prot · FW0972 · 1973-12-31 00:00:00 — Är detmittenpartiernas mening att vi först bör konstatera den politiskasystemlillhörighelen, den politiska etiketteringen av respektive u-landssamhällsskick, och efler en sådan etikeltering göra någon form av jämnfördelning mellan olika systern? Skall vi uppsätta såsom ett särskilt mål förvår politik atl hitta mottagarländer med en liberal regering, med enkonservativ, med en socialdemokratisk, med kommunistisk, kanske också för vårinhemska rättvisas skull med centerpartistisk regering faslän det senarekanske skapar vissa svårigheter? När man kommer in på sådana tankar - och jag menar alt deär oklart uttryckta av mittenpartierna - hamnar vi i den rätt orimligakonsekvensen all den politiska systemlillhörighelen skulle ligga lill grundför vårt länderval. f)el skulle i sin tur innebära all del inte längre skullevara en värdering av den faktiska utvecklingspolitiken utan en värdering av detpolitiska systemet som skulle bestämma vårt länderval. Om viskulle glida ål det hållet, skulle det just innebära något som del finnsstarka skäl att varna för, nämligen en politisering av vårt bistånd, enpolitisering som i grunden skuUe utgå inte från.den pohtiska verkligheten iu-länderna ulan från de pohtiska systemens utseende och från värderingar i denutvecklade världen, särskilt i och i . Det kan vara skäl att inför sådana här resonemang upprepaoch erinra om vad statsutskotlet sade i sill utlåtande redan vid , nämligen atl del är utomordentligt vanskligt alt göra en schematiskuppdelning av efter etiketter av detta slag. Jag menar också atl urbislåndssynpunkl är det i grunden av föga intresse vilket politiskt system ettu-land hänförs till. Det avgörande är och måste vara den fördaulveckhngspolilikens faktiska innehåU. När jag har sagt detta vUl jag gärna göra det tilläggetatt det finns myckel i mittenparliernas principmotion kring det här ämnet somjag kan ansluta mig tiU. Att jag tagit upp saken här beror mest på atl jag pådenna punkt finner en osäkerhet som jag menar kan bli farlig, om vi inteklargör den och förhoppningsvis sedan gemensamt kan avlägsna den. Jag tror också att jag får hänvisa detta innebärytterligare en komplimang lill mittenparliernas principmolion - även, förstod jag med en viss förvåning, herr förste vice talmannenBengtson till att studera miltenpartiernas motion för att förstå varför Cubaoch bör ingå som huvudmotlagare av svenskt bistånd. Där har nämligenmillenparlierna med en, viU jag gärna säga, glädjande klarhet och fasthetanslutit sig tUl regeringens linje, och det bör väl bh en av de uppgifter detblir tydligen flera - där mittenpartierna får ta hand om . Del kanju vara en bra förövning för kommande överläggningar, och jag skaU därför inteuppta liden med atl diskutera den frågan med . Del vore fel alt även i ett aldrig så kort menprincipiellt anförande om svensk biståndspoUlik gå förbi den betydelse som vitraditionellt har lagt vid och som vi lägger vid vårt aktiva deltagande iFN.s arbete på biståndspolitikens område ell deltagande som det också är vårambition atl fuUfölja. Jag vill här särskilt understryka, det normskapande arbetekring utvecklingsproblemen som pågår i FN och därför atl det haretl så nära samband med de grundläggande riktlinjerna för vår biståndspolitik.Det är sant att vi ibland får höra atl FN:s resolutioner i dessa frågor inte ärbindande för medlemsstaterna och att de därför bara skuUe innebära ord ochfraser utan någon pohtisk relevans. Mot den bakgmnden skulle det då finnas tvåreaktioner på FN-gruppens arbete. Den ena slutsatsen skuUe vara all eftersträvaatt FN:s resolutioner och förslag i fråga om utvecklingspohtiken - och del kanfinnas argument för atl föra samma resonemang när det gäller andra delar avFN:s verksamhet skall bli bindande för medlemsstaterna. Den andra slutsatsenskulle vara atl FN :s arbete, om nu detta icke går atl realisera, saknar värde. Jag menar atl båda dessa reaktioner är felaktiga. Denormer och förslag som utarbetas i FN och