prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — Folkpartiledaren betonade medrätta i sitt första, inledande anförande betydelsen av den ekumeniska u-veckasom de kristna trossamfunden står för. Det kristna i , det s.k. G 72, rekommenderade att en årlig ekumenisk u-vecka skuUe arrangeras för attskapa opinion för kristenhetens och samhällets ansvar för att söka minskaklyftorna meUan rika och fattiga i världen. "Rättvisan kan inte vänta" det blev detprovokativa och utmanande temat för u-veckan den 28 oktober4 november, somSvenska ekumeniska nämnden och arrangerade. Men hela detkristna har enat sig om denna manifestation, från tUlpingstvännerna, och det är ett ytterst glädjande faktum. är det enutmaning tUl hela värt folk och till de folkvalda i riksdag. I ettläge där klyftan mellan rika och fattiga länder bara blir större och större ochdär vi tiUhör den privUegierade delen, de rika länderna, får vi intestiUatigande åse hur vi glider fram mot nägot som kan bli en katastrof. Temat"Rättvisan kan inte vänta" samt världssituationen är enutmaning till oss som beslutsfattare. Vi har upptäckt att världens affärer angårockså oss och att människor pä olika kontinenter är beroende av varandra. I sitt upprop inför den ekumeniska u-veckan taladeärkebiskop om vad han viUe kalla den religiösa dimensionen i allu-landsin-sats, och därmed syftade han på att det finns en gudomlig plan medhela mänskligheten hksom med vaqe enskUd människa. Denna syn ledde fram tillpraktiska frågor och till ett uttalande, också riktat till oss i , ochjag viU här citera några ord ur detta ärkebiskopens upprop, som även angår ossi detta hus. "När u-veckan gär av stapeln, skulle vi vUja att ickeminst de politiska partierna i värt land såg detta som ett uttryck för en vittutbredd vilja i svensk kristenhet att ta sin del av ansvaret att väcka opinioni dessa frågor om rättvisa meUan fattiga och rika, mellan syd och nord. Och vivUl uppfordra dem att svara mot sitt ansvar. lever många av oss iföreställningen att standard och konsumtion ständigt måste öka. När skall vibli beredda att acceptera en solidaritet med de fattiga även om det skuUe kostaoss något? Och när skall vi inse att dessa frågor icke är marginella utancentrala för hela vår värld och därmed också för värt eget land?" Genom temat viUtrossamfunden knyta an till en i viss män ny syn pä utvecklingens innebörd ochmålsättning. Den börjar nu ta en aUt fastare form inom den internationellakristenheten. inte minst efter Uppsalamötet har självautveckhngsbegreppet fått en ny innebörd. är utvecklingen inte bara en frågaom ekonomisk tiUväxt utan även om rättvisa och självständighet. Av dessa tremålsättningar, aUtså ekonomisk tiUväxt, rättvisa och självständighet, är deträttvisan som skall prioriteras. Ärkebiskopen i , som i flera är harföreslagits till och som väl också får det extra folketsfredspris som man nu samlar in i och i viss män även i , framhäUeri sin bok spiral att orättvisorna i och relationen mellani-länder och försätter mUjontals människor i en så omänsklig situationatt det hart när är berättigat att tala om orättvisorna som ett våld. Han menaratt dessa orättvisor utgör det första och grundläggande våldet, i vilket andraformer av våld har sitt ursprung. Därför, menar han, mäste alla insatser förinternationeU fred och utveckling ha social och ekonomisk rättvisa som singrundläggande målsättning. Utveckling är alltså fredens nya namn. Och det finnsinte någon utveckling utan rättvisa. Jag tänker på rättvisa ekonomiskastrukturer, rättfärdiga och riktiga handelsmönster och handelsvillkor, kamp förmänsklig värdighet, för social rättvisa, kamp mot politiskt förtryck, motfrämlingskap mellan människor och mot rasism. Detta knyter an tUl det rättfärdighets- ochrättvisebegrepp som kristna människor och andra har lärt känna i ,framför allt hos sädana profetiska gestalter som , , eUerrättfärdighetens banerförare framför andra i , , ochnaturligtvis hos kristendomens stiftare. Det är våldsamma