prot · FW0947 · 1973-12-31 00:00:00 — Exakt var man bör ta upp en eventuell brytning för attrationellt utnyttja malmtillgångarna, och i vilken takt och omfattning en sådanbrytning skulle kunna ske, hör till frågor som kan besvaras först när underlagföreligger för en mer övergripande planering vad gäller gruvdriften iNorrbotten. Som bekant har geologiska undersökning bedrivit malminventering i med avsikten att ta framett underlag för en sådan långsiktig och övergripande planering. Fältarbetenaär nu avslutade och sammanställning och bearbetning pågår av data ochinformation som kommit fram. pågår enligt vad jag inhämtatöverväganden inom kommerskoUegiet om hur detta material skall utnyttjas, omigångsättandet av fortsatta, mer projektanknutna undersökningar m. m. Dessaöverväganden sker i samråd med . Avsikten är att bh a. få fram enundersökningsplan som innebär att malmfyndigheterna studeras dels var för sig, dels i olika kombinationer inbördes och med beaktande av 4 protokoll 1973: Nr 46-47 Nr 47 möjligheterna att exempelvisutnyttja befintliga malmbehandlingsanlägg- Tisdaeen den ningar eller att samordna malmtransporter m. m. Om malmbry, i Kaunisvaara - (): Om malmbrytning pj. Jag tackarindustriministern för svaret på min interpella- När man diskuterar sysselsättningsfrågor med människorna iPajala kommun upptäcker man att väldigt många hoppas och tror attmalmen i bergen ändå till slut skall rädda bygdens liv. Sedan i varje fall 1918har geologerna känt till att det finns malm i Kaunisvaara. Men eftersom detännu inte kan anses vara högvärdig malm som man finner där den hittar man påannat håll - har Kaunisvaaramalmen fått vila. är det emellertid sä att människorna i måste fåjobb. Inte i någon annan kommun i och troligen inte i något annatlän heller har jord- och skogsbruk dominerat näringslivet så som just i Pajala.Omställningen inom näringarna har därför drabbat just den kommunen särskilthårt. I Länsprogram 70 kan man läsa sig till att av 5 125förvärvsarbetande 1950 var två tredjedelar sysselsatta inom jord- ochskogsbruk. , var de här människorna 1 500 färre. De uppgickdå till 1 910. torde knappast 1 300 personer få försödning från jord- ochskogsbruk. Om ingenting görs åt sysselsättningsfrågan kommer kommunsbefolkning att minska till hälften av dagens, från 10 000 tiU 4800 personer. Denna negativa utveckling i kommun måste brytasmedan det ännu är möjligt bl. a, att upprätthålla en godtagbar servicenivå ochbalansen i befolkningens sammansättning. Den stora arbetsplats som man hoppatsså mycket av och som startats i AMS;s regi var avsedd att skapa 100 nyaarbetstillfällen. Det målet har man inte nått. De som jobbar där tUlhör den s.k. äldre och lokalt bundna arbetskraften. Ungdomen är helt utan möjligheter attfå varaktig sysselsättning i sin bygd. har jag frågat industriministern om han är beredd attmed hänsyn till dessa sysselsättnings- och befolkningsproblem i Tornedalenpröva frågan om malmbrytning i Kaunisvaara utifrån samhällsekonomiska faktoreroch då särskUt också med tanke på den nyckelroll som har när det gällerservicen, både den kommersiella och den som samhället tUlhandahåller iNorrbottens inland. I svaret på min interpellation bekräftas att funnitatt företagsekonomisk lönsamhet inte kan nås med den aktuella brytningen i . Men detta är ett förhållande som redan tidigare var känt, och det är med anledning av det förhållandet som jag har framställt min interpellation. Jag hävdar att man i detta fall måste göra en samhällseko nomisk totalbedömning. Det blir nödvändigt på några orter i inland. Det finns enligt min mening anledning att väga in kostnader för de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som alternativt måste sättas in liksom kostnaderna för den samhällsservice som staten måste åta sig och den måste upprätthållas för ett allt mindre antal människor. Det är 50 också fråga om kostnaderna förkapitalförstöring i moderna och väl fungerandeorter i kommun. Förutom de nämnda järnmalmsfyndigheterna har man ikommunen hittat