prot · FW09151 · 1973-12-31 00:00:00 — Om det tiUåtes mig kan jag väl rent personligt säga, attjag inte skulle bli förvånad om resultatet av den här gruppens arbete, när detväl är känt, skulle visa och där delar jag uppfattning atteftersom antalet pensionsavgångar nu successivt ökar kan man räkna med attfrågan om nyanställningar kommer att bli alltmer aktuell och att det kan blinödvändigt med vissa punktinsatser. Om nyrekrytering av personal vid SJ HerrMAGNUSSON i (vpk): Jag vet att harföreslagit dels en rekryteringsplan, dels ett samarbete mellan verket försöka utreda situationen och nå gemensamma lösningar. Mendet har inte försports mycket om det resiUtat man kommit till eller huruvidaoch i vilken utsträckning sådant samarbete har försiggått. Det tycks ändå vara en rätt allmän uppfattning att detråder totalt rekryteringsstopp. Jag skulle kunna citera ytterligare ett paruttalanden, bl. a. från bilpersonalens yrkesorganisations årsmöte, där det uttryckligensades att man inte får blunda för de personalbekymmer som finns vid SJ och attverket håller på att bli ett "gubbhus" på grund avrekryterings-stoppet. har man från skrivit tUl bådeförbundet och SJ och begärt nyanställningar i och förhandlingar omhela frågekomplexet. Jag hade räknat med att kommunikationsministern skulle haen positiv inställning till själva frågan om behovet av nyrekrytering avpersonal vid SJ, inte minst mot bakgrunden av det tal som kommunikationsministernhöll i , där han sade sä här: "Det bör inte dröja längeförrän SJ på nytt får nyanställa personal för att kompensera pensionsavgångaroch för att intressera ungdomen för järnvägen." Kommunikationsministerndelade ju då förbundets uppfattning i rekryteringsfrågan. Det var bl. a. medtanke på detta jag tog upp frågan , eftersom jag bedömde situationen så, attdet kanske var nödvändigt för kommunikationsministern att här försöka ta ettinitiativ. Vad beträffar dessa arbetsgrupper har jag hört att man harvarit ute på stationerna och undersökt personalsituationen, och sedan har detkommit direktiv om indragning av turer. Om det hela skall verka på det visetatt man först är ute och undersöker personalsituationen och kommer underfund med att det är för litet personal, och sedan 9 protokoll 1973. Om nyrekrytering av personal vid SJ verksledningenföranstaltar om indragning av tjänstgöringsturer, då är det fel sätt manangriper problemet på. Det kommer inte att lösa de långsiktiga problem som SJstår inför i fråga om personalrekrytering. Jag vet inte om det ärallmängiltigt, men jag har hört vissa uppgifter om detta. Sedan har man haft ett annat sätt att klarapersonalsituationen. Man har anställt personal tiUfälligt, med s. k.arvodistanställning. Det har t. o. m. gått så långt att dessa människor haranvänts också i säkerhetstjänst. Jag skulle vara glad om det kommunikationsministern sägerbeträffande arbetsgruppernas verksamhet kan leda fram till att vi får ennyrekrytering till SJ. Som jag sagt här tidigare är denna fråga en käUa tilloro bland personalen. Därom vittnar väl inte minst mängder av uttalanden ifrågan; den diskuteras i olika sammanhang. Jag är bara litet skeptiskbeträffande resultatet. Jag vill bara komplettera mitt tidigareinlägg med att säga att jag också haft uppvaktningarfrån de statsanställdas organisationer, i första hand ,som med mig har velat diskutera denna fråga i hela dess vidd. Jag har intehållits utanför detta på något sätt. Man är ju i SJ skyldig att av och tillredovisa läget i sina petita, så på den vägen får vi veta hur man där ser påsituationen. Visst har vi blivit informerade. Det är väl ungefär trekvarts år sedan som senast uppvaktade mig. Sedan hardetta arbete som jag här beskrivit tydligen satts i gång. Förbundet har i varjefall icke ännu anmält sitt intresse av att komma igen, och det tar jag som ettlitet men dock tecken på att man från den sidan vill avsluta det här arbetetoch sedan måhända komma tillbaka och tala om även för departementschefen vilkaerfarenheter man har av det. Jag kan tänka