prot · FW0949 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag skall sluta med några reflexioner kringSverige och EG. Det svenska avtalet med den europeiska gemenskapen har variti kraft , och den första ömsesidiga tullsänkningen äger rumom . De "omfattande, nära och varaktiga förbindelser"som den gjorde till sin förhandlingsmålsättning uppnåddeSverige inle. Avtalet är i stort sett begränsat till tullavvecklingen ochomfattar alltså inte de många områden vid sidan av handeln som påverkarföretagens konkurrensvillkor. I regeringsdeklarationen understryks all avtalet geross en möjlighet att diskutera en utvidgning av samarbetet, och man anger somnya önskvärda områden statlig upphandling, avskaffande av icke-tariffärahandelshinder, mUjövård, energipolitik och sjöfartspolitik. Ja, det ärverkligen hög lid att nu angripa de här problemen och från svensk sida sökaange hur vårt samarbete med EG skall kunna breddas. Från sidaföreslog vi atl skulle lägga speciell vikt vid atl idirektkontakt med EEC söka finna praktiska former för en svenskmedverkan i samarbetet på områden som ligger utanför avtalet. Jag antar alldel är de i regeringsdeklarationen uppräknade områdena som den svenskaregeringen tänker ta upp lill diskussion i den blandade kommittén medutgångspunkt från den s. k. utvecklingsklausulen. Jag vill då speciellt i detkorta, näraliggande perspektivet betona hur angeläget det är atl våra ochEG-ländernas åtgärder för att undanröja icke-tariffära handelshinder samordnas jag hoppas bl. a. att GATT-förhandlingarna kan underlätta detta - och att vipå ett tidigt stadium gör våra önskemål gällande när det gäller utformningen avregler för den offentliga upphandlingen inom EEC. Inte minst på denna senare sektor kommer EG :sbestämmelser atl bli av utomordentligt stor betydelse för svensk industri. Påden offentliga upphandlingens område har EG ännu inle helt utformat sin egenpolitik, men man har i etapper bödat utfärda bestämmelser. Den 26 juli 1971antog ministerrådet tvä direktiv rörande upphandling av offentligaanläggningsarbeten. I dessa direktiv ingår även regler för anbudsförfarandet.Redan den 17 december 1969 utfärdade kommissionen med stöd av ettallmänt förbud mol diskriminering vid offentlig upphandling. ladekommissionen fram ett förslag - ännu inte behandlat av ministerrådet sorninnehöll närmare preciseringar; enhetligt publiceringsförfarande, förbud motdiskriminerande tekniska specifikationer, objektiva urvalskriterier. De redanantagna samt de föreslagna direktiven gäller endast medlemsstaterna och berörinle utomstående förelags möjligheter all delta i upphandlingen. Enligt vissauttalanden skall EG :s åtgärder inte diskriminera mot utomstående företag, mende lämnar möjligheter till en sådan diskriminering. Direktiven innehåUernämligen bestämmelser som gör det fullt möjligt för offentliga myndigheter allbestämma alt företag som lämnar anbud skall vara registrerat i etl medlemslandshandelsregister. Svenska förelag kan alltså bli utsatta för en diskriminerandebehandling. Om del gemensamma anbudsförfarandet i EG i praktikenförverkligas, kommer medlemsländernas myndigheter uppenbarligen all favoriseraföretag i och mer eller mindre bortse frän utomstående företagsanbud. Detta betyder atl svensk industri skulle bli utesluten från en växandeoch alltmer betydelsefull upphandlingsmarknad. Dessutom skulle svenska företagkomma att förlora den position och de möjligheter de uppnått i anbudsgivningeni och . Detla deltagande, som är en följd avEFTA-samarbetet , har medfört värdefulla resultat, inle minstbeträffande den engelska offentliga upphandlingen. Del är därför myckel angelägetatt kan få en uppgörelse med EG om detta innan en diskriminerandepraxis växer fram, liksom också atl försök görs alt utforma gemensamma krav idenna riktning från de nuvarande EFTA-ländernas sida. Slutligen rapporterar handelsministern att vissaövergångsproblem beträffande ursprungsreglernas tillämpning för tullfrihetenmellan de gamla EFTA-länderna nu lösts. Detta är förvisso glädjande. Men, herrtalman, jag vill erinra om att del nya ursprungsregelsystemet i sin helhet,enligt vad utrikesutskottet sade i sitt yttrande över avtalet, kan "ledalill en inle önskvärd byråkratisering av handelsutbytet". Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt attregeringen uppmärksamt följer de svårigheter som här uppstår och tar allatillfällen i akt till att söka uppnå en liberalisering. Mot denna bakgrund är det angeläget att vi, när det nyaregelsystemet väl börjat tillämpas, möjligt presenterar våraerfarenheter för vår rnolpartner och upptar diskussioner i den blandadekommittén om en förenkling av reglerna. Det har sagts atl kriget i förändratvärlden. Och visst är del oslridigl atl världen förändrats under delta krig.Något annat vore naturligtvis orimligt. Kriget har varat . Denvärldspolitiska situationen är inte densamma som vid konfliktens bödan.Men den världsbild dagens människor ser framför sig är annorlunda också avandra skäl. Genom har kommunismen för många människor kommit attrepresentera nationell frigörelse och ekonomisk och social utveckling. Deflesta av oss i denna kammare vet att så inte alls är fallet. Erfarenheternafrån oss mycket näraliggande länder i har visat motsatsen. För mångamänniskor har också medfört en förändrad bild av Förenta staternaoch demokratin. Del är tragiskt att den ensidiga kritiken mol denamerikanska Vietnampoliliken delvis också kommit att riktas mot del amerikanskastyrelseskicket den västerländska demokratin. Däri ligger en del avVietnamkrigets tragedi. Delvis har detta säkert varit oavsiktligt. Delvis ärdet kanske ett resultat av den känsla av vanmakt som griper den som längekämpar för sin mening utan att nå resultat. Men för andra har Vietnamkrigetgivit ett tillfälle att med detta krig som förevändning attackera ochmisstänkliggöra allt i det amerikanska samhället. De har därmed också i störreeller mindre grad dömt ut vårt eget demokratiska och ekonomiska system. Detkommer att ta att reparera den skadan. Del utrikespolitiska handlandet kräver gott omdöme ochbalanserat lugn. Det gäller särskilt små staters agerande på detvärldspolitiska fältet allt naturligtvis under förutsättning att rnan villuppnå trygghet för del egna folkel och förtroende hos omvärlden. För att nådessa mål måste människorna i utrikesledningen dämpa sina personligaaggressioner och affekter, använda måttfulla uttrycksmedel, avstå fråndemonslrationspo-litik. har diskuterat förslag omupprättande av diplomatiska förbindelser med Demokratiska Korea.Anledningen till att inte erkänt denna stat är som bekant dels det rentpraktiska skälet all vår handel och våra övriga förbindelser med ärav ringa omfattning, men dels också att ett erkännande har bedömts kunna fånegativ inverkan på vår ställning i de neutrala nationernas övervakningskommission.Därigenom skulle kornmissionens fortsatta arbete kunna försvåras. Valet av defyra neutrala övervaknings-nationerna ingick, nämligen i självastilleståndsavtalet. En verkligt komplicerad situation skulle därför kunnauppstå, om efter ett isolerat erkännande av diskvalificeradessom medlem av övervak ninaskom missionen. När frågan om erkännande av senast var uppe iriksdagen kunde man konstatera alt en glädjande utvecklinginträffat i så till vida som de båda koreanska staterna börjat förhandlaorn en eventuell återförening. konstaterade att den dialog sominletts mellan och kunde bli av stor betydelse även om tidpunktenför en sådan återförening var ytterst oviss. Den skulle kunna leda till ökadstabilitet i området. Frågan om omvärldens folkrätlsliga förbindelser med debåda koreanska staterna skulle då också komma i ett annat läge. framhöU att även den verksamhet skulle kunna ses i ett nytt perspektiv omspänningen i minskade. I ett avspänt läge skulle det argument som jagnyss berörde mot ett svenskt erkännande av bortfalla. 