andra mineraler som betecknas som intressanta. a. har manhittat täljsten i Lauttakoski, där SGU rekommenderar fortsatta undersökningar.En samhällsekonomisk totalbedömning borde leda fram till att Kaunisvaaramalmenåsätts ett mycket högt värde. Dessutom borde en sådan bedömning kunna visa attdet är mycket angeläget att fastställa vilka ytterligaremineraltUlgångar man kan utvinna i kommunen. Det är staten som äger fyndigheterna, och det är statensom bär ansvaret för att de möjhgheter till ny sysselsättning som finns blirtillvaratagna på ett mer övertygande sätt än hitintills. Människorna där uppeförväntar sig att något konkret skall hända efter många och långa års väntanoch ovisshet . Om malmbrytning i Kaunisvaara Den oro man känner och de bekymmer man har iTornedalen är förståeliga. Den mycket negativa befolkningsutvecklingen,svårigheterna att bereda ny sysselsättning som ersättning för de vikandemöjligheterna inom jordbruk och skogsbruk, utbyggnaden av vattenkraft osv. ärmycket stora problem. Jag har ju tidigare som inrikes- ochlokaliseringsminister upplevt en hel del av dessa svårigheter, och vi harerfarit dem även vårt försök att medverka tUletablering av en skidfabrik i har ju väckt en enorm uppståndelse -för att nu relatera antalet som kan bli sysselsatta i och tillden debatt som har förevarit här. Men jag skall självfallet lämna den delenåsido. Jag bara pekar på de stora svårigheter som föreligger att påverkaindustrin till en etablering. Det är klart att man då söker efter varje möjlighet, ochom man nu i Pajalaområdet har funnit , så vill man naturligtvis gärna attde skall bli exploaterade. Och det man gärna vill det tror man ju ockå mycketgärna på. Men vi kan inte lämna åt sidan en reahstisk bedömning av deföretagsekonomiska resultat som kan förväntas om det påbödas en brytning,naturligtvis då med iakttagande av de samhällsekonomiska aspekterna påproblemen. Men då det gäller att göra en samhällsekonomisk kalkyl och det är framför allt den som har efterlyst så finns det vissa"huvudnycklar" i sammanhanget. Något av det väsentligaste i ensamhällsekonomisk bedömning är ju vUken sysselsättningseffekt man kan nå närman påbörjar en verksamhet, i detta fall malmbrytning. Den bedömningen har ännuinte kunnat göras. Under alla omständigheter föreligger inte ett sådantresultat att vi nu kan säga att vi har en mycket säker grund att stå på. Fråntekniskt håll har man sagt att det kommer att krävas en utomordentligtomfattande utredning. Eventuellt måste utländsk expertis anlitas för envidlyftig undersökning med en teknik av vUken vi icke har någon egen erfarenhet. Det är ledsamt att behöva säga detta och att inte istället kunna säga i mera optimistiska tongångar att självfallet skall vistarta brytningen för att bereda människor sysselsättning, även om denföretagsekonomiska Om malmbrytning i Kaunisvaara kalkyleninte skulle visa ett plus utan kanske t. o. m. ett minus som emellertidväsentligt övervägs av det plus som en samhällsekonomisk kalkyl skulle kunnauppvisa. Vi är inte mogna för att göra en sådan bedömning, ochdärför måste vi söka efter andra möjligheter i avvaktan på de fortsattautredningar som jag har nämnt och som pågår och som vi får ta delav. Industriministern nämnde i svaret iförbigående en samhällsekonomisk bedömning, men han har inte utvecklat dettanärmare i svaret utan bara helt aUmänt framhållit att det vore intressant attgöra en sådan bedömning. I Stekenjokkfallet har man ändå anlagt justsamhällsekonomiska synpunkter, och jag tror att det ganska lätt går att få framexempelvis vad samhället måste satsa, om man menar allvar med denlokaliseringspolitik som vi har fattat beslut om här i . Det svar jag har fått är faktiskt en variant på detofficiella svar som har lämnats beträffande . Det kanskevärsta med det svaret är att befolkningen ständigt går i ovisshet införframtiden. Det kan helt enkelt inte fortsätta årtionde efter årtionde medhalvkvädna löften om att någonting skall hända. Staten är ensam ansvarig förvad som händer