mig en sådan utveckling. Om detsedan blir ett ur de anställdas synpunkt positivt besked man kommer med ellerom det blir något annat, det vet varken i eller jagnågonting om . Jag har uppfattat det så att man nuhåller på att utvärdera detta grupparbete - eller vad vi skall kalla det mellan SJ och . I avvaktan på det tycker jag inte attjag skall ta något initiativ . HerrMAGNUSSON i (vpk); Jag kan ha förståelse förkommunikationsministerns ståndpunkt, men jag skulle vilja peka på en sak innanjag avslutar diskussionen. Verkets ledning har ju framhållit vilken storpersonalreserv som finns på de s. k. trafiksvaga bandelarna. Tydligen räknarman med denna personalreserv för att kunna lösa i varie fall en stor del av depersonalproblem som finns på andra ställen. vill jag understryka vad jagsade förut, att vi kanske får en ändrad trafikbild, som gör att vi kommer attha kvar ett större antal av de trafiksvaga bandelarna än man Det ställer denna fråga i en något annorlunda dager. Dessutom villjag påpeka att det inte är lätt att flytta personal som finns på de trafiksvagabandelarna. I regel har dessa personer kommit upp i en sådan ålder 50, 55 åroch mer att det är mycket svårt för dem att byta bostadsort och ändra sinalevnadsbetingelser. Jag tror som sagt att man har en sådan här baktanke inomverket. Men jag kan förstå om kommunikationsministern vill avvakta vadutredningen kommer till. nyttjande-rätten tiU mark och vatten, m. m. Överläggningen var härmed slutad. §5 Ang. nyttjanderätten till mark och vatten, m. m. Herr statsrådet erhöll ordet för att besvara herrLundbergs (s) framställda interpellation, nr 88, till herrjordbruksministern , och anförde: har frågat chefen förjordbruksdepartementet följande. Har herrstatsrådet och regeringen uppmärksammat de många rättskränkningar som bolag ochstörre markägare gör sig skyldiga tiU gentemot allmänheten, kronan, enskildamedborgare och allemansrätten genom att dessa bolag och större markägareockuperar kronans mark, vatten, och skär och godtyckligt flyttar gränsersamt utestänger allmänheten från gamla färdvägar och markområden? Anserregeringen att markägare som övertog markområden genom lagstridiga åtgärder,som exempelvis skedde åren omkring 1689 och 1765, skall tillmätasstarkare skydd av rättspraxis, makt och rätt än de medborgare som genomurminnes rätt hävdat och nyttjat denna rätt? Ansesflygfotografering och därpå tillverkade kartor med godtyckligt inritadegränser, bygdevägar och ägofigurer ha starkare rättsställning än gamla kartoroch gränser? Anserregeringen att nu förekommande godtycke, lagspråk och tolkning av föreskrifter,som för många är Uka obegripliga som en mässa på latin, överensstämmer medeuropeiska naturvårdsdeklarationens principer av ? Därfastslås att "naturen ger människan tillgångar och värden nödvändiga förhennes materiella välstånd, kroppsliga och själsliga välbefinnande och andligaliv". Anser regeringen att denna deklaration skall gälla även för de storaegendomslösa grupperna, som drivs bort från urgamla nyttjanderätter och tvingastill dyra och årslånga processer om sin rätt? Om så ej ärfallet, kan man förvänta snabba åtgärder för att rätta vad som brister och föratt ge vårt folk i dess helhet rätt att under ansvar nyttja, bruka och hatillgång till de värden ett demokratiskt fosterland i jämlikhet bör bjuda ochsäkra åt alla medborgare? Interpellationenhar överlämnats till mig för besvarande. tar i sin interpellation upp frågan om skyddför de servitut eUer servitutsliknande rättigheter som befolkningen pä mångaorter i värt land på grund av urminnes hävd har till samfärdsel, jakt, fiske. Ang. nyttjanderätten till mark och vatten, m. m. mulbete,slätter etc. Sådana rättigheter utövas ofta på mark som tillhör kronan. HerrLundberg anför att ortsbefolkningens rättigheter bygger på att kronan verkligengenom domstolar och ämbetsverk respekterar och bevakar kronans äganderättgentemot andra som gör anspråk på marken. Det skall inte bestridas att kronan tidigare oftaförsummat att bevaka