prot · FW09105 · 1973-12-31 00:00:00 — Utskottet biträder detta förslag med det tillägget att länsstyrelsernabör inhämta förslag från kommunerna på lämpliga medlare. 1 detta sammanhangbetonar utskottet nödvändigheten av att familjerådgivnings-byråerna byggs utoch att samhället ställer nödiga resurser till deras förfogande. Detta harockså påtalats i flera motioner. Utskottet har också haft att behandla ett yrkande imotionen 1797 av i som kräver ekonomiskt stöd ät denverksamhet som bedrivs av vissa enskilda familjerådgivningsbyräer, som harförsamling, kyrklig samfällighet e. d. till huvudman. I reservationen 10 harnågra av utskottets ledamöter reserverat sig för ett bifall till motionen i såmåtto som att man begär en utredning om ekonomiskt stöd till sagda verksamhet. Utskottsmajoriteten vill för sin del gärna vitsorda attdessa frivilliga byråer i dagens läge utgör ett värdefullt komplement tillsamhällets familjerådgivning. I många fall åtnjuter de också stöd frän kommuneroch landsting. Utskottet förmodar att socialutredningen kommer att prövaäven denna fråga och avstyrker därför bifall till motionen. I fråga om vilka som bör utses till medlare har det väcktsflera motioner med bl. a. krav på att en av medlarna borde vara präst i , att alla med vigselbehörighet också skulle vara behöriga att medla Ä ktenskapslagstift-ningen m. m. eller att minst en av medlarna skall vara förtrogen med religiösa Nr 105 föreställningar om äktenskap och familj. Utskottet anser sig inte kunna tillmötesgå något av dessaförslag. Medlingen skall bh frivillig, och i princip skall man kunna vända sigtill vilken människa som helst för att få råd och hjälp. Utskottet understrykerdock mycket starkt vikten av att ibland medlarna finns företrädare för olikauppfattningar i fråga om mänsklig samlevnad och påpekar lämpligheten av att mani varje fall i större kommuner utser fler än två medlare för att på detta sättbereda plats för olika åsiktsriktningar. Denna fråga har diskuterats här av olikatalare. Det har också lämnats två särskilda yttranden på denna punkt iutskottets betänkande, och jag skall bara med ett par ord beröra dessa. har här redogjort för desynpunkter som hon har fört fram i sitt särskilda yttrande. Hon anser att detföreslagna förfarandet, även om man utser flera medlare i varje kommun, ändåinte kan täcka in alla samfund som finns på en ort. AUa människor skulle alltsåinte ha möjlighet att vända sig till en behörig medlare inom sitt eget samfund.Det är väl möjligt, men skall man gå in på detta då blir det en hel skara avmedlare, och man kan ifrågasätta om det är nödvändigt. Skulle man tillgodosealla religiösa samfund och sammanslutningar på detta sätt, skulle med sammarätt kunna ställas krav på att även andra, t. ex. ideella organisationer, ficksamma möjlighet. Jag anser nog att med den mycket positiva skrivning somutskottet har enats om och med de möjligheter som här lämnats öppna skulle delinte stöta på några större svårigheter att tillgodose ohka önskemål somnaturligtvis med full rätt kan ställas från olika grupper av människor i dennafråga. Jag har också ett särskilt yttrande på denna punkt,närmast för att understryka vikten av att man tar till vara de erfarenheter somde nuvarande medlarna har fått. Både utskottet och statsrådet i propositionenhar påpekat att man bör tänka på att ta till vara den erfarenhet som prästeroch frikyrkopastorer har fått av medling. Jag har utökat detta med att påpekaatt man naturligtvis också skall ta till vara den erfarenhet som borgerligamedlare har kunnat få av detta viktiga värv. Jag vet att det finns många sådanasom med både kunnighet och känsla för de mänskliga situationerna har gjort ochgör en mycket god insats pä detta område. Jag förutsätter att detta kommer atttas med i bilden när man går att utse de medlare som erfordras förvarje kommun. Jag måste också säga att jag har litet svårt att förståatt tillhörigheten till en yrkesgrupp, t. ex. präst i , skallmeritera för uppdraget att vara medlare. Det finns säkert, jag är övertygad omdet, många sådana som är mycket lämpliga för uppgiften, men jag är ocksåövertygad om att det inom denna grupp, såväl som inom andra grupper, ocksåfinns de som är mindre lämpliga. Det är ju så vi människor fungerar vare sig vitillhör den ena eller andra yrkesgruppen i samhället. Med detta skall jag sluta mitt anförande, ochjag vill yrka avslag på reservationerna 10, 12, 13, 14 och 15 och bifall tillutskottets betänkande i motsvarande delar. Äktenskapslagstiftningen m. m. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. (vpk) kort genmäle: Förslaget i vår motion och i den reservationsom har nr 12 och som fröken åberopat gäller frågan om attsamlevnad skall kunna upplösas genom att endera eller båda gör en skriftliganmälan om det. Det förslaget har vi ställt därför att vi inte anser att detskall behövas någon speciell betänketid. Eftersom samlevnaden är frivillig ärdet inte heller riktigt att gå emot en absolut rätt till omedelbar separation.Men vi har, som fröken mycket riktigt betonade i det här avseendettagit fram behovet av att det tas hänsyn till barnens intresse, och detta finnsockså formulerat i reservationen 12. Jag kan inte se att det skall vara nödvändigt att dra utpå ett separationsförfarande , när det kunde av snabbare.Jag uppfattar fröken anförande så att inte heller hon menar att detär bra för någon part att dra ut på det här ofta påfrestande förfarandet -påfrestningar som för övrigt också drabbar barnen. I syfte att ändå tillgodose de önskemål som finns om atthindra förhastade separationer har vi i reservationen 15 tagit fram frågan omatt lösa problemet på processuell väg. Vi motiverar där förslaget om attupplösning av äktenskap skall vinna laga kraft först . Vi anseratt man därmed i praktiken tillgodoser också kravet om att i barnens intresseinföra en viss betänketid. Den som i en för individen så avgörande fråga somdenna inte har ändrat mening gör det knappast heller inom tremånader. Fröken i (s) kort genmäle: I sak är och jag helt överens.Att jag kanske gick förbi vpk:s reservation och motion htet hastigt hoppas jagingen tolkar som någon vanvördnad. Det berodde endast pä att tiden är sä långtframskriden och jag hade ambitionen att korta av mitt anförande. Man kan naturligtvis diskutera tidslängden pä betänketideni de fall där det finns barn och makarna är ense. För min del tycker jag kanskeatt om man ändå har en betänketid är en mer lämplig tid än 30dagar, men det kan man ju se på olika sätt. I sak är vi alltså överens. HerrROMANUS (fp): 1 nya partiprogram, som antogs inovember 1972, sägs följande beträffande en reform av familjerätten. "Inom familjerätten bör reformer genomföras som äveni framtiden bevarar äktenskapet som en för det stora flertalet lämpligsamlevnadsform. Reglerna för ingående och upplösning av äktenskapet börförenklas. Äktenskapet bör vara en form för frivillig samlevnad mellan självständigaindivider. Den obligatoriska medlingen bör ersättas med möjligheter tillfamiljerådgivning . Familjerådgivningen bör byggas ut och förstärkas såatt råd och hjälp kan lämnas i alla samlevnadsproblem. Skilsmässoreglerna börutformas med hänsyn till barnens bästa. Även vid upplösning av fri samlevnadbör frågor om vårdnaden och den gemen- sammabostaden lösas med utgångspunkt från barnens bästa." Av det jag citerat framgår att ansluter sigtUl huvudlinjema i den första etapp av reformarbetet som behandlas avriksdagen. Det framgår också av lagutskottets betänkande och av vad utskottetsordförande har sagt och av det han återgav av i . Man kan tillägga att denna reform stämmer mycket väl medvad som står i partiprogram. När moderata samlingspartiet nu yrkar avslag påreformförslaget vänder man sig inte mot sakinnehållet, utan man har tvä argumentsom rör sättet för utarbetandet av propositionen. Man vänder sig motuppdelningen av reformarbetet i två etapper, och man vänder sig mot det sätt påvilket det nordiska samarbetet har skötts. Vi var flera i utredningen som var