även i när del gälleru-ländernas utvecklingsstrategier kan inle göras bindande. De kan inte och skaUinle göras bindande helt enkelt därför atl politiska liv skaU inteoch kan inte förläggas till FN. 4 protokoU 1973. htet somenskilda biståndsgivare eller grupper av biståndsgivare skapa de poUtiskafö:rulsätlningarna för utvecklingen ansvaret för delta måste aUtid vUa pårespektive land självt. Men det hmdrar inte att FN :s arbete har en viktigpolitisk effekt både på själva och på de bidragsgivande i-länderna.Det är ett skäl för oss alt när del gäller biståndspohtiken, liksom när detgällt miljöpolitiken och när det nu snart kommer all gällabefolkningspolitiken, lägga en stor och växande vikt vid FN:s uppgifter ochgöra allt vad på oss ankommer för atl FN:s roll skall bU så effektiv ochvägledande som del över huvud taget är möjligt. Jag sade, och det är inte alls något originellt, att vårbiståndspoUlik måste ses som en viktig del av vår utrikespohlik. Och när vi harvalt riktlinjer för biståndspohtiken som är konsislenla med riktlinjerna förvårutrikespolitik i stort, så har detta inte kunnat undgå all leda lill att ocksåvår biståndspolitik ibland blir kontroversiell. Det skall vi inte förvåna ossöver. När vi stöder de krafter i tredje världen som verkar för en utveckhngpräglad av social och ekonomisk utjämning samt nationellt och ekonomisktoberoende, så måste den pohtiken med nödvändighet bli kontroversiell. Den blirdel därför att vi stöder en utveckling som befinner sig i och måste komma ikonflikt med starka intressen. Detta gäller också den vikliga och, därom är jagövertygad, allt viktigare del av vår biståndspolitik som rör stödettill de nationella befrielserörelserna. Vi lämnar humanitärt bistånd lill derörelserna, och vi gör del i växande omfattning. 1 statsverkspropositionen ochi utskottets förevarande betänkande har i och för sig svaret påsina frågor om i vilken takt vårt bistånd kommer att växa. Det är ett humanitärt bistånd, och så länge den väpnadebefrielsekampen pågår kommer del att förbli etl sådant bistånd. Jag tycker attockså borde förstå alt det inle är möjligt för ett land somSverige alt ge hjälp i form av direkta penningtransaktioner. Vårt bistånd ärett humanitärt bistånd baserat på FN-resolutioner. Men självfallet är del inlebara ett bistånd liU enskilda människor som lever i utomordentligt svåraförhållanden. Det faktum att vi lämnar humanitärt bistånd lillbefrielserörelserna och lill folket som bor i det av befrielserörelsernabehärskade områdena och att vi gör del i en snabbi stigande omfattning -innebär ell politiskt ställningstagande, som vi föher upp idiskussioner om dessa frågor i . Denna pohtiska innebörd av stödet lill befrielserörelsernainnebär självfallet också en motsatsställning till i första hand Portugalskolonialvälde men naturligtvis också lill dem som har etl intresse alt dettavälde konserveras. Detsamma gäller stödet lUl , , ChUe ochNordvietnam. Del stödet är i samtliga fall dels ett direkt humanitärt stöd, etlutvecklingsstöd för de enskUda människorna och för folkmajoriteten i länderna,men har det en effekt riktad mot de krafter som vill förhindra denslutliga koloniala frigörelsen i och de här nämnda ländernas strävanefler nationellt och ekonomiskt oberoende. Mot den bakgrunden, herr talman, skall vi inte finna detannal än naturligt att inriktningen av den svenska biståndspolitiken blirföremål för angrepp och kritik. Jag menar att vi måste och kan leva med denkritiken, men vi kan inle acceptera och kommer inle atl acceptera Jag anser, herr talman, att del är en styrka alt vi kanmöta denna kritik med en total enighet mellan partierna i riksdag närdel gäller uppslutningen kring målen för den svenska biståndspohtiken. Delföreligger också en mycket bred uppslutning gör egentligen barai del totala spektrum marginella avvikelser bakom det politiska ochmateriella slödel tUl såväl de nationella befrielserörelserna som u-ländernassträvan över huvud laget efter nationellt och ekonomiskt oberoende. Hur