nog attändra det också, om kommunalekonomiska utredningen skulle lägga fram någotannat förslag. Men ingen vet hur länge den utredningen skall arbeta, och attvänta på den är inte tillfredsstäUande. Ett statsbidrag till barnomsorgen bör följakostnadsutvecklingen, det är en viktig princip. Det bör också ta hänsyn tillatt denna mycket dyra kommunala verksamhet är särskilt betungande för dekommuner som har ett stort antal barn i förskoleåldrarna i förhållande tillsitt befolkningstal och sitt skatteunderlag. Vi föreslår vissa förbättringar i de statsbidrag somregeringen nu viU införa. Vi anser inte att den begränsning till avantalet 45-åringar sorn föreslås för bidrag till deltidsförskolan ärmotiverad. Om kommunerna vill gå snabbare fram än vad som är obligatoriskt ochbygga ut deltidsförskolan för 45-åringar redan nu det finns ju kommuner somredan har ett ganska stort antal femåringar i lekskolan bör detta stimulerasgenom att de får statsbidrag också för dessa platser, alltså för alla platseroch inte bara för . Vidare vill vi ha ett stimulansbidrag för att införamedhjälpare i deltidsförskolan. Det normala är att en förskollärare har 20 barnpå förmiddagen i , så har vederbörande kanske en halvtimmes lunchrastoch sedan ytterligare 20 barn . Det är en väldigt ansträngandeuppgift. Många förskollärare har vittnat om att det ofta bara blir fråga om atthålla verksamheten gående något så när lugnt. Man kan inte ge den stimulanstill barnens utveckling som man vill, och därför känns arbetetotillfredsställande. Här i och pä andra håll har man praktikanteroch elever till hjälp, men det har man inte överallt. Därför skulle ett meraallmänt införande av medhjälpare vara värdefullt. Det skulle naturligtvis ocksåvara bra från sysselsättningssynpunkt . Därför föreslår vi att man snabbtinför ett sådant bidrag. Det är inte någon stor ekonomisk fråga. Om man jämförmed vad som satsas på heltids- och deltidsförskolan är det, även med den viktvi lägger vid helhetstillsynen, inte orimligt att man ökar bidraget tilldeltidsförskolan med ett sådant medhjälparstöd som vi föreslår. En annan viktig fråga är vilken storlek man skall ha pågrupperna i förskolan. Vi föreslår ingen ändring när det gällerdeltidsgrupperna, eftersom vi i stället vill satsa på medhjälparna. Iheltidsförskolan, alltså daghemmen, är det högst 15 barn isyskongrupperna med möjlighet till överinskrivning till 18 barn.Denna överinskrivning utnyttjas som bekant flitigt. föreslås att man skall ta bort Förskoleverksamhetens utbyggnad och orgatiisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation överinskrivningenmen i stället öka grupperna med minst 2 och i vissa fall upp till 5. Det är klart att man måste acceptera en vissöverinskrivning, annars skulle det innebära att man fick avvisa en del barn ochförlänga köerna. Men målet bör vara att avveckla denna överinskrivning ochkomma ner i storlekar på 15. Vi kan inte acceptera att man ökar gruppernasstorlek hur angeläget det än är att ge tillsyn till ytterligare barn, vilkasföräldrar förvärvsarbetar eller studerar. Det bhr för ansträngande ävendaghemmen skall ge pedagogisk verksamhet och stimulans till barnens utveckling.Det blir en nästan övermänsklig uppgift eller i varje fall en mycket krävandeoch ansträngande uppgift för personalen, om man har så stora grupper. Det äromvittnat av dem som sysslar med detta i sin vardag. Därför bör man ickeacceptera en ökning av gruppstorlekarna. Vi beklagar att inte socialdemokraterna och de moderatarepresentanterna i utskottet har velat vara med om att i varje fall som ettminimum hålla kvar de gruppstorlekar som man har och inte öka dem. Jag yrkar bifall till reservationen 19 och hoppas att detfinns många som vill stödja den, även utanför de partier som har undertecknatreservationen. HittUls har man, när det gäller styrningen av kommunerna,varit mer inriktad från statens sida på att styra lokalernas utformning änpersonaltäthet, personalutbildning och sådana saker. blir det en förbättringgenom större rörelsefrihet när det gäller lokalerna. Det hälsar vi medtillfredsställelse. Vi tycker att man under detta uppbyggnadsskede borde hållaett starkare grepp över personalfrågorna. När det gäller gruppstorlekarna vill jag understryka attreservationen inte innebär att vi vill ingripa mer detaljerat i vad kommunernagör, vi vill bara ha en annan storlek, en annan siffra. 1 övrigt är det frågaom samma grad av detaljstyrning i propositionen och i reservationen. Slutligen skall jag ta upp en fråga som inte nämnts ipropositionen, nämligen föräldrautbildningen. Det är i och för siganmärkningsvärt, eftersom den behandlas i utredningen, som fröken iStockholm påpekade. Här kan man tyvärr inte gratulera statsrådet tillatt ha uppnått någon milstolpe. Det borde ha varit möjligt och angeläget förfamiljeministern att under sina på denna post ta initiativ och göra någontingför att åstadkomma ett praktiskt stöd åt föräldrarna, hjälpa familjerna attfungera bättre, hjälpa föräldrarna med den mycket svåra uppgiften att uppfostrabarn. Något sådan initiativ och något sådant verkligt resultat har ickeuppnåtts. Det beklagar jag djupt. har uttalat att detborde hända någonting på detta område. Men det finns ingenting att peka på,ingenting konkret. Det finns några sidor i barnstugeutredningens betänkande,men det är sannerligen inte mycket till resultat . Jag är glad att konstatera att socialutskottet har enmycket klar och