här! Ar 1958 var Johnsonkoncernen på väg att utforskamalmfyndigheterna här. , när lagen kom om förbud mot vidare inmutningarfrån enskUda, avbröt Johnsonkoncernen sitt arbete och har inte synts till i dehär nejderna mer. Jag skall inte göra någon värdering av vad som möjligen kundetänkas ha hänt om företaget fått fortsätta, men klart är att staten ensam äransvarig för att det händer någonting och att människorna i kommun, somstår inför en oviss framtid, får ett besked om vad de har att vänta sig. Jag .skall inte gä in pådetaljturer i den här frågan, även om det vore frestande, men om mansammanställer de uttalanden som gjorts från ansvarigt håll bl. a. frånregeringssidan - i den här frågan blir det en ganska brokig samling. Om man skall jämföra med Stekenjokk där, somherr Öhvall fullt riktigt påpekar, en samhällsekonomisk kalkyl har gjorts såvisar den jämförelsen att man i Stekenjokkfallet hade en prospekteringgenomförd, man kände någorlunda till omfattningen av det brytbara godset, mankunde ange och det har vi gjort i propositionen det tontal som börkunna brytas. Det har angivits som ett rimligt mått under en20-årsperiod, Man har vidare kunnat göra en bedömning av hur många människordet kommer att sysselsätta. Därmed kan man göra den samhäUsekonomiska kalkylen,man har kunnat göra en värdering; om man nu inte påbörjar en brytning vad görman då för förluster genom att man inte kan bereda människorna sysselsättning?Man vänder på det: om man får i gång de här aktiviteterna, vUka vinster tar manin? Det vägs mot den företagsekonomiska kalkylen och, som jag har sagttidigare, även om den visar ett minus kan i det här fallet den samhällsekonomiskakalkylens plusvärden vara så stora att man finner anledning att påbörja enbrytning. Det är det materialunderlaget vi inte har i Pajalaområdetför Kaunisvaaras vidkommande, och det är detta tydligen inte villinse: att de myndigheter vi här har - med ett kunnande på det här området somvi inte kan bestrida säger att det krävs ytterligare, tekniskt utomordentligtavancerat, utredningsarbete innan man mer slutgiltigt kan avge en rapport. Då uppkommer naturligtvis frågan; Vad kan vi göra undertiden? Ja, säger , det är ändå staten som har ansvaret. Ja, det ärriktigt. Staten har ett utomordentligt ansvar för vad som händer i Norrbottenslän, och det får man se i det större regionala sammanhanget, där staten i dagsvarar för av den industrisysselsättning som har skapats iNorrbotten, där staten investerar åtskilliga miljarder kronor för att söka,inom den stora regionen, klara sysselsättningsproblemen. Det uteslutersjälvfallet inte det ansvar som staten även måste ha för enskilda kommuner, därdet finns möjligheter att åstadkomma någonting, och för att söka påverka ocksåetableringar i andra områden, till andra kommuner, än KimnaMalmberget, ,och andra, där de största industriella aktiviteterna bedrivs. Här skall vi naturligtvis nogsamt följa upp vad som kangöras. Men det vore felaktigt av oss och av kommunalmännen där uppe attinrikta sig på att det enbart är brytningen av den malmfyndigheten som skullekunna leda till resultat. Kan man hitta andra möjligheter må vi diskutera democh se, hur vi på det sättet skall kunna främja sysselsättningsutvecklingenockså i dessa delar av landet. Om malmbrytning i Kaunisvaara Som jag sade tidigare är allt detta denofficiella versionen av situationen i Kaunisvaara, Men tillåt mig fråga: Vilketunderlag för sin bedömning hade industriministerns företrädare, , när han på en näringslivskonferens i kategoriskt sadeifrån att exploatering av Kaunisvaaramalmen icke är lönsam? blevLKAB:s ledning kallad till kommun; man ville resonera omKaunisvaaramalmen, Då uttalade ledningen för att den inte hade bedömtmalmbrytningen i Kaunisvaara som företagsekonomiskt lönsam. Man bör inte blanda ihop olika mineralfyndigheter. Det ärjärnmalmen i Kaunisvaara vi talar om , och där har Statsförelag till 100procent ansvaret. Här får jag göra ettförmodande. Eftersom själv säger att fömtvarande industriministernhade