prot · FW09129 · 1973-12-31 00:00:00 — Men samhäUet har förändrats och förändras alltfort. Detfinns snart inga små kommuner i värt land. Det finns heller inte så mängabarnavårdsmän på så att säga lekmannaplanet kvar. Pä de flesta platser harverksamheten förts över på anställda tjänstemän, socialassistenter e. d. Dessahar i regel, i varje fall i de stora kommunerna, ett mycket stort antalbarnavårdsmannaskap att svara för, vilket medför en stor arbetsbelastning ochsvårigheter att klara uppdragen på ett tUlfredsstäUande sätt. Men också andraförändringar har skett. har redan talat om detta. Samhället stäUeri dag helt andra resurser till barnfamiljernas förfogande. En ogift mor ochhennes bam accepteras på ett helt annat sätt . Vär inställning tilläktenskapet har också förändrats. Många familjer föredrar att leva samman utanvigsel. Att barn i dessa äktenskap obligatoriskt mäste ha en barnavårdsmanupplevs säkert av många som helt onödigt och som ett obehörigt intrång. Man kan därför ur många synpunkter hälsa det nu framlagdaförslaget om ett slopande av det obligatoriska barnavärdsmannaskapet medtillfredsställelse. har också vid sin behandling av ärendet,proposition nr 100, nätt en stor enighet om förslagets huvudprinciper;slopandet av det obhgatoriska barnavärdsmannaskapet för barn födda utomäktenskapet, överförande till barnavårdsnämnderna av frågor som gällerfastställande av faderskap, underhållsbidrag osv. Avskaffande av barnavårdsmannainstitutionen, m. m. dettUlfredsställande att det i propositionen slås fast att aUa vårdnadshavareoavsett civilstånd skall ha möjlighet att vända sig till barnavårdsnämnden ochbegära hjälp och stöd i frågor som rör t. ex. umgängesrätt, underhållsfrågor,barntillsyn och annat. Men på en punkt har utskottet inte kunnat enas. Det gäller 3 a § i förslaget, den paragraf som stadgar att vårdnadshavare som sä önskarskall kunna begära att barnavårdsnämnden utser en särskild person att lämnastöd och hjälp som han kan ha behov av i egenskap av vårdnadshavare. Enklareuttryckt; Den som känner sig ha behov av en barnavårdsman skall även ifortsättningen kunna få en sädan förordnad, även om en del av barnavärdsmännensnuvarande uppgifter kommer att handläggas av nämnden. Pä detta förslag har yrkats avslag i motion nr 1958 av fruHörnlund m. fl., ett yrkande som har följts upp i en reservation tillutskottsbetänkandet av . Då reservanten här har framförtmotiveringarna för sitt yrkande skall jag inskränka mig till att endast någotredogöra för utskottets bedömning en bedömning som alltså utskottet på ettenda undantag när står bakom. Låt mig först slå fast att när vi inom utskottet tagitställning för ett bibehållande av möjligheten att få en särskUd barnavårdsmanutsedd, så har vi ju inte pä något sätt tagit ställning mot förslaget attbarnavärds-nämndema skall åläggas att bedriva en kurativ verksamhet bland allabarn. Vi tror att det finns behov av och utrymme för båda dessa stödformer.Utskottet har, liksom föredragande statsrådet, fäst stor vikt vid den enkät somverkstäUts bland ett antal vårdnadshavare och som klart visar att en mycketstor procent av dessa vill ha kvar möjligheten att kunna vända sig tiU ensärskild person med sina problem och bekymmer. Utskottet bedömer detta så att även om man måste ta allaundersökningar av det här slaget med en viss reservation finns det mångavårdnadshavare som känner det tryggt att ha en viss bestämd person att vändasig till i bekymmersamma situationer. Man frågar sig; Handlar vi verkhgen rättom vi tar ifrån dessa människor den tryggheten? Vi är alla överens om att barnavårdsmannainstitutionen isin nuvarande obligatoriska form inte passar in i dagens samhälle. Men är detförsvarligt att ta bort detta utan att sätta något annat i stället för dem sombehöver ett personligt stöd i en svår situation? Utskottet anser inte det ochtillstyrker därför propositionen även pä denna punkt. Det har bl. a. i reservationen uttryckts farhågor för attom man låser arbetskraft