kommer, herr talman, mot den här bakgrunden de problemin som tagits upp i den föregående debatten, ofta fuUföhda med direkta frågortill mig som regeringsrepresentanl? Jag vill framför aUt kommen-lera två av defrågor som varit uppe, nämligen enprocenlsmålet och varubiståndel. Jag vUlockså gärna undanröja eventuella missförstånd, i den mån sådana verkligenfinns, om regeringens inställning lUl medverkan i biståndspolitiken.Sluthgen skaU jag också beröra något av vad sade om vårbiståndsverksamhets administrativa hantering och uppläggning. För att börja med enprocenlsmålet: Den debatt som förts påminner, av naturliga skäl, rätt myckel om den diskussion vi förde här förett år sedan. Regeringen har deklarerat sin ståndpunkt i enprocenls-fråganflera gånger . Det finns ett riksdagsbeslut om att måletskall vara att bislåndsanslagen skall öka och därmeduppnå I procent av brallonalionalproduklen /75. Det är ellbeslut som anslutit sig till, och den politiska viljan bakom beslutethar varit oförändrad år efler år. Det är också, vUket en del talare här erinratom, ett beslut som har en utomordentligt stark förankring i mitt eget parli -någol som bekräftades icke minst vid den partikongress som ägde rum . vel vi atl enprocentsmålets förverkligandeanslagstekniskl för med sig den konsekvensen atl 25-procentiga årligahöjningar, som man tidigare räknade med, inle är tillräckliga. Insikten häromhar gradvis blivit allt klarare. Vi kan nu presentera siffror på vilken ökningav anslagen, både i kronor och i procenttal, som skuUe vara erforderlig för atlvi 1974/75 skulle uppnå av bruttonationalprodukten. De siffrornabehöver jag inte upprepa. De har nämnts här tidigare. Men låt mig bara, innan jag nu går in i bedömningen avsituationen och regeringens ställningstagande, i pedagogikens intresse förklarahur denna situation har uppstått - dvs. atl den tidigare förutsatta ökningenmed visat sig inte vara tUl fyUest. Del är inte, såsom iblandsägs, beroende på atl vi så snabbi har bhvit så myckel rikare. Det är inte såalt den reella bruttonationalprodukten stigit snabbare än vi väntade 1968. Vadsom har hänt är framför aUl och delta är ett öde som vi delar med alla andrainduslrislater - all vi har haft en prisstegring som varit snabbare än viräknade med 1968; vi har haft en prisstegringsperiod i den internationellaekonomin, i den industriella världens ekonomi och i . Vi har också vilket vi inle skall glömma bort i sammanhanget genomfört omläggningar avvårt skallesystem som inneburit minskningar av den direkta skatten och ökningar av den den 25 aprU 1973 indirektaskatten, vilket fått en omedelbar effekt på enprocentsmålets anslagsmässigaomfattning. Regeringen har och ansett att den endaståndpunkt som vi kan inta är att öppet redovisa situationen. Det harsannerligen inle förekommit någon tvetalan, något döhande av avsikter i dennafråga. Vi har sagt precis hur läget är och vilka anspråk del ställer påbudgeten, på ledamöter och på de svenska skattebetalarna. Vi harredovisat del i fjolårels budget, och vi kommer i kompletteringspropositionenatt mera i detah redovisa vilken innebörden är budgetmässigt av en ökning 1974/75 och 1975/76. Jag tror, herr talman, att det skuUe vara enfördel om vi i denna diskussion gjorde klart för oss all det i granden är dessatvå alternativ nästa års riksdag kommer att släUas inför. Man frågar nu: Men varför har inte regeringen bestämt sig?Vad regeringen har sagt jag upprepar del är: Våra ansträngningar ärinriktade på att fuUfölja beslut att 1974/75 reahsera enprocenlsmålet.Men det är inte möjligt alt med bevarad trovärdighet binda sig för attdetta under aUa omständigheter kan genomföras. Vissa inslag i utveckhngen hargjort oss mindre pessimistiska, om vi skall använda den termen, än vi har varittidigare. Men, som utrikesutskottets ordförande sade, det är icke rimligt förnågon regering och icke heller för denna regering alt fastställa vilkenbudgetawägning som kommer att framstå som den ur den långsiktigabiståndspolitikens och