prot · FW09129 · 1973-12-31 00:00:00 — Hur man ifortsättningen skall tackla dessa problem för att få en riktig undersökning omde skador som den nuvarande regleringen medför kan jag inte säga. Men attden här frågan icke kommer att läggas undan utan debatt är jag övertygad om. I går ställde när det gällde- kärnkraftenfrågan om vär generation hade rätt att för sin egen levnadsstandards skullskapa risker för kommande generationer. Jag kan instämma i den, men jag villockså formulera en fräga på följande sätt: Har denna generation rätt att förvinning av några hektar mark, bättre skogstillgång, kraftförsöqning eller renaexploateringsintressen reglera våra sjöar sä att kommande generationer varkenfår möjligheter till friluftsliv eller vattenförsörjning? Till slut, fru talman, nägra kommentarer till herrHovhammars anförande. Han tog upp förmögenhets- och arvsbeskattningen ochkritiserade därvid regeringen och det socialdemokratiska partiet jag vet intevarför han inte också i detta sammanhang tog upp CUF:s utspel. Han ansåg attdetta var den viktigaste frågan . Han talade också omträvarupriserna, och han tyckte inte att de höjningar, som ägt rum, pä nägotsätt var avskräckande, fastän de lett till att ett egethem blir 10 dyrare och till att den unge jordbrukare, som skall etablerasig, får betala priser som ligger fyra gånger högre än taxeringsvärdet pålantbruk med skogstillgångar. Det måste vara allvarligt för de unga, som tänkerbli lantbrukare, att deras ställning inte blir ett dugg förbättrad trots högreskogspriser. HerrHOVHAMMAR (m) kort genmäle: anförande var i stort settmycket intressant. En stor del av tiden ägnade han som vanligt ät historieskrivningoch för dem som inte känner till det kan det vara intressant att fä höra hurdet var för 50 är sedan inom industrihanteringen. Jag tror dock inte attglasbruken utgjorde något speciellt undantag från det mönster som fannstidigare. Det var besvärligare då, och man höll över huvud taget inte denstandard som vi har . Men det har, som sagt, gått några är sedan dess.Detta var alltså historieskrivningen. Det väsentligaste för nutidens människor är väl somnämndes att man skall föröka ordna en bättre arbetsmUjö. Därvidlag stär välalla på samma linje, men jag skulle vilja tillägga att om vi skall ha möjlighetatt ordna trevligare och bättre arbetslokaler, förutsätter detta att våraföretag går med vinst, dvs. att vi får resurser att investera i bättre ochmänniskovänligare lokaler. Det är ett väsentligt tillägg som jag gärna villgöra. När det sedan gäller att popularisera industriarbetet trorjag att vi tillsammans kan göra en hel del. Som talaren sade skall vi hjälpasåt att ge industriarbetet en bättre social status. Vi måste framhålla att detabsolut inte ärnägot nedvärderande att jobba på ett verkstadsgolv. Jag tror att det för alltflera börjar gä upp att det är positivt att ha ett sådant arbete, om det finnsen bra mUjö. Jag tror att och jag i stort har samma inställningtill detta problem, trots att man inom SSU-kretsar ibland har uttalat sig litetnegativt om industriarbete. Jag tror att vi får hjälpas ät för att fä dendebatten vänd ät rätt håll. Alla har nog anledning att vara tacksamma om så kanske. Vad sedan beträffar mitt inlägg här om förmögenhets-och arvsbeskattning vill jag bara hänvisa till vad finansministern lovat. Hanskall försöka att till 1974 rätta till dessa förhållanden som för näivarande ärsneda. Vi får en proposition i ärendet. Som jag sagt till jag att det var ett bra uttalande, och det visar att de problem jagpekat på var högst relevanta och aktuella. 