prot · FW0987 · 1973-12-31 00:00:00 — Det finns inte någol alternativ som ärjämförbart i fråga om uthållighet, ekonomi och miljöeffekter. Man kan inteheller räkna med alt någol sådant alternativ blir praktiskt tUlgängligt underden lid vi kan överblicka. Denna slutsals gäller såvill jag kan se även om vi skullevara beredda att underkasta oss mycket långtgående begränsningar i vårenergiförbruk- Anslag tiU energiförsörjning, m. m. Om utbyggnad av kraftverk i Anslag nu energiförsörjning, m. m. Om utbyggnad av kraftverk i ning, medalla de svårigheter som detta skulle medföra och som jag redan berört. Avstårvi från att bygga ut kärnkraften kommer vi - även vid konstantenergiförbrukning - förr eller senare i en ohållbar situation. Oljan torde inomnågra årtionden komma atl vara för värdefuU för alt användas som bränsle. Låt mig, herr lalman, mot denna bakgrund helt kort berörafrågan om etl "moratorium" för kärnkkraftsutbyggnaden. Talesmannenför utskoltsmajorilelen har redan utförligt behandlat reservationen, och jagskall begränsa mig lUl alt kommentera riskerna med plutonium och radioaktivtavfall. Om jag förstått reservanterna rätt är det framför aUl dessa risker somligger bakom deras yrkanden, medan de accepterar alt själva driften avkärnkraftverken fyller aUa rimliga krav på säkerhet. Jag vill fråga reservanternaom denna tolkning är riktig; jag kan inte utläsa någonting annat urreservationen. Vid kärnklyvningsprocessen i en kärnreaklor övergår somtidigare nämnts en del av uranet till plutonium. Huvuddelen av plutoniet klyvsi reaktorn och bidrar till energiproduktionen. När det utbrända bränslet tas utfrån reaktorn finns emellerlid fortfarande en del värdefullt uran och plutoniumkvar. Detta las till vara i särskilda s. k. upparbelnings-anläggningar. Vi haringa sådana anläggningar ännu, och vi skickar därför vårt använda bränsle tUlutlandet. Uranet och plutoniet kan sedan föras tUlbaka till reaktorerna förutvinning av ytterligare energi. Troligen kommer plutoniet alt fåsin största användning i de s. k. snabba bridreaklorerna, som har en överiägsenbränsleekonomi i förhållande till dagens reaklortyper. Del är alltsåkärnreaklorns förmåga atl producera plutonium som gör att kärnkraften kan sessom en relativt långsiktig lösning av världens energiförsörjningsproblem, mennaturligtvis med alla de riskmoment som finns. Tyvärr kan plutonium också, som vi vet, användas tillmilitära ändamål. har tillsammans med ett stort antal andra länderförbundit sig all inte utveckla kärnvapen. Vårt land har dessutom ställtsamtliga sina kärnreaklorer under internationell kontroll, som sker genominspektörer från det internationella alomenergiorganel i . Genom dennakontroll och genom våra egna säkerhelsmyndigheters försorg har vi garantier föralt vi alllid har en fullständig kännedom om vårt innehav av plutonium. Ellstort antal länder har tagit på sig motsvarande förpliktelser. Man är nu slarklmedveten om alt en ytterst noggrann kontroll av plutonium utgör enföralsällning för kärnkraftens framtid. Jag anser all vi bäst främjar våra egnasäkerhelsintressen genom atl stödja arbetet med all upprätta delinternationella kontrollsystemet. Vid upparbelningen las, förutom uran och plutonium, ävende högakliva klyvningsprodukterna till vara. De måste därefter förvaras underlång tid och under betryggande kontroll. Som jag sade och som har framhållitstidigare sker detta i regel i anslutning tillupparbetningsanläggningen. Med tanke på alt del är osäkert hur länge dennamöjlighet förvaring utomlands slår lill förfogande för oss och atl vi kanskei en framlid måste ta tillbaka det högakliva avfallet har lUlsalls enparlamentarisk utredning. Utredningen skall behandla alla de frågor som hänger samman med hantering och förvaring av Del är viktigt att lämpliga metoder och regler tas fram för hurförvaringen av avfallet skall ske för alt man skall nå del ur säkerhetssynpunktoch ekonomisk synpunkt lämpligaste förfaringssättet. Delta kan enligt minmening bäst ske i internationell samverkan. Liksom när det gäUer pluloniumfrågan anser jag alltså inle kan finna de bästa lösningarna pä avfallsfrågan genom ensidigaåtgärder från vår sida. Problemen är världsomfattande, och vi kan inle öka vårsäkerhet genom att avstå från atl bygga ul kärnkraft. 