prot · FW09149 · 1973-12-31 00:00:00 — En sådan avvägning innebär också att man ger förtur åtkollektivtrafiken. Men jag tror, trots allt, att de flesta föredrar detta framförökad arbetslöshet. bör det vara så att bostadsuppvärmningen är detområde, där det är lättast att få fram alternativa uppvärmningsanordningar. Som vi hörde av den redogörelse som lämnades frånregeringen har industrin redan gjort relativt kraftiga besparingar på frivilligväg. 1 stor utsträckning har det givetvis skett av ren självbevarelsedrift.Efterfrågan är här mera priskänslig än på andra områden. Inom hushållssektornhar däremot den frivilliga sparkampanjen inte haft någon störreeffekt, och det talar enligt min mening för att man så snart som möjligtgenomför ett konsekvent ransoneringssystem. Förutom risken för hamstringkommer annars de mest lojala medborgarna att hamna i en sämre situation än demsom inte alls bryr sig om myndigheternas uppmaningar att spara energi.Ransonering på ett relativt tidigt stadium bör också kunna göra det lättare attbemästra situationen htet längre fram . De inskränkningar i energiförbrukningen, som vi nu tvingastiU, måste också såvitt möjligt utformas så, att de passar in i en reviderad,mera långsiktig energipolitik. Målsättningen måste vara både att sökabegränsa efterfrågetillväxten på energi och att utveckla produktionsformer,som kan tillfredsställa både ekonomiska och miljömässiga krav. har denkraftiga ökning i efterfrågan som vi har haft betraktatssom något oundvikligt. Sambandet mellan högre levnadsstandard och kraftigt ökadefterfrågan på energi har också ansetts som en gång för aUa fastlagt. Men deninställningen börjar nu alltmer sättas i fråga. Önskvärdheten att begränsaefterfrågeökningen på energi betonas nu av allt flera som många sermer optimistiskt på möjligheterna att hushålla bättre med den energi som viredan producerar. Å andra sidan är man inte lika optimistisk som tidigare närdet gäUer att med rimliga uppoffringar få fram de väldiga mängder ytterligareenergi som uppgjorda prognoser sagt vara nödvändiga. Allt fler blir betänksammainför att i snabbt ökad takt ösa olja och andra bränslen ur de begränsadetihgångar som finns på vår jord. Uppoffringarna består inte bara i reda pengarutan i minst lika hög grad är det uppoffringar i fråga om förstörd eller skadadmiljö. liksom en rad andra länder har satt sin lit tillkärnkraften när det gäller den framtida energiförsöriningen. heten attutnyttja kärnkraften tämhgen pessimistiskt. Reaktorerna har inte fått dendriftsäkerhet man tidigare räknat med. Utvecklingen mot allt störrekraftverksenheter utsätter också de rent mekaniska delarna i de nya kraftverkenför särskilda påfrestningar. Det driftstopp som man nu har i vårt endaatomkraftverk i beror sålunda inte på mankemang i reaktordelen utani andra delar av anläggningen. Liknande erfarenheter har man gjort i andradelar av världen. Sist men inte minst kan sägas att avfallsproblemet intekommit närmare sin lösning. Det har gjort allt fler tveksamma om det riktiga iden väldiga satsning på kärnkraften, som de ansvariga för vår energiproduktiontidigare räknade med. Det var dessa förhållanden som ledde till att ivåras inte ville ge klarsignal för flera kärnkraftverk innan det fanns ettbättre beslutsunderlag att tiUgå. Jag noterar med tiUfredsställelse attregeringen nu intensifierat ansträngningarna för att få fram material som kanbelysa dessa förhållanden. Ingenting talar emellertid i dagens läge för att manskulle kunna bortse från de stora risker som följer i kärnkraftens spår. Jagtänker då framför allt på avfallsproblemen. Därför måste intresset i hög gradinriktas på att utnyttja alternativa energikällor till kärnkraften. Det saknasi det avseendet inte heller uppslag från forskare och tekniker. Men åtskilligaav dessa ligger under alla förhållanden långt fram i tiden när det gällerpraktiskt utnyttjande. Dit hör fusionsenergin. Men det förhållandet får intelocka oss från att nu avsätta större resurser till forskning på det området.Därför är det med tillfredsställelse som jag noterar, att regeringen nu ärberedd att ge den forskning som pågår i vårt land på det området ökaderesurser. Men mycket talar också för att kolet, solenergin ochvindenergin på olika sätt skulle kunna nyttiggöras och då inom en kortare tidrymd.