1 fräga om träpriserna påpekade jag att det visserligen ärfråga om en stark höjning. Men ser man tillbaka pä andra varugmpper harträpriserna inte stigit så mycket som mänga andra varor. För att ge ett exempelfrån den statliga sektorn sade jag, att bäde SJ-resor och brevporto stigitbetydligt mera . Om vi talar om färdiga hus, , skallvi också komma ihåg att det i priset hgger mycket av arbetsinsats ocharbetslöner, och dessa har ju bl. a. till följd av inflationen stigit mycketunder . Man skall alltså inte lasta allting på själva råvaran,när man skall jämföra huspriserna. Det finns andra saker som man kanske snararebör angripa. () kort genmäle: vill aldrig höra enhistorieskrivning, och det skulle jag inte heller vilja, om jag hade varitmoderat i hela mitt hv. Men jag tror att vi måste lära oss av historien, fördet är den som visar vilka som drivifsamhället fram till vad det är . Sedan talar om att vi skall hjälpas ät attge yrkesarbetet en bättre social status. Ja, men dä får man inte göra som herrHovhammar gjorde i sitt anförande, bara tala om företagens vinster ochskatterna och göra detta till en huvudfråga. har fullständigt fel. SSU har icke talat omindustriarbetet som nägot negativt. SSU har i stället sagt: Gä in i industrinoch förändra mUjön - stå inte utanför och kritisera! Sedan konstaterar jag bara, attherr Hovhammar inte anser att skogspriserna på nägot sätt utgör något problem.De siffror jag nämnde, i prisstegring på ett egethem, haruppstått på grund av de ökade skogspriserna. Jag noterar att anser detta vara något problem för dem som skall bygga egnahem . HerrHOVHAMMAR (m) kort genmäle: Jo, , den inflation ochpenningvärdeförsämring som regeringen starkt bidragit tUl utgör ett problemäven för dem som bygger egnahem. Det vill jag gärna vitsorda. När det sedan gäller vinster vill jag slå fast att densäkraste garantin mot arbetslöshet och över huvud taget sämre tider är att våraföretag gär med vinst. Löntagarna har anledning att känna störretrygghet, om de arbetari ett företag som gär bra. Eller vill säga att det är bättre attarbeta i ett företag som gär med förlust? Det företag i som herrFagerlund nämnde går med rätt god vinst, och detta har skapat trygga ochsäkra jobb. Ett förlustföretag skapar inte denna trygghet. () kort genmäle: Jag skall vara mycket kort. När jag tar uppfrågan om skogspriserna, flyttar över den till helt andraomräden för att försöka komma ifrån sitt första inlägg. HerrSJÖNELL (c): Situationen här hemma efter valetbjuder på mycket av mtresse, kanske småningom också av dramatik, medanförhållandena ute pä världsscenen är präglade av enbart dramatik men därtill aven myckenhet fruktan. Inför det nya parlamentariska perspektivet 175 175 ovanligt för att icke säga unikt även från internationell synpunkt - har chefenför den socialdemokratiska minoritetsregeringen gjort en ommöbleringav kabinettet som närmast förefaller vara resultatet av det gamla ödesspeletrysk roulett. Fem gamla statsråd har stoppats in i revolverrullen, som fått ensnurr av tumme, varefter de slungats ut i helt nya positioner ochbefattningar. Kompletteringen har sedan gjorts med nytt och kanske effektivarekrut. Det torde dock inte vara ur vägen att skaffarsig litet vana vid rysk roulett, för denna spännande hantering torde hansäkeriigen få ägna sig ät vid åtskilliga tillfällen efter den 1 januari 1974.Det är givet att den politiskt intresserade delen av svenska folket medspänning kommer att awakta hur mänga gånger skall lyckas snurra pårevolverrullen och trycka av utan att det ödesdigra pannskottet definitivtsmäller av. Om förhällande till i detta sammanhang fårsom vanligt framtidens historia vittna. Som jag framhöll präglas världsscenen i dessa dagaricke bara av dramatik utan också av en tilltagande fruktan. Orosmolnen skockasåter vid horisonten, och genom plötsliga växlingar i sceneriet och oförutseddahändelsekombinationer kan världsfreden komma att hotas, främst genom attsupermakterna och kommer på kollisionskurs. Att i detta kritiskaskede har en statsledning, som verkar bli alltmera panikslagen därför attstatschefen synes ha förverkat folkets förtroende, accentuerar riskerna isituationen. Även om krisen i skulle leda fram till den nästanotroliga händelsen att presidenten tvingades avgå, finns det ingen som helstanledning att börja tala om det amerikanska systemets definitiva sammanbrottoch demokratins undergäng i detta land. Det finns snarare anledning att tala