anklagelser motmaktmissbruket i det dåvarande samhället som vi möter på många av de bibhskabladen. Den boken tar klart parti för de fattiga och de nedersta i samhäUet ochkritiserar skarpt förtryckarna. Ett par exempel på situationen i vår egen tid: Antaletarbetslösa och undersysselsatta i har ökat ,har aldrig haft sä mänga icke läs- och skrivkunniga som , Päsjuk- och hälsovårdens område kan noteras att vi i de västeuropeiska ländernahar en läkare på 500-1 000 invånare medan man i t, ex, har en läkare på25 000-50 000 invånare. Antalet sluminvånare ökar ständigt. Det finns städer,t. ex. i , där man räknar med att halva befolkningen utgörs av slumbefolkning detta som en fjärdedelav mänskligheten lever i överflöd och vi fortfarande konsumerar kapitalvarorsom t. ex. bUar, frysskåp, färg-TV och tar för givet att levnadsstandardenskall fördubblas på så där 20-25 är. Men måste man tyvärr konstatera att opinionen ivårt land i denna fråga är aUtför svag och att man därför kan tala om en vissbiståndströtthet. Det medför självfallet ett svalnande intresse föru-län-dernas problem. Det ser jag som en aUvariig sak. Mot den bakgrunden ärdet så mycket mera angeläget att temat tonas fram från samfundens sida. Detta måste ses mot bakgrunden av de faktiskaförhållandena: Den växande klyftan mellan rika och fattiga länder och detväxande ointresset för situationen. Om hela mänskligheten skall få en drägligframtid är det nödvändigt att vi får en ny syn på solidaritetens betydelse.Politikens mål måste vara ett mänskligare och rättvisare världssamhälle. Vi måste i värt land vara inriktade på att genomföra detuppsatta biståndsmålet, I procent av bruttonationalprodukten. Vad skulle det dåinnebära? uppgår den svenska u-hjälpen till ellernägot mer än per svensk. av bruttonationalprodukten utgör2 mUjarder eller per svensk. Som jämförelse kan nämnas attdet vi i vårt land konsumerar av läskedrycker, tobak och alkohol uppgår tUlnärmare 8 miljarder. Vårt totalförsvar kostar också bortåt 8 mUjarder, Detborde alltså inte vara förenat med aUtför stora svårigheter att snart uppnå detuppsatta målet, I procent, och följaktligen ge 2 mUjarder i u-landshjälp. Det här har de kristna samfunden och kyrkorna i Sverigekrävt . Pä rekommendation av det kristna i 1972uppvaktades regeringen av bl. a. ärkebiskopen och missionsföreståndarenGösta , som framhöU att enprocentmålet mäste ses som entrovärdighetsfräga för värt land gentemot . Jag kan nämna att maninom trossamfunden pä allvar har talat om en frivilhg självbeskattning för attsöka medverka tUl detta måls uppnående. Men för oss aUa gäller att enfördröjning av vär egen standardhöjning eUer kanske nägramånader vilket inte vore nägon vidare stor uppoffring - skuUe medverka tillatt vi uppnådde enprocentmålet , dvs. såsom vi tänkt 1974/75. I partiprogram 1972 finns några ord om deninternationella solidariteten. "Hur vi utnyttjar våra resurser och lyckas skapanya - är inte bara vår egen sak. Det är i betydande grad en fråga om hur vifullgör vårt internationeUa ansvar. Samverkan över gränserna är inte endast enpraktisk-ekonomisk nödvändighet i värt eget intresse. Den måste mer och mer blien fungerande solidaritet med de folk som kämpar mot fattigdom ochofrihet." Jag skuUe vilja tillägga att hela denna fråga ominternationell sohdaritet är aUtför viktig för att den skuUe få korrumperasbort av de tiUfäUiga opinionskastningama i biståndströtthetens tecken. Om biståndtill heter det också i program; "De rika länderna måste radikalt öka sina insatserför att stödja i deras kamp mot fattigdom och nöd, för frihet och självständighet.För denna strävan bör , som ett av jordens rikaste länder i förhållandetUl befolkningens storlek, gå i spetsen. Sedan löfte att en procentav bruttonationalprodukten skall gä tUl u-hjälp har infriats bör även ifortsättningen biståndets andel av bruttonationalprodukten öka." Jag skulle vilja tillägga att det är svek omenprocentmålet, som är ett löfte till vår broder, överges. Att svika här är