ett svar som praktiskt taget var identiskt med det svar som därefter lämnade vid en överläggning i kan det finnas ett sambandmellan de två beskeden. HerrÖHVALL (fp): Frågan var ju: Hur kan man säga att detinte finns Om åtgärder för att motverka skador vid avbrott ieldistributionen tUlräckligt underlag för en bedömning, när man 1969 och 1972 kategorisktkunde säga att brytningen inte var lönsam? vänder nu på hela problematiken.Han har frågat mig om jag är intresserad av att pröva frågan om malmbrytning iKaunisvaara med invägning av samhällsekonomiska faktorer. På det svarar jag attvi inte har ett tillräckligt materialunderlag för att göra en sådan bedömning.Det betyder inte att det är någon förändring i det materialunderlag - tyvärr,kanske vi kan säga som stod till förfogande 1969 och 1972, Däremot fortsätterman med en del av utredningsarbetet, och vi får väl se vilket resultat det ger.Jag invaggar därmed ingen i någon förhoppning, jag bara noterar realistiskt vadde tekniskt sakkunniga myndigheterna säger. Jag skall inte ytterligare förlänga den härdebatten, men jag vill nog gärna sluta med att uttala den förhoppningen attindustriministern efter det här meningsutbytet ändå finner anledning att litetnärmare undersöka hur det står till i den här frågan. Överläggningen var härmed slutad. §7 Om åtgärder för att motverka skador vid avbrott i eldistributionen Herr industrimmistern erhöU ordet för attbesvara i Ulfsbyn (c) framstäUda interpeUation,nr 19, tUl herr civilministern, och anförde: i Ulfsbyn har med hänvisningtill elavbrottet i frågat chefen förcivildepartementet vilka åtgärder han avser att vidtaga för att i fred och krigbegränsa skadeverkningarna för de viktigaste samhällsfunktionerna vid avbrott ieldistributionen, Interpellationenhar överlämnats till mig för besvarande. Jag skall först mycket kort behandla den beredskap vi harpå elområdet inom ramen för vår krigsorganisation. Vid krig eller krigsfara träder en särskUd organisation ifunktion, som får ansvaret för elkraftförsörjningen i hela landet. Ledningenutövas under Kungl, Maj:t av centrala driftledningen (CDL), som får myndighetsställning med generaldirektören i som ordförande istyrelsen, 1 viss utsträckning är krigsorganisationen i verksamhetäven under fredstid. Genom frivilligt åtagande av personer och företag somutvalts att ingå i organisationen medverkar dessa bl, a, i den planläggning avelkraftförsörjningen vid krig som sker i fredstid. Jag kan nu av naturliga skäl inte gå in mera i detalj påhur denna beredskap utformats, utan går i stället över tiU att behandlaberedskapen mot störningar i elförsörjningen under fredstid. I det svenska kraftsystemet registreras varje åråtskilliga tusen fel som medför att ledningar eller andra anläggningsdelarfrånkopplas. Genom att näten är utbyggda med reservanläggningar och förseddamed utrustning av olika slag för automatisk inkoppling berörs abonnenternaendast i undantagsfall av dessa störningar. Genomsnittligt är den totalaavbrottstiden för en högspänningsleverans . Detta ärinternationellt sett en mycket god leveranssäkerhet. Det finns visserligennågra länder som har ännu bättre förhållanden, men de har då också högredistributionskostnader för el och därmed högre taxor, eftersom ökaddriftsäkerhet i form av flera dubbelmatningar inte fås gratis. Det är emellertid inte min mening att vi nu skall slå osstill ro och säga att vi har tillfredsställande förhållanden, utan vi måstenaturligtvis sträva efter att förbättra leveranssäkerheten ytterligare. FramföraUt är det nödvändigt att vi minskar riskerna för dygnslånga avbrott, eftersomverkningarna då blir allvarliga för hela vår samhällsapparat. Det är härvidlagtvå olika typer av störning vi måste gardera oss för. Det gäller å ena sidanstörningar inom stora geografiska områden med ett stort antal samtidiga fel, t,ex, stormskador på ledningsnät av den karaktär vi upplevde , Här gällerdet att med en stor insats av personal så snabbt som möjligt röja upp ochreparera felen, Å andra sidan