1utrikesutskottets betänkande hänvisades också lill ett uttalande avutrikesminister i , där denne sagt atl etl meraallmänt internationellt erkännande av de två koreanska staterna sannolikt kommeatt bidra lill avspänning och fred i denna del av världen. I utrikesutskottetsbetänkande höst uppmanades regeringen att "uppmärksamt följautvecklingen och ta initiativ till ett svenskt erkännande av Demokratiskafolkrepubliken när tidpunkten därför befinnes lämplig". mellan och komma tiU stånd bör givelviserkänna den återförenade staten, sades det avslutningsvis i utskottetsbetänkande. Regeringen har meddelat att den ämnar erkännaDemokratiska . Mot bakgrund av riksdagensuttalande i frågan under höstriksdagen, vilket jag refererade, innebärandeett svenskt erkännande "när lidpunkten därför befinnes lämplig" harman verkligen anledning att granska de skäl som regeringen nu åberopar för etterkännande av . Regeringsdeklarationen är emellertid skäligen mager idet avseendet. Man får väl då förutsätta att regeringen i sina studier avsituationen har funnit att en återförening av de båda staterna inle kan väntasinom en nära framtid. Vidare får man förutsätta att regeringen funnit att enklimatförbättring har inträffat i , som gör att de argument som hittillshar funnits mot ett svenskt erkännande har bortfallit. Antingen kan det vara såatt den neutrala inle längre har någon funktion - ochi så fall har regeringen väl bibringats den uppfattningen efter sonderingar hosvapenstilleståndets parter - eller också väntas den neutrala'fortsätta, och bedöms kunna delta i dessarbete trots sitt erkännande av . Om saklägetmotsvarar något av dessa två alternativ, så kan efter höstens riksdagsbeslut ifrågan rimligen inte någon invändning resas från sida mot ettsvenskt erkännande av . Men läget skulle vara ett annat om det förhöll sig så attregeringen ämnar företa erkännandet av utan hänsyn till eventueUakonsekvenser för den neutrala del. 1 så fall skulleSverige svika ett uppdrag som en gång accepterats i fredens intresse. En sådan åtgärd, som skulle försvåra övervakningskommissio- Utrikes-, handels-ocli valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt nenstorisatta arbete, skulle säkert väcka negativ uppmärksamhet i omvärlden. Manhar svårt atl tänka sig att den skulle ta en sådan risk.Givetvis bör vi ha korrekta förbindelser med alla stater. Men vi får intebortse från all utrikespolitikens främsta mål är alt gagna våra egna nationellaintressen och all skapa förtroende i omvärlden för vår obundnaneutralitetspolitik. Vår handel och samfärdsel med Demokratiska folkrepublikenKorea är ytterst obetydlig. Det finns heller inget annat nationellt svensktintresse i detta fall, som kan motivera övergivandet av förpliktelser sorn viåtagit oss i ett fredsbevarande organ. 1 mina kommentarer till nyheten i regeringsdeklarationenalt skall upprätta diplomatiska förbindelser med Nordkoreahar jag verkligen allvarligt bemödat mig om atl finna acceptabla förklaringartill och motiv för regeringens beslut. Men jag har inte funnit vad jag sökt.Frågorna hopar sig i stället. Varför denna brådska? Varför skall , somhar en särskilt känslig ställning i egenskapen av garant förstilleslåndsavlalels efterlevnad, rusa i väg och vara först i västerlandet? De52 stater som har erkänt tillhör alla och den tredjevärlden. Är några andra regeringar i västländerna i vår omvärld, t. ex. denordiska, beredda all nu slå följe med ? Vilken ståndpunkt har den andraneutrala övervakningsnationen, dvs. , deklarerat vid de konsultationersom förekommit mellan de svenska och schweiziska regeringarna? Regeringen får verkligen vara vänlig att ge besked pådessa frågor, om skall kunna bedöma, huruvida regeringens avsikt allinom en nära framtid erkänna överensstämmer med beslut ihöstas atl regeringen uppmärksamt bör följa utvecklingen och ta initiativ tilletl svenskt erkännande av "närtidpunkten därför befinnes lämplig". Det kan väl tänkas att en eventuellutomstående iakttagare skulle finna del en aning egocentriskl att en svenskutrikesde-balt i så hög grad ägnas ät frågan om förhällande tillFörenta staterna, när rnan