tveksamma till uppdelningenav arbetet. Det är naturligtvis alltid en fördel om man kan överblicka helaförslaget på en gång. Ett skäl för uppdelningen var att de ekonomiskarättsverkningarna tar att utreda. En uppdelning möjliggör vissaangelägna förändringar, framför allt en förenkling och humanisering av formernaför äktenskapets upplösning, utan att det långa och invecklade arbetet på deekonomiska rättsverkningarna behöver avvaktas. En annan angelägen reform varatt kunna ta större hänsyn till barnets bästa vid upplösning av samlevnad utanäktenskap. En förutsättning för min medverkan till en uppdelning avutredningsarbetet var att man på detta sätt i en första etapp kunde föra endiskussion om principfrågorna bakom de ekonomiska reformerna, och genomremissbehandlingen och den allmänna debatten få vägledning för utredningensvidare arbete. Som framhållit är detta en metod somoftare borde tillämpas i utredningsarbete på viktiga områden. En sådan principiell debatt har vi också fått. De ändringarsom nu görs innebär inga bindningar som läser det fortsatta arbetet i viktigaprincipfrågor. Därför är uppdelningen inte något avgörande skäl mot ett besluti dag. Jag beklagar att , som i utredningen var medom denna uppdelning, inte har lyckats övertyga sitt parti om att acceptera den.Det är hon som har fått vika. Över huvud taget måste jag säga att jag inte känner igenhenne . säger hon att utredningsdirektiven är alarmerande. Sä har honlyckligtvis inte alls låtit vi har suttit tillsammans iutredningen. I den motion hon har väckt framförs åtta yrkanden, varav inte merän tvä överensstämmer med vad hon har ställt sig bakom i utredningen. Hon talade mycket om hur hon fått ökad anslutning tillvissa punkter i de reservarioner hon avgav i utredningen. Däremot sade hon, somfru påpekade, mindre om de punkter där hon själv har ändrat sig. Det andra skälet moderata samlingspartiet har anfört ärönskemålet att behålla nordisk rättslikhet. Nordisk rättslikhet är givetvis enfördel. I vissa avseenden innebär propositionen ökad likhet mellan svensk och Åktenskapslagstift-ningen m. rn. annannordisk lagstiftning, på andra punkter ökar skillnaderna. Jag kan instämma med en hel del av den kritik som harframförts mot regeringens sätt att sköta det nordiska samarbetet. De uttalandensom på regeringens vägnar har gjort i har intepräglats av viljan att så långt som möjligt pröva utsikterna tillsammanjämkning. Snarare har svårigheterna betonats och radikalismen i de svenskautredningsdirektiven och den syn på äktenskapetöverdrivits. Här bör man efter utskottsmajoritetens uttalande i betänkandetkunna räkna med en annan attityd från svenska statsråd som talar i nordiskasammanhang - i varje fall inom familjerättens område. Som läget nu är, står det alldeles klart att fårgå före, om vi skall kunna genomföra de önskvärda ändringarna av framför alltskilsmässoreglerna inom överskådlig tid. En anledning till missförstånd och oro i diskussionen kringden reform som förestår är utredningsdirektivens litet slarviga formuleringom lagstiftningens neutralitet mellan olika samlevnadsformer. Men det bör nuvara klarlagt hur det ligger till. Om man vill - som i regeringens direktivtill utredningen och i det citat jag läste upp ur folkpartietspartiprogram att äktenskapet skall bibehålla en central ställning ifamiljerätten och även vara en för det stora flertalet praktisksamlevnadsform, kan inte familjerätten vara neutral mellan äktenskap ochsamlevnad utan äktenskap. Om detta borde inte längre någon oklarhet elleroenighet råda. Däremot bör man när det gäller skattereglerna och detsociala stödet eftersträva neutralitet till den juridiska formen församlevnaden, och i stähet så långt möjligt låta den faktiska situationen varaavgörande. Det framhålls av och ledamöter iutskottet i deras särskilda yttrande. Det innebär alltså att i de sammanhangenskall äktenskapet varken diskrimineras eller premieras. Det är också ganskasjälvklart, om man tänker på att det i praktiken i så fall oftast