är det störningar av den typ som inträffade iHärnösand och i , då felet är koncentrerat till enpunkt och matningsområdet är relativt begränsat geografiskt men ett stort antalabonnenter drabbas. Här gäller det att snabbt göra en riktig bedömning avfelets karaktär och omfattning och sedan att göra det reparationsarbete ellerden provisoriska omkoppling i nätet som behövs. Företag och organisationer inom elområdet gör redan storainsatser för att förbättra driftsäkerheten. Störningen i föranledde en speciellkommittéundersökning. De omfattande utredningarna resulterade vid dettillfället bl, a, i beslut om införande av flera oberoende inmatningspunktertill staden. En kommitté inom CDL lämnade i en rapport förslagtill tekniska åtgärder mot driftstörningar och föreslog att en särskildberedskapsorganisation skulle finnas förberedd inom kraftföretagen och attförberedelser skulle träffas för hjälp från civila och militära myndigheter.Arbete enligt förslaget har pågätt inom ohka företag, och de flestastörre företag har en förhållandevis god beredskap mot stora störningar idistributionsnäten. Distributionsberedskapen är i tillämpliga delar uppbyggdpå liknande sätt som reparationsberedskapen i krig. Man utnyttjar sålundadelvis samma organisation och personal och har tillgäng tillreservkraftaggregat och material som lagts upp för krigsberedskap. Vid den orkanartade stormen över södra och mellerstaSverige trädde denna förberedda organisation i verksamhet.Olägenheterna av stormen skulle otvivelaktigt ha blivit väsentligt större utandenna beredskapsorganisation, CDL tUlsatte efter stormen enny kommitté för att undersöka hur beredskapsorganisationen fungerat och vilka ytterligareåtgärder de vunna erfarenheterna kunde föranleda. Om åtgärder för att motverka skador vid avbrott ieldistributionen Om åtgärder för att motverka skador vid avbrott ieldistribu tionen dennakommitté var förutom kraftföretagen kommerskollegium representerat. Kommitténkonstaterar att vissa förenklingar i fråga om kontakten med militäramyndigheter vid behov av hjälp bör göras. 1 övrigt förordar kommittén atttidigare lämnade rekommendationer beträffande bl. I anslutning till arbetehar utarbetat förslag till avtal med enskildapersoner om hjälp vid driftstörningar. Även händelserna i föranleder en genomgång avberedskapsorganisationens uppbyggnad och rutiner i olika avseenden. har i samråd med CDL tUlsatt en arbetsgrupp, som skallanalysera vad som hände och undersöka vad som kan göras för att förbättradriftsäkerheten och den framtida beredskapen vid störningar i liknandeanläggningar. Erfarenheterna har enligt min bedömning visat atten tillfredsställande beredskap vid elavbrott under fredstid kan erhållas mednuvarande frivilliga organisation. En beredskapsorganisation blir emellertidaldrig slutgiltigt färdig. Kraftföretagen gör enligt min mening vad man kanbegära av dem för att tillvarata alla erfarenheter i ett arbete som ständigtpågår. Den påbörjade noggranna genomgången av Härnösandsstörningen är ett ledi detta arbete. Jag följer och kommer även fortsättningsvis att följakraftförelagens arbete på detta område. har jag inte funnit anledningatt ingripa för att skärpa kraven, och jag anser inte att den nu senastinträffade störningen föranleder någon annan bedömning. Avslutningsvis vill jag så bara klarlägga att lagen omkommunal beredskap gäller enbart kommuns skyldigheter under civilförsvarsberedskap,dvs. i krig eller krigsfara. De statsbidrag som kommunerna kan få tiUreservanordningar för elförsörjning täcker därför primärt inte kostnader fören ökad beredskap mot elstörningar under fredstid. HerrERIKSSON i Ulfsbyn (c); Jag ber att få tacka industriministern försvaret pä min interpellation. Den förhållandevis omfattande redogörelsen förberedskapsåtgärderna på elområdet ger otvivelaktigt det intrycket att vi här ilandet trots upprepade störningar och katastroftillbud - har en ganska godberedskap. Jag tillåter mig dock betvivla att så verkligen är fallet.Samtidigt känner jag mig lugnad