till att fungera som barnavårdsmän riskerar man attekonomiska och personeUa resurser inte kommer att räcka tUl för den kurativaoch uppsökande verksamhet som åhgger barnavårdsnämnderna. Personhgen tror jagatt dessa farhågor är överdrivna. Dels bedriver ju barnavårdsnämndema redan nuen kurativ och uppsökande verksamhet. Dels lösgör man ju resurser genom att manplockar bort en del av nuvarande barnavårdsmannaskap. Dessutom tror jag attpersonalen på våra barnavårdsnämnder och sociala byråer kommer att finna sittarbete mera meningsfullt när man får ägna sig åt människor som önskar hjälp istället för att som ägna sig ät människor som påtvingas en hjälp som de intehar behov av och ofta inte önskar. Utskottet påpekar slutligen vikten av att man gär ut meden sä bred information om den nya barnavärdslagen som möjligt, inte minst medtanke på att den skaU träda i kraft . Jag villstarkt understryka detta. Det är nödvändigt att berörda myndigheter fär möjlighetatt sätta sig in i de förändringar som måste komma till stånd. Och ännunödvändigare är att de som direkt berörs, dvs. vårdnads-havarna, får en fuUödigoch korrekt information, för ytterst är det ju dessa som lagen avser. Med detta, herr talman, ber jag att fä yrka bifall tillhemställan i lagutskottets betänkande nr 25 pä samthga punkter. Avskaffande av barnavårdsmannainstitutionen, m. m. I detta anförande instämde (). () kort genmäle; Fröken i undvek att beröra dendelen i mitt anförande som rörde kommunerna. Det skulle vara intressant atthöra om mte fröken också anser att kommunerna egentligen borde hahörts speciellt i denna fräga, innan man tog ställning till ett system somkommunerna inte aUs har fått uttala sig om. De har bara uttalat sig om ettborttagande av barnavärdsmannaskapet, utan att det skulle sättas nägot annatsystem i stället. När det gäUer den kurativa uppsökande verksamheten är detriktigt att den påbörjats, men den ligger ännu bara i stöpsleven. Vi vet attden kommer att kräva stora resurser frän kommunernas sida, om den verkligenskaU få genomslagskraft. Jag anser att det just för barnens del är mycket merväsentligt med en kurativ uppsökande verksamhet än ett system där endastvärdnadshavarens egen bedömning av behovet av hjälp skall vara avgörande. Detär viktigt att det lämnas råd till vårdnads-havarna, men det kan göras genomett öppet system med rådgivningsbyråer eller Uknande i bamavårdsnämndernasregi. Inte heller socialvärden ochhelhetssynen togs upp i fröken anförande. Jag tycker det är en mycketväsentlig sak att man här bryter mot ett system som man länge kämpat för att fåinfört ute i kommunerna. FrökenANDERSON i (s) kort genmäle: Jag har mycket svårt att förstå, fruLundblad, att man här skulle bryta mot helhetssynen på det sociala arbetet utei kommunema. Det kan inte vara att bryta mot den helhetssynen, om man säger attom människor känner att de befinner sig i en situation där de behöver nägon attvända sig tiU för råd och hjälp, så skall vi ställa sådana möjligheter öppnaför dem. Sedan är det riktigt att kommunerna och de övrigaremissinstanserna inte har yttrat sig om denna del av förslaget utan endast omutredningen, och man kan naturligtvis ha olika uppfattningar om den saken. Jaghar den allra största respekt för kommunerna och för ochalla de remissinstanser som har varit inkopplade i detta fall, men jag kan inteundgå att tycka att vad som väger allra tyngst här ändå är vad de A vskaffande av barnavårdsmannainstitutionen, m. m. människoranser som själva bär bördorna, som kanske stär ensamma och utan hjälp i en svårsituation. Jag vidhåller mitt yrkande, 1 detta anförande instämde fröken (). Här föreligger alltså nu ett förslag om attbarnavårdsmannainstitutionen i sin nuvarande utformning skall avskaffas, ochjag kan inte underlåta att säga att det är en seger för oss som 1969 och 1970kämpade för avskaffandet av en otidsenhg lagstiftning. Så långt är sålundaallting gott och väl. Men sedan upplever jag det närmast som beklämmande att mani