ger så litet tid ål det långt större och meralångsiktiga problemet om förhållande till . HerrFälldin var inne på det kapitlet, i viss mån också , och dessvikt fördänar verkligen all understrykas; det ger också en ram och en bakgrundtill diskussionerna orn den svenska utrikespolitiken. Vad vi ser framför oss är att rnan överallt ute iVästeuropa på allvar börjar diskutera hur relationerna till skall gestaltasig. Man blir alltmera medveten om reella intressemotsättningar. Man uppleveren växande fruktan för atl få sitta emellan vid direktuppgörelser mellan USAoch . Jämsides med denna oro och fruktan framträder ett behov hos devästeuropeiska Natostalerna all fortsätta det militära samarbetet med Förentastaterna , som man också ängsligt frågar sig hurlångt man kan kosta på sig att gå i samförståndspolilik och samarbetsviljagentemot . I hela denna bild finns det naturligtvis en splittringinom mellan de olika staterna, olika grader av stelhet och djärvhet,men också enpåtaglig strävan att utforma en gemensam västeuropeisk linje. Dessa strävandenär knutna till vad vi har kallat EEC och skall kalla EG. Vi har bakom oss en debatt om huruvida skullekunna tänkas bli medlem av EG, av den niostatsgrupp som utkristalliserats.Del är egentligen rätt egendomligt att så mänga annars kloka och kunnigapersoner så länge kunde inbilla sig all del skulle bli möjligt med ett svensktmedlemskap i med bevarande av den neutralitetspolitik som vi har utformathär i landet. Del har i själva verket varit uppenbart att EECvar inriktat på att utvecklas lill en grupp, etl block med en egen linje, egnaambitioner i den europeiska politiken och i världspolitiken. Inriktningen påett mera förpliktande, mera systematiskt utrikespolitiskt samarbete mellanmedlemsstaterna har också blivit alltmera markerad . Detlahar som bekant spelat en väsentlig roll i de svenska övervägandena och densvenska debatten om möjligheterna av etl medlemskap. Ivrarna för medlemskapethar försökt bagatellisera denna problematik, avfärdat dessa planer påutrikespolitisk samordning som något helt oskyldigt, etl helt oförplikdgandesamråd av ungefär samma slag som redan i andra sammanhang deltar i. Ochvissl är det sant att dessa samråd avsatt relativt blygsamma resultat.Men är ambitionen för framtiden alldeles tydlig. Utrikesministern tangeradeden här frågan, men jag skulle vilja ytterligare utveckla den. Man har kommit fram till atl De nios utrikesministrar -som alltså skulle ha varit tio om vi hade lyssnat till förslaget om svensktmedlemskap i - regelbundet skall träffas en gång i kvartalet. De har enklar och bestämd målsättning all samordna sill utrikespolitiska handlande överett myckel brett fäll. Vi har också fåll uppleva det första framgångsrikaexemplet på en sådan samordning, nämligen niostats-gruppens uppträdande i deförberedande samtalen i om en europeisk säkerhelskonfeiens. Degemensamma positionerna inom nio-stalsgruppen har förberetts dels inom NATO,dels inom den europeiska gemenskapen. Det har inom denna niostatsgruppförekommit en veritabel exercis i fråga om slrömlinjeforrnning av attitydernaoch orn fördelningen av arbetsuppgifterna mellan de olika medlemsstaternasrepresentanter, och då självfallet också en bevakning av alt ingen skall fallaur ledet. Samordningen har gällt centrala ting. Den har t. ex. gällthur gruppen skall ställa sig lill säkerhetsfrågornas behandling vid den storakonferensen, hur långt rnan skall gå. Det är alldeles självklart atl deinbördes kompromisser rnan där kommit fram lill i hög grad har präglats av allnästan samtliga medlemmar i gruppen är medlemmar av NATO. Under gångna är har vi gång på gång fått höra alt EEC haringenting som helst med säkerhetspolitiska frågor att göra. har vi fått enklar illustration till alt det har del i hög grad. har redan i ell utmärkt anförande betonatalt som neutral alliansfri stat kan ha och bör ha egna ambitioner, egnaintressen att bevaka i . Det har också kommit lill uttryck i deanföranden som har hållils där på