1 stäUel bör vi aktivtstödja arbetet på internationeUa regler och internationell kontroll. Detta ärockså tiUbaka Unje och den hnje som jagfunnit att majoritet ger sitt stöd ål. Låt mig, herr lalman, sammanfalla så här: En högenergiförbrukning är en oundviklig följd av vår produktionsinriktning, vårtklimat och våra levnadsvanor. Om vi vill tillgodose kraven på att vi skallbehålla vår stäUning som avancerat industrUand och att vi skaU förbättra våryttre och inre miljö - krav som många människor i vårt land upplever somväsentliga - måste vi räkna med alt efterfrågan på energi stiger ytterligare.Det är här inle fråga om energiproducenlernas önskedrömmar, utan om högstpåtagliga realiteter, som vi måste la hänsyn lill vid samhällsplaneringen.Underlåter vi atl bygga ut vår produktionsapparat ulan atl dra konsekvensernadärav, nämUgen konsumlionsbe-gränsningar, hamnar vi snabbi i en myckel besvärhgsituation. Jag vill särskilt framhålla alt de energipoliliska besluten inle fårfattas under intryck av tillfälliga opinioner. Kraven på långsiktig planeringär just på energiförsörjningens område oavvisliga, eftersom det gäller storainvesteringar med lång mognadstid. Reservantema i utskottet har föreslagit ett moratorium förkärnkraflsutbyggnaden. Har det dä hänt någol som föranleder en ny syn påkärnkraftens säkerhet? Regeringen och ulskotlels majoritet synes vara ense omatt så inte är fallet, men kravet på en noggrann uppföljning avsäkerhetsproblemet står fast. Den föreslagna väntetiden enligtmoralorie-modellen skulle inte ge oss ökad handlingsfrihet ulan tvärtom skaparisker för framlida störningar och därmed även för oöverlagda beslut. Förslagetger heller ingen anvisning om vilka andra vägar än att bygga ut kärnkraft somstår lill buds för atl vi skall kunna tillgodose vårt framtida energibehov. Detgäller inle bara, som reservanterna tycks tro, alt säga ja eller nej tillkärnkraften. Vad vi har alt göra är i stället en avvägning mellan olikaalternativa handlingslinjer, i klart medvetande om vUka föhder vårt val får påkort och lång sikt. Det kan inte hjälpas, , att denna avvägning ärsvår och måste innebära en kompromiss mellan motstående samhällsintressen. Somriksdagsmän har vi tagit på oss ansvaret och skyldigheten atl la ställning. Mende människor som sysslar med de här problemen i vetenskap, i forskning, i denpraktiska handläggningen av säkerhetsbestämmelser och regler är ju ändock tillgängligaför alt ge oss de råd, de uppgifter, de upplysningar som skall kunna bildaunderiag för vår bedömning och vårt slutgUliga stäUningstagande. Vi kan i vissasituationer ha behov av mera upplysning, mera kunskap, mera material. Då kan vigöra som utskottet nu föreslagit: vi avvaktar något att lägga fast en Anslag UU energiförsörjning, m. m. Om utbyggnad av kraftverk i Anslag tiU energiförsörjning, m. m. Om utbyggnad av kraftverk i prognosför en längre lid - den som syftar på 1980-lalel och fortsättningen - vilket vifrån regeringens sida också säger är riktigt. Men ingen har begärl all vi nuskaU bryta det utbyggnadsprogram som vi har bestämt oss för jag kanske intebör säga "ingen", utan jag skall säga alt majoriteten i utskottetliksom regeringen inle har funnit anledning alt nu begära beslut omett sådant stopp. Jag anser det emellerlid nödvändigt all vi kan föra enseriös debatt om de här lingen. Jag är därför mycket glad för all man frånutskottets sida StäUer sig beredd tUl en sådan diskussion när vi fått detytterligare materialunderlag om vilket vi har talat. Jag delar alltså denna uppfattning,och jag anser del också angeläget alt tar en mera aktiv del i deviktiga energipolitiska avgöranden som vi står inför . Det pågår, som framhållits, en rad utredningar. Flera