sitt markägarintresse. Kronan har sålunda under gången tidi stor utsträckning upplåtit skogar och andra fastigheter till bruksrörelsensunderstöd eUer eljest åt enskUda. Det har förekommit att fastigheternasedermera behållits i strid mot upplåtelsevillkoren. Orsaken till att kronansäganderätt fallit i glömska låg väl delvis däri att upplåtelsernaibland skett under former som varit ägnade att fördunkla gränsen mellan enskildoch statlig äganderätt, t. ex. under stadgad åborätt eller annan långvarigbesittningsrätt. antogs förordningen om tiugoårig hävd, varsbestämmelser efter vissa ändringar tagits in i 16 kap. jordabalken. Lagstiftningeninnebär att om någon erhållit lågfart på fast egendom, som kommit ur rätteägarens hand, och därefter under i följd med äganderättsanspråk innehaftegendomen utan att talan om bättre rätt till egendomen väckts mot honom, så harhan på grund av hävden rätt till egendomen framför den andre. Om egendomenunder hävdetiden innehafts av flera efter varandra, gäller kravet på lagfartendast den förste innehavarens förvärv. Med anledning av lagstiftning framfördes oro föratt kronans rätt blivit trädd för när. Vid riksdag föreslog Kungl.Maj:t (propositionen 1912:44) att hävdetiden provisoriskt skulle utsträckasytterligare för kronans fastigheter, för att ge kronan längre rådrum attsystematiskt efterforska i vad mån anledning förelåg från dess sida att göragällande äganderättsanspråk till fastigheter i olika delar av landet. Förslagetblev emellertid inte antaget av . Hävd kan alltså vinnas utan hänsyn till egendomens naturav ursprunglig kronojord. Detta innebär att om de bolag och större markägaresom avses i interpellationen kan åberopa lagfart och tjuguårig hävd till denomtvistade marken, kan kronan inte med utsikt till framgång anställaåtervinningstalan rörande samma mark. I den mån de rättigheter berör i sininterpellation är att hänföra tUl servitut är ortsbefolkningens rätt inteberoende av vem som äger marken. Servitut på grund av urminnes hävd gäller ävenmot ny ägare. Det ankommer på servitutshavaren att själv söka tillvarataga sinrätt vid de tvister som beskriver i sin interpellation. Genomrättshjälpsreformen har även de små i samhället fått tillgång till juridiskexpertis såväl i som utom rättegång. De har därmed fått möjligheter att få sinrätt även i så juridiskt komplicerade tvister som de som rör servitut på grundav urminnes hävd. Uppkommer i sådan tvist fråga om fastighets gränser gällerjordabalkens regler. Gräns som blivit lagligen bestämd har den sträckning somutmärkts på marken i laga ordning. Kan utmärkningen inte längre fastställas medsäkerhet, har gränsen den sträckning som med ledning av förrättningskarta jämtehandlingar, innehav och andra omständigheter kan antas ha varit åsyftad. Omgränsens sträckning inte utmärkts på marken ilaga ordning, har gränsen den sträckning som framgår av karta och handlingar.Har gräns inte blivit lagligen bestämd, gäller de rå och rör eller andra märkensom av ålder ansetts utmärka gränsen. Det ankommer på domstolarna att påsedvanligt sätt pröva den bevisning som förebringas rörande fastighetsgränsen. Jag vill i detta sammanhang erinra om att kännedomen omoch redovisningen av kronans markinnehav i fråga om och skär kringlandets kuster delvis är bristfällig. Utredning angående äganderätten pågårsedan några år inom lantmäteristyrelsen. När denna utredning blivit klar kandet finnas anledning att återkomma tUl ämnet. Avslutningsvis och med anledning av till europeiska naturvårdsdeklarationen vill jag erinra om deinsatser regering och riksdag har gjort för atttrygga tillgången tUl naturen för alla människor i vårt land. Vi har vårurgamla allemansrätt som varit den förste att i olika sammanhangförsvara. Men som själv i olika sammanhang har påpekat är dennainte tillräckhg för de förhållanden i vilka vi nu lever. Vi har skaffat ossmöjligheter att planera också för framtida generationer. Genom naturvårdslagenoch dess föregångare strandlagen och naturskyddslagen har vi skapat