det svenska folkets inlressen rikliga budgetawägningen. Det finns ingen i den nuvarande regeringen som är bereddall säga det. Vi har redovisat vUken situationen är. Vi har redovisat vårpolitiska vilja. Vi vet inle vem del är som lägger fram budgeten /75.Om den arbetshypotes som det är rimligt att vi arbetar under och som jag hoppasblir verklighet - men det vet jag ingenting om - är riktig och om det alltså ärden nuvarande regeringen som lägger fram nästa års budget, så kommer altha fullständig frihet att la ställning tiU del förslag som då föreligger. Vibinder varken oss själva eller någon opposition med årets beslut när det gäUeratt fatta etl alldeles bestämt bes;lul . Vi vel atl del inte finnsnågra tekniska spärrar för att förverkliga enprocenlsmålet i den budget somläggs fram . Ingen kommer atl kunna åberopa detta. I denmeningen är vår handlingsfrihet icke alls bunden. Jag vel egentligen inte vUket besked del är som herrarDahlén och väntar sig av regeringen mer än en upprepning av del beskedsom har lämnats tidigare. Jag tycker all del är något fariseisktnär de mot bakgrund av sitt eget agerande framställer regermgen såsom den sominle lämnar något besked. Det är framförallt som har förmåga altgöra det, men kan ibland vara rätt fra:mstående han också. På vilken punkt har regeringen uttryckt sig oklart? PåvUken punkt försöker vi vilseleda er eller någon annan? Och vilket besked ärdet ni själva lämnar? Del har efterlyst, och jag finner attherr fråga är helt obesvarad. Det är verkligen ett fikonlövav ynkligaste slaget när låtsas all ett beslut om ökning av planeringsramenför SIDA detta kommer vi alt få votera om senare från en 25-procentighöjning tUl en 35-procenlig ökning skuUe på någol sätt förändra dennasituation. Det förändrar den inte det minsta! En viss oro känner man onekligen inför en borgerligregerings agerande det är en oro som gäller icke bara denna fråga, det är enoro som genom själva sättet atl resonera smittar av sig också på andra frågor.Herr säger, och även var inne på detta, att det inte är någotstort och allvarligt problem atl höja de här anslagen - i en situation, vUkenvi alls icke nu kan överblicka med . Del är ju bara, sägerherr , alt avslå från ell par veckors standardhöjning; sedan är detlyckliga stegel in i enprocentsmålets rike tagel. Mot bakgrunden av det uttalandet skulle det nästan varalockande att tiUönska uppgiften all lägga fram en budget förSveriges riksdag. Precis samma lättsinniga argument kan på det allmänna planetanföras om vilken statsutgift som helst. Del påminner om ell argument som jagtror någon folkpartist använde för alt Ulustrera vad uppoffringen föru-hjälpen gällde. VUken uppoffrmg lades därigenom på svenska folket? Jo, delvar som all avstå från all äta vispgrädde. Sådant låter bra, men man gör detverkligen aUdeles för enkelt för sig - så mycket för enkelt alt man i grundenmotverkar en långsiktig bistånds-pohtiks förankring hos det svenska folket. Vikommer i budgeten 1974/75 all ställas inför avgörandet om ökningen ibislåndsanslagen -och vi ställs inför det precis lika myckel såsomregeringsparti som ni gör såsom oppositionspartier. Valet innebär inte att ätamer eller mindre vispgrädde eller atl skjuta på standardhöjningen genereUt försvenska folket . Del finns ingen politik som simsalabim kan göranågot sådant möjligt, , utan frågan blir konkret: Vilka utgifter ärdet vi vill föra fram i budgeten? Som stäUde frågan: Vilka andraangelägna åtaganden är del som vi i del läget är beredda alt skjuta på? Det ären konkret fråga, och den kommer att besvaras . Då får också herrDahlén - del spelar ingen roll om han sitter på sin nuvarande plats eller ikanslihuset exakt samma fråga stäUd till sig och hans möjlighet att besvaraden är exakt lika stor. sade atl det hade varit en fördel all haen lugnare takt i förverkligandet av enprocenlsmålet. Den lugna takten skulle det är möjligt att jag missförstod på den punkten - ha onödiggjortell ökat varubistånd, som har diskuterats mycket och som är