blirdiskriminering eller premiering av barnen i familjen. De bör ju inte blilidande pä föräldrarnas beslut att gifta sig eller att avstå frän giftermål. Den viktigaste delen av förslaget gäller de ändradereglerna för äktenskapets upplösning. Utredningens förslag innebär enförenkling och humanisering. Rätten till skilsmässa slås fast. Man skall inteför att få skilsmässa behöva ställa ut sitt privatliv och offentligt riktaanklagelser mot den, som man har levt tillsammans med. ersätts med en betänketid, där man intelängre föreskriver särlevnad, utan som huvudregel överlåter åt makarna attsjälva bestämma hur de vill leva . Utredningens förslag harpå detta område i stort sett accepterats av remissinstanserna, i propositionenoch i utskottet. Det är egentligen bara en punkt som har varit omstridd,nämligen den om betänketid skall gälla även när makarna är ense om att skiljasoch inte har barn. Jag vill här bara peka pä en omständighet. 1 utredningensförslag var en grundläggande tanke att man så långt som möjligt skulle avskaffade särskilda grunderna för skilsmässa. Om man inför en betänketid även närmakama är ense om att skiljas, aktualiseras frågan om att göra undantag från dennabetänketid, om vissa omständigheter föreligger, t. ex. när det är fråga ommisshandel mellan makarna eller när den ena av makama redan har flyttat ihopmed någon annan person. Då är det knappast rimligt att tvinga dem att varagifta ett visst antal månader. Självklart blir önskemålen om undantag starkareju längre betänketiden är. Det är ett av de vägande skälen till att jag yrkarbifall till utskottets förslag på denna punkt. Propositionen har gått ifrån utredningens förslag på tvåavsnitt, dels beträffande formerna för äktenskapets ingående, dels i fråga ommöjhgheten till gemensam vårdnad av gemensamma barn även när föräldrarna inteär gifta. När det gäller äktenskaps ingående hade jag föreslagit iutredningen att äktenskap skulle ingås inför s. k. giftermälsvittne, utan i lagen föreskrev en särskild vigselceremoni. Då skulle man uppfylla detmotiverade och av en uppställda kravet att båda kontrahenternaskall inställa sig inför myndighet. Man skulle också få en stringent procedur,så att man t. ex. kunde veta exakt när äktenskapet ingåtts. skulleman öppna en möjlighet till ett enklare förfarande, där man inte skulle tvingadem som vill gifta sig att avge löften, som de inte känner sig säkra på attkunna hälla. Det borde ha varit möjligt att samla olika meningsriktningar kringen sådan lösning, om man vid sidan om den hade bibehållit vigsel i nuvarandeform som en möjhghet för äktenskaps ingående. Den metod som geringen har valtligger emellertid så pass nära denna lösning, att det inte har varit nödvändigtatt nu komma med ändringsförslag motionsvägen. Utredningen föreslog att man skulle göra det möjligt förföräldrar, som inte är gifta men som bor tillsammans, att gemensamt fåvårdnaden om sina gemensamma bam. Samma möjlighet skulle öppnas för föräldrarsom har skilt sig men sedan flyttat ihop igen. De föräldrar som inte vill giftasig skulle på det sättet kunna visa att detta inte hindrar att de tar gemensamtansvar för sina barn. För barnen skulle det vara en fördel att införutomstående - skolan, kamraterna osv. - ha samma relation till bådaföräldrarna. För frånskilda som flyttat ihop igen skulle det vara värdefulltatt kunna visa sin vilja att gemensamt ta ansvar för barnen, även om de avolika skäl inte vågar satsa på ett nytt försök med äktenskap. Detta förslag har tillstyrkts av en rad viktigaremissinstanser -. , ,, , ,ärkebiskopen, två tingsrätter, flera socialnämnder och barnavårdsnämnder samtfolkpartiets och socialdemokraternas kvinnoförbund och ungdomsförbund. Tyvärr har statsrådet inte följtutredningsmajoriteten, som i detta fall utgjordes av ochsocialdemokraternas ledamöter, utan i stället lyssnat till minoriteten moderat- och centerledamöterna och ordföranden regeringsrådet . Detinnebär att barn födda utom äktenskapet även i fortsättningen kommer i