prot · FW09150 · 1973-12-31 00:00:00 — säger att genom denpriskonkurrens som tidigare förekommit kan det påvisas ej oväsenthgt lägrepriser på konkurrensutsatta marknader än i de delar av landet där endast enproducent varit verksam. Missbruk av monopol yttrar sig i för höga priser ochför höga vinster till skada för konsumenten och det aUmänna. NO uttalarfarhågor för ett sådant missbruk. Han säger också att företag medmonopolställning under sådana förhållanden brukar bli mindre benägna att hållaigen på prishöjningar. Omdömet gäller den nu aktuella cementindustrin. Ochmonopolbildningen sker när det är en allmän strävan attkomma åt de många faktorer som främst bidrar till det snabbt stigande kostnadslägetför byggnadsindustrin. 1 det förlängda perspektivet kommer också såväl bro- somtunnelförbindelserna över att ställa enorma krav på byggnadsmaterial. Det hade i ett sådant läge legat nära till hands attindustriminister - just av hänsyn till konsument- ochsamhällsintresset hade stannat för ett förstatligande av i vaqe fallGullhögen. De fördelar företagsekonomiskt sett som uppnås genom fusionenborde ha varit möjliga att uppnå genom förhandlingar mellan Cementa och det statligtägda Gullhögen. Jag vet inte i vilket utsträckning det skulle ha varit möjligtatt få de företag inom byggnadsbranschen som står arbetarrörelsen näraintresserade av ett delägarskap inom cementindustrin. BPA har köpt ca 100 000aktier . Jag utgår ifrån att BPA skulle ha haftett liknande intresse, om Gullhögen hade förstatligats. Litet underligt verkardet kanske att enbart i är har minskatsitt aktieinnehav i Euroc frän 113 000 aktier /73 tUl 92 000aktier innevarande år. Av svaret framgår vidare tydligt att ett förstatligande inuläget verkar vara överspelat. Industriministern hänvisar till det avtal somstaten träffat med Euroc och som ger staten två styrelseposter och enrevisor i både Cementa och Gullhögen samt en styrelseplats i Euroc. Statenkommer att äga av aktiekapitalet inom Cementa. 1 förhållande till denringa andel av Cementas kapital som staten äger anser industriministern attstatens inflytande över cementrörelsen får betraktas som avsevärt. I svaret utvecklar industriministern de åtgärder som sättsin för att hålla företagets prissättning under bevakning. Det talas omkontakter och förhandlingar med statens pris- och händelseföretaget avser att höja priserna. Prissättningen skall göras sådan attföretagets monopolställning inte missbrukas. Och i interpellationssvaretsförlängning påminner statsrådet om den möjlighet som regeringenhar att utfärda prisstopp. Det betyder att regeringen i vissa lägen kan kommaatt tvångsbestämma priserna på cement. Jag gissar att det nuvarande prisstoppetpå sågat timmer har haft sin vägledande effekt när regeringen har bedömt de risker som finns för en oacceptabel De här av industriministern föreslagna åtgärderna är detfrån det utgångsläge som regeringen valt lätt att ge sin anslutning till. Detstora frågetecknet är den förhållandevis ringa andel aktier som staten disponerar.Trots att staten genom avtalet med får ett avsevärt inflytande är dendock i minoritet. Man bör därför överväga ytterligare köp av aktier i företagetfrån statens sida. Det blir eljest en svår uppgift för dem som har attföreträda statens intressen i inonopolföretaget. Jag håller emellertidindustriministern räkning för att han har uppställt regler för företagetsverksamhet som rimligen kan accepteras av samhället. Det är nog klokt att ändåvarna för en överoptimism pä den här punkten. Så ställde jag i interpellationen några frågor om vad somi samband med förvärvet hade förekommit i fråga om information till deanställda. Det är helt klart att de anställda vid i inför ett fullbordat faktum. Därvidlag bekräftar interpellationssvaretmina farhågor. Beslut om försäljningen har träffats mellan Cementa ochmajoritetsägarna inom Gullhögen. Det har inte varit en styrelsefråga förGullhögen. Den omständigheten att beslutet om försäljningen av Gullhögen tillCementa fattats av