attta en utlovad brödkant från en svältande broder för att ha råd medkaffegrädden. Jag kan vidare citera ur partiprogrammet; "Missionens och andra friviUigorganisationersu-landserfarenheter bör tas bättre till vara vid planeringen av det statligabiståndet. Detta förutsätter ett intimt samråd mellan SIDA och de friviUigaorganisationerna. Det statliga biståndet bör i ökad utsträckning kanaliserasgenom dessa organisationer. Behovet av snabb katastrofhjälp ökar, framför allt i dentredje världen, och den svenska beredskapen bör skärpas. IdeeUa internationellaorganisationer har särskilda möjligheter att effektivt och med minimalt spUlförmedla insamlade medel. Deras verksamhet bör stödjas av och samordnas med denstatliga katastrofhjälpen." De ideeUa folkrörelser som sedan gammalt haftsin förankring i och stött den frisinnade och liberala rörelse som tagit sigpraktiskt-politiskt uttryck i nämhgen ,, andra frivUligorganisationer och stora grupper inom får inte tröttna att med nytt tonfaU och med ett ökat engagemangförkunna den internationeUa solidaritetens betydelse - mot ettbegränsat nationellt perspektiv. För att kunna förverkliga sina målsättningarbehöver de både moraliska och ekonomiska stöd. Vikten av att satsa på idéernas kraft gör sig på nyttgällande i den tid som är snävt materialistisk. Denna idealitet förverkligasinte utan vissa uppoffringar. Vi får inte låta rättvisan vänta. Händelsernaskulle därigenom kunna leda oss fram mot en internationell katastrof. BådeFolkrörelsesverige och vi som ansvariga beslutsfattare bör bidra till attförhindra detta. När folket en gång kom till och frågade:"Vad skall vi då göra? ", svarade han enligt 3:11: "Den somhar två Uvklädnader, han dele med sig åt den som icke har någon; och den somhar matförråd, han göre sammalunda." SkuUe vi inte i dessa ord kunna se enidealnorm för en internationell social rättvisa? I detta anförande instämde herrarHyltander, SeUgren och Ekinge (samtliga fp). HerrHERNELIUS (m); När jag hörde statsministern förklaravalutfaUet kom jag att tänka pä historien om fotboUsspelaren som återvände tillhemorten efter en match på bortaplan och tillfrågades av ivriga supporter hurmatchen hade gått. Låt mig travestera den historien en smula och påminna omsvaret; Jo, den gick utmärkt, vi vann med 44. Det var inte min avsikt att tala om sådanasaker utan, som jag har anmält, att låta detta lilla anförande handla omutrikespolitik. Ämnesvalet har emeUertid sina komphkationer under det interregnumsom råder i Arvfurstens palats. UtrUcesministern har ju nyligentUlträtt och agerade i varje fall i gär kväll hos Arbetarekommun somförsvarsminister. Den förutvarande utrikesministern har i går lämnat riksdagenoch dragit in pä , och har också lämnatregeringen och befinner sig i FN. Under sådana omständigheter kan det vara välbetänkt attsöka finna någon anledning tiU instämmanden med vår utrikesledning - även omdet är en märklig uppgift för en röst från oppositionen. Men det finns faktisktnägra anledningar om man söker med ljus och lykta. yttradenågra kloka ord vid säkerhetskonferensen i . "Detbör inte döljas", sade han, "att ett aUt närmare samarbete mellansupermakterna kan komma att gä ut över andra staters berättigade intressen. Denställning som supermakterna kommit att inta exempelvis på det mUitära områdetkan försätta den övriga världen i ett beroendeförhållande som är svårförenhgtmed nationeU bestämmanderätt." Han tiUade att strävanden tUl avspänningicke endast bör koncentreras "tiU möten och överenskommelser meUan de bådasupermakternas ledare". Det är klokt sagt, och vi i har, som så ofta påpekats,anledning att i detta sammanhang erinra oss avtalet i TUsit meUan ochRyssland är 1807 samt ävenledes det öde som drabbade flera självständigastater i vär närhet när Ribbentrop och Molotov vänslades som bäst 1939. är - och har länge varit tUl stor del beroendeav den maktbalans som icke längre gäUer för enbart norra utan vidautöver . Den är global och rubbas denna kan läget också