prot · FW09154 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är inte oväsentligt, , att tala om ivilket syfte man skall kontakta föräldrarna. Jag har redan läst uppfortsättningen på citat, och jag vUl understryka att det ärbarnets bästa som är syftet med den här kontakten. HerrROMANUS (fp) kort genmäle; Jag är trots allt fortfarande en smula oroadöver föräldrautbildningen. säger nu att utskottet och förmodligenriksdagen har en övergripande syftning med sitt uttalande och att detta skallskickas vidare. Och vad kommer att hända? Blir det en meraövergripande utredning utan dröjsmål, som har begärt, om man bifallerutskottets hemställan? Jag skall inte nu pressa ytterligare på hurdet skall gå till; jag kan bara försäkra.att vi kommer att följa den härfrågan. Blir det inte en utredning utan dröjsmål kommer vi givetvis att ta uppden igen. På det här området har det varit en passivitet som är förvånande, isynnerhet som statsrådet nu säger att det viktiga är att få etterfarenhetsunderlag. Det var ju det ville ha 1970, när vi begärde enförsöksverksamhet. Någon sådan värd namnet har inte startats på dessa tre år.Det är mot den bakgrunden som vi nu inte nöjer oss med luddiga uttalanden, utanvill ha klara besked. säger beträffande obligatoriet att man kanspekulera över hur skollagen skulle ha sett ut om den hade utformats . Jagvet inte varför man skall spekulera över det. Det är rUctigt att det ärangeläget att skapasamförstånd mellan |föräldrar och förskola, men det gör man inte genom att sägaatt ett obligatorium vore som att servera sociala förmåner medpolishandräckning. Man kan helt enkelt och odramatiskt konstatera att skolaninte upplevs som något polisiärt tvång för dagens famUjer i . Att denbörjar upplevs inte i andra länder som något polisiärt tvång.Det är i så få undantagsfall som man inte vUl acceptera den allmännaskolplikten, att dem kan man från alla praktiska synpunkter bortse från. Manbehöver inte tro att en obligatorisk förskola, om den byggs upp och beskrivs pårätt sätt av ansvariga statsråd lika väl som av andra, skulle behöva leda tillnågot bristande samförstånd mellan samhället och föräldrarna. Lyckligtvisuppfattar föräldrarna förskolan som något positivt och inte som något negativt.Jag tror att de gör det även efter uttalandet av , även om det mtedirekt bidrog till samförståndet. Jag är helt medveten om att syskongrupper inte är detsammasom åldersgrupper. Men syskongrupper är inte längre någon ny organisation, fruOdhnoff. De förekommer på åtskUliga håll. Men dessa grupper har inte omfattat20 barn. Det kommer de att göra nu enligt propositionen. är det intesäkert att man håller fast vid den proportion mellan personal och barn somregeringen och utredningen vill ha. Det finns inget styrmedel för detta, ochdärför har vi begärt det. Det innebär naturligtvis mer styrning, men den ärtill barnens bästa i detta fall. Den är också till personalens bästa, för denupplever också grupper på 20 som för stora. () kort genmäle; Efter att ha hört senaste inläggvill jag notera att vi uppenbarligen under dagens lopp har kommit varandranärmare här i kammaren trots en del fräna ord som har utväxlats tidigare. Nuhar vi hört både i och uttrycka sig mycketpositivt om de alternativa pedagogiska inrättningarna, om den kompletterandeförskoleverksamheten och sådant. Man börjar nästan uppfatta detta som enuppmuntran från allra högsta ort till kommuner och föräldrar att utnyttja deluckor i den föreslagna lagen som otvivelaktigt finns. Men hålen i den lagen ärså stora att man kan köra igenom dem med häst och vagn åt bägge hållen. o. m, konstatera att det är en illusion att tro att kommunerna inte skulle kunnainräkna enskilda förskolor, Lagen ålägger kommunerna att planera medhundraprocentig täckning, men när man skall realisera planerna får man givetvisbygga, inreda och anställa personal någorlunda efter den faktiska efterfråganoch inte bara efter planen. Skulle det visa sig att trots all uppsökandeverksamhet