ommotsatsen och konstatera att västväridens största stat trots alla påfrestningarändock präglas av en fri och öppen demokratis grundläggande värderingar: kravetpå allas likhet inför lagen och garantin för fri och obunden pressdebatt samten för politiska påtryckningar okänslig, oväldig rättsapparat. Uppgörelsen medden politiskt mäktigaste kraften i landet, presidenten - enhgtkonstitu- tionenpolitiskt vida mäktigare än t. ex. en svensk statsminister skulle aldrig hakunnat äga rum i ett samhälle, som icke klart bekänner sig till och garanterarnyssnämnda demokratiska grundelement. Sanningen i detta konstaterande framstår i relief ibetraktande av det dystra faktum att majoriteten av jordens länder ärnedtryckta under höger- eller vänsterdiktaturer med eller utan militärt inslag,där demokratiska ingripanden mot den högsta politiska ledningen pä sätt som nuskett i är fullständigt omöjliga och genast skulle brutalt nedslås somförvirrade galningars påfund. Det är dock att hoppas att den ökade mognad och fond averfarenheter, som främst politiker, men även mänga andra i måste ha fått avdet senaste årets chockartade inrikespolitiska händelser, också skall ta siguttryck i mognare och generösare uppträdande mot och behandling av mindrenationer i omvärlden som av en eller annan anledning kan råka komma in päkollisionskurs med den ena eller andra supermakten. En anledning för icke bara utan i högsta grad även föralla andra inblandade parter att visa all den mogenhet och generositet som manär mäktig utgör situationen i MeUersta Östern. Det mäste ändock vara möjligtatt småningom släcka denna främst för de inblandade men även för omvärldensnart outhärdliga och hotande brandhärd, som fiendskapen och hatet mellanisraeler och araber utgör. Och när araberna nu äntligen med nägot undantagförefaller beredda erkänna själva existensen av en oberoende stat , bordeeftergifter från bägge sidor kunna skapa åtminstone ett utgångsläge förförhandlingar syftande till en definitiv fred. Det torde vara självklart föralla härhemma att vårt land i alla lägen, där en positiv insats kan göras föratt befrämja fredsansträngningarna, bör sätta in alla tänkbara resurser, varesig det gäller insatser pä det diplomatiska planet eller bidrag tillövervakningsstyrkor i FN-regi. Från ofreden i är steget självfalletganska kort till oljekrisen. De oljeproducerande arabländerna har tagit tillblockadvapnet mot s. k. Israelvänliga länder för att med dess hjälp kunna vinnastriden mot , Även om jag för min personliga del tror att oljevapnet inomen icke alltför läng tidsrymd kommer att visa sig vara ganska trubbigt och pålängre sikt verkningslöst när det gäller det omedelbara målet, Israelsbesegrande, är det uppenbart att priset på energi frän och med nu kommer attbli ett helt annat och inom överskådlig tid gradvis stiga till en oerhörtmycket högre nivå än vi varit vana vid. Eftersom någon ersättning föroljan med någon annan energiform, lika relativt billig som oljan intill senaretid varit, inte står till buds, kommer helt visst den snabbt stigande bristenpå prisbillig energi att leda till stora, delvis revolutionerande förändringari första hand av näringshvets, främst industrins, struktur men i anslutninghärtill även av samhällsstrukturen. Det är svårt att förutsäga hur ettutpräglat högstandardsamhälle av typ kommer att gestalta sig när enfundamental basråvara för produktion, uppvärmning och kommunikationer under endramatiskt kort tidsrymd mångdubblas i pris. Några enkla frågor kan måhändabidra till att något glänta på förlåten beträffande de förändringar vi har attvänta oss. Vi har i vårt land den högsta perkapitakonsumtionen av t,ex, plaster, ca , motsvarande en individuell förbrukning av . Plastråvaran framställes av olja, närmast den s, k, naftan, som är en svavelfattigoljeprodukt. Av basplastvolymen tar byggmaterial och förpackningar drygthälften, I övrigt finns som bekant plast i de flesta av våra livssammanhang, t,ex. i hushållsartiklar, TV- och radioapparater, textilier och