bli ett annat härhemma. Maktbalansen den globala kan emellertid också skakas genom inremotsättningar eller kriser inom supermakterna. Den so-yjetiska berömda trojkanhar suttit vid makten, och som bekant sker ändringar i ifräga om ledande personer icke genom allmänna val utan på annat sätt. Ingatecken på en sådan ändring finns , men förr eUer senare kommer den. Om denför med sig ändringar i pohtiken är en annan sak; det kan naturligtvis ickeuteslutas. På den andra sidan stär det just nu Ula tiU. Denframstående labourmannen konstaterade att det kaos somhärskar i är för livsfarhgt. har ettfruktansvärt ansvar, fortsatte han. Han är en icke folkvald ämbetsman somtjänar en belägrad och impulsiv och folkvald herre, som mera ägnar sig åtsjälvbevarelse och självförsvar. Det finns anledning att dela oro överhändelseutvecklingen i även om man vågar hoppas att den livskraftigaamerikanska demokratin vilken annan styrelseform än demokratin hade kunnatåstadkomma en så öppen press- och kongressdiskussion som den som pågår iUSA? - skall övervinna krisen. Man kan också instämma med när hantUlade att vi i icke har anledning att sätta oss pä våra höga hästar:"Kortsiktig egoism har hindrat långsiktiga mål." Talet om avspänning bör med andra ord föras lågmält idessa dagar. Så sent som sattes den ena världsmaktenskärnvapenstyrkor i beredskap och från andra hållet hade då luftbron överJugoslavien fungerat i åtskilliga veckor och landstigningsfartygen stävat motsina mål. Här i vår omedelbara närhet har uppgörelsen mellanVästtyskland och enligt tal i FN kraftigt bidragittiU den fortsatta avspänningsprocessen. Det kan pä sätt och vis vara riktigt,men bör också konstateras att relationerna meUan och Pankowaldrig har legat på en sådan bottennivå som just nu enligt många sakkunnigabedömare. Dock bör här åt protokoUet räddas ett tycks det mig icke här hemmanog observerat yttrande av i FN enligt vilketbeslutet om tvä tyska stater i FN "inte påverkar det tyska folkets rättatt genom förhandhngar nå fram tiU en återförening". I detta kan maninstämma. Men låt oss också konstatera att den påstådda avspänningen enligtdoktrinen i öst ingalunda är ideologisk. Så sent som den 20 septemberkonstaterade , att inom ideologin kan ej finnas fredhgkoexistens. slog man där fast att den nödvändiga sammanhållningeninom det socialistiska samhället måste tryggas genom att Warszawapaktstyrkornaständigt förstärks. Mot denna bakgrund är en vädjan tiU den nyeförsvarsministern påkallad. känner ju väl tiU vårt försvar. Kanhan finna det rimhgt att i nuvarande läge vår påbörjade nedrustning obönhörligtfår ralla vidare? Plats för krafttag i statsverkspropositionen! Vär nedrustning är faktiskt ganska isolerad, och ingen harmera målande beskrivit detta än i mänga av sina internationellaanföranden. Låt mig också fä instämma med henne när hon i FN;s första utskottden konstaterade att supermakterna trots förhandhngar i ochGeneve fortsätter att utveckla sin förmåga att döda. Med rätta säger hon, attansvaret för ständigt nya vapensystem och för fortsatta kärnvapenprov främstmåste läggas på supermakterna, som rusar vidare i kapplöpningen om attframstäUa enormt material och mänskliga resurser för syftet att förstöramänniskan. uttalar också sin besvikelse över att denvärldsnedrustningskonferens som föreslogs av icke kundekomma till stånd därför att några kärnvapenmakter icke velat vara med främstKina men även andra. Man kan dela besvUcelsen utan att därför ansluta sig tillden märkliga slutsats som antydde, nämligen att dennedrastningskommit-té, CCD, som sedan ett antal är arbetar i kanskekunde ersättas med nägon annan institution. Uttalandet är märkligt icke minstdärför att själv varit en högt uppskattad och ledande kraft i CCD,och i och i TV lämnat nära nog entusiastiskaskUdringar av framstegsarbetet och resultaten där. Den skepticism som mänga avoss andra ibland givit uttryck åt överträffar hon nu tiU den grad att hon t. o.m. synes beredd att offra CCD. Inte minst i har detta