instrumentför att bevara fri tillgång till orörda naturområden för rekreation ochfriluftsliv. Och genom ändring vid och årets vårriksdaghar vi fått sådana lagregler att förväntningsvärden och markspekulation inteskall kunna hindra ett effektivt skydd av natursköna områden som bör vara engemensam tUlgång för oss alla. Ang. nyttjanderätten till mark och vatten, m. m. HerrLUNDBERG (s): Jag tackar för svaret. Jag framställde min fråga till jordbruksministern den 4juni och utgick då ifrån att man i departementet förstod att frågan varföranledd av rättskränkningar som det var angeläget att snabbt få uppklarade.Tyvärr har det blivit en fördröjning som det lätt blir med den brist pårespekt som man från regeringens sida i vissa fall visar och dessarbete. Departementschefen borde ändå förstå att den nuvarande långa tidsutdräkteni juridiska frågor som rör mindre bemedlade kostar oerhört mycket pengar, omockså inte numera för den enskilde så dock för staten. Grunden till de ärendensom föranlett denna länga tidsutdräkt är också händelser som drabbat människorvilkas intressen borde slå vakt om. Vi befinner oss nu i en situation där människorna misstrorbåde och demokratins förmåga att lösa uppkomna problem. Det är någotsom bör ge också oss här i anledning att betänka vårt ansvar. Det är intressant att titta på svaret. Det innehåller inganyheter; för den som sysslat med sådana här saker är det som sägsdär självklarheter. I har jag fäst uppmärksamheten på dennarättsutveckling i samhället och krävt att man skulle tillvarata kronans egendomoch därmed också allmänhetens möjligheter att nyttia den mark som allmogensedan urminnes tid haft rätt att nyttia. Vad jagtalar om gäller inte bara vad bruksrörelsen gjort i gången tid. Ang. nyttjanderätten till mark och vatten, rn. Dehändelser jag skuUe kunna anföra har inträffat i nutid. Vi får bevittnahur familjer som , från släktled tUl släktled, nyttjat markenskickas bort av bolag och större markägare. Jag frågar mig: Hur kunde , efter allt detmissbruk som förekommit genom Axel , De Geers och andras agerande,ta tillbaka kronans egendom, trots att kammarkollegiet varit med om attförfalska handlingarna genom att lämna adeln och ridderståndets medlemmarkvitto på att pengar batalats in för marken, vUket inte aUs skett? Och hur vardet 1765 när sju riksråd avsattes, när fyra personer hade tagit 104 miljonerkronor och begått handlingar som är i allra högsta grad upprörande? Då kunderiksdagen ändå påtala detta. Resultatet blev att vi 1766 fick entryckfrihetsförordning som gjorde det möjligt att påtala rättskränkningar ochfrihetskränkningar. Jag har med interpeUationen velat anföra att vi skallåterta kronans rätt; har vi inte möjlighet att tillfredsställa den hungersom finns på fritidsområden och annat, som vi behöver. Det bolag som jag här har talat om och som på flerahåll kränkt dessa rättigheter har 90 000 ha mark tiU sitt förfogande, och huvuddelen av denna mark har tagits utan att man betalat ett öre till kronan ellertill samhället. Det är orimligt att dessa bolag skall få komma och lägga beslagpå den mark som genom landhöjningen tillförts en fiskeplats som en fiskare haftsedan lång tid tillbaka. Huvuddelen av alla de strandområden utefterUpplandskusten som bolagen nu har, har förvärvats på detta sätt. Och dagligdagslägger man nu beslag på skär och som befolkningen sedan urminnes tidhaft tUl disposition. I äldre tider förstod man att uppskatta de värden som lågi naturresurser, och människorna hade då möjlighet att utnyttia dem. I svaret tar statsrådet upp riugoårshävden. Det kan intevara okänt hur den tillkom. Dess tillkomst berodde på att man visste att dethöll på att ske en demokratisk utveckling i . Den som läser Svensksakrätt av kommer ganska snabbt underfund med att denna rätt, somkallas för tjugoårshävd, gav möjlighet för bolag och större markägare att läggabeslag på mindre markägares egendom. Vidare bygger tjugoårshäv-den på att manskall ha lagfart. Hur går det till att få lagfart? Realiter kan den som