avdem berör mycket nära de frågor som vi debatterar närförläggningsutredningen,energiprognosulredningen, utredningen om aktivt avfall. Ett par av dessa harparlamentariskt inslag. Ledamöter av kan alltså mera direkt följasjälva utredningsarbetet och påverka det. Även mihökostnadsutred-ningen börnämnas. Den studerar bl. a. sambandet mellan mihöpåverkan och energiproduktion.Energiprognosulredningen kommer alt presenlera en första rapport, somkommer all ge oss ett bättre underlag för att bedöma de alternativ som slår lillbuds beträffande den framlida utvecklingen på energiområdet. Del är självfalletatl aUl della malerial kommer all presenteras för . Jag kommer atlverka för alt även annal malerial tas fram, så alt får ett såaUsidigt underlag som möjligt för sina kommande beslut. Jag har med delta velat ge en ganskadelaherad bUd av problemen kring energiförsörjningen och av hur vi frånregeringens sida ser på den frågan med beaktande av allvaret i problemet, inteminst med hänsyn lill kärnkraftens utbyggnad och de närhetsproblem som vi slårinför. Men jag vill sluta med atl än en gång framhålla: Inget har, som vi kanse, inträffat som förändrar vårt ställningstagande från tidigare, alt vi kanfortsätta utbyggnaden av de beslutade kärnreaklorerna. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrLINDBERG (s) kort genmäle: Jag ber atl få tacka industriministern försvaret på min interpellation. Låt mig dock erkänna atl jag hade hoppats att detskulle ha varit något positivare. Industriministern hänvisar i svaret lill den ulredning somär tillsatt för att analysera förutsältningarna för och konsekvenserna avytterligare utbyggnader av vattenkraften i främst , ,Ljusnan, och med biflöden. Med det menar statsrådet att deaktuella utbyggnader som jag har berört kommer med i prövningen. Vattendragen idel aktuella området, menar industriministern, är av stort intresse för olikaformer av friluftsliv eftersom de är lätt åtkomliga för en stor del avbefolkningen. Jag vill inte bestrida det påslåendet. Låt mig dock erinraom atl den aktualiserade frågan gäller utbyggnad av fem redan befintligakraftverk inom etl redan reglerat område. En utbyggnad enligt tidigarediskuterade planer skulle knappast på något sätt påverka vare sig friluftsliveteller miljön. Problemel med de redan befintliga verken är att deras kapacitetinle medger möjligheten all tillvarata del vallenflöde som redan finns, alltsåmedelvallenföringen, ulan man får släppa en hel del spillvallen förbi sig. Deäldsta kraftverken, Krångede och Gammelänge, utgör bl. a. betydande flaskhalsari sammanhanget. En utbyggnad av i interpellationen nämnda kraftverk skulle imycket obetydlig grad påverka dämnings-nivån och sannolikt kunna inrymmas i devaltendomar som redan finns. 1 stort sett skulle det endast innebära ensnabbare vatlengenomströmning, och det kan knappast påverka vare sigfriluftlivel eller miljöintressena. I de överläggningar som skett mellan kommunensrepresentanter och de olika ägarintressenterna för kraftverken har framgått altdel har gjorts utredningar om utbyggnader. Del har i de sammanhangen ocksåhävdats att utbyggnaderna är ekonomiskt försvarbara. Del har också framgått avpressuttalanden, som gjorts i dessa sammanhang. Jag vågar därför hävda allintresse finns för en utbyggnad, dock inte från tidsmässigt uppgjorda planer. Det är också av intresse att notera vad som framgår av ettbrevsvar lill kommunen från industridepartementet i en tidigare skriftväxling idetta ärende. Departementet skriver all i ett remissvaröver den av kommunen gjorda framställningen säger det vara påkallat alt deprivata kraftverken bygger ut för att åstadkomma ell bättreeffektivilelsulnyltjande. Vad som komplicerar den här frågan är de olikaägarinlressena, där har del klart minsta egeninlresselför en utbyggnad på grund av att dess anläggning ligger längst ner och harstörre kapacitet än de övriga. Men så mycket har framgått av de överläggningarsom skett att intresse finns för en utbyggnad men all det