väckt uppseende, där manfrågar sig varför det enda nedrustningsorgan som praktiskt fungerar något sånär skall ersättas med något nytt och okänt, i detta fall , som visserligen finns på papperet sedan mänga är men somaldrig fungerat. Inte lär vara mera vUligt att delta i en sådan kommitté. När håller sitt nästa anförande i Förentanationerna, vilket lär bli , får vi hoppas att hon inte bindersig beträffande och CCD. I varje fall borde utrikesnämnden höras, innanså sker. har så ofta tidigare sysslat med CCD-frågor att denfaktiskt bör vara med och säga sitt ord, innan är berett att avskaffahela denna institution. TUl sist några små observationer. Jag tillät mig nyligenrikta en vädjan tiU försvarsministern om försvaret i årets budget. TUl den nyeutrikesministern vUl jag bara ge ett litet råd. En av hans företrädare, , sade en gång att var hans bästa ambassadör. GunnarJarring har avgått med pension från sin tjänst som svensk ambassadör. Hansade vid sitt avsked några tänkvärda ord. Han uttalade sin rädsla införsystemet med pohtiserande ambassadörer, vilket han ansåg skulle kunna medföraett system hknande det amerikanska spoilsystemet. "Det vore synd om vi kom fram tiU ett sådant system.De politiserande ambassadörerna måste själva tänka pä att de inte är särskiltanvändbara utanför den krets av stater där de nu tjänstgör. Deras användbarhetär inte internationell sedan de framträtt och tagit pohtisk ståndpunkt. Och jagundrar om det finns någon annan utrikesförvaltning i världen med dyhkatendenser. Jag tror vi är ganska ensamma om det i ." Jag tror att statsrådet ibland bordefundera över dessa ting i sitt departement när han väl funnit sig till rättadär. Allra sist en annan reflexion. Det var beklämmande, herrtalman, att för nägon tid sedan på höra ropen "Släpp depohtiska fångarna fria". Det gäUde inte fångar i , i öststater, iLaos eUer i . Det gällde pohtiska fångar i . Men det finns faktisktinga politiska fångar i vårt land. Däremot finns det hundratusentals sädana iländer med andra samhällssystem, system med vilka egendomligt nog mänga av deropande rösterna pä torget mer tycks sympatisera än med det svenska. HerrWERNER i (vpk): Valresultatet innebar att vi slapp enborgerlig regering med som dominerande kraft. Besvikelsen bland deborgerliga partiema är uppenbar, och deras passivitet efter valet är belysandeför att man tagit ut valsegern i förskott. Att regeringen i det uppkomna parlamentariska läget sitterkvar anser vi vara riktigt. Men oroande är att det finns tecken på attregeringen är beredd att lägga kursen några streck åt höger. Denna invit tycksockså ha besvarats av i vart fall , som var mycket återhållsami sin kritik av regeringen. Enhgt vår uppfattning är detta ett bakvänt sätt avsocialdemokraterna att reagera på valnederlaget, inte minst mot bakgrund av deborgerliga partiernas handlingsföriamning efter valet. Valresultatet borde istället uppfordra regeringen till en mer radikal politik. Om man tror pä vadman kallar för en aktiv näringspolitik, borde det socialde- mokratiskavalresultatet i , som var den enda valkrets där socialdemokratemaökade, också kunna ge viss anvisning om vilken politik man bör föra. Den mångomtalade regeringsombUdningen ger inget störrehopp i den vägen, eftersom det som är viktigare än personförändringar, nämhgenen långsiktigt utarbetad politik, saknas. Regeringens perspektiv begränsas tilldet senaste halvåret. Samma kortsiktiga perspektiv har regeringen på framtiden.Denna kortsiktighet innebär att man kommer att tvingas föra en lika defensivpohtik framöver som i valrörelsen med aUt vad det innebär. När man säger att det sker en "fortgående minskningav arbetslösheten", bortser man från att vi bara befinner oss i entiOfällig högkonjunktur. Arbetslösheten stiger pä lång siktsett. Ingen kan längre utmåla som ett den fuUa sysselsättningenssamhälle. Men ännu förnekas oftast från regeringshåU den mycket allvarligautveckhngen av arbetslösheten. Regeringen försöker sig i stället på