och hur effektiv den än blir av sexåringarna vill gåi förskola, kommer ju inte lokaler med inredning och personal att stå och väntapå de återstående varenda dag . Kommunerna fårdimensionera verksamheten efter den faktiska efterfrågan. Skulle det i någonkommun kanske t. o. m., enligt i , med kommunalt bidragfinnas låt oss säga en Montessoriförskola och en kyrkans småbarnsskola, kommernaturligtvis efterfrågan på platser i den kommunala förskolan att anpassa sigdärefter. Då bUr det visserligen i planen 100 procents täckning, men i Förskoleverksa/ji-hetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation sinnevärldenblir det alltså förskoleplatser till de barn som verkligen vUl ha sådana. Jag har naturligtvis pressat det här. Det kan varken varafru eller mening att det skall gå till på det sättet,att planen skall vara mera en iUusion och i verkligheten kommunen bygger tUldem som finns kvar sedan alla andra har byggt. Men uppenbart är att lagenkommer att kunna användas även på det sättet. Jag vUl bara notera att de kommuner, dekyrkoförsamlingar och de enskUda organisationer som känner det angeläget attbereda utrymme för förskolor med annan pedagogik och delvis annat innehåll ände allmänna kommunala förskolorna uppenbarligen kan gå till verket med gott modoch fmna att det kanske ändå är möjligt att inrymma även sådana. Till vill jag säga att det äralldeles självklart att uttalande skall respekteras. Jag ser det somett mera omfattande uppdrag som kommer med. Det skulle bli få undantag, säger . Det visarockså den försöksverksamhet som vi bedriver. var inne på sammafråga. Det är inte någon risk att man får en kanske 50-procentig täckning avsexåringar i förskolan, . De faktiska siffror som vi kanredovisa tyder på något helt annat. Det är kanske enklast att belysa detta medett exempel. Om jag får ta ett exempel ur minnet, kan jag nämna att mani hade 1 499 sexåringar som inbjöds till förskola. Samtligakom så när som på ett drygt hundratal, varav man fann att en delredan gick i daghem, andra hade flyttat osv. Men det var ett 30-tal barn sombodde i kommunen men som inte hade svarat på denna inbjudan till allmänförskola. Dem sökte man upp och frågade bl. a. varför de inte hade kommit tUl förskolan.De flesta svarade att de inte hade kommit sig för att svara på inbjudan. Detvar en ganska hög procent invandrarfamUjer som över huvud taget inte hadeuppfattat inbjudan, vUket visar hur viktigt det är att man har denna uppsökandeverksamhet och verkligen kan tala om för familjerna vad det rör sig om. När manväl hade talat om vad förskolan innebar kom samtliga barn så när som på åtta avde 1 499. Äv dem var det, vUl jag minnas, fyra som tackade nej därför att degick i en kyrklig förskola. Ett barn gick i en privat förskola. Dessarelationer mellan barn som sätts på det ena eller andra stället skall vi ha iminnet. Det är viktigt att man har klart för sig dessa siffror när mandebatterar den här frågan. Frågan om uppsökande verksamhet bland barnunder samt om föräldrautbildning har på ett mycket positivt sätt tagitsupp såväl i proposition och motioner som i det betänkande från socialutskottetsom vi har att behandla. har också godkänt propositionensförslag på dessa områden, även om det i en hemställan understryker kravet på enomfattande föräldrautbUdning och utredningav just detta. Flera motioner från bl. a. moderata riksdagsmän samt endel skrivelser från olika grupper av kyrkligt verksamma personer har velatantyda att den uppsökande verksamheten skulle innebära en onödig påverkan påföräldrarna och t, o, m. ordet tvång har använts i sammanhanget. Det finnsdärför anledning att här slå fast att målsättningen för den arbetsgrupp somarbetar med att finna lämpliga former för den uppsökande verksamheten ute ikommunerna är att skapa former för samarbete med barnfamUjerna. Flera avsamhällets organ för barnhälsovård och barnavård bör samverka just i uppgiftenatt tillsammans med föräldrarna bistå barn, som av olika skäl är i behov