harpengar och tillgång till jurister och lantmätare få lagfart på en egendom utanatt den som nyttjar den har vetskap därom. Det talas om olika hemman m. m. Jag vill då bara beröravad som hände i när en häradshövding kallade godemänför okända myrslogeägare. Myrslogeägarna levde i välmåga, och myrslogarna varnumrerade. Jag hade trott att sådana rättskränkningar inte skulle få förekommautan att kronan skulle ha kunnat ha fått tillbaka dessa områden. Det sägs att den som vill tillvarata sin rätt skall gåtill rättslig prövning. Ja, vart går man om man skall kräva sin rätt exempelvisi ? I första hand får man vända sig till domstol pä den ort där bolagetsstyrelse har sitt säte, och jag vUl se hur resultatet av en sådan prövningblir! Därefter har man att gå tiU hovrätt, där det alltid finns någon dom atthänvisa till som har fällts i gången tid. Efter det går man till högstadomstolen. Enligt en hovrättspresident går det till så i högsta domstolen attarbetet helt grundas på revisionssekreterarföredragningen. Vi vet att det äromöjligt för en vanlig människa, som inte har någon större egendom, att få sittärende föredraget och prövat i högsta domstolen. I verkligheten förhållerdet sig alltså på det sättet att man får endast en bedömning av sitt ärende. Men finns det då inte någon möjlighet för vanliga fattigamänniskor, som inte har förvärvat något tusental hektar i det här landet, atttillvarata .sin rätt? Som utveckhngen nu går i vårt land överförs ändå mer ochmer av marken tUl enskilda, mer och mer av marken kan komma i utländska händer.Vart skall då de vanUga människorna ta vägen? Bolagen kan naturligtvis hur länge som helst försöka fåmer mark. Jag har haft möjhghet att se hur ett bolag uppe i tagitallting från kronan och från den finska urbefolkningen. Det har inte funnitsnågon handling som gav bolaget rätt att nyttja marken, men den herre som på16001700-talen tog hand om den egendomen var ändå landshövding, högsta instansi rättshänseende, general och litet av varie, och han hade tillgång tUl dehögsta ämbetena. De här mindre nyttianderätter som förut har funnits förbefolkningen, exempelvis i , och , har tagits bort ochgäller inte längre. Om ett bolag uppträder och har pengar att förvärva lagfart,kränks utan vidare den mindres rätt, och bolagets senare färvärvadenyttjanderätt går före. Det har talats här om allemansrätten. Det är riktigt attvi skall hålla på den. Jag är kolarpojke med bondepäbrå, och jag hade en morfarsom hade hand om gamla handlingar. Jag undrar hur det skulle ha sett ut, om detinte hade gjorts vindsröjningar både i och i kanslihuset och på andrahåll i som jag tog reda på då hade vi troligen gått miste omallemansrätten i flera fall. Nästan varie år får man uppleva att allemansrättenangrips av större markägare och att rättsutvecklingen i vårt land jämvälmotverkar allemansrätten. Detta är oroande, eftersom jag börjar få en känsla avatt teoretiskt gäller visserligen lag lika för alla, men praktisktförekommer det väsentliga skUlnader. Därför behöver jag inte flera upplysningarom gamla lagar och författningar m. m., utan jag vill att vi skall föra tUlbakavad som tagits från folket, av sådana som gjort sig skyldiga till brott, någotsom vi kanske inte upplever , även om det kan förekommasådant i vissa situationer. Vi måste se till att vi får tillbaka dendemokratiska Ukställdheten i fråga om rätten och möjligheterna att nyttja jordoch vatten i . Om vi inte kan få en ändring till stånd på detta område,måste vi försöka skapa förståelse för att bolagen skall drivas bort frånområden som de har lagt sig till med. Sedan kan man förfara på olika sätt. Den i en släkt somursprungligen har lagt sig till med en sådan nyttighet kanske säljer den tillett bolag och sätter in pengarna i form av aktier i det bolaget. Då har manförändrat äganderätten på ett sådant sätt att inga rättsliga åtgärder kanvidtagas mot det förfarandet. Jag har här i arbetat för attfinna förståelse för dessa synpunkter. Men det har varit lika omöjligt som detvar fram