Även här måste vi ge forskare och tekniker möjligheter att pröva sina tankaroch idéer i en vidare omfattning. Även nar det gäller det kortsiktiga försörjningsproblemetfinns uppenbarligen möjligheter att i olika avseenden utnyttja energikällor somi dag inte har någon större användning. Våra torvmossar är därvid ett gottexempel. När det gäller den närmaste tidens energiförsörjningkommer uppenbarligen också oljeköp på bilateral basis frän tidigare av ossinte utnyttjade handelspartners att spela en allt större roll.Industriministern andades i sitt interpellationssvar också en ganska påtagligoptimism beträffande möjligheterna att få fram olja den vägen. I vissutsträckning kan jag ansluta mig till den uppfattningen. Men jag tror att detär viktigt att komma ihåg, att inte heller den sortens avtal och leveranser kanåstadkommas på stående fot utan närmast får ses som en möjlighet att förstärkavår energipotential . Jag skall ta upp en del av de synpunkter somhar framförts i debatten. Industriministern och jag har en uppdelning mellanoss, och han kommer att ta upp andra synpunkter senare, så den som inte kännersig bemött kan vänta att det kommer litet . Ang. energiförsörjningen, m. m. Ang. energi försörj-ni7igen, m. m. Förstnågra ord till om själva debatten. gjorde gällande att skälet till att vi harvidtagit åtgärder är att frågor har ställts i . Det är kanske ettlitet förenklat sätt att se saken. Naturligtvis hade vi vidtagit åtgärder ialla fall, men det ligger en god parlamentarisk praxis i att de åtgärder manplanerar om möjligt skall redovisas för och ligga till underlag fören bred debatt. Därför var denna interpeUationsdebatt ett lämpligtutgångsdatum. Jag hade ursprungligen tänkt att dessa åtgärder skulleredovisas . var det nödvändigt att gå ut med några av de kortsiktigaåtgärderna . Dessutom skulle interpeUationssvaren delas ut i går,och då hade med all sannohkhet ändå pubhcitet uppkommit. Därför valde vi denmetoden att presentera en del av åtgärderna men markera deras sambandmed interpellationsdebatten för att därmed understryka vår respekt förparlamentet. Jag har den meningen att parlamentet så långt som möjhgtskall vara en central punkt. Det är där man skall lägga fram sina åtgärder ochdet är där de skah debatteras. Men ibland måste man aUtså av praktiska skälgöra som vi har gjort . var i början något kritisk i sina uttalanden.Beträffande oljelagringsprogrammet vill jag säga, att det inte är någontingnytt för svensk del. började man bygga ut ettoljelagrings-program. fastställde man ett nytt sjuårsprogram, somtäckte . Därefter kom rekommendation, som anger 111dagar för bensin, för tunn eldningsolja och för tjockolja.Vad vi har gjort nu är att vi gått in mitt i perioden och skärpt kraven påoljelagring så att, om programmet genomförs, vi 1977 väsentligt kommer attöverträffa rekommendation, detta utan ransonering eller något sådant,dvs. uthålligheten förutsätts vara väsentligt högre. Det är ett mycket htetfåtal länder som har tagit ställning till rekommendation. Vi har förtvårt oljelagrings-program , Vi valde i den här situationen attgå in mitt för att skärpa kraven, så att de irealiteten kommer att överstiga ;s rekommendation. Den andra punkt där försökte hänga ut miggällde riksnämndens förslag beträffande pannområdet. Om jag minns rätt,försökte vi sä långt möjligt följa vägen med rekommendationer i stället för medtvingande bestämmelser. har ju i andra sammanhang varit enutomordentligt energisk exponent för tanken att man bör ha så få tvingandebestämmelser som möjligt i byggnadsstadgan bl. a. och klagat över den byråkratisom det kan leda till. Vi valde, om jag minns rätt, en