av industriministerns uttalande att vi inteskall slå oss till ro utan sträva efter att minska riskerna för dygnslångaavbrott eftersom verkningarna av sådana avbrott blir allvarliga för hela vårsamhällsapparat. Den av i samråd med CDL tillsattaarbetsgruppen som skall analysera vad som hände i och undersöka vadsom kan göras för alt förbättra driftsäkerheten och den framtida beredskapenvid störningar i elförsörjningen bör ges en större förankring hos ansvarigamyndigheter och vidgade uppgifter. I min interpellation har jag hänvisat till lagen omkommunal beredskap som stadgar skyldighet för kommun att efter länsstyrelsensförordnande och mot ett statsbidrag anskaffa reservanordningar för gas-,vatten- och elekticitetsförsörjningen. Erfarenheten har givit vid handen att fråganom reservanordningar i första hand gäller reservkraft vid strömavbrott. Mångabetydelsefulla samhällsfunktioner är redan i fred beroende av en ostördleverans av elkraft. Under krig accentueras detta behov ytterligare. Den extrapåfrestning som kriget medför på samhället gör det speciellt nödvändigt atthålla vikliga funktioner såsom sjukvård, vatten- och avloppsverk samt vissaindustrier, telefon, radio och TV i drift om motslåndsviljan icke skallförsvagas. På grund av krigsskador kommer den normala elförsödningen att tidvisvara ur funktion, och då blir reservkraftsanläggningar av mycket storbetydelse. Enligt uppgift har överstyrelsen för ekonomiskt försvaråtagit sig att längre fram i samråd med berörda centrala fackmyndigheterpåbörja en utredning om kommunernas behov av och kostnader för reservanordningenligt nämnda lag. Då behovet av reservkraft inte bara är en fråga förberedskapssamhället utan även en angelägenhet för fredssamhället vore detenligt min mening rationellt att allsidigt utreda frågan, vilket jag ocksåföreslår i min interpellation. Hur ser nu industriministern på den frågan?Förslagsvis kunde det vara rationellt alt den tilltänkta verksutredningen iÖEF:s regi ges ett statligt uppdrag och även ökade utredningsuppgifter. Ang. företagsdemokratin i de statliga företagen Överläggningen var härmed slutad. §8 Ang, företagsdemokratin i de statliga företagen Herr industriministern erhöll ordet för attbesvara (vpk) framställda interpellation, nr37, och anförde: har frågat mig om jag haruppmärksammat de svårigheter som råder när det gäller att utvecklaföretagsdemokratin i de statliga företagen och om jag i anledning därav ämnarvidta några speciella åtgärder. När jag för nu ungefär besvarade eninterpellation med i stort sett liknande innebörd, framhöll jag att ett av målenför regeringens näringspolitik är att skapa förutsättningar för ett ökatlöntagarinflytande över produktionens utformning och utveckling. Den lag omrätt till styrelserepresentation för de anställda som träder i kraft inom kortär ett exempel pä åtgärder i detta syfte. De förslag som är att vänta i frågaom äldreskyddet, arbetsmiljön och arbetsrättslagstiftningen kommer ytterligareatt öka möjligheterna för de fackliga strävandena mot vidgad företagsdemokratioch därmed förändrad maktbalans inom företagen. Självklart anser regeringen det både önskvärt ochnaturligt att de statliga företagen intar en framskjuten plats i dennautveckling. Det är bl. a. detta synsätt som legat bakom tillsättandet av den s.k. företagsdemokratidelegationen . I den proposition som låg till grundför Statsföretags bildande anges likaså att ett vidgat medinflytande och ökadarbetstUlfredsställelse för de anställda skall vara ett av målen för koncernensverksamhet. Denna princip bör givetvis även vara vägledande för arbetet inom destatliga bolag som inte ingår i Statsföretagsgruppen. Nr 47 Det ankommer på Statsföretagsliksom övriga statliga bolags styrelse och Tisdaeenden ledning att i samarbete med deanställda och deras fackliga organisationer 20 mars1973 °''* tillsammans medföretagsdemokratidelegationen verka för att detta --------------------- mål uppnås. ng-foretagsaemo- §qj bekant pågår ocksåförsöksverksamhet med vidgad företagsde-