till Ang. nyttjanderätten tiU mark och vatten, m. m. Ang. nyttjanderätten tiU mark och vatten, m. m. 1950-1960att få hjälp med allemansrätten. Jag trodde ju att vi då vi hadesocialdemokratisk majoritet i skulle kunna få dessa rimliga krav frånvanliga människor beaktade. Men tyvärr har det blivit som det är. Under detta anförande övertog herrtredje vice talmannen lednmgen av kammarens förhandhngar. Jag tror att och jag i långastycken är ganska ense i markpolitiska frågor vi har tidigare haft tillfälleatt här i kammaren diskutera sådana. pekar på och hans reduktion, och det må varaett ståtligt och ärevördigt exempel från historien. Men i dagens får vikanske, när vi skall försöka slå vakt om det allmännas och de mångas intressen,använda metoder som är avpassade för vår tid. I den planering för användningen för marken här i landetoch i den lagstiftning som vi har genomfört är det en genomgående tanke attmarkägarna har man anledning att ställa ökade krav på. Deras sociala ansvarmåste kraftigare poängteras. Vi har skaffat oss lagar som gör det möjligt attskydda naturen att hålla ännu obebyggda stränder öppna, att skydda grusåsarfrån att rivas upp och förhindra att landskapet sargas genom fula hål osv. Vihar försökt skaffa oss lagar som kan ge oss bättre möjligheter att hindraprivata intressens spekulation i mark. Jag påstår inte att det vi haråstadkommit är fullkomligt, jag påstår inte att vi inte får anledning attåterkomma och förbättra vad som redan har gjorts, men det har dock varit enrätt omfattande och intensiv verksamhet på detta område. Framgångslinjerna harvi valt utifrån vad som är möjligt och rimhgt med hänsyn till praktiska kravoch rättsmedvetandet i detta land. När det gäller lidelsefulla försvar för denenskUda människans rätt att hävda sig mot de stora privata intressena, motbolag eller andra i rättegångar och utanför rättegångar också, för den delen i marktvister eller andra tvister finns det nog inte heller någrameningsskiljaktigheter mellan oss. Jag är lika angelägen som omatt vi vidareutvecklar den rättshjälp som vi har byggt upp . Omden håller mättet så att den kan göra den teoretiska hkheten inför lagen verklig likhet får vi väl vänta med att fälla det slutliga omdömet om, men jagtror att vi båda kan enas om att den är ett steg på vägen. Jag vill passa på att säga ytterligare några ord, eftersomherr under sin långa tid i har varit en förkämpe av storamått för miljövård, för allemansrätt och för de små människornas rättigheter imarksammanhangen. Det är inte minst som under sin gärning somriksdagsman har fått många av oss att komma till insikt om de oersättligavärden som finns i vår svenska natur; att de ständigt kan hotas av ekonomiskaoch andra intressen och att våra ansträngningar på detta område aldrig fårmattas. Det är ett sällsynt skickligt och envetet arbete i naturens,miljövårdens och de många människornas intresse som varit något av detväsentliga i gärning. Jag beklagar att vi inte fårtUlfälle att föra så många fler debatter i markfrågorna här i . Det är självklart att det är oerhört svårtatt anpassa en rätt som syftar till Ukhet inför lagen till olika tidsskeden.Men, herr statsråd, faran är att utbildningen i rättshistoria ärbristfällig. Man måste kunna förstå sakrättens utveckling i vårt land från dentid när adeln och ridderskapet behärskade aUa ämbeten i detta land - det fanns800 ämbeten och man icke fick dömas av någon som inte var från samma ståndoch tiU . Det är märkligt att vi tUl dags dato i våralandskapslagar och våra grundlagar har haft inskrivet att kronans rätt ickeskulle få kränkas. Vi har också haft den uppfattningen att grundlagicke skulle få tolkas av utomstående utan själv skulle göra deförändringar som var nödvändiga. Men de skulle också inskrivas enligt de reglersom gäller för grundlag. Jag ville skydda grusåsarna pä . Men, vi skallkomina ihåg att grusåsarna har aldrig varit enskild egendom i detta land. Devar impediment som togs undan eftersom de inte hade något intresse i den gamlatiden.