varierar mellan deolika ägargrupperna. Del försvårar naturligtvis samordningen. Det är av denanledningen som jag tycker all del vore naturligt att industridepartementettog initiativ till alt gemensamma överläggningar kom till stånd mellan parternaoch all man försökte stimulera fram en utbyggnad . Jag kaninte finna några som helst skäl för att behöva avvakta resultatet av denulredning som pågår. Att det skulle råda någon som helsl tvekan om atl det urregionalpolitiska synpunkter skulle vara motiverat med en utbyggnad vill jag pådet bestämdaste bestrida. Del kommunblock som berörs är som så många andraglesbygdskommuner en avfolkningsbygd där utflyttningen skett i snabb takt. Låtmig bara nämna etl enda exempel på befolkningsutvecklingen. 1968 hade vi 9 744invånare, och 1973 hade det skett en minskning till 8 517, alltså en minskningmed 1 227 invånare. Del är en direkt forlsällning på den befolkningsminskningsom skett , Huvudnäringarna inom regionen är skogs- ochjordbruk saml kraftverken. Rationaliseringen och sysselsättningsutvecklingeninom dessa näringsgrenar är känd. Jag behöver därför inte argumentera vidare. Anslag till energiförsörjning, m. m. Om utbyggnad av kraftverk i Anslag tiU energiförsörjning, m. m. Om utbyggnad av kraftverk i En begynnande industriutveckling har skettinom kommunblocket med - låt mig understryka det ~ betydande statliga insatser.Beredskapsarbeten har varit av stort värde för bygden och kommer ävenfortsättningsvis att kräva betydande insatser. En utbyggnad av nämnda kraftverkskulle ha betydande sysselsättningseffekt och ge oss ett värdefullt andrum istrukturomvandlingen. Jag skulle därför vara tacksam om industriministern villeompröva sitt ställningstagande. Del skulle också vara av stort värde om statsrådet kundestudera situationen på ort och ställe. Jag kan meddela att en inbjudan frånkommunen övervägs. Låt mig därför, herr talman, redan nu rikta en preliminärinbjudan lill industriministern. Statsrådet skulle vid etl besök kunnakonstatera alt en utbyggnad inte kommer alt kollidera med nalur-ochmiljövårdsinlressena. Statsrådet skulle dessutom få se en myckel naturskön bygdsom kan tävla med vilken annan bygd som helsl i det här landet, trots de gjordakraftverksutbyggnaderna. I detta anförande instämde herrar (), Tobé (fp) och (). FruHAMBRAEUS (c): I statsverksproposilionen ställer sigregeringen bakom CDL:s utbyggnadsprogram när del gäller kärnkraften i vårtland. Vi har ett aggregat som har tillstånd atl vara i drift,nämligen i Oskarhamn. räknar man med all 11 kärnkraftverk skall vara igång och 24. Detta innebär att har det mestambitiösa kärnkraftsprogrammet i världen. beräknas hälften av vårelström komma från kärnkraften. Industriministern har åter slagit fastdetta program. Alla experter har från början varit medvetna om riskernamed alt producera radioaktivitet, som alltid sker vid atomklyvning. HerrRegnéll menade atl del fanns myckel stora olikheter när del gäller experternasuppfattningar i olika frågor, men här råder ingen som helst tvekan; man är heltöverens om att radioaktiviteten är mycket farlig. Det har också lagts ner etloerhört noggrant och skickligt arbete pä att skydda människor och miljö frånradioakliva utsläpp. Men den avgörande frågan är inte hur myckel man ansträngtsig utan om det är möjligt att åstadkomma ell tillräckligt säkert skydd. En lältvaltenreaklor kan inle explodera, därom är allexpertis enig. Men för varje kilowatt-timme elström den producerar bildastillräckligt mycket radioaktivitet för att döda en människa. All dennaradioaktivitet måste hållas avskärmad från alll liv. En del avklingar eflermycket , medan andra ämnen som bildas, t. ex. transuranerna, behållersin radioaktivitet . Del råder inga delade meningar omdetta. Alla experter är eniga om den saken. Det som skUjer dessa gifter från alla andra är atl maninte känner någon metod alt oskadliggöra dem. Det enda man kan göra är attstänga in dem, hålla dem avskärmade från varje kontakt med biosfären, medvattnet