annan instans än styrelsen i Gullhögen befriade inteföretaget från informationsskyldighet. Där finns ju företagsnämnd. I dettaavseende är det inträffade något av en skandal. Om det finns luckor iinformationsansvaret från företagens sida bör det vara angeläget att snarasttäppa till dessa. Jag kan, herr talman, gärna medge att med uppbyggnaden avsamhällets inflytande i monopolföretaget har regeringen ganska väl lyckatsbalansera den övervikt för företagets intressen gentemot samhället som finns isjälva ägarstrukturen. När man har valt denna företagsform är detangeläget att staten vidgar sitt aktieinnehav. Sista ordet behöver heller intevara sagt om monopolföretagets ägarstruktur. Det skulle verkligen varaunderligt om det nya, av statsmakterna välsignade monopolföretaget inomcementindustrin kan undvika att komma på kollisionskurs med de övrigasamhällsintressena. Jag läser också ut tvivel i industriministerns svar. På tal om framtid har vi fått veta en hel del.Men oron för företagets verksamhet i - med särskild betoning påtryggheten för de anställda - lyser dock igenom. Om det blir aktuellt med någrainskränkningar i pä utgår industriministern ifrån ochdet är nu en återgivning av interpellationssvaret - att Cementa i första handaktivt bidrar med etablerandet av annan sysselsättning på orten. Med tanke påvad som hänt kan man emellertid dra den slutsatsen att de anställda i fråga omden framtida sysselsättningen hyser mera förtroende för samhället än förenskilda företag. Med detta vill jag, herr talman, än en gäng tacka försvaret på min interpellation. Om ökat samhälleligt engagemang Inom byggnadsämnesindustrin HerrWERNER i (vpk); Jag tackar industriministern för svaret på interpellationen. Bakgrunden till den är ju vid det här laget väl känd. Tyvärrtror jag inte att svaret och de åtgärder som redovisats från Om ökat samhälleligt engagemang inombyggnads-ämtiesindiistrin regeringenssida i den här frågan kommer att gå till historien som något av den svenskasocialdemokratins stora nummer när det gäller att leva upp till vad man säger ipartiprogrammet om att lägga "bestämmanderätten över produktionen ochdess fördelning i hela folkets händer". Det finns anledning att säga detta eftersom hela svaret isak är ett avvisande av sådana tankegångar och i stället en enda läng hyllningtill den nuvarande biandekonomin, där ni från regeringens sida uppenbarligenär nöjda med att få ert inflytande begränsat till ett visst mått av insyn - mendå på kapitalägarnas villkor. 1944 hävdade ni i efterkrigsprogrammetatt "i de faU då hela produktionen domineras av ett företag eller ensammanslutning av företag, eller då en konkurrerande produktion kan anses oekonomiskbör däremot de existerande företagen överföras i samhällets ägo." Attsådana tankegångar inte besvärar regeringen är helt klart. Vad som i dagföresvävar er är att få en stabil och organiserad kapitalism att reformera i. Jag måste ställa frågan: Hur tror ni att ni skall klara denuvarande förhållandena på bostads- och hyresmarknaden, om ni utgår från att des. k. marknadsekonomiska krafterna skall styra utvecklingen? Det är ju dettasom kommer till uttryck på område efter område. 1966 hävdade dåvarandeinrikesministern att, som han sade, de friare avtalsförhållandena påhyresmarknaden och de ändrade villkoren för bostadsbyggandets finansieringkommer att innebära att bostadskostnaderna stiger mer än levnadskostnaderna iallmänhet. Att han har fått helt rätt - ja, att han har fått alltför rätt veti dag hundratusentals hyresgäster. tar samma statsråd initiativ till att vifår ett fullständigt monopol inom den avgörande delen av materialindustrin. Vadblir nästa steg i den här utvecklingen? Genom Cementas köp av Gullhögen kommer Cementa attbehärska av den svenska cementmarknaden. Det innebär att alla sombygger nu kommer att bli kunder till Euroc som är moderbolag i koncernen. Ochfinns det anledning tro att den här ytterUgare koncentrationen och hårdaremonopoliseringen kommer att innebära en prisutveckling som gynnarbyggnadskostnader och hyror? Nej, knappast. Vi har ju sett, främst under1960-talet, vad den långtgående koncentrationen inom materialindustrin ochintegrationen inom andra delar av byggnadsindustrin och affärsbankerna harinneburit. Den koncentration av kapital och produktionsresurser som har ägt rumoch äger rum och som kombineras med omfattande markförvärv, framför allt iexpansionskommunerna, är helt oacceptabel, därför att den ger det privatanäringslivet ett helt dominerande inflytande över byggnads- och bostadspolitiken. Vid alla tillfällen då vi och andra tagit upp dessa frågorhar man från regeringens sida nöjt sig med att hänvisa till den rad av statligautredningar som behandlat frågorna rörande de aktuella branscherna, som manuttryckt det. Man säger sig ha "observerat" de starkamonopoltendenserna inom materialindustrin. Men vilka slutsatser och vilkaresultat i form av konkreta åtgärder har detta inneburit? Ja, uppenbarligen hardet ju inte inneburit ett ökat samhälleligt ägande och inflytande över den härtunga posten i samhällsekonomin. detinneburit ytterligare initiativ och koncentration och monopolisering. Det kunde sägas att detta i och för sig är en konsekventlinje som regeringen fullföljt ända , närman tillsatte en utredning om dessa frågor, vilken fick beskedatt inte framlägga något betänkande. Dagens besked i interpellationssvaret ärju helt i samma anda. Industriministern vill i sitt svar göra gällande attstaten har ett betydande engagemang i byggnadsämnesindustrin genomStatsföretagskoncernen, bl. a. genom av aktierna i ochgenom statens innehav av av aktierna i . Man sägeratt det har föreslagits ytterligare köp av GuUhögenaktier, ochefter överenskommelsen mellan kommer staten att inneha 5procent av aktierna i . Jag tycker verkligen inte att det är några imponerandetag, och de förändrar inte på något avgörande sätt ägarstrukturen inom densvenska byggnadsmaterialindustrin. Två styrelseposter och en revisor samtsuppleanter både i Cementa och Gullhögen är tillräckhgt för industriministernoch regeringen och betraktas som ett så avsevärt inflytande inom ennyckelindustri att något förstatligande eller ökat statligt inflytande utöveravtalet inte anses aktuellt, som det sägs ha varit. Att byggnadsmaterialindustrin är en tung post isamhällsekonomin framgick bl. a. av koncentrationsutredningen somkonstaterade att den torde svara för omkring 8 av den svenskaindustrins tillverkningsvärde. Den strategiska basen för modernt byggande är påmaterialsidan cement, fabriksbetong, betongvaror, lättbetong och tegel. I dagvet vi att det inte längre ens kommer att vara ett duopol som behärskarflertalet av dessa produkter utan ett rent monopol. Tegelindustrin behärskastill av privata finansgrupper. Det av svarar bara för av produktionen. Jag tror inte att jag behöver göra någon lång uppräkningav koncentrationen och redogöra för hur intimt de avgörande delarna av densvenska byggnadsmaterialproduktionen har knutits till ett fåtal bankintressen.Produktionstekniskt kännetecknas materialindustrin av en stark rationaliseringmed åtföljande produktivitetsstegring, men genom det starka grepp som storfinansenhar över det hela har denna utveckling inte lett till att materialkostnadernasandel av de totala byggnadskostnaderna har sjunkit. Under hela 1960-taletsjönk arbetslönernas andel av byggnadskostnaderna, sommaterialkostnadernas andel steg och ligger . För vår del anser vi det vara ett mycket avgörandesamhällsintresse att bryta ut denna industrisektor ur storfinansensintressesfär. Det måste ske med radikala medel. Samhälleliga och kooperativainsatser när det gäller elementtillverkning och framställning av snickerieretc, i all ära, men det rubbar inte på något sätt storfinansens maktställningoch kan därför inte heller leda till en avgörande sänkning avbyggnadskostnaderna. Vi anser heller inte att statliga nyetableringar ikonkurrenssyfte inom den tunga materialindustrin är en framkomlig väg, eftersomkapaciteten hos den befintliga industrin på dess område borde vara tillräcklig.Det motsägs Om ökat samhälleligt engagemang inom byggnadsämnesindustrin Om ökat samhälleligt engage77iang inom byggnadsämnesindustrin hellerinte i interpellationssvaret . Därför anser vi att den enda lösningen ärett förstatligande av den tunga materiahndustrin. Efter industriministerns svari dag är det emellertid helt klart att några sådana tankar inte föresvävarregeringen. När det gäller åtgärder i syfte att på tryggasys.selsättningen för de anställda i kan statsrådet inte göra någraandra utfästelser än att han utgår från att Cementa "i första hand aktivitbidrar med etablerandet av annan sysslesättning på orten". Det är det endaman har att komma med. Till ett företag som Cementa som äger praktiskt tagetall mark i och har använt det ägandet för att stoppa andraföretag som har velat etablera sig på orten sätter man alltså hela sin litatt företaget skall klara sysselsättningen i fortsättningen! Vad beträffar min andra fråga, om statsrådet inte ansersituationen mogen att i vidsträcktare mening pröva frågan om statligtinflytande över byggnadsproduktionen, är svaret klart och otvetydigt nej. Manaccepterar och förstärker cementmonopolet, man sätter sin lit till enminoritetsrepresentation på två representanter och en revisor i Cementa ochGullhögen, man anser att man av aktiekapitalet skaffat sig ettinflytande i cementrörelsen som måste betraktas som avsevärt, man sätter sinlit till SPK och till att Cementas försäljningsvillkor skall vara öppna påden punkten har man för övrigt inte lyckats lugna näringsfrihetsombudsmannen.Man gör kort sagt halt inför ett privat-kapitalistiskt monopolvälde inom en avvåra viktigaste basindustrier, och man avstår därigenom från att medverka tillatt bryta den allt snabbare integrationen inom byggämnes- och byggbranscherna,med två av våra största banker i bakgrunden. Jag kan inte annat än beklaga svaretsinnehåll och inriktning. Men det var å andra sidan inte helt oväntat. Låt mig först beträffande säga attdet inte är på det sättet att vi väntar oss att problemen helt och uteslutandeskall upp av Cementa. Men vi säger att huvudansvaret bör ligga påföretaget. Det är rimligt att vi reser det anspråket när det gällernedläggningar som skulle kunna bli aktuella inom detta område som inom andra.Det fråntar å andra sidan inte samhället dess ansvar att nogsamt följautvecklingen och så långt möjligt i samverkan med företaget söka lösaproblemen. Jag anser att vi har rätt att ställa det kravet på företagen att deskall gå in i diskussion om hur en eventuell strukturförändring kommer att tesig och om man tidsmässigt kan vinna anstånd för att diskutera alternativsysselsättning. Vi har prövat det på ett par andra områden, bl. a. i isamarbete med cellulosaindustrin. Där visade det sig också att som mankunde fortsätta produktionen i en nedläggningshotad industri, kundediskussioner föras om ersättningsindustri, som kommer att etableras med stödav lokaliseringsmedel och ta över hela den arbetsstyrka som kommer attfriställas. Vi har samma problem i norra , där man tidigare varnat föreventuella nedläggningar framöver. Där förs samma diskussion. Deåtgärder som är aktuella i innebär i och för sig inte att någonavskedas; man låter den naturliga avgången verka så attett 40-tal personer mindre kommer att vara sysselsatta efter de två åren. Dethar visserligen inte några verkningar för de berörda individerna, men det harverkningar för kommuner och . Jag anser det därför angeläget att manredan nu försöker ta initiativ till att skapa en arbetsgrupp, som kan bestå avrepresentanter för länsmyndigheten, kommunen, de anställda och företaget, ochatt man försöker hålla kontakt med arbetsmarknadsmyndighetema för diskussion omvad som kan göras i kommunen för att etablera ny sysselsättning som ersättningför detta bortfall. Vi har inte tänkt fly undan det ansvar som är statens ochsamhällets, men riktar uppmärksamheten på att ansvaret ändå i första hand börligga på företaget. Låt mig sedan gå in på den