bindande skrivning, som visar att det är allvar och att detmåste bli konkreta resultat. Utskottet framhåller att föräldrautbildningen ärett viktigt medel att stödja föräldrarna och att det är angeläget atten Utskottet påminner om att flera gångerhar framhållit betydelsen av vidgad utbildning på detta område. Det ärnödvändigt, säger utskottet, att föräldrautbildningen utan dröjsmål blirföremål för en övergripande utredning. Det är också sannolikt att enförhållandevis omfattande försöksverksamhet på området kan behövas. Formernaför den bör utredningen ta ställning till. Det är alltså fråga om att man ute i ett antal kommunerborde få till stånd föräldrautbildning, så att man kan se hur den fungerar ipraktiken, och hur man skall bete sig för att föräldrarna verkligen skall tavara på denna möjlighet till stöd. Att få föräldrautbUdning som en praktiskverklighet att hänvisa till är det viktiga - inte ytterligare funderingarkring något till intet förpliktande i några utredningar, eller en allmänprincipiellt luftig diskussion om föräldrautbildningen skall vara obligatoriskeller inte. Det gäller att få någonting som fungerar och kan ge lärdomar ochett verkligt stöd åt föräldrarna. Det är svårt att förstå den passivitet somhär har visats från regeringen och från de ansvariga myndigheterna. tas mångainitiativ ute i landet - av studieförbund och enskilda organisationer. TCO hargjort en framstöt, barnavårdslärarna har gjort en. Det är vägande i sak ochnaturligtvis glädjande för oss som i har talat fördetta men bara fått höra att ingen kan tala om vad föräldrautbildningegentligen är, som brukar säga. Jag vill fråga: Kan statsrådetgarantera att regeringen verkligen kommer att verkställa det beslut somriksdagen fattar om den bifaller socialutskottets betänkande? Vill statsrådetse till att det utan dröjsmål blir en utredning, och givetvis att den kommeratt arbeta snabbt? Det finns ytterligare en sak som inte behandlas här mensom är viktig och hör hit, nämUgen omsorgen om barn i skolans lägstaårsklasser. Vi har fritidshem, men i helt otillräcklig omfattning. Förklaringenär givetvis att det är en dyr tillsynsform och att man velat satsa på annat, t.ex. de mindre barnen. Det är begripligt. Frågan är om man inte måste söka sigtill någon form, som går att bygga ut snabbt. Framför allt bör skolan få enannan karaktär och kunna ta hand om barnen i de fall där bådaföräldrarna eller den enda föräldern förvärvsarbetar eller studerar. Då skuUeman kunna utnyttja resurserna bäst. arbetar med detta, sägs det. Detborde, såvitt jag förstår, ha kunnat ske parallellt med det arbete utredningenhittills har utfört. Jag undrar om det inte står i direktiven till utredningenatt det skall ske parallellt. Det kanske vi kan få belyst, eftersom utredningensordförande står på talarlistan. Här måste någonting ske snabbt. Särskilt i de storaväxande förorterna löper vi allvarliga risker för att få ungdomsproblemjust genom att dessa skolbarn i de lägsta årsklasserna inte har någon tillsynutöver den som den ganska korta skoldagen innebär. Självfallet gäller dettasärskilt de fall där föräldrarna förvärvsarbetar eller studerar. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan,med undantag för de punkter där mitt namn återfinns på reservationer och därjag yrkar bifall till dessa. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksam -hetens utbyggnad och organisation HerrÅKERLIND (m): Förskoleverksamhetens utbyggnad ochorganisation, som vi nu behandlar, är enligt min uppfattning en mycket viktigfråga. Det gäller en del av barnens liv då de är som mestformbara och sårbara. De berörda barnen är inte i den åldern att de själva kanta ställning till förskolans utformning och innehåll, utan de är beroende avdels de riktlinjer som vi skall dra upp här, dels hur dessa riktlinjer sedanföljs upp ute i kommunerna och framför allt av förskolepersonalen, som har dendagliga kontakten med dem. Det vilar därför ett stort ansvar på oss alla, bådebeslutsfattare och praktiskt arbetande personal. I 18 kap., verserna 5 och 6, kan vi läsa ord;"Och den som tager emot ett sådant barn i mitt namn, han tager emot mig.Men den som förför en av dessa små som tro på mig, för honom vore det bättreatt en kvarnsten hängdes om hans hals och han sänktes ned i havets djup. "Det är allvarliga ord, och det är inga tomma ord. Det är ord som gäller ossalla. Därför måste vi ha dem för ögonen, när vi går till verket. Utöver den stora huvudfrågan om rätt till alternativaförskolor, som behandlas i reservationen 3 till utskottsbetänkandet, finns i enrad delfrågor olika meningar om hur man på bästa sätt skall utformaverksamheten i förskolan. Det återspeglas i den långa raden motioner ochreservationer till utskottsbetänkandet. Vi från moderata samlingspartiet biträder att kommunernaskall ha skyldighet att tillhandahålla platser i förskola för alla barn ikommunen från höstterminen det är barnet fyller . Men det får inteinnebära någon obligatorisk skyldighet för föräldrarna att utnyttja denerbjudna platsen för sitt barn. På s. 63 i propositionen redovisas det tänkta förfarandetvid den kontakt som skall ske med föräldrarna när en sexåring inte utnyttiarerbjuden förskoleplats. Det står att det bör ankomma på kommunen "att tadirekt kontakt med familjen för att ta reda på skälen till att barnet intekommit till förskolan och för att ytterligare informera familjen om förskolanssyfte, innehåll och arbetssätt.