förehggande förslag låter barnavårdsmannen gå ut genom den ena dörren för attstraxt komma tUlbaka genom den andra, även om han har bytt skepnad under tiden.Från att ha varit en obligatoriskt förordnad barnavärdsman för i huvudsakogifta vårdnadshavare och deras barn skall han nu ta hand om den kurativaverksamheten för alla som själva kommer och viU ha stöd och råd. Med dettaförslag säger man sig vilja tiUförsäkra barnavärdshavare kurativt bistånd.Därför vill man lagstifta om tillsättandet av vissa tjänster i kommunerna. Mendet kan väl inte stämma med vad som brukar vara paxis i andra sammanhang. Man kan dä först konstatera att varken Kungl, Maj:t ellerutskottet tycks ha nägon större tUltro till kommunernas socialvård och socialaservice, detta trots de fina annonser som publiceras i allatidningar. Där lämnar information om att socialvården ståröppen för alla och att man har en självklar rätt att begära råd, stöd ochservice. Detta är en rätt som redan är inskriven i sociallagstiftningen i dennuvarande barnavårdslagen när det gäller barnen. Enligt socialhjälpslagen harsocialnämnden att bedriva en aktiv uppsökande verksamhet, och socialnämnden ärålagd att göra sig väl förtrogen med den enskildes behov av omvårdnad och attverka för att detta blir tillgodosett. Även barnavärdslagen innehållerbestämmelser som berör kommunernas skyldighet pä det här området. Principerna för den nuvarande socialvårdens innehåU ochorganisation har som ett ledmotiv inriktningen på generella, förebyggandeåtgärder, och allt fler socialnämnder tillämpar helhetsprincipen. Kommunernahar mycket stor frihet att själva bygga upp den sociala organisationen, och manundviker numera så långt som möjligt att bygga upp specialresurser för vissamålgrupper. Med det arbetssätt man numera tillämpar skulle den nyabarnavärdsmännens huvudsakliga uppgift bli att slussa över ärenden till annansocialvärdspersonal eller tiU andra samhällsorgan. Det är framför aUt dettafunktionssätt med personliga förordnanden som gjort den nuvarandebarnavårdsmannainstitutionen till ett hinder i en effektiv, på helhetssynen grundadsocialvård. Detta anfördes av det dåvarandekommunförbundet, som begärde att man skulle få slopabarnavårdsmannainstitutionen. vill man alltså i fortsättningen bibehålladetta förhällande. Det låtersä vackert att man skall ha en och samma person att vända sig tilloch att man har en etablerad kontakt om man har en barnavårdsman som mankan vända sig tUl i olika frågor. Men hur ser det ut i verkligheten? Ja, fördet första flyttar folk ganska ofta , och det gäller både föräldraroch barnavårdsmän. För det andra avgår barnavårdsmän eller söker andratjänster, har semester, är tjänstlediga, osv. Om man tar del avbamavårdsmannautredningens undersökning finner man att två tredjedelar avvårdnadshavarna hade haft fler än en barnavärdsman, hade hafttvå, hade haft tre, hade haft hade haftminst fem barnavårdsmän. hade haft så många att de inte kunde svarakorrekt pä denna enkätfråga. Om undersökningen bara hade avsett vårdsnadshavaremed äldre barn skulle resultatet naturligtvis ha blivit ännu mer avskräckande.De som har fått barnavårdsmän har naturligtvis inte hunnit byta i samma utsträckningvilket förbättrar utredningsresultatet. Men siffrorna ger ändå belägg för attdrömmen om en bestämd person att vända sig till i alla sammanhang är just endröm, ett önsketänkande. Det har tydligen förelegat ett sådant önsketänkande hos devårdnadshavare som i erUcätsvaren framhäUit att de viU ha en och samma personatt vända sig tUl, medan deras situation i själva verket har varit en heltannan. Maj:t och utskottet har tagit önskemålen till intäkt för attinrätta en ny sorts bamavårdsman är förvånande man borde känna tUl detta ompersonalbyte, och man borde också veta att det hgger i principen förhelhetssynen för ärendefördelningen inom socialvården i övrigt att sammabefattningshavare har hand om ett ärende sä länge den sociala situationenkräver nägon form av insatser. Men självfallet