bilar. Somexempel kan nämnas att t. ex. en drar ungefär plast. Det torde icke vara för mycket sagt att värtkonsumtionsmönster torde komma att uppvisa märkliga förändringar närplastråvarorna prismässigt rusar i höjden till följd av kraftiga prisstegringarpå olja. Strukturella förändringar pä produktionssidan kommer också, eftersomav landets ca I 000 plasttUlverkare ungefär 800 är småföretag med en eller ettpar anstäUda, vilka kunnat etablera sig och konkurrera främst på grund av delåga råvarupriserna. Hur kommer skyhöga priser pä eldningsolja att inverka påbostadspolitiken? Kan alla småhus hålla sig med egna oljeaggregatoch cisterner, eller blir kollektiva värmeanläggningar nödvändiga, i förstahand fjärrvärme? Hur kommer detta att inverka pä proportionen mellan höghusrespektive småhus? Hur kommer våra kommunikationer att gestalta sig närdieselolja och bensin kommer att kosta så mycket sannolikt om baraett par är? Kommer folk att betala 2:50 tiU litern bensin för att fortfarandefå förmånen att morgon och afton sitta i en kilometerläng kö av"ensambilar" till och från arbetet i de stora tätorterna? Och hurkommer kollektivtrafiken, belastad med mångdubbel passagerarfrekvens, att klarapåfrestningen? En annan utomordentligt viktig fråga: Till vilken höjdkommer priserna på livsmedel att stiga när oljeprishöjningarna på allvar slårigenom på konstgödsel, en av grundförutsättningarna för en intensivjordbruksdrift? En rad ytterligt intressanta frågor kan sålunda uppställasi detta sammanhang, vUka har det gemensamt, förutom att omedelbara svar på deminte kan ges, att de antyder ankomsten av ett nytt och annorlunda samhälle ändagens med en annan struktur på produktion och konsumtion, men sannolikt ocksåmed annorlunda samhällsvärderingar i åtskilliga stycken. Värt land torde vid sidan av vara det land som gjortsig mest beroende av oljeimporten och sålunda i motsvarande grad är känsligtför störningar i denna import bäde kvantitets- och prismässigt. Oljanrepresenterar inte mindre än av all vår import av fossilabränslen. Det är egentligen ganska fantastiskt att vi försatt oss idenna situation. Och ännu mer fantastiskt är det att så mångauppvärmningsaggregat såväl i mänga nya bostadsområden som även i modernaindustribyggen kunnat byggas och installeras med oljeeldning som enda tekniskaalternativ. Det är en aningslöshet och tomteboförtröstan på ett evigtsprudlande, sig självt förnyande oljeflöde som nätt närmast monumentala mått.Ansvaret ligger naturligtvis främst hos bostads- och byggnadsteknokraterna, menäven de ansvariga myndigheterna med regeringen i spetsen fär ta åt sig äran avdenna aningslöshetens triumf. Industrins planerare har också anledning attnägot ögonblick fundera över om begreppet planering inte innebär ocksåalternativa framtida lösningar. Men som vanligt gäller det att inte gräla över vad sombrustit i det förflutna utan i stället se framåt. Om vi kan vara överens om attvi sluppit undan med blotta förskräckelsen, trots att vi lagt allaäggen i samma påse och gjort oss praktiskt taget helt beroende av oljan för värenergiförsörjning, framstår det som en förstahandsuppgift att analyseramöjligheterna av att sprida äggen i flera påsar. Det gäller med andra ord att få fram alternativa energikällor, som i så storutsträckning som möjUgt kan ersätta oljan. Det är närmast ett trivialt konstaterande att vetenskapeni dag arbetar pä högtryck för att finna alternativa energikällor till detfossila bränslet. Vad som närmast är av praktiskt intresse är försök att direktomvandla solenergi till elkraft, energi ur haven genom s. k. havs-termiskenergi, vindkraft och vattenkraft. Det kan anmärkas att vattenkraften i dagstär för av vår energiomsättning. Förutom kärnkraften, i form avfissions- och fusionsenergi, vilka anses vara de stora alternativen till oljan,drivs en avancerad forskning rörande utnyttjande av de enormaenergimängder som jordens heta inre representerar och som kan nyttiggöras genoms. k. geotermiska processer. Svagheten med alla dessa i och