regeringens förslagi årets statsverksproposition. Jag tror all del är en felsyn. Jag menar att och det ansluter sig mera till andra delar av anförande på dennapunkt helt oberoende av om enprocenlsmålet förverkligas 1974/75 eller1975/76 är biståndsvolymens ökning under alla omständigheter mycket snabb. Någon talare tyckte all del var väldigt oambitiösl mål för1970-lalets fortsättning all ligga kvar på 1 proceni av BNP efter målels uppnående.De som tycker alt del är för lilel borde länka på vad del innebär i form avbudgetanvisningar under resten av 1970-lalet, alltså fr. o. m. nästa budgetåroch framåt. Del innebär all av medel som las från desvenska skattebetalarna skaU disponeras för vår biståndspolitik. Jag tror attvi kommer att disponera dessa 21 miljarder. den 25 aprU 1973 Nr 72 inle siffran för att skrämma framintresse för en lägre siffra ulan för alt Onsdagenden framhålla att det är den härvolymen som det är fråga om. 25 april1973 regeringen sagt alt del vore inteen rimlig pohtik och inte heller ----------------- enklok långsiktig biståndspolitik all i hanterandet av denna snabbt f växande biståndsvolym inte ocksåbeakta dess möjliga verkningar på * sysselsättningen i . Detinnebär inle någon som helst avvikelse - och jag ärglad att ett enigt utrikesutskott har understrukit det från den grundläggandeprincipen för svensk biståndspolitik, nämligen att det är mottagarlandelsvärderingar, behov och prioriteringar som bestämmer utformningen av ochinnehåUel i svenskt bilateralt bistånd. Men det är sannerligen en väldigunderskattning av det svenska samhällets produktionsförmåga och kapacitet attföreställa sig att det i en ekonomi, som hävdar sig väl på världsmarknaden meden export som går upp till storleksordningen 50 miljarderkronor, icke skulle vara möjUgl alt, utan att med uppgeu-ländernas egna krav och värderingar, finna varasorliment av den omfattningsom vi siktar tUl, . StäUer vi dessa siffror mot varandra tycker jag attväldigt mycket är obefogat av den krilUc mot ökat varubistånd som framförs frånen visserligen begränsad, som sade, men höghudd och i och försig engagerad grupp. Jag har inte låst mig lill exakt 200 miljoner kronor1973/74. Jag har sagl att del är en riktpunkt, vilket också utskottet harunderstrukit. Själv är jag rätt optimistisk beträffande möjligheterna atl nåupp till den nivån. Men om del går atl genomföra får utvecklingen visa. Jagborde inte behöva säga det särskilt men framhåller ändå: För att nå del mål,som är fixerat i stalsverkspropositionen, funderar vi inte ett enda ögonblickpå atl göra några försök all, som del hetat, "pracka på" u-ländernavaror som de själva icke är intresserade av. När säger atl del ökade varubiståndel skullevara en eftergift för eUer ge uttryck ät en vilja att gå den svenskastorfinansen eller moderata samlingspartiet lill mötes, är detta rent trams.Självfallet är del omsorgen om den svenska sysselsättningen som bestämmerregeringens poUtik. Del är sannerligen inget fel - jag har sagt detta i ettannat sammanhang och har citerat det atl grundabiståndspolitiken på en intressegemenskap mellan svenska löntagare ochu-ländema. Regeringen söker finna en gemenskap i dessa inlressen. trorjag att detta ökar slabiUtelen i vår biståndspoUlik. har erfarenhet av dessa saker, och därför ärhans inlägg i denna debatt särskilt välgörande. Vi skall inle bortse från hurinställningen är hos många personer i vårt land när det gäller dessa frågor.Vi skaU inle bortse från det långsikliga värdet för vår biståndspolitiksstabilitet som ligger i att en sådan intressegemenskap etableras. Det var som tog upp frågan om vårbiståndsverksamhets administralion. Vad han sade anknyter mera till de lösa och lösryckta påståenden som cirkulerat i debatten än till en på en konkret analys baserad uppfattning. Del gäller förhåUandet mellan biständsadministra- lionens olika delar: del centrala ämbetsverket, departementet, regeringen 54 och . Låt mig inledningsvis i den diskussionen säga atl vi skaUvara myckel Nr 72 