rekommendation. kanman konstatera med hänsyn bl. a. till utvecklingen mot små billiga pannor att man på många håll inte har följt rekommendationen. Det kan vara skäl tillatt man tvingas införa en tvingande bestämmelse, men då måste man först skapasig en litet bättre bild av sakläget. tog upp en rad olika frågor. Låt mig först säganågra ord om brevet. Det är riktigt att skickade ett brev till migunder valrörelsen. Jag hade två alternativ när det gällde att besvara dettabrev: antingen att ge ett ganska konventioneUt och kort svar, som väl inte i speciellgrad skulle ha tillfredsställt någon men som ändå hade inneburit ett svar, ellerockså lämna ett utomordentligt detaljerat svar, eftersom i sitt brevtog upp en rad olika detalj föreskrifter. Vi samlade in en hel del material.Men jag skall gärna bekänna att eftersom jag under valrörelsen fick ägna mig åts. k. infighting med diverse andra potentater ingen nämnd och ingen glömd och eftersom det också inträffade en hel del andra omständigheter såsomNorrmalmstorgshändelserna och annat, så orkade jag inte med det detaljeradesvar som egentligen hade varit värd. Detta är en problematik som många har diskuterat och somjag själv under många anföranden har tagit upp, men jagskall gärna ge ett erkännande för att han även under valrörelsen iett något otacksamt läge ville ta upp den här problematiken. Han har fått sittsvar . Så till de olika konkreta förslag som . När det gäller ett informationsmaterial om kärnkraften, som kundetas upp av energirådet, viU jag säga att det är ett bra uppslag. Det skallganska lätt kunna tillgodoses, eftersom man inom industridepartementet sedannågon tid har arbetat med ett underiag för en bred informationskampanj i dessafrågor. Därför har man redan börjat arbeta fram ett sådant material. Jag villsäga att materialet icke endast bör ägnas åt kärnkraftfrågan hur viktig den änmå vara. Där bör också, med tanke på att folkrörelserna skall diskutera detta,tas upp en rad andra mycket centrala energifrågor. Det gäller ju ett komplex avfrågor, som är utomordentligt svåröverskådliga men där man ändå bör kunnaplocka fram några huvudspörsmål till en bredare debatt. Beträffande det berörda symposiet vill jag säga att jagfått en något annan information om vad som där skall avhandlas men att vi gärnaskall diskutera med om hurudan planeringen för framtiden skallvara. De fem förslagen om isolering, utbyggnad avfjärrvärmeverk, avfall inom skogsindustrin, värmeväxlar och mindreenergikrävande produktion är tänkvärda. Dessa förslag kommer säkerhgen att tas uppi olika fora, och det är väl knappast någon idé att vi här för någon meraingående debatt om dem. Vi är knappast tillräckligt sakkunniga. Den centrala frågan på kort sikt gäller jusysselsättningen, och den har berörts av . Jag vill när det gällerherr FäUdin i alla fall som ett betydande framsteg notera att det ikärnkraftsfrågan, som är nog så besvärlig, var helt andra tongångar frånherr än pä riksstämman i , och det noterar jag som ett framsteg.Sysselsättningsfrågan och vår beredskap i det avseendet togs emellertid uppbåde av och av . Redan i min inledning ville jagnämligen inte på något sätt förneka att det kan uppstå bekymmer på grund avoljebrist och på grund av försämringar i avsättningsmöjligheterna, om vi skullefå en mer eller mindre skarp nedgång i konjunkturen internationellt sett. Jag vill rill direkt säga attarbetsmarknadsstyrelsen på sitt styrelsesammanträde helt har ägnat sig åten omfattande diskussion om energisituationen och dess effekter påarbetsmarknaden. Ang. energiförsörjningen, m. m. Ang. energiförsörjningen, m.m. gåttigenom områden som direkt och indirekt kan komma att beröras av energikrisensamt industrisektorer där förändringar kan inträffa. Man har diskuteratolika åtgärder, och AMS resurser har gåtts igenom av styrelsen. Man noterademed tillfredsställelse att arbetsförmedlingen nu genom beslut i gårhar fått nya resurser. Man har enligt AMS ledning skapat en god beredskap ochgör