för sig intressantaenergialternativ är, att de antingen redan är utnyttjade, t. ex. vattenkraften,eller ännu icke är slutforskade, t. ex. elenergin direkt ur solen eller dengeotermiska energin, eller att de erbjuder stora riskmoment, som ännu ickeeliminerats, t. ex. kärnkraften med dess giftiga avfall, som man ännu icke vethur man skall slutgiltigt hantera eller göra av. I detta läge uppställer sigfrågan om det icke finns någon känd och beprövad ofarlig energitillgång, somicke utnyttjas till det yttersta. Svaret på frågan är ja, nämhgen kolet. Ettökat utnyttjande av kol här i landet skänker oss otvivelaktigt ökadhandlingsfrihet i flera viktiga avseenden. Beroendet av oljan minskar ochprisuppgången kommer med största sannolikhet att stanna vid en acceptabel nivå,därför att jordens koltillgångar är enorma. De kända koltillgångarna omräknat iolja uppgår till tio gånger de nuvarande- oljefyndigheterna. Medan jordensolje- och gasreserver med nuvarande förbrukningstakt beräknas räcka 15-30 äroch uranet ungefär torde kolreserverna räcka för den väntadeenergiförbrukningen under 3001 . En jämförelse i kilowattimmar är ocksåbåde intressant och avslöjande. Detta klots kända olje- och gasreserver uppgårtill ca 10 mUjoner TWh = . Uranet kan ge ca 3 miljonerTWh (med s, k. bridreaktorer vars slutliga konstruktion för praktiskt bruk ännuej är klar ungefär ). Koltillgångarna beräknas kunna ge 120miljoner TWh. Kolet kan användas på ett helt annat sätt än förbara . Hög energieffekt kan uppnås med s. k. mottryckverk och kolkan omvandlas till både naturgas och bensin. Och framför allt: För delfinns kol lättUlgängligt bara några fä mU från våra gränser, dels i , delsi . Det polska kolet är lågsvavligt, och polackerna lär vara villiga attskriva längtidskontrakt pä ända upp tUl 20 är. Det finns alltså all anledning för oss i att göraen stor satsning pä import av kol och på att göra våra bränsle- ochenergiapparater av olika slag tillgängliga för koldrift, och jag förutsätteratt regeringen redan tagit ett initiativ i denna fräga. Om inte är det hög tidför regeringen att omgående ta erforderliga initiativ. Det är dessutom alldeles nödvändigt med en satsning päforskningen inom energiområdet. Det är närmast ömkligt att professor sysslar med kärnenergiforskning skall tilldelas bara I miljon kronorärligen till sin forskning om vätekraftens främjande, en forskning som även ilitet land ledd av en genialisk forskare kan ge sä sensationellt resultat attmänniskans energibehov kan vara löst. 1 första hand börprofessor utan invändningar fä de anslag han begärt för att kunnafortsätta och utvidga sin forskning. Fär jag sluta, fru talman, med några reflexioner rörandemarknadsekonomin och värt sätt att hantera dess olika yttringar. Till skillnadfrän det socialistiska ekonomiska systemet, som betraktar marknadshushållningensom en styggelse och en regeringsstyrd av centralbyråkrater administreradplanhushållning som en eggelse, har vi i värt land accepterat biandekonomin somriktpunkt förvart ekonomiska liv. Detta betyder att marknadsekonomin är den ideologiskagrunden och att inom densamma statlig, privat och kooperativ företagsamhetskall tillåtas konkurrera pä lika villkor. Detta arrangemang syftar till mestaoch bästa möjliga spridning av resurserna för uppnående av maximal kvalitet påde framställda varorna och tjänsterna parat med lägsta möjliga priser tillkonsumenterna som tredje målsättning. Balansen mellan de olika i biandekonominingående elementen förutsätts verka bland annat mot monopolbildningar. Ett av samhället okontrollerat totalt frisläppande avmarknadskrafterna att verka efter minsta motståndets lag leder emellertidibland till att den nyssnämnda balansen sätts ur spel och att privatmonopoluppstår. Vi har sett flera olustiga exempel härpå både i vaddet gäller bankfusioner och även i fråga om cementmonopolet Euroc. Det är möjligtatt socialdemokraterna med ett visst välbehag ser att marknadsekonominkomprometteras av dylika monopolbildningar sä att ökad