vägnar. Vi har klargjortatt förutsättningen för framsteg är att del nuvarande säkerhetssystemet i Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Europainte rubbas, att staterna respekterar varandras samhällsordning. Vi är ocksåklara över och det hgger i hög grad i linje rned våra traditioner - attsäkerhetsfrågor inte rimligen kan helt särskiljas från nedrustningsfrågor. Detär därför en naturlig svensk linje i atl på något sätt söka se tillatt nedrustningsfrågorna kommer upp på säkerhelskonferensens dagordning. Det ärlångt ifrån säkert att vi lyckas med del. Men om vi vid det här laget hade varit medlemmar iniostatsgruppen som då skulle ha varit dostatsgruppen - vart hade vi dåkommit? Inom den gruppen har man ju visat sig utomordentligt sval närdel gäller möjligheterna att ta upp nedruslningsproblemen i det här sammanhanget. Över huvud taget är det alldeles klart attniostatsgruppens ståndpunkter i vissa fall kan tänkas sammanfalla med svenskaintressen, svenska bedömningar - i andra fall icke. Men den handlingsfrihet somvi vill ha både i nu och vid den framlida säkerhelskonferensen -skulle vi uppenbarligen i hög grad ha berövat oss själva om vi hade låtit ossinsnärjas i det utrikespolitiska samarbete som håller på att utvecklas inomEEC. framhöll - med en viss rätt alt Sverigekan ha speciella intressen av atl säkerhetskonferensen följs av upprättandel avnågot slags permanent organ för ett fortsatt alleuropeiskt samarbete. Jag fårväl uttrycka mig försiktigare än han. Del är för tidigt alt ta ställning tillden frågan. Men givetvis är också detta ett problem, där svenska nationellaintressen icke nödvändigtvis kommer atl hell överensstämma med den linje som såsmåningom kan väntas utkristalliseras inom den europeiska gemenskapen.Handlingsfrihet är med andra ord en förutsättning för konstruktiva svenskainsatser både i och i andra internationella sammanhang, och om vinu hade varit en av tio inom ett utvidgat EEC, hade denna handlingsfrihet varitväsentligt inskränkt. Då kan man också fråga: Hur hade det gått med vår trovärdighet?Vår naturliga ställning är ju mellan blocken och inle som etl bihang till ettav blocken. Ingen tvekan kan råda om atl De nio har ambitionen att bli ochuppträda som ett block. Detla kan inte vara svensk politik. Vi har av de moderata talarna här hört atl densvenska utrikespolitiken numera sköts så eländigt att vi kan hoppaspå några medlingsuppdrag eller uppdrag av den typ som förutsätter att vi harbåda supermakternas fulla förtroende. Det kan väl hända i dagslägel atl vi inlerimligen har anledning räkna med att av utses atl gå in inågot av de organ som har att göra med fredsuppgörelsen i . Men hurhade del varit om och tidigare högern fäll bestämma svensk politik?Hur hade det varit om svenska folkel lyssnat till er plädering för ett svensktmedlemskap i och till de starka bindningar till väslblocket som detobestridligen hade fört med sig? En medlingsposition, en position mellanblocken och supermakterna förutsätter ju förtroende hos båda parter. Hurskulle det ha kunnat gå lill, om vi fört er politik? I själva verket hade dåvåra utsikter atl spela den roll som vi spelat i olikasammanhang varit väsentligt mycket mindre. Er plötsliga entusiasm fördenna roll mellan blocken och de möjligheter den ger kommer en aningöverraskande. Det är intressant atl notera alt de utrikespolitiskasamordningssträvandena inom niostatsgruppen inte endast gäller säkerhetsproblemeni . Vid det senaste utrikesministermötet behandlade manockså exempelvis sådana frågor som en gemensam hållning till diplomatiskaförbindelser med , återigen ett problem där som medlemuppenbarligen hade blivit av med ett stycke av den handlingsfrihet som vi väländå gärna vill ha när det gäller vår erkännandepolitik. Likaså var man inne på frågan om ett EEC-bistånd tillNordvietnam, och där satte man sig att vänta. Det blir rimligtvis på det sätteti sådana sammanhang alt de trögaste bestämmer takten. Man var också inne påmera vittsyflande ting som