avsärskilt stöd och stimulans. använde i något sammanhang beträffandeförskolan uttrycket "överhetstänkande". Jag vUl gärna här fastslå attnågot överhetstänkande, något tvång, inte hgger i en uppsökande verksamhetenligt de rUctlinjer vi arbetar efter. Om sedan förskoleplats skall"erbjudas" eller "anvisas" syns mig inte innehålla såmycket av ett reellt problem. Huvudsaken ar att samhället har stödformer, som idet enskilda fallet är adekvata. Förskolan är en mycket viktig resurs när det gäller att gebarn med olika handikapp stimulans och möjlighet till samverkan och växande igrupp. Men det är naturligt att också andra åtgärder kan komma i fråga, t. ex.lekrådgivning och personlig psykologisk rådgivning. Den försöksverksamhet somhar funnits och som ständigt får större omfattning har visatsig mycket betydelsefuU. Det har gällt förskoleundersökningar påbarnavårdscentraler, men även andra modeller prövas för att nå föräldrar ochbarn som känner svårigheter. Vi försöker ständigt initiera nya modeller. Iblandskulle man önska att debatten i kunde få direkta rapporter frånverkligheten. Debatten skulle då bli mindre snedvriden. 1 den utvärdering som redan har skett av en del avförsöksverksamheten finns exempel på hämmade barn, skrämda barn, överaktivabarn och aggressiva barn. Ofta har även föräldrarna i dessa fall problem.Föräldrarnas svårigheter är antingen av fysisk eller social och psykisk art.Man vet inte vad som är orsak eller verkan i sammanhanget. Att läsa om de barnsom hjälps genom den uppsökande verksamheten ger ett starkt intryck av attsamhällets insatser på detta område bör förstärkas absolut inte ifrågasättas.Det finns även exempel på hur man på ett mycket tiusigt sätt har kunnat skapasmå grupper av glesbygdsbarn som varit oerhört isolerade. Jag tror att det ärett mycket viktigt steg till en god skolanpassning just för dessa barn. En av motionerna och även utskottet har tagit upp fråganom samverkansformerna mellan den sociala och den pedagogiska sektorn på detlokala planet. Samverkan sker ju genom lokala kontakter. Vad jag tycker är ettnågot större problem är kontakten mellan primärkommunala och landstingskommunalamyndigheter på hälsovårdens och den sociala förebyggande verksamhetens område.Det finns organ för samarbete mellan kommunerna och de lokalahälsovårdsmyndigheterna, och det skjuter ständigt upp nya sådan organ somsvampar ur jorden en Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Det'bdrde,anser jag, vara en angelägen och mycket intressant uppgift för dessasamarbetsorgan att göra gemensamma ansträngningar för att skapa en uppsökandeverksamhet bland barn under skolåldern för att lösa de fysiska, psykiska ochsociala problem som verkligen försvårar att barnen får en harmonisk utveckling.Ätt skapa ett lämpligt utvecklingsklimat i hem, i förskola, i skola och ibostadsmUjö är något som vi verkligen är skyldiga våra små medborgare. Fröken i tog upp de handikappadebarnens situation i förskolan och det ansvar som kommunerna och landstingenmåste känna för dessa barn. Det finns utan tvivel vissa problem här, och jagvill gärna tala om att arbetsgruppen har prioriterat verksamheten just på detområdet. Vi tycker nämligen att när den nya förskolan nu träder i kraft skalldet inte finnas några klyftor som gör att de handikappade barnen blir satta åtsidan i något sammanhang. Alla som varit uppe i debatten har varit positiva tillföräldrautbildning. Man använder uttrycket som om det vore ett entydigtbegrepp, men egentligen består det av väldigt många komponenter. hardet vi kallar föräldrautbildning mera varit en handfast praktisk information isamband med barns födelse, en sorts föräldrainformation. Vad vi tycks behöva ärsystematisk utbUdning och information från skolåldern och långt upp ,gärna med tyngdpunkten lagd på sådana situationer där intresset och behovet ärsärskUt stora. Men vad arbetsgruppen har ansett vara särskilt väsentligt är attalla nås av de viktigaste delarna av föräldrautbildningen. Inga