en genomgång av beredskapsarbeten i de nya situationer som energikrisenkan skapa. En grupp inom styrelsen tillsattes för att följa den närmasteutvecklingen. Diskussionen med yrkesnämnderna kommer att tas upp. Centralpersonal avsätts för att följa energikrisens inverkan på sysselsättningen. Länsarbetsdirektörernakommer att inkallas för överläggningar. Jag vill alltså här redovisa att det verk vi har påområdet har vidtagit omfattande åtgärder för att förstärka vårberedskap inför de påfrestningar som framtiden kan komma att innebära.Regeringen kommer naturligtvis att hålla en mycket nära kontakt med arbetsmarknadsstyrelsenoch andra verk på området. Därför tror jag att de krav, som ochdelvis tog upp, i dagens situation är väl tillgodosedda. Flera av talarna har tagit upp frågan omfusionsforskningen. Den forskningsgrupp som arbetar på detta område harnaturhgtvis många goda förtjänster. Den har också tillförts resurser och kommeratt tillföras resurser. Det är så lätt att i en situation söm denna söka efterenkla lösningar, men såvitt jag förstår innebär det här utomordentligt svåravetenskapliga problem. Bedömningarna i fackkretsar går starkt isär när detgäller utsikterna att nå praktiska resultat, dvs. säkra och användbarafusionsreaktorer som inte heller har stora negativa effekter på miljön. Det tarrätt , och tydligen är det grundläggande teknisk-vetenskapligaproblemet ännu inte löst. Det är inte min uppgift att försöka göra envetenskaplig prioritering av ohka delar av energiforskningen, men det här är ihög grad en internationell forskning. Problemet kommer säkert att tas upp inomramen för programkommittén och i kontakt med den internationella debatten, ochdå kommer professor och hans grupp självfallet in i bUden. tog upp frågan om ett energiinstitut. bör inte vara fristående i den meningen att de är isolerade frånverkligheten, för det är en utomordentligt komphcerad verklighet vi har attgöra med. Jag känner ofta en viss tveksamhet när det gäller att inrättainstitut, just därför att de så lätt rostar och kommer att domineras av någonskola och alltså tappar sin vitalitet. Det är möjligt att man når sammaresultat, om man arbetar öppnare med projektgrupper inom ramen för enexisterande forsknings- och utredningsorganisation. Jag vill erinra om att utredning isitt betänkande Att välja framtid just tar upp den här problematiken, om äninte på precis samma område, och säger att det kan vara bättre att lösa sådanaproblem genom att stödja alternativa projekt innanför denforskningsorganisation som finns, eftersom man där får större vitalitet ochflexibilitet. Det är en väg som vi också har valt när det gällerframtidsstudierna, och i de seminarier som pågår har man bl. a.diskuterat just den långsiktiga energipolitiken. Jag vill inte alls redovisaen otvetydigt negativ inställning till den här tanken - den får ju prövas avprogramkommittén - men jag undrar om inte det i och för sig hedervärda mål somherr eftersträvar kan uppnås på ett effektivare sätt med andra metoder. i är ju intressant att lyssna till.Han säger att den kapitalistiska ekonomin har varit alltför snävt inriktad påproduktionstillväxt, framför allt med marknaden och bilsamhället sominstrument. Skall man få ett rimligare samhälle, måste man alltså förändramaktstrukturen. Jag medger att det ligger mycket i det resonemanget, men jagvill påpeka att de s. k. sociahstiska staterna - alltså de kommunistiskaländerna i - visserligen har en annan maktstruktur, formellt sett,men i stort sett lider av samma förbannelse, dvs. att man mäter sina framsteg iproduktionsindex. Jag minns nästan med rörelse den berömda debatten i köketmellan å ena sidan Chrustjev och å andra sidan för en . Vad dediskuterade var ju inte de mera djupgående ideologiska problemen, det var inteskillnaden mellan kapitalism och kommunism. De diskuterade enbart den rentmaterieha produktionsutveckhngen under respektive system. En av 1960-talets storaerfarenheter har ju varit att orsaken till