ensärställning när det gäller relationerna till föräldrarna. Enligt minmening bör möjlighet skapas till gemensam vårdnad när 7 protokoll 1973. Äktenskapslagstiftningen m. m. Äktenskapslagstiftningen m. m. föräldrarnainte är gifta eller när de har skilt sig. Detta kommer naturligtvis i de flestafall att aktualiseras bara dä föräldrarna bor tillsammans. Men man bör inteutesluta att det kan finnas fall, även om de inte är många, då föräldrarnaönskar gemensam vårdnad, även om de inte bor tillsammans. Det kan t. ex. gällaskilsmässofall; man kan väl tänka sig att föräldrarna är ense om att skiljasmen att de vill ta ett gemensamt ansvar för barnen och manifestera det genomatt ha gemensam rättslig vårdnad om dem. Att i sädana fall tvinga framavgörandet att den ena skall vara värdnadshavare kan innebära att man skaparkonflikter, som annars kunde ha undvikits. Mot utredningens förslag har invänts att man kan befaraatt sammanboende föräldrar i många fall separerar utan att se till att vårdnadenöverförs på den ene av föräldrama. Det skulle kunna leda tUl attställningstaganden som är viktiga för barnen försenas därför att föräldrarnahar svårt att fä kontakt med varandra eller svårt att enas om besluten. De problemen borde man kunna lösa genom att den som faktiska vårdnaden i dessa fall efter en anmälan också förordnas somrättslig värdnadshavare. I propositionen påpekas vidare att skyldighet att betalaunderhållsbidrag inte åvilar den som själv har del i vårdnaden, och attbidragsförskott inte utgår om båda föräldrarna har vårdnaden. Men man får väländå tänka sig att föräldrarna i de fall, där de är ense om att gemensamt havårdnaden om barnen, kan ordna de ekonomiska frågorna i godo. Om de senareskulle bh oense om underhållet har ju den förälder, som har den faktiskavårdnaden, alltid möjlighet att också hos rätten begära att ensam få denrättsliga vårdnaden. Enligt min uppfattning är alltså dessa praktiskainvändningar mot förslaget inte avgörande. Man borde redan nu kunna gå längreän vad som föreslås i propositionen och som jag föreslagit i en motion ävenlängre än utredningen ville. Jag noterar att, som i Stockholmframhållit, utskottet har tagit seriöst på denna fråga, och jag är tacksam föratt man betonar att den inte är färdigbehandlad nu utan bör följas vidare avutredningen. Av praktiska skäl kan jag inte yrka bifall till minmotion, utan jag yrkar bifall till reservationen 19 som överensstämmer medutredningens förslag. Ett parord slutligen om medling och familjerådgivning. Utredningens förslag att avskaffa den obligatoriskamedlingen i samband med skilsmässa har vunnit stor anslutning. Det gäller ävenförslaget att man tills vidare skall behålla medlingsorganisationen pä grund avatt det är sä ont om familjerädgivningsmöjligheter. Det är givet att dessa medlare ofta är mycket dugligapersoner - med god människokännedom och ett gott förstånd ~ som kan hjälpamänniskor. Men det är också klart att många av dem saknar utbildning för denhär uppgiften. När det nu sägs i propositionen att medlingen skall få en nyinriktning som mera närmar sig familjerådgivningens uppgifter, avses med detatt medlingen inte till varje pris skall syfta till att föriika makarna ochatt hålla ihop äktenskapet. Det är naturligtvis en riktig synpunkt.Men det bör kraftigt understrykas, att detta uttalande inte får tolkas på detsättet, att medlarna skall kunna ersätta en sakkunnig familjerådgivning avutbildad personal. Det är en övergångslösning som motiveras av den starkteftersatta utbyggnaden av familjerådgivningen. Det är angeläget attfamiljerådgivningen snabbt får en fast organisatorisk form, och inte utredsytterhgare , och att en utbyggnad sker snabbt. Jag anser också i nuvarande bristläge måste vara generös mot den enskildafamiljerådgivningen. Jag yrkar därför bifall till reservationen 10. I övrigtber jag att få yrka bifall till utskottets hemställan. Äktenskapslagstiftningen m. m. FruSUNDBERG (m) kort genmäle: uppmanade mig att bemöta honom,men jag tycker inte att