central- ochbyråkratstyrning kan tillgripas och motiveras, men på vårt håll kan vi ickestillatigande betrakta en sådan utveckling. Vi har alltifrån början bekämpatmonopol vare sig dessa härrör frän statligt eller privat håll. Uppenbarligenpassar den fusions- eller sammanslagningsmani som giasserar väl in i detsocialistiska ideologiska mönstret där centralism och toppstyrning av allasamhällsaktiviteter inklusive den enskilda människan är en fundamentalgrundsten - oss i passar det definitivt inte, och vi reagerar hårt.Enligt vårt sätt att se saken skall marknadskrafterna få verka inom en vid ram,men denna ram måste hållas fast och ogenomsläpplig. Ett viktigtsammanfogningskitt i denna ram är en lagstiftning mot karteller och monopol. Vihar, fru talman, en sådan lag i vårt land, men den är uppenbarligenotillräcklig, även vid internationella jämförelser. Jag yrkar därför på att regeringen sä snart som möjligtframlägger förslag om en utvidgning av konkurrensbegränsningslagen med reglersom möjliggören samhäUskontroll av alla företagssammanslagningar av en viss storleksordning.Regeringen skall sålunda ha skyldighet bedöma om en föreslagen fusion kan varaav samhälleligt intresse pä , dvs. i sista hand om konsumenter,underleverantörer och andra intressenter gynnas eller missgynnas. Atttillståndsprövningen bör vara restriktiv är för mig en självklarhet. i (c): Om jag i mitt anförande inte direkt tar uppkonkreta politiska problem, så är det därför att det mesta redan är berört avtidigare talare. Vad jag närmast tänkt framföra är några allmänna reflexionerrörande världssvälten kontra Välfärdssverige, För nägon tid sedan företog jag tillsammans med någrariksdagskolleger en resa i , och . Syftemålet med resanvar att vi på ort och ställe skulle få tillfälle att studera huru-hjälpsarbetet bedrivs, komma i kontakt med u-hjälpsarbetare och med demdiskutera deras erfarenhet av biståndsarbetet samt inte minst träffa missionensfolk och komma i kontakt med dessa. Jag tror att det är ytterst värdefullt,inte minst därför att vi själva är med om att bevilja medel föru-hjälpsarbetets bedrivande samt därför att vi är opinionsbildare, att vi påort och ställe fär tUlfälle att studera u-hjälpsarbetets bedrivande. Jag skulle vilja säga sä här: U-hjälpsarbetet ärnödvändigt det är helt enkelt vår skyldighet att hjälpa folk bättre levnadsstandard och till en människovärdig tillvaro. Att hjälpa ochbistå dem som lider av fattigdom och sjukdomar är en plikt och skyldighet föross som lever i ett överflödssamhälle. Allt u-hjälpsarbete måste inriktas på dels att pä kortsikt vidtaga åtgärder för att exempelvis komma till rätta med renakatastrofsituationer, såsom hungersnöd, epidemiska farsoter etc, dels att pålång sikt genom utbildning, forskning, byggande av sjukhus etc. höjamänniskomas levnadsstandard och status. Det är givet att man efter att ha varit ute iett u-land frågar sig vilka erfarenheter man har vunnit. Det är naturligtvisoerhört svårt att med några ord sammanfatta dessa erfarenheter. Jag skulle vUjasäga så här. Jag är verkligen imponerad av det arbete som utförs av såväl SIDASsom missionens folk. Dessa människor utför ett arbete som inte nog kanlovprisas. Det är visserligen sant att det har skett och kommer att skefelsatsningar på projekt som inte motsvarar de ställda förväntningarna, men istort sett är resultatet mycket bra. Att göra felsatsningar mä vara förlåtligt,där erfarenheter tidigare ej funnits. Jag anser att det är ett förnämligtarbete som bedrivs av biståndsarbetarna, det må sedan vara SIDAS folk ellermissionens. De utför ett välsignelsebringande arbete, som i störrerjtsträckning än vad som sker borde uppskattas av det svenska folket. Det ärsannerligen ett arbete i människokärlekens tjänst som utförs i det tysta, moten mycket ringa ersättning, av missionens folk. Låt mig fä ta några exempel. På en missionsstation 15 milsöder om träffade jag en läkare och hans fru, även hon läkare,som förestod och skötte missionsstationens sjukhus, 1 det rum där opera-