blir det personalbyte även inomsocialvården i övrigt, och jag vill slå fast att man inte kommer ifrån det,vare sig man inrättar barnavårdsmannatjänster eller ej, EnUgt min uppfattning finns det inga skäl att åläggakommunerna att inrätta en viss sorts tjänst för en viss kategori. Såvitt jagförstår kommer inte heller nägon att kunna tvinga en kommun att inrätta mer änett minimum av dessa tjänster, kanske en enda tjänst i en stor kommun. Jagfrågar: Vem skall kunna ingripa mot ett sådant förhållande? Jag ber, herr talman, att få yrka bifall tiU reservationenav . Avskaffande av barnavårdsmannainstitutionen, m. m. I dettaanförande instämde (). Med den snabba förändring som samhälletgenomgår är det förvånande att en mer än femtioårig social service, sombarnavårdsmannainstitutionen utgör, ändå är så pass tidsenlig. Jag tänker pådet förhållandet att vår första uppsökande barnavård skapades genom inrättandetav bamavårdsmannainstitutionen. Barnavårdsmannen skulle även vara stöd förmodern och bistå henne i olika frågor. Därför kan man säga att den nu inomsocialvården helt accepterade helhetssynen i barnavårdsmannainstitutionen haften föregångare. Denkommunala socialvärden är angelägen om att de organ som utövar A vskaffande av barnavårdsmanna-institiitionen, m. m. densociala vården av medborgama skall ses som en service och inte som gjortsgäUande i debatten om dessa frågor som negativa kontrollorgan. Vissavårdnadshavare har i barnavärdsmännens uppgifter sett ett intrång i denpersonliga integriteten. Andra däremot har, enligt den enkätundersökning somingår i barnavärdsmannautredningen, haft en helt annan uppfattning och önskatmer personlig kontakt och även hembesök av barnavärdsman. Båda uppfattningarnabör respekteras. I föreliggande förslag har tvångskaraktären helt tagitsbort, och det hälsar vi som har haft en annan uppfattning än medtillfredsställelse. Vi har aldrig talat för att barnavårdsmannainstitutionenskulle vara kvar i sin ursprungliga form utan ansett att den skulle förändrasoch få en modernare utformning. Försök görs i en del kommuner att inrätta socialcentra föratt allmänheten på ett ställe skall kunna fä vård, hjälp, råd, upplysningar ochannan service. Det här är försök att underlätta invånarnas kontakter medsocialvården. Det vore givetvis en fördel om medborgarna fann det naturligt attvid behov själva söka upp socialvården för rådgivning. Kommunerna är enligt lagskyldiga att bedriva uppsökande verksamhet. Denna måste ske med storfinkänshghet. Den har inte aUa gånger utfaUit väl, och den har av den enskUdeofta ansetts som intrång i de personliga förhållandena. Därför är det viktigtatt animera invånarna att vid behov själva ta kontakt med barnavårdande ellerandra socialvårdande myndigheter. Jag är övertygad om att det blir ett bådelångvarigt och tälamodskrävande arbete att få socialvården att anses som detserviceorgan den i själva verket redan borde uppfattas som. Därför ser jag statsrådet förslag i propositionen100 som ett viktigt led i arbetet att ge den kommunala barnavårdenservicekaraktär. Sociala serviceuppgifter är ett grundläggande tema isocialutredningen. Jag brukar inte gärna hkna socialvård vid sjukvård, men förden enskilde har det säkert lika stor betydelse att ha en speciellsocialvärdstjänsteman att vända sig till som att möta samma läkare vidåterbesök. Som barnavärdsman under många är är det min erfarenhet att justdetta att ha en bestämd person att vända sig till är viktigt. Även om det, somfru säger, är omöjhgt att ha det så överallt är det inget fel att göraett försök att här få det på det sättet. Som jag ser det bör det inte förmenasdem som sä önskar föräldrar eller vårdnadshavare som känner behov därav attha en namngiven person att vända sig till. Därför yrkar jag bifaU tillutskottets hemställan i lagutskottets betänkande nr 25. Idetta anförande instämde i (s). FruLUNDBLÄD (s); Såväl fröken i som fruHolmqvist har här nämnt att barnavårdsmannens tidigare arbete på sätt och vishar