t. ex. förhållandet till . Ambitionerna är alltså klara, men när det gällerexempelvis erkännandet av är man väl för sent ute. Där är EEC-fronleni rullning. När den danska regeringen nu signalerat sin avsikt atl upprättadiplomatiska förbindelser med , är det väl möjligen också ett uttryckför att danskarna inte gärna - i varje fall inle i denna fråga - vill binda sigalltför hårt till EG-samarbetet. har i denna aktuella fråga gett uttryck åten undran över vad som egentligen har hänt och varför det är så förfärligtbråttom med att upprätta diplomatiska förbindelser med redan 20 årefter vapenstilleståndet. Ja, det är väl egentligen så, att vi nu har kommit ini en situation, där bevisbördan inte så mycket ligger hos dem som vill haförbindelser, utan mera hos dem som alltjämt motsätter sig sådana förbindelser.Herr läste valda delar ur utrikesutskottets betänkande från i höstas.Detsamma hade herr förste vice talmannen gjort , och herrBengtson tycktes av dessa uttalanden dra slutsatsen, att det nu var ganskanaturligt att ta upp förbindelser med en slutsals som en annan avdetla betänkandes undertecknare, nämligen , för övrigt kommit tillredan i höstas. Del var med andra ord ett välformulerat uttalande, somuppenbarligen kunde täcka en del olika bedömningar av sakfrågan. Men när jag lyssnade lill argumenteringfick jag ell bestämt intryck av att han hade missförstått situationen på enpunkt. Det är sant atl vårt medlemskap i den neutrala övervakningskommissionenunder gångna år varit ett väsentligt argument för varsamhet och återhållsamhetnär det gäller förbindelser med . Men del argumentet har ju haft sintyngd endast i det sammanhanget all det bestått en avsevärdspänning, mellan och , där parterna inte kunnat tala medvarandra, där den neutrala med andra ord haft enintressantare och mera betydelsefull funktion än vad den rimligen kan ha ochkan väntas få i ett läge, där parterna har bestämt sig för att sätta sig neroch diskutera gemensamma problem med varandra. Sedan denna situation inträffathar alltså del gamla övervakningskommissionsargumentet försvagats. Jag fick vidare etl intryck av alt situationen när han trodde atl vi i samband med vårt åtagande attingå i denna kommission hade tagit på oss några alldeles speciellaförpliktelser när det gällde våra förbindelser med och . Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt verkethade vi den gången 1953 inte diplomatiska förbindelser med vare sigSydkorea eller . Sedermera har vi fått sådana förbindelser medSydkorea. Om vi får förbindelser med båda staterna, förefaller detju inte som om situationen - jämförd med utgångsläget på något radikalt sättskulle ha förändrats. anförde också vissa hypoteser om vad som kanhända med vid ett upptagande av svenska diplomatiskaförbindelser med . Detta är väl mera en fråga för undertecknarna avvapenstilleståndsavtalet än för har inle tiggt om dettauppdrag, och skulle det mot förmodan vara så, att man vill och kan byta utSverige mot någon annan stat, skulle vi väl få ta en sådan utgång med jämnmod.Jag vill emellertid inte ge mig in på några som helst spekulationer om vad somkan tänkas hända. Det kan väl inte heller vara alldeles oklart för herrTuresson atl vi för en politik som i princip går ut på att ha diplomatiskaförbindelser med främmande stater, oberoende av styrelseskick och oberoende avpolitik, i all den utsträckning som det kan finnas något rimligt intresse fördet. Det är möjligt atl våra ekonomiska förbindelser med inte blirsärdeles betydelsefulla; ett visst intresse på den kanten - och kanske ocksåinom svensk industri - tycks del dock finnas. Del förhåller sig också så, attvi inom tvingas intressera oss för Koreafrågan. Vi har därunder senare tid kommit över till den bedömningen att man nu - så långt efterKoreakriget - borde kunna kosta på sig en debatt, där både ochSydkorea kunde ha tillfälle att delta. Även mol den bakgrunden är det kanskerimligt atl vi funderar på om vår traditionella isolering gentemot Nordkorealängre kan vara motiverad.