och med luften. Del finns en viss naturlig radioaktivitet omkring oss,men så fort denna ökar, skadas allt levande som kommer i kontakt Del är cellerna som förstörs, och detta leder lill mer canceroch till försämringar i arvsmassan, vilket ibland kan visa sig först eflerflera generationer. Under normal drift hålls del radioaktiva utsläppet undernoggrann kontroll. t. ex. uppges ha haft mycket fina värdenunder den tid del fungerat. Men som med alla maskiner kan del också bli fel påkärnreaklorer. Del bhr del också ofta, tycks det, men ännu har ingen storolycka skett i samband med sådana s. k. haverier. Del blir helt enkelt ettdriftstopp, som kan vara svårt nog att komma tiU rätta med, därför atl det manskall reparera är infekterat av radioaktivitet. Industriministern frågade om vi reservanter är helt lugnanär del gäller den normala driften av kärnkraftverk. Vi kan inle vara säkra, vihar inte tillräcklig information för det. fick jag en upplysningfrån en ansvarig tekniker all man ännu inle prövat nödkylningssystemel tillräckligt.Kärnklyvningen åstadkommer ju en oerhörd hetta. Det är denna man lar till varaför att värma upp gaser, som sedan driver turbiner och därigenom alstrarelektricitet. 1 de reaktorer vi har används vanligt som kylmedel. Om delskulle bli ett brott på alla kylvatlenledningar på en gång del är intesärskilt sannolikt men inle heller helt omöjligt -överhettas materialet ochsäkerhetsinslulningen kan smälla och radioaktiviteten komma ut. Del finns också andra risker, t. ex. sabotage. Vad skullehända om ell kärnkraftverk träffades av en bomb? Vi får en myckel sårbar värld,om kärnkraftverken blir talrika. Hotet att spränga en reaktor skulle kunna bliett fruktansvärt påtryckningsmedel. Men den allvarligaste risken ligger ändå i de mängderhöggradigt radioaktivt avfall som bildas. Industriministern sade också atldetta aren ny insikt som kommit och som vi tidigare intevetat om. När ett bränsleelement är utbränt tas del ur reaktorn meden robot. Del är oerhört hett och förvaras några månader på verket underkylning tills det svalnat och de mer kortlivade fissionsproduklerna avklingat.Därefter skall del med bil och båt transporteras till en s. k.uppbarbel-ningsanläggning. skickar vi vårt högakliva avfall tillEngland, något som fält industriministern och företrädare för kraftproducenternasorganisation alt säga alt det inte är ett aktuellt problem för oss, ty viskickar det utomlands. Jag tycker att del är ett skrämmande sätt att resonera.Det är inte troligt alt vi i längden får någon utomlands som vill ta emot vårtavfall. Den insikten har vi börjat komma lill . Därförhar nu industriminstern tillsatt en ulredning, som skall förbereda enupparbetningsanläggning i . Sannäs i har nämnts som en lämpliglokalisering. Vad kommer människorna där atl säga om det? Kommer de att gå medpå det? Vid upparbelningen skiljer man ut det mesta av uranet ochtransuranerna, som kan användas igen, från övriga fissionsprodukter. a. av strontium 90 och cesium 137 i hel lösning, som för närvarandeförvaras i metalllankar, som vittrar sönder efler , och då måsteinnehållet tappas över i nya tankar - med tekniskt komplicerademetoder. Enligt direktör vid Svensk kärnbränsleför- Anslag tiU energiförsörjning, m. m. Anslag till energi-försörjning, m. m. sörjningAB måste man räkna med alt hälla detta avfall under uppsikt . Delta under föralsällning att man lyckats ta bort alla transuraner, t.ex. plutonium 239. Det är alltså, , en enhällig expertis somsäger att man måste hålla detta avfall under uppsikt, såvitt man nu vet; detfinns inga delade meningar om delta. Enligt min uppfattning är det ett brottulan like i mänsklighetens historia atl sätta i gång en sådan här produktion avgifter, som man icke vel om det går att ta hand om. Vi kan inte säga någontingom kommande generationers möjligheter att vakta och förvara della avfall. Harvi en gång producerat del, så finns det där atl las hand om, antingen man kaneller inte. Det plutonium man lyckats utvinna är möjligt att använda iatombomber. Det ligger naturligtvis en allvarlig fara i atl della ämne bliralll vanligare på jorden. Man har pekat på risken atl del kan stjälas och göraalla kärnvapenspridningsavtal meningslösa. , det internationellafredsforskningsinslitulet, kommer att la upp den frågan vid en konferens i Tallbergi . Del internationella samarbetet om kontroll av plutonium,som industriministern nämnde, är naturligtvis en nödvändig sak redan för delplutonium som finns nu och som produceras på jorden. Jag fårinnerligt hoppas all man lyckas lösa den frågan bättre än vad man nu löser t.ex. frågan om atl vakta heroinet. Vi är alla överens om att det börkontrolleras, men ändå vel vi all del försiggår en illegal handel med heroin. Plutonium kan också användas för ny kraftproduktion,särskUl i den s, k. bridreaktorn, den typ av reaktorer som bl. a. direktör vid AB Atomenergi räknar med snart måste ersätta våra uranslösandelältvallenreaktorer. Men bridern är farligare än vår nuvarande reaktor, den kanexplodera - del är också alla experter ense om. Bridreaktorn alstrar dessutommer plutonium än den gör av med. Avfallsproblemel blir på så sätt heltdjävulusiskl. För alt vi skall få en uppfattning om hur giftigtplutonium är vill jag nämna alt vid statens strälskyddsinslituti pressen erinrat om två händelser . På den amerikanskakontinenten hade plutonium spritts ul genom en olyckshändelse. Manlade ned på atl skrapa upp varje mikrogram; så farligtansågs del vara. Det var plutonium. När en vädersatellit förolyckadesför kom plutonium löst i stratosfären. Flera år därefterkunde man registrera en ökad radioaktivitet på jorden. Om världenskärnkraflulbyggnadsprogram fullföljs, kommer vi alt producera flera lonplutonium . Då kan man fråga sig varför inte dessa alarmerande faktablivit mer debatterade i . har debatten pågått ibl. Alla fakta har funnits tillgängliga också i vårt land, men det ärsom om vi inte kunnat ta in dem. De är för stora och för svåra atl riktigtbegripa. Själv fann jag genom anvisning omdet radioaktiva avfallsproblemel i , Många grupper och mångaindivider har år ul och år in försökt väcka oss. a. har arbetsgruppen motatomskador, , och , BjörnGUlberg, lagt ned myckel arbete på detta. Ofta har de fåll höra att deöverdriver och att det "gått hysteri" i debatten. borde del slåklart för alla att del finns situationer där upprördhet är den enda riktigareaktionen och där del är etl skrämmande tecken på bristande inlevelse om manförhåller sig passiv. Det borde egentligen vara en glädjedag för alla demsom kämpat missförstådda och misstänkliggjorda , att vi nu äntligenhåller på atl komma lill besinning. Del borde också vara en glädjedag för demsom med förfäran sett alt högsta demokratiska beslutande instans,, varit fullt sysselsatt med detaljer och lämnat många av de stora,livsavgörande frågorna lill ulomparlamenlariska grupper. Näringsutskottel föreslår nämligen i belänkande nr skall bestämma att inga "beslut all bygga ut kärnkraftenytterligare bör fattas förrän ett nytt, allsidigt beslutsunderlag, mnefaltandebl. a. information om forskningsresultat och utvecklingstendenser, har förelagtsriksdagen". Jag kan inle se annat än att detta slår i skarp kontrast Ullregeringens förslag. 1 stalsverkspropositionen bU. 15 säger departementschefenpå s. 89: "En omfattande utbyggnad av kärnkraften genomförs f. n. På s. 50 konstateras: "Den statliga energipolitikeninriktas i hög grad på atl främja införandet av kärnkraften." vidare"----- kärnenergi----- bedöms ha väsentliga fördelar i fråga om såvälförsörjningstrygghet som miljöpåverkan". förslag alt inte fatta några ylterhgarebeslut om utbyggnad innebär alltså ell steg åt räll håll. Men efterindustriministerns uttalande , alt detta strängt taget inte skiljer sigfrån regeringens ulbyggnadsprogram, blir man myckel tveksam. Därför är jag gladöver att vi har en reservation vid del här betänkandet. Vi är trereservanter som anser all man borde ha tagil ytterligare ett steg.