att människorna tappat mycket avförtroende både för kapitalismen och för kommunismen är inte att de är så ohkautan att de är så hka. Båda mäter framgången för kapitahsm respektive kommunismi ett mer eller mindre väluppfostrat beteende hos produktionsindex och ibruttonationalproduktens ökning. Detta har lett mig och många andra tillslutsatsen att det är en humanistiskt inriktad demokratisk socialism, utgåendefrån människornas sociala behov, som innebär en konstruktiv framtidsmöjlighet,eftersom de stora dominerande systemen i världen har den svagheten. Det är klart att det går att säga att bara inte bilenfanns så skulle det vara annorlunda. Jag viU inte påstå att varså förenklande, men det var mycket av det i hans anförande. Visst kan man sägaatt den standard som vi har tagit ut har till väsentlig delutgjorts av ett ökat bilinnehav. Men för den enskilde bilinnehavaren ter siginte detta i sig självt som ett offer för profithungriga marodörer. Enskildamänniskor upplever ju bihnnehavet som en icke oväsentlig ökning av deras friheti olika avseenden. Vi har tagit ut den här standarden också genom att på tioår öka andelen bostäder med centralvärme från 75 till , andelenlägenheter med bad och duschrum från 50 till , med kylskåpfrån 60 till . Det är så lätt att säga, när man diskuterar,att denna förskräckliga materieha produktionstillväxt har lett oss in i elände.Men översätter man denna materiella produktionstillväxt i det som den harbetytt för människorna, så finner man att det varit ting som de har upplevt somganska väsentliga i sin tillvaro. Men jag vill tillägga att i den meraenergisnåla framtid som vi kan se, är det naturligtvis många onödigheter somkan föras bort, som innebär en lyxkonsumtion, ett förslösande av tillgångar somär meningslöst även ur varje vidare perspektiv. De hederliga människor somskriver om det energisnåla samhället brukar ju säga att detta kommer attbetyda: inga bUar, en TV per hus, inga utlandsresor, en Ang. energiförsörjningen, m.m. Ang. e7iergiförsörj-ningen, m. m. tvättstugaper kvarter, osv. De försöker alltså konkretisera vad det betyder. Det tvingasman göra, om man säger att vi skall avstå från mängder av energikällor. 1 ochför sig kan det vara en förnuftig diskussion, så att vi inte bara lamenteraröver materialismens framsteg utan också försöker konkretisera: Vad är det idenna materialism som för vanliga löntagare är någonting väldigt väsentligt?Det skaU inte vara vad vi dekreterar att de skall tycka utan vad de självaupplever som väsentligt. Ja, vad är det av sådant som är lyx? Det finns en annan punkt som jag harframhävt. Inför den typ av problem som vi står inför i detta samhälle ärmarknadsekonomin i väsentliga avseenden otiUräcklig, inte på grund av någoninneboende ondska utan helt enkelt därför att marknadsekonomin, som ju baserarsig på att enskilt kapital skall uppnå hög avkastning i konkurens med andrakrafter, är för kortsiktig till sitt perspektiv. Det är ju sällan man enligtdenna princip, vilka förtjänster den än må ha i andra avseenden, räknar längreän . Och eftersom man alltså bara räknar i enkapitalistisk marknadshushållning och där vill maximera sin avkastning, såbortser man från de långsiktiga perspektiven, som för de enskilda människornaär livsavgörande, precis som de kommunistiskt styrda statskapitalistiskaländerna vad vi än vih kalla det - bortser från de långsiktiga perspektiven isin strävan att åstadkomma ett väluppfostrat produktionsindex att visa upp förallmänheten och världen och vem de nu än skall visa upp det för. Därför får vi föra en mycket intressant diskussion, därjag är relativt optimistisk, för jag kan aldrig tro att problem är olösliga, ommänniskorna i gemenskap och demokratisk ordning bestämmer sig att lösa dem ochgå samman om detta. Men det är vissa ting vi skall vara klara över, och det äratt det kommer att drivas fram en planering på energiområdet men även på andraområden en internationell planering och en nationell planering som går