principfråga som upp om förstatligande och samhällelig företagsverksamhet. Mingrunduppfattning är att en statlig företagsverksamhet inte är ett självändamål.Den kan vara angelägen för att utveckla viktiga basindustriella områden. Därsysselsättningspolitiska skäl talar för statlig etablering är den nödvändig,likaså inom vissa kapitalkrävande områden, där det kollektiva egagemanget ärytterst viktigt. Jag kan ge åtskilliga exempel på statlig medverkan inomdessa områden just , bl, a. planeringen för ett nytt ämnesstålverk vid NJÅliksom de övriga omfattande investeringar i som tillsammans kommer attkräva flera mUjarder kronor. Man kan vidare peka på Svetabs engagemang ifälgfabriken i , bromsbandsfabriken i , Statsföretags ochUddevallavarvets investeringar i varvet där nere och Statsföretags engagemanginom det petrokemiska området. Dessutom har vi energisektorn: Vattenfallsutbyggnad av kärnkraftverken, vattenkraftsanläggningarna m. m. Staten har en bevakande skyldighet inom vissa förmedborgarna viktiga konsumtionsområden. Till dem hör utan tvivel industrin förbyggmaterial. Hur långt man skall gå i fråga om engagemang är en avvägningsfråga.Jag har i interpellationssvaret redovisat några sektorer där staten har ettägarinflytande, helt eller delvis. Jag vet inte av vilken anledning utelämnade Centogruppen som är statens via Statsföretag och Svetaboch som består av snickeriindustrier och industrier förgolvbeläggningsmaterial. Vi har också vid sidan av det rent statligaengagemanget inom byggsektorn BPÄ:s, HSB;s och andra verksamheter. Jag anser att det är av vikt vid ställningstagandena attbeakta att det har varit möjligt att följa verksamheterna och vara säker på ettsådant inflytande att prisutvecklingen kunnat följas och påverkas. Som käntinnebär det inte ett stopp för prisförändringar. Kostnadsfaktorerna verkar härsåväl som inom andra områden. gjorde en erinran om vad jag sominrikesminister uttalade om möjligheterna till prisförändringar uppåt.Herr hade också kunnat säga att vi med den planeringsverksamhet som vikom överens om och som varit tillämplig på bostadsbyggnadsområdet - hadefaktiska prissänkningar inom bostadsproduktionen åren 1968 och 1969. Men somjag sade har kostnadsfaktorerna varit av den karaktären att vi Om ökat samhälleligt engagemang inom byggnadsämnesindustrin 4 protokoll 1973. Om ökat samhälleligt engagemang ino7n byggnadsämnesindustrin sedan desshar fått åtskilliga prishöjningar. Jag anser att det är viktigt att de möjhgheter somerbjuder sig i fråga om rationahserings- och effektivitetsåtgärder tas tUl varagenom rimhga investeringar i branschen. Låt mig säga att debatten inom den fackliga politiskaarbetarrörelsen närmast har gått i den riktningen att en vidgadinsyn och kontrollmöjlighet ställs i förgrunden i fråga ombyggmaterialindustrin, och det är jag övertygad om att kännertill lika väl som jag. Jag är helt medveten om de uttalanden som nämnde, men jag vill å andra sidan åberopa de kontakter som vi harhaft med fackförbunden inom byggområdet. De har också ställt sig bakom och haftförståelse för de uttalanden som gjordes vid socialdemokratiskapartikongressen, där det anfördes; Det bör över huvud taget vara möjligt attvia delägarskap se till att eventuella monopoltendenser inombyggnadsmaterialområdet förhindras. Det betyder att intresset är starkt inriktat påmöjligheten till inflytande och medverkan i verksamheten, vilket kanåstadkommas genom avtal och ändring av ägarstrukturen. Erfarenheten får nu visaom det avtal som slutits mellan regeringen - som företrädare för enminoritetsandel i Gullhögen och Cementa - svarar mot de anspråk på medverkaninom en viktig del av byggmaterialindustrin som vi har. Det är för övrigt ettavtal som kommer att underställas - bli föremål för prövning ochdebatt i och vi får väl se vad den prövningen och debatten ledertill. Det är ganska intressant att här har åberopats ävendirektören , som mycket riktigt har gjort ett uttalande om det s, k,cementmonopolet, men jag skulle knappast