ettstatistiskt skönmåleri av situationen och försöker leda i bevis attsysselsättningen ökar. De officiellt redovisade arbetslöshetstalen visar attarbetslösheten konjunktursvängningama oräknade stigit sedan börjanav . Den befinner sig nu på helt annan nivå än under dettaårtionde. Trots att vi nu anses vara inne i en högkonjunktur, så ärarbetslöshetssiffrorna långt högre än vad de någonsin var . Påsamma sätt kan man klart urskUja en långsiktig nedgång i antalet lediga platserper arbetssökande. Ofta försöker man skylla den stigande arbetslösheten påatt allt fler kvinnor söker jobb. Ja, den frågan har en ideologisk sida. Kvinnor skallnaturhgtvis ha samma rätt tUl arbete som män. Att fler kvinnor söker arbete kanses som ett tecken på att fler kvinnor strävar mot en ekonomisk självständighetgentemot männen, och det bör ses som positivt. För mänga arbetarfamUjer ärdock detta ett uttryck för tvingande ekonomiska nödvändigheter. Förvärvsfrekvensen bland kvinnorna har ökat. De hänvisasdå ofta till deltidsarbeten med sämre sociala rättigheter som följd, och deåterfinns i stor utsträckning i låglöneyrkena. Den senaste tidens utvecklingvisar också att antalet kvinnor inom industrin minskat, emedan de branscherinom vilka sysselsättningen minskat mest har en högre andel kvinnor bland deanställda. Vi kan också av statitistiken se att förvärvsintensiteten sedan1960-talets mitt har minskat bland de ogifta kvinnorna, medan den har ökatbland de gifta kvinnorna. Det kan också till en del förklara att fler kvinnorsöker jobb. Men jag vill än en gång understryka att arbetslösa är intemindre arbetslösa därför att de är kvinnor. Och det måste en gång för alla bliett slut på att använda kvinnorna som ett sätt att försöka bortförklaraarbetslösheten. Arbetslöshetens utveckhng visar att det krävs långsiktiga ochmedvetna insatser för att bekämpa den. Det är nödvändigt att det görs upp enplan för att bekämpa arbetslösheten och öka sysselsättningen ,och i en sådan plan måste skapandet av nya stathga 6 protokoU 1973. industrierinta en central plats. Den långsiktiga ökningen av arbetslösheten måste vändas.Den politUc som regeringen anvisar är emellertid präglad av den brist på analysav arbetslöshetens orsaker som regeringen uppvisar i proposition efterproposition. Samma brist kännetecknar regeringens handlande när detgäller att komma tUl rätta med bostadspolitiken, en av de frågor som utantvivel medverkat tiU valnederlaget för socialdemokratin. Man löser inte problemeninom bostadspolitiken genom att göra ommöbleringar i regeringen och göra ett s.k. kraftkom tUl bostadsminister. Så enkel är inte frågan. Å andra sidan kan detnaturligtvis vara en nödvändig åtgärd för att komma vidare. Nej, avgörande är att vi fär en helt ny bostadspolitik,som utgår frän uppfattningen att en god bostad till rimhg hyra är en socialrättighet på samma sätt som rätten till utbildning och rätten till sjukvård. Den kris vi befinner oss i beror inte på någratUlfälligheter, uppkomna helt plötsligt. Den är i stäUet resultatet av delångtgående eftergifter regeringen har gjort tUlsammans med de borgerligapartierna - för vinst- och spekulationsintressena på bostads- ochhyresmarknaden. Det är eftergifter för uppfattningar som hävdar att de s. k.marknadsekonomiska krafterna skall styra bostadsförsörjningen. Det är inte allsså som skrev att det har skett en omläggning socialistisk bostadspohtik, utan vad som har hänt är ju motsatsen. På annatsätt kan inte den poUtik karakteriseras som har inneburit att man har lämnatlågräntepolitUcen, aUtför länge tillåtit en omfattande markspekulation ochunderlåtit att ingripa mot monopoliseringen inom byggnadsmaterialindustrin - istäUet har man ju befrämjat densamma. Vidare har man släppt samhälletshyreskontroll och anpassat hyreslag-stiftningen så att hyrorna kan höjas även idet äldre fastighetsbeståndet, och man har avstått från att genomföra ettkredit- och finansieringssystem som skulle inneburit lägre räntekostnader ochdärigenom sänkta hyror.