svårigheter närdet gäller tid, avstånd eller språk får utgöra hinder för att denna informationnår ut till föräldrarna. Det gäller såväl fäder och mödrar som alla andra somhar kontakt med barn. Utredningsarbetet kring föräldrautbUdningen har påbörjats.Försöksverksamheten har initierats på olika håll och kommer att snabbt öka iomfång. Jag tycker att föräldrautbildningen måste vara ensamhällets skyldighet och också en föräldrarnas skyldighet gentemot barnen.Dess innehåll och former bör mycket noga övervägas. Föräldrautbildning och uppsökandeverksamhet bygger på uppfattningen att föräldrarna alltid vill sina barnsbästa. Men även om det är så kan ibland kringliggande faktorer - föräldrarnasegen otillräcklighet på grund av trötthet, sjukdom, ekonomiska problem, dåligmiljö och brist på kunskaper i växelverkan med barnets upplevelser av justdessa faktorer - medföra att barnet blir felaktigt bemött eller påverkasnegativt i sin utveckling. De försök med uppsökande verksamhet ochföräldrautbUdning som påbörjats har redan nu visat fina exempel på hursamhällets stöd och intresse har varit en mycket positiv upplevelse förföräldrarna och barnen. Vi måste gå vidare på den inslagna vägen. Förskolan ärgrunden, men vi behöver ökade resurser för föräldrautbildning, lekrådgivning,personlig psykologisk rådgivning och uppsökande verksamhet, och vi måste snabbtåstadkomma dessa resurser. Till slut skulle jag villa säga, herr talman, att det godasamhället, det starka samhället, har naturliga förutsättningar för att ocksåbli ett verkligt barnvänligt samhäUe. HerrHYLTANDER (fp) kort genmäle; Jag ber att få tacka för att hongenom att apostrofera mig gav mig tUlfälle tUl en replik som jag tUlsammans medpresidiet missade i förra omgången. Jag vUl bara ställa en fråga till fruOdhnoff om förbudet att driva enskilda förskolor, som det ju har varit tal om.Som jag påpekade i mitt förra inlägg, bUr det ju i praktiken ett förbud,eftersom kommunen inte får överlåta verksamheten tUl någon annan. Jag hade lustatt åka med på hans hästskjuts, som han har introducerat idebatten i det här läget när energin tycks vara slut för bilåkarna; annars hadehan väl kört med bU igenom det här. Jag vUl fråga vUket av dessa alternativ fruOdhnoff står för: att det finns möjligheter eller att det är förbjudet förkommunerna att räkna in de enskilda förskolorna, vilket vi vOl i reservationen3 och väntar svar på. Sedan skall jag be att få ansluta mig till dem som tyckeratt det är bra - det sade jag inledningsvis också att propositionen harkommit och gärna ge en blomma tUl fru landshövdingen för att hon avslutar sinkarriär som statsråd med den. Beträffande de positiva sakerna finns inga delademeningar. Det är för att förbättra förslaget som vi har gjort vårareservationer. Jag vill än en gång understryka värdet av de enskildainsatserna. Det är för att samarbetet skall gå bättre och inte ge densegregation som tycks kunna bli faUet, om man tvingas ta den andra vägen - denutan möjlighet att räkna in de enskUda förskolorna fullvärdigt i den kommunalaplaneringen , som vi har gjort vår framstäUning. FruFRNKEL(fp): var helt ense utom på enenda punkt, och det var när det gällde huvudmannaskapet. Två medlemmar iutredningen reserverade sig mot som huvudman till förmån förskolöverstyrelsen. Flera remissinstanser har stött reservanternas förslag,likaså i sin partimotion nr 201 9. Vi är eniga om utredningens grundtanke att förskolan skallutveckla en såväl socialt som pedagogiskt fungerande verksamhet. Men avgörandeför vårt ställningstagande har inte varit motiven för en förskoleverksamhetutan verksamhetens innehåll. Fru statsrådet sade också påförmiddagen att hon hade en pedagogisk syn på hela förskolan och räknade uppflera ämnen som man där kunde bibringa kunskaper i: matematik, svenska,grammatik m. fl. När alla sexåringar kommit in i förskolan har man skapathelt andra förutsättningar för verksamheten i lågstadiet, och då kan man läggaen pedagogisk helhetssyn på förskola och grundskola som syftar tUl enintegrering mellan dessa två skolstadier. Jag vill nämligen kalla förskolan förett skolstadium. I några kommuner har man redan en försöksverksamhet med enförskola integrerad med en lågstadieskola både lokalmässigt och pedagogiskt.Och det är en sådan samverkan som skall eftersträvas. Det blir då en mjukövergång från en enklare pedagogisk verksamhet tUl en något mer avancerad. Pådet sättet slipper man t. ex. den enligt min mening för såväl elever som lärareoch föräldrar så förnedrande inskolningsperiod som 6 protokoU 1973. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation vi nu harde i lågstadiets första klass. Finner man under denna tidinte barnet skolmoget, kan man t. o. m. återsända det hem. Ännu i hemmetutan pedagogisk ledning är ju inte den bästa förutsättningen för att görabarnet skolmoget tUl kommande år. När alla sexåringar kommit i förskolan, kan mannaturligtvis återsända barnet dit. Men inte heller det är någon god lösning. Iförskolan skall man kunna ta en sådan hänsyn till den enskUdes behov av stödoch stimulans och också ha möjlighet att ge denna så att när barnet bedömsskolmoget det bara flyttas upp i . bör en sådan samverkanhelt enkelt leda fram till en klasslös kombination av förskola-lågstadium. Men en av förutsättningarna för denna samverkan är ju attskolmyndigheten blir tillsynsmyndighet. En annan förutsättning är att det blirett intimt samarbete mellan förskollärarna och lågstadielärarna, och därför börman göra en bättre samordning mellan utbildningen av dessa två lärarkategorier. Förskollärarna känner - det har faktiskt flera av dempersonligt framfört tUl mig att de inte får så stor förståelse för sinpedagogiska verksamhet. Statsrådet sade att vi skulle varastolta över den höga standard på den pedagogiska verksamheten som vi har pådagens barndaghem och i de förskolor som finns. Jag tror, statsrådetOdhnoff, att den inte är så särskUt hög på alla ställen. Men det är sannerligeninte förskollärarnas fel utan det har andra orsaker, t. ex. de stora gruppernasom talade om. förskollärare har i remissvar genomFacklärarförbundet framfört krav på att respektiveskolstyrelsen skall vara huvudmän. De menar liksom jag att det är en säkrareintäkt för att det pedagogiska innehållet i förskolan prioriteras. Jag villockså understryka något som statsrådet sade och som jagtycker är mycket viktigt, nämligen att man när man nu bygger upp nya förskolorinte skall sätta kvantiteten före kvaliteten. Det är oerhört viktigt att detklart uttalas i detta sammanhang. i sade att deti dag är den sociala myndigheten som är förskolans huvudman och att det inte finnsnågot motiv för att så inte i fortsättningen skulle vara fallet. Men dennaordning är väl inte sakrosankt och omöjlig att ändra på bara därföratt det nu är som det är. Jag tror att det är mycket angeläget att övergångentill en annan huvudman blir mjuk och att kommunerna tUls vidare som förordasi propositionen ges en möjlighet att välja huvudman. Man kan ju också, somhar skett på en del ställen, för förskolans verksamhet tills vidare tUlsättaett samarbetsorgan mellan den sociala myndigheten och skolmyndigheterna. Men, herr talman, vUl jag ännu en gångunderstryka att förskolan och socialt och pedagogiskt har sammauppgifter och att det därför är naturligast att de har samma huvudman. Därföryrkar jag bifall till reservationen 13. (); - Den förskolereform som skallbesluta om ligger väl i linje med den utveckling som har ägt rum under detsenaste decennieti många länder. Det som vi uträttar här i , bl. a. genomriksdagsbehandlingen av detta ärende, kan ses som en utlöpare av en ökadaktivitet och en ökad forskning omkring barn, liksom också av ett ökatpolitiskt intresse för barnens mUjö och problem, i många länder. En bakgrundhärtUl är att den internationella forskningen på många områden, inom psykologinoch pedagogiken och även t. ex. inom biologin, över huvud taget inom de områdensom handlar om människan, mer