glada över att vi i del här landet har en väl fungerandebislåndsadminisl- Qnsdaeen den ration. Vi skall vara glada för del delvisdärför all det inle är aUa länder 25 nnril 1073 Vi skall vara glada för det, därför all det är så stora, viktiga--------- ochalltmer resurskrävande uppgifter som är ålagda vår biståndsadminist- statliga utveck- ration.Del är viktigt alt aU statlig administralion är effektiv. Men delItngsbistandet kanske är särskUt viktigt all biståndsadministralionen fungerareffektivt, därför atl misslag och misslyckanden i biståndsadministralionen kanför den verksamhet det gäller få starkare negativa opinionsmässiga återverkningarän vad misslag och administrativa misslyckanden får på andraverksamhetsområden. Man kan säga alt allmänhetens toleransmarginal är ovanligthten. Den är hka liten som den på vissa håU är - för att återgå tUl gamlaminnen - när del gäller statliga företags rätt alt begå misstag. har denna diskussion om administrationen av vårbiståndspolitik inte utgått från - av naturliga skäl, vUl jag säga - någrasådana misslyckanden eller misstag, helt enkelt därför att vårbiståndsadminislra-tion och då menar jag SIDA och u-landsavdelningen inommitt eget departement - fungerar bra. Jag kommer att göra allt vad på migankommer för att vi också i fortsättningen skaU kunna leva vidare i dettalyckliga tUlstånd. Jag har heUer inga invändningar mot om jag verkligenskaU behöva säga det att tjänstemän i biståndsadministralionen aktivt deltari deballen om utformningen av vår biståndspohlik. Jag tycker att det är etlfriskhelstecken atl de gör del. Del kan ibland ske, såsom hänt , medsynpunkter som i och för sig är starkt kritiska mot regeringen och mot den inomregeringen för biståndspolitiken ansvarige. Del tycker jag inle gör någonling.Jag tror inle att totalresultatet av verksamheten skadas av detta. Det är tvärtomen stor tillgång att tjänstemän både inom departementet och inom SIDA har ettså starkt engagemang för de frågor som de ägnar sitt arbete ål. Vad är det egentligen man diskuterar? Det är inle någrapraktiska eller konkreta svårigheter som har uppstått. Det talas om etldubbelarbete. Sker ett dubbelarbete? Vi skall ha etl centralt ämbetsverk. Viskall också ha ett departement och ett kanslihus, som efler hörandeoch med godkännande anger rikthnjerna för vår biståndspolitik. Delär ingen större skillnad på förhåUandet meUan departement och ämbetsverk närdet gäller biståndsfrågorna än när det gäller arbetsmarknadspolitik ochsocialpolitik. Del betyder alt initiativ las och skall las av verket, men detbetyder också alldeles självfaUet att initiativ las, skall tas och kommer attlas även av departementet och Kungl. Maj:t. Atl vi har ett departement och ettämbetsverk kan inle ändra på var det slutliga ansvaret för biståndspolitikenligger. Ansvaret för våra förhållanden tiU främmande makter ligger och skallligga i . Myckel av biståndspolitiken, såsomförhandlingarna, berör direkt vårt förhållande till andra stater, och därför ärdel ofrånkomligt alt har en aktiv roll all spela vidgenomförandel av beslut. Det har talats väldigt mycket om dubbelarbete. Jag villinte bestrida atl sådant kan förekomma punktvis eller atl del kan råda olika uppfattningar hos olika tjänstemän. Men jag tror det kan vara skäl atl 55 understryka,alt uppgifterna om detta är i hög grad, såvitt jag kunnat konstalera,överdrivna. Att konkret dubbelarbete i någon avsevärd omfattning kan förekommahar jag väldigt svårt atl rent faktiskt förslå med hänsyn tih att vi har sjuåtta handläggande tjänstemän i för det direkta biståndet.Del är faktiskt två färre än vad det var när u-avdelningen inrättades. Delcentrala verket har - och det är självklart att det skall ha etl mångdubbeltstörre antal, 156. Även om ambitionen till dubbelarbete skuUeföreligga, så finns det ju, tycker jag, rätt effektiva spärrar för dessteoretiskt möjliga omfattning. Jag har nämnt detta för atl bidra lill en vissavkylning av den diskussion som ibland blossar upp i de här frågorna.