utöverdet vi har vant oss vid. Där får marknadsekonomins anhängare inse att den bistraverkligheten kommer att tvinga bort dem från många doktrinära positioner. Därkommer också de som tror, att planering är ett sätt att med några slagsgigantiska bara dekretera framtiden för människor, att få inse,att det kommer inte människorna att finna sig i, utan de kominer att vilja påolika sätt själva påverka detta, själva vara med och välja sin framtid. Jagmenar att en avskärmad diktatursplanering är egentligen sämre än ingenplanering alls. Vidare skall vi ha klart för oss att de långsiktigafördelningsproblemen kommer i en annan belysning . Vi är alltsåtillbaka till den grundläggande svagheten hos kapitalismen och hos kommunismenså som vi lärt känna dem i de västliga industriländerna. Där har man kunnatsäga till människorna att det spelar ingen roll att detta livets goda är såojämnt fördelat bland människorna, för om bara produktionen fortsätter att ökamed kommer vi ju aUa att få det bättre, och då är det intevettigt att sitta och gnata om fördelningsproblemen de löser sig. Det är i realiteten på samma sätt som när man i dekommunistiska länderna där ju klasskillnaderna är ofanthgt mycket större änhos oss och därman har alla dessa system, Stachanov och andra kan gå ut och säga: Det spelaringen roll att ni får lida, att ni får det dåligt och att det är vissa andrasom lever väldigt gott, för just på grund härav kan vi jaga fram produktionen,och om bara produktionen fortsätter att öka med 4, per årlöser sig problemen även för er. Litet har det legat i bådas argumentation, men till stordel har argumentationen byggt på myter i syfte att försvara existerandefördelningssystem, vare sig de varit av det ena eller andra slaget. Men om detfinns gränser för tillväxten och om vi avstår från att till övermått förbrukajordens resurser, så står ju inte det här argumentet till buds längre, och dåkommer kraven på jämnare fördelning obönhörligen att öka. Det kommer attställas stora krav på människornas så att säga moraliska resurser och påkänslan för solidaritet och jämlikhet i samhället, nationeht ochinternationellt, och det innebär att man helt enkelt inriktar sig påsamhällsformer som baserar sig inte bara på materiell standard utan också på enstigande kvalitet i våra liv. Jag kanske bör be om ursäkt för denideologiska utvikning som jag här tillåtit mig göra i slutet av debatten. Detär kanske inte sä vanhgt att man gör så här i kammaren. Men jag tycker att detär så väsentligt att vi mitt inne i de oerhört besvärliga frågor som vi nubrottas med också diskuterar framtidsperspektiven. Då skapar vi nämligen iden fria och öppna debatt som hör en demokrati tih - en beredskap hos oss allaatt acceptera de åtgärder som kommer att bli nödvändiga. Och där skall debattenligga till grund. Därför kommer jag att efter fattig förmåga försökatillmötesgå alla de krav på bra debattunderlag som har ställts i dagensdiskussion. Men mitt i denna debatt om ideologiska perspektiv och om framtidenfår vi sannerhgen inte glömma att vi sitter i en hård och obönhörlig verkligheti dag, , där oljetillförseln går ner, vilket betyder att detblir svårare att få bensin tih våra bilar, att det blir svårare att få oljatill våra fastigheter och till våra kollektiva kommunikationsmedel samt tillvåra offentliga byggnader, skolor och sjukhus, samt svårare att få bränsle tillvår industri, som är hvsviktig för vår sysselsättning. Jag vill inte förespegla någon att dettaskuUe vara lättlösta problem, och jag vill inte försöka mobilisera något slagspatenterad optimism. På grund av osäkerheten i det internationeUa läget kan viinte redovisa ens de närmaste månadernas utveckling med någon säkerhet. Vad vikan göra är att gå in med de åtgärder som ter sig angelägna i dagens läge, varaberedda att vidta ytterligare åtgärder om detta skulle behövas och att då medkraft och konsekvens prioritera medborgarnas arbetsmöjligheter och försökahålla vitala samhällsfunktioner i gäng.