varit en uppsökande verksamhet. Jag vill inte förneka att det har varit pådet sättet, för vi har ju inte haft någon annan form för uppsökande verksamhet.Men häller det pä att utbildas, bl. a. på barnavårdscentralerna, en ny formdär man mera direkt söker upp familjerna. Det är en uppsökande verksamhet somredan nu under försöksstadiet visat sig ge Att jag har varit väldigt tveksam tiU det frivilligabarnavårdsmannasystemet och har anfört att jag tror att det ingriper iresurserna och hindrar att vi får denna uppsökande verksamhet beror bl. a. påatt jag här i min hand har en skrivelse frän av . Den skrivelsen har sänts ut till allakommunala sociala nämnder och förvaltningsutskott. Det stär där att förslagetom ett frivilligt barnavårdsmannasystem torde innebära fast det inteuttryckligen sägs att barnavärdsutredningens förslag om att ensocialvårdstjänsteman skall kunna placeras vid mödravårds- ochbarnavårdscentralerna för uppsökande verksamhet "härmed inte har sammaaktualitet". Alltså skulle ett frivilligt barnavårdsmannasystem i ställetför att medverka tiU den uppsökande verksamheten kunna bli dödsstöten för ensådan verksamhet. Jag yrkarfortfarande bifall till min reservation. Avskaffande av barnavårdsmannainstitutionen, in. När de som är nämnda i propositionen kommertiU socialvärden och vill ha råd måste man ta emot dem. Man kan inte neka attta emot dem om de frivilligt kommer. Även om man menar att den nya typen avbarnavårdsmän skulle bh någon sorts förmedlande länk är det inget nytt. Detförekommer redan nu att man måste låta folk få möjlighet att vända sig tillspecialister av olika slag. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan biföUs. Propositioner gavs på bifaU till dels utskottetshemställan, dels reservationen av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Densom vill att kammaren bifaller lagutskottets hemställan i betänkandet nr 25punkten 2 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammarenbifallit reservationen av , Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dä begärderösträkning verkställdes votering med ömröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Utskottets hemställan bifölls, § 38 Föredrogs betänkanden Nr 19 med anledning av motion om lekmannastyrelserinom försvaret Nr 20 medanledning av motion angående utbildningen av flygförare Nr 21 med anledning av motion om miljövårdande åtgärderinom försvaret Nr 22 med anledning av motion om en samordning isamhällsplaneringsarbetet m, m, från totalförsvarssynpunkt Kammaren biföll vad utskottet i dessa betänkandenhemställt. Föredrogs kulturutskottets betänkandenr 37 i anledning av motion angående språkbruket, I detta betänkande behandladesmotionen 1973:1240 av (vpk) vari yrkats att hosregeringen hemställde att förslagsvis genom utbUdningsdepartementets försorg enarbetsgrupp tUlsattes med uppgift att pröva de i motionen anförda synpunkternaangående språkbruket och i en PM sammanfatta sina överväganden, varvid de imotionen anförda synpunkterna borde beaktas. Utskottethemställde att skulle avslå motionen 1973:1240, Reservation hade avgivits av (vpk) somansett att utskottet bort hemställa, attriksdagen skulle bifalla motionen 1973:1240. (vpk): Den motion 1973:1240 som skall bliföremål för behandling tar upp språkbruket. Kanske det förefaller en del avkammarens ledamöter vara om inte ovidkommande sä dock av mindre betydelse.Måhända lägger man synpunkten; "Huvudsaken det talas och skrivsbegripligt." En genomläsning av motionen gör dock klart, enligt mitt sättatt se, att ordens valör och innebörd har en inte alls oväsenthg betydelse. Imotionen framförs exempel pä hur språket förvanskas och exploateras avföreträdarna för det etablerade samhället och dess byråkrati. Det fyller rollenav maktmedel för att tjäna bestämda syften. Jag vill inte ha som utgångspunkt frågan om vårasynonymlexikon är av dålig kvahtet. Min utgångspunkt är politisk. Jag serproblemet som en fråga om användningen av språket som ett