kammaren är rätt plats att diskutera arbetet inomfamiljelagssakkunniga och frågan om huruvida jag har funnit direktivenalarmerande eller inte. Jag har konsekvent redovisat mina synpunkter iutredningsarbetet, även i reservationer och särskilda yttranden. Det är möjligt att proposition 32 för harhaft någonting av sura rönnbär över sig. () kort genmäle: Jag uppmanade inte alls attbemöta mig, och jag tycker inte heller att hon gjorde det. Jag vara baratacksam för att hon var inne och kunde höra mina synpunkter, eftersom jag intevill tala illa om henne i hennes frånvaro. Det är klart att vi inte här kan dra upp vad som har häntinom utredningen. Men när man, som gör, går till attack motpropositionen och mot andras ställningstaganden, är det ett minimikrav att detman säger skall stämma något så när överens med vad man har skrivit under iutredningen inte vad som har sagts på sammanträdena utan vad man har skrivitunder. Ingen som tar del av motion med dess åtta yrkanden och avvad har sagt här i riksdagsdebatten kan påstå att det stämmer meddet utredningsbetänkande som i allt väsentligt står bakom. Det är detta som jag tycker bör påpekas, när ett stort nummer av att regeringen har ändrat sig på några punkter. Jaganser att det är bra att regeringen kan ändra sig, varför skulle man annars haremissbehandling osv.? I något fall tycker jag att ändringen har varit till detsämre, men att regeringen i en proposition skall kunna ändra sig i förhållandetill ett utredningsförslag är all right. När man, som sagt, gör ett stort nummer av att andraändrar sig, borde man kanske ägna någon energi åt att motivera varför man självså kapitalt har ändrat sig i den avgörande frågan, nämhgen huruvida reformenbör genomföras i två etapper eller inte. Det är ju uppdelningen som framförssom motivering för att hela ert parti yrkar avslag på propositionen. Det minstaman kan begära är väl att det då presenteras en motivering, men det har fruSundberg inte gjort. Vad som har sagts inom utredningen har jag däremot ingentanke på att vi skall stå här och älta. FruSUNDBERG (m) kort genmäle; Det rör sig om två olika motioner. Den ena ärpartimotionen med avslagsyrkandet. Den andra är en motion, där jag står somförsta namn, och den innehåller icke något avslagsyrkande utan gäller krav somställs i det fall partimotionen icke skulle bifallas. Jag begärde ordet när ville beskylla mig förgrava avsteg. Anförandet utmynnade tydligen i att det rör sig omett enda, nämligen i vad avser uppdelningen i två avdelningar. Jag vore tacksamom i annat fall specificerade sina anklagelser. Det är mycketsvårt att bemöta dem om man inte har klart för sig vad de handlar om. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: Jag vill först säga, för att det inte skallråda något missförstånd, att jag inte anser det i och för sig felaktigt attändra uppfattning. Det är alltså inte fråga om någon anklagelse därvidlag. Mennog är det märkligt att man, när man gör ett nummer av att andra har ändratuppfattning, inte motiverar varför man själv har ändrat sig. Den avgörandepunkten är ju om reformen skall genomföras nu som fru tyckte iutredningen eller om den skaU vänta i avvaktan på etapp nr 2 - som fruSundberg alltså inte tyckte i utredningen. Det är visserligen två ohka motioner, men jag utgår ifrånatt stöder partimotionen. Är det fel, så kanske vi får besked omdet nu? Det finns åtta punkter i den motion där stårsom första namn, och om tiden medger skall jag ta upp dem allihop. Motionärernavill att 1 kap. 1 § alltjämt skall gälla. Det tyckte inte fruSundberg i utredningen. Giftomannasamtyckeskall krävas för minderårigas ingående av äktenskap. Där hade uppfattning i utredningen. I fråga om detborgerliga vigselformuläret har lämnat den uppfattning som honföreträdde i utredningen. Detta har tidigare påvisats av . Punkt 4 gäller trohetsbegreppet. Där säger annat i motionen än vad som sades i utredningen, nämligen att paragrafenskulle avskaffas. Det var vi ense om i utredningen, såvitt jag minns.