och mer entydigt kunnat slå fast att det som skerunder barnens första år på ett helt annat sätt än man trott blirbestämmande för barnens utveckling senare i livet. Detta är ett skäl tUl detökade intresset för de här frågorna. Den proposition som lagts fram - och naturligtvis iförsta hand det förslag tUl lag om förskoleverksamhet som vi skall besluta om betyder att det svenska samhället är berett att prioritera barnen ochderas betingelser i reformarbetet på ett annat sätt . Samhälletaccepterar alltså tanken att barnens förskoleår formar den väsentligaste delenav den vuxna människans framtid. Jag vUl som flera andra talare understryka - jag noteraratt många av oppositionens företrädare också har gjort det att det är bra attden här reformen kan beslutas i ganska stor enighet när det gäller grunddragen.Utskottets betänkande visar att det råder stor enighet om de väsentligariktlinjerna för förskolans uppläggning, målsättning och innehåll, konkretiseratt. ex. när det gäller syskongrupper, när det gäUer arbetslagen, dvs. attpersonalen skall ges möjligheter att arbeta på ett demokratiskt sätt, när detgäller att kommunen och förskolepersonalen skall ha demokratiska kontakter;demokratiska former. Detta är viktigt också därför att de vuxnas arbetsformerpåverkar vUket slags människor barnen formas till. Men det finns några knäckfrågor som man måste ta itu meddärför att de är aktuella i den verklighet som vi har och som måste varautgångspunkten för vår diskussion och vad vi gör just . finns de flestabarn i förskoleåldrarna inte i daghem, inte i förskola. Av sexåringarna gårmajoriteten i förskola, men annars står flertalet barn utanför. Det leder prioriteringsfråga som vi inte kan komma undan. Hur mycket skall vi idagsläget satsa på att förbättra situationen i de förskolor och daghem somfinns, och hur mycket skall vi lägga på en utbyggnad för de barn som står heltutanför en samhällelig omsorg och tillsyn? Vi vet att väldigt många barn medheltidsarbetande föräldrar icke får någon som helst omsorg eller tillsyn somsamhället har tagit ansvar för. De står helt utanför daghem, familjedaghem ochandra former av tillsyn. Det är alltså ganska många barn som riskerar att farailla och få en besvärlig utveckling . Frågan om hur mycket vi skall satsa på att bygga utdaghemmen och korta köerna så att de barnen kan få del av en bra verksamhet ochhur mycket vi skall satsa på att förbättra situationen i de daghem som finnsoch förbättra personalens arbetsförhåUanden, och därmed också barnens förhållanden- för naturligtvis har man i många daghem besvärligheter och problem i arbetet- den problematiken måste vi tackla. Vi måste ta tag i den, vi kan inte glidaundan den. Jag tycker att några av partierna just har glidit undan i sinuppläggning; jag skaU återkomma tUl det. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Med tanke på den pressdebatt som har förekommit densenaste veckan vUl jag understryka att det råder stor samstämmighet mellanutredningens förslag och propositionen. I de allra flesta väsentliga avsnitttar propositionen upp och vidareutvecklar i vissa fall förslag somutredningen har lagt fram. Den linje som utredning och proposition går på är som statsrådet sade när hon citerade statsrådet attdet aUra främsta målet måste vara att få in de barn som står helt utanföromsorg. Men vi vet att det också finns en besvärlig arbetssituation på en deldaghem. Personalen har ofta ett slitsamt jobb, och en del förskollärare ochbarnsköterskor orkar kanske inte med att hjälpa de barn som har det svårast. Vi startar nu vidare verksamheten i en situation där detråder brist på utbildad personal. Då måste det, säger vi, vara angeläget attprioritera personalökningarna tiU de förskolor där problemen är störst. Det ärtUl de förskolorna där man integrerat barn med särskUda behov därför att deär handikappade, har problem osv. som de knappa personalresurserna i förstahand måste styras när det är fråga om en ökning av personalresurserna.