psykologisktmaktmedel gammalt och beprövat. Det har utvecklats och närmar sig sinfulländning. Dä uppenbara våldsmedel varken är tillämpliga eUer nödvändiga utnyttjasspråket som ett psykologiskt maktmedel av de maktägande och dess administration- här kan även massmedia spela en väsentlig roll. Språketsom maktmedel kan vara effektivare än direkta våldsmedel. Det gäller framför allt att få den stora delen av folketatt acceptera sitt underläge i förhållande till de maktägande. användabeteckningar som "undersåtar" och "underdånigt","underklassen" och "överklassen" har numera fyllt sinauppgifter. Dessa betecknii-rgar är inte användbara som psykologisktmaktmedel. De är få i dagens som böjer sig i stoftet för den svenskeunge monarken, .arbetarklassen gör det mte, och det är ju i första hand den detgäller att påverka och få att tro att den fortfarande utgör"underklassen", är "underlägsen", behöver "styras","vårdas" och "skyddas". En människa som behöver "vård", som skall"skyddas", som är "handikappad" är enligt profitörernassätt att se inte en fullgod människa, den lever pä samhällets nåd den ärnämligen inte till fullo vinstgivande. Det gäller att bibringa dessa mångamänniskor denna uppfattning orn sig själva, och har dessa människor - som blirallt fler undan för undan som utslagningen sker ur produktionsapparaten suggererats dithän att de accepterat sin roll som utstötta, då har detofficiella språkbruket fyllt sin uppgift. Vi har fått en arbetsmarknadssvenskasom i sig är människofienthg, som ser människan endast som enproduktionsfaktor. Dit har det "starka samhället" fört oss. I det officiella språkbruket är man även noga med attbeteckningen "arbetare" och "arbetsköpare" inte fårförekomma. Nej, "arbetstagare" och "arbetsgivare" skall detskrivas och uttalas. Då finns det nämhgen en givare och en tagare som fär taemot en gåva. Och ändå är det verkliga förhällandet motsatsen. Det ärarbetstagaren - för att nu använda det officiella språkbruket som är givaren.Det är ju han som producerar inte endast så att det räcker tiU hansarbetsmässiga lön utan även till den profit som företaget lägger beslag på,under det att arbetsgivaren är den som tager. Manipuleringen med språket haräven här ett bestämt syfte. Beteckningen "arbetare" för dem som utför detsamhällsnyttiga arbetet och därtill skapar de stora profiterna ät ägarna tillkapitalet utmönstras. "Arbetsköpare" eUer"arbetskraftsköpare" den som köper arbetarens arbetskraft efterfastställda priser och som borde vara den rätta beteckningen får inteförekomma i det officiella språkbruket. Men spräkbmket följer också konjunkturernas växlingar. Föross vanliga människor verkar det som om det i den administrativa apparatenfanns en särskild avdelning, som har till uppgift att hitta aktuellabeteckningar för att suggerera folket och bäst tjäna det etablerade samhället.Det erkännandet skall jag gärna ge att fyndighet sannerligen inte saknas. Nyaavdelningar, inte tidigare kända för svenska folket, har avslöjats även om det gäller andra sammanhang. Möjligen finns det en hemlig avdelningäven här. TUlåt mig, herr talman, endast anföra några exempel. Påsin tid myntades beteckningen "köpkraftsöverskott" - naturligtvis iett bestämt syfte. Alla minns vi säkert vi som var med pä hur desom använde detta uttryck sög på det som på en verkligt god karamell. var ocksåen godsak man hade hittat. "Köpkraftsöverskott." Kammaren ler.Uttrycket känns igen. Det gällde att få framför allt arbetarna attacceptera en ny indirekt skatt samt att hålla igen på lönekraven. Arbetama hade"köpkraftsöverskott" propagerade man, och detta"köpkraftsöverskott" bidrog tiU en inflation, som skuUe komma attdrabba löntagarna främst. Här'måste alltså handlas snabbt och effektivt. "Köpkraftsöverskottet" måste kanaliseras på något sätt, och manvisste sannerligen besked. En ny indirekt skatt skuUe nämligen införas. Propagandan om "köpkraftsöverskottet" gick dengängen hem, och den nya skattepålagan godtogs utan något egentligt knöt.