tänka mig att och herrLindkvist är på samma linje i fråga om den principiella bedömningen av vadcementmonopolet innebär och hur man skulle kunna påverka utvecklingen inomdetsamma. Debatten har som sagt kommit till det stadium där jag förmin del anser att de möjligheter som har lagts in i det träffade avtalet nu börprövas. Jag ser det som inte minst angeläget och värdefullt att de anställdasrepresentanter och företrädare för samhället får tillfälle att närmare delta iutredningen om cementindustrins strukturproblem och påverka händelseförloppet.Det bör ge garantier för en smidigare övergång när omställningen blirnödvändig. Jag anser att man inte heller bör glömma bort att i detnya företaget, som tills vidare är Cementa och Gullhögen i en samordnadverksamhet, ingår inte enbart representanterna för staten - de två istyrelserna utan också i vardera styrelsen två representanter för deanställda, tillsammans alltså fyra. Här har vi således frågan om en inflytande- ochmedverkansteori som möjliggör att påverka utvecklingen inom en företagssektor.Mot denna teori står - och där skulle jag tänka mig att inte minst upp uppfattningen att marknadskrafternas fria spel i ett konkurrenssamhälleär det allena saliggörande. Jag tror inte ögonblick att medåberopande av ansluter sig till en sådan teori. Vi känner nämligendess verkningar i abrupta nedläggningar av företag som dukatunder i konkurrensen, med arbetslöshet och svårigheter för enskilda ochkommuner. Det finns ingen anledning att acceptera en sådan ohämmad utveckhng.Samhället bör kunna genom sin medverkan tackla utvecklingsproblemen annorlunda. Här görs nu ett aUvarligt försök. Jag är medveten om attmeningarna kan gå isär; från önskemålen om ett längre gående engagemang tUl låtdet vara vad det är. Vad vi förordat är ingen kompromiss mitt emellan utan ettlängre gående samhällsengagemang, framförallt avtalsmässigt bundet. Jag tyckeratt det vore rimhgt att man nu accepterar det här arrangemanget; vi får se vadden närmaste framtiden kommer att innebära. Tiden och utvecklingen stannar juinte med det här. Det är på något sätt ett nytt grepp: styrelserepresentationplus en avtalsmässigt regierad utveckling inom ett område. Jag tror att härfinns möjligheter att på ett verkligt påtagbart sätt bestämma om utvecklingen ivad gäller såväl priser som den öppna konkurrensen, eUer kanske jag borde sägaden leveransskyldighet med Uka villkor för alla parter som är en avförutsättningarna, liksom att vi har möjligheter att följa strukturutvecklingenoch skapa en sådan situation för de anställda att vi kan undvika de svårighetersom eljest skuUe inträffa. Om ökat samhälleligt engagemang inom byggnadsämnesindustrin Industriministern kom i sitt svar in påförhållandena i HäUekis, vars svårigheter väl ingalunda är främmande förindustridepartementet och statsrådet . Eftersom orten är så heltberoende av den industri som finns där och det inte har visat sig lätt attfå ersättningsindustrier och eftersom industriministern i sitt interpellationssvar har visat en positiv vilja att hjälpa till med detta, skulle jagvilja ställa en kompletterande fråga till honom; Är industriministern bereddatt snabbt och praktiskt medverka till att en lämplig och för samhälletHällekis godtagbar ersättningsindustri lokaliseras dit för den händelse attföretaget eller dess efterträdare inte kan lösa den uppgiften? Villindustriministern ge en precisering av det, som jag tolkar innebörden, positivasvar som industriministern gav i sitt tidigare inlägg i debatten? Jag kan på herrHylländers fråga svara ja direkt. Det ville jag ange när jag talade om att detkanske är lämpligt att man skapar en arbetsgrupp som följer utvecklingen ochtar itu med de problem som en etablering kan komma att innebära. HerrLINDKVIST (s); Jag har inte särskilt mycket att säga ianslutning till industriministerns senaste inlägg i debatten. Det var mycketklokt av honom att komplettera interpellationssvaret med att säga att det somskall ske i inte undantar samhället från ansvar.