prot · FW09154 · 1973-12-31 00:00:00 — Detta ärockså den linje som förordas i propositionen, liksom i statsverkspropositionen,där man ju speciellt sade att den föreslagna ökningen av statsbidraget skuUe iförsta hand kunna användas av kommunerna för att förbättra personalsituationeni de institutioner där barn med handikapp var integrerade. Det är mycket viktigt att kommunerna följer upp demöjligheter som alltså staten ger genom att stödja de barn som har särskildabehov för sin utveckling. Det är ju till slut de sämst stäUda barnensbehandling som bhr måttet på hur samhället kommer att lyckas. Detta är den linje som propositionen och utredningen harvalt i vad som på kort sUct är en målkonflikt. Tar vi in hela resonemanget omatt den offentliga sektorn måste expandera för att vi skall kunna upprätthållafull sysselsättning och att det är de här områdena av den offentliga sektornsom kanske är de allra viktigaste att stödja den debatten har förts i andrasammanhang i då är det givet att vi på kan fåresurser både för en allmän personalökning och för en snabb utbyggnad. Men viskaU också lösa dagens problem. Framför allt i reservationerna från ochvänsterpartiet kommunisterna undvUcer man i viss mån den här problematiken. Vadde två partierna säger är ju att vi skall besluta en förskolestadga sompå kort sikt tvingar fram en större personaltäthet överallt. Dessutom sägerfolkpartiet kommunisterna har ett liknande resonemang, dock inte i sammareservation - att för daghem och förskolor skall fastställa enutbyggnadsplan fram tUl 1980, som kan sägas vara liktydig med ett av de meraambitiösa alternativ som lades fram i utredningens betänkande. Men de två linjerna går bara inte ihop . Det går inte att få både en snabbare utbyggnad av daghemmen än vadregeringen räknar med och dessutom en bättre omedelbar personalsituationöverlag i landet än vad regeringen förutsätter, med inte i första hand deknappa ekonomiska resurserna utan framför allt de knappa personalresurserna. Dä masta man välja. Jag menar att politiska redovisningundviker det prioriteringsproblem man står inför. Det går inte att så att sägaöverteckna knappa resurser. I stället måste man välja, prioritera. Ni haralltså inte diskuterat vUka barn vi i första hand skall hjälpa, vUkainstitutioner vi i första hand skall stärka. Ni undviker att gå in i denprioriteringsdebatt som för utredningen och i propositionen ledde fram till säger: Ge personalökningarna i första hand till de förskolor där barn medsärskilda behov finns integrerade, där också arbetsproblemen för personalen ärstörst. När detta är sagt vill jag i fråga om kvalitetsdebatten, isamband med vad anförde, säga att utan tvivel ärförskollärarjobbet och barnskötarjobbet ofta hårt och shtsamt, liksom de allraflesta sysselsättningar i samhället är. Arbetssituationen för dem som jobbarpå detta område bör och kan förbättras, och så kommer även att ske närrUcsdagen tar regeringens förslag. Men man skaU akta sig noga för att därav dra slutsatsenatt det som sker i våra daghem är någonting som inte är bra för barnen,någonting som i varje faU inte är mycket mer än - som sade -barnvaktande. Det stämmer inte enligt min mening med verkligheten. Jag har besöktdaghem och förskolor runt hela , och jag kan gott stå för omdömet att ide allra flesta fall är det en mycket fin och bra och för barnen utvecklandeverksamhet som bedrivs, även om personalen kanske just därför känner att det ärarbetsamt. Jag tror man skall slå fast att de barn som kommit in på daghem hari regel haft tur och får del av en bra verksamhet. gav exempel på hur slitsamt arbetet kanvara. Jag skall bara ta ett exempel som visar att propositionen behandlar dehär frågorna. Det som är slitsamt är ju bl. a. att stå ensam i en barngruppunder av dagen. Men det är just detta propositionen vUl förändra, ochdet är där syskongruppen med det något större barnantalet kommer in. Det bliralltid flera vuxna närvarande - man är inte ensam i de syskongrupper somföreslås i propositionen. Flera vuxna tar således ansvaret . Detta ären mindre påfrestande arbetsform än den som beskrev, så vadEivor kritiserade var en del av det som har varit och inte det somföreslås i propositionen. En annan av de frågor som berör kvaliteten ärgruppstorlekarna. har i debatten framställt folkpartietsom i den frågan speciellt avancerat. Ni föreslår att en högre generellpersonaltäthet skall gälla, men beträffande gruppstorlekarna är detväldigt litet ni har att komma med, om ni skall måla upp en skillnad mellan ersjälva och propositionen. Ni säger att under utbyggnadsskedet och det ärutbyggnadsskedet vi alla talar om i det här fallet - skall man ha 15 barn ochde möjligheter till 20-procentig överinskrivning som finns enligt dagensregler. I propositionen anges att det skall vara maximalt 20 barn, men - ochdet är det viktiga - i propositionen är man mycket mera kritisk till överinskrivningän vad och är. Enligt propositionen skallöverinskrivnmg utöver de 20 vara ett rent undantag, och det slås fast att närman går upp tUl 20 inkluderar det den överinskrivning som finns . Detskall alltså vara - man skall ha 20 barn men på det antalet skall det inormalfallet icke vara någon Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbygg77ad och organisation överinskrivning.I verkligheten står alltså så att säga 18 barn mot propositionens20 barn, och den skUlnaden är verkligen inte stor. säger att det inte finns några styrmedel.Men det finns sådana. Enligt dagens regler, som hänvisar till, fårkommunerna pengar till personalen och till verksamheten bara för de 15 barnenoch ingenting för de överinskrivna barnen. Enligt propositionsförslaget fårman pengar som kan användas tUl personal också för de överinskrivna, alltså upptUl 20 barn. Det är den stora skUlnaden, att med propositionens tjugogrupp fårman pengar för alla barn, vilket man inte får med det nuvarande systemet. Det fmnsalltså ett styrmedel inbyggt. talade om inriktningen av verksamheten ochäven om kvaliteten, med anslutning tUl den reservation som där avgivits. Jagvill ta upp inlägg från den synpunkten och konstaterar att skallman föreslå som ju två reservanter i utredningen gjort att skolöverstyrelsenblir tillsynsmyndighet på det centrala planet, måste man komma ihåg attutredningen och de allra flesta remissinstanserna är eniga om att detviktigaste är att man inte delar upp huvudmannaskapsansvaret. Det skall, somCamUla Odhnoff och andra varit inne på, vara samma pedagogiska syn som präglarbägge verksamheterna, både daghemmen och de andra förskolorna. Det betyder attskolöverstyrelsen inte bara skulle ha ansvaret för sexåringarna det var mestom den frågan talade, liksom man gör i reservationen utanskolöverstyrelsen skulle också vara tillsynsmyndighet för daghemmen, förfamUjedaghemmen, för barnsamariterna och för de barnvårdare som finns ikommunerna. Ur det perspektivet har många, som tidigare mera oreflekterat tycktatt det var naturligt att skulle bli tillsynsmyndighet, sagtsig att det är riktigare att låta tillsynen vara kvar hos . Manhar alltså anlagt en helhetssyn som får anses vara rUctig. I huvuddragen har enigheten som sagt varit stor, men inågra detaljfrågor har och kommunisterna gått emotpropositionen. En av de frågorna gäller obligatorium eller allmän förskola. Odhnoff sade är ett dubbelt obligatorium för kommunen inbyggt i denlag som föreslås, nämUgen dels att anvisa plats för alla barn, dels att sökaupp de famUjer vUkas barn inte har infunnit sig. Men där vUl ochvänsterpartiet kommunisterna ha också en annan form av obligatorium. Jag kan ioch för sig förstå ett resonemang som leder fram till att man vill ha ettobligatorium av den typ som finns i skolan. Jag kan förstå denargumentationen, även om vi anser att vi har stannat för ett likvärdigtförslag. Men jag har väldigt svårt att förstå den speciellaargumentation som har lagts upp av . Den begriper jag helt enkeltinte i synnerhet som den framförs av ett parti som säger sig vilja arbeta förföräldrautbildning. Jag tycker att har den sämsta möjliga av allatänkbara argumentationer för ett obligatorium. Man säger nämligen så här om denobligatoriskt uppsökande verksamhet som föreslås i propositionen: "MångafamUjer kan komma att uppleva det som stötande att behöva inför myndigheter redovisavarför man inte vill utnyttia rätten till en plats i förskolan och få sinahemförhållanden och sin hemmUjö undersökta. Dessa risker undviks genom enobligatorisk förskola." liknanderesonemang för man i motion, där det sägs att många famUjer kanuppleva det som stötande och påträngande att myndighetspersoner kommer hem tilldem osv. Man undviker problemet med ett uppsökningsförfarande genom att ha ettobligatorium. Men det är ju återigen bara att väja för problemet. Om någraföräldrar vet för Utet om förskolan, om de är dåligt informerade och därförallmänt vagt negativa och som det står i propositionen är den uppsökandeverksamheten framför allt en informationsfråga så säger alltså folkpartietatt det är för besvärligt att vi går hem och talar om för föräldrarna vadförskolan är och därmed undanröjer deras misstänksamhet. Skriv i stället utett meddelande av den typ vi har i skolan, att ni skall infinna er då och då,så slipper vi det problemet, säger man. Jag har verkligen mycket svårt attförstå hur man kan föra den argumentationen som man i mångasammanhang talar för föräldrautbildning, vilket jag gärna vUl intyga attfolkpartiet gör. Vi bygger ju hela denna verksamhet på ett samarbete mellanfamUjerna och förskolan. Om det då finns problem av den typen att föräldrarnaär negativa på grunder som kan undanröjas, t. ex. genom information, så skaUväl det problemet bort innan vi kan få ett förtroendefullt samarbete! Man fårdefinitivt inte något förtroendefullt samarbete genom att bara gräva nerproblemet i jorden och låtsas som om det inte existerade, vilket är denbehändigare Imje som väljer. Det tycker jag som sagt är den sämstaargumentation man kan ha för en obligatorisk förskola. Sedan vUl jag säga till dem som har varnat för risken attbarn inte kommer till förskolan, alltså att de bäst behövande barnen som jagtror att det står i kommunistmotionen - inte skuhe komma dit, att det är ettobligatorium för kommunen att uppsöka alla familjer där barn icke utnyttjar denanvisade platsen och informera dem om vad förskolan är. Kommunen skall alltsånå ut till alla famUjer. Så länge kommunen följer lagen finns det ingenmöjlighet att barnen så att säga skall slinka igenom nätmaskorna i sådanasammanhang. Och det är just för de sämst ställda barnen som denna del av lagenhar kommit tUl, ty som det står i propositionen finns redan de allra flestasexåringar med i förskolan. Det synsätt som präglar utredningen och propositionen äralltså en tilltro till att vi nu har nått en punkt i samhället där kommunernaär beredda att ta ansvar när staten ställer resurser till förfogande. Vi byggeralltså klart på en lokal demokratisk process, där inte minst samarbetet mellan kommunenoch förskolans personal är mycket viktigt. Vi tUltror kommunerna mognaden ochansvaret att med de bättre statliga resurser som ställs till förfogande kunnautveckla en verksamhet som tar hänsyn till barnens mycket skiftande behov. Ett annat obligatorium för kommunerna är den kommunalaförskoleplanen, en plan där man alltså skall redovisa det totala behovet avdaghem och andra förskolor i varje bostadsområde i kommunen över t. ex. enfemårsperiod och dessutom redovisa hur mycket av detta behov man kan täcka.Därigenom får man svart på vitt på hur verkligheten ser ut. Vi tror att dennaplan kommer att utgöra grunden för en meningsfull kommunalpolitisk debatt,Varie kommun får ta en debatt om vUken behovstäckning man är beredd att klara. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation En utbyggnad efter dessa linjer skaU givetvis möta bådebarnens behov av utveckling och föräldrarnas varje vuxens - behov av och rätttUl arbete. Ett sådant program måste bli resurskrävande. Det gäller ju attskapa inte bara en bra mUjö för aUa barn i ett bostadsområde utan också ettsärskilt och tidigt stöd för de barn som har ett dåligt utgångsläge. Samtidigtvet vi att resurserna är knappa för både stat och kommun. Är det, om vi ser detlångsUctigt, realistiskt att tro att samhället skall klara ett program för attge barnen väsentligt bättre uppväxtvillkor? Ett första svar på den frågan är naturligtvis att omsamhället inte gör någonting , så blir det ännu dyrare , när man iefterhand skaU starta vad som då är ett mycket krävande rehabUiteringsarbeteför de tonåringar eller vuxna som det har gått snett för, människor som påolika sätt har fått det svårt. Det är då också för sent att hjälpa många somhade kunnat få en bra start om samhäUet stöttat dem tidigare. Daghemsutbyggnaden är på kort sikt resurskrävande förkommunerna, även om den relativt sett blir mindre och mindre resurskrävande itakt med att statsbidragen ökar, bl, a, i samband med denna reform. Men församhäUet som helhet är inte daghemsutbyggnaden en tärande del av ekonomin ochdetta är det andra svaret på frågan - utan en kraft som frigör resurser, bl, a,genom att ge möjlighet tUl sysselsättning för många vuxna som önskar ettförvärvsarbete och som menar att rätten tUl sysselsättning skall gälla ocksådem, säger i LOs skrift Daghem ochsamhällsekonomi; "Visserligen har kommunernas finansiella situation undersenare år varit hårt ansträngd, men det måste vara fel att försöka lösa dekommunalfinansiella problemen genom att hindra invånarna i kommunen från attbli skattebetalare," Inte mmst i ett trängt ekonomiskt läge är det dessutomviktigt att kommun och stat hårt prioriterar, och då måste förskolanlångsUctigt komma högt upp på ranglistan. Få reformer kan på samma sättpraktiskt och konkret bidra till jämhkhet mellan människor, nämligen om den härreformen kopplas till ett famUjepolitiskt stöd för hela famUjen. Det viunderlåter att göra , kommer att göra sig gällande långt in på2000-talet som sociala problem, ojämlikhet och klasskillnader i framtidensarbetsliv och samhällsarbete över huvud taget. Jag yrkarbifall tUl utskottets hemställan. () kort genmäle; Nej, försöker mte komma undan endiskussion om de problem som det innebär att vi dels har krav på en högstandard och därmed satsar mycket pengar på institutionerna, dels har mångabarn som står i kö för att komma in där och att alltså fler platser behövs. Viär helt medvetna om detta problem. Det är därför det nämnde jag också i mittanförande som vi vill ha en central plan för utbyggnaden av helaförskoleverksamheten. Vi har också tagit en bestämd stäUning tiU hur man skallgöra. Vi säger att vi inte vUl acceptera en ökning av gruppstorlekarna i dag.Däremot tror vi inte att man kan ta bort den nuvarandeöverinskrivningen. Personalen är en avgörande resurs för förskoleverksamheten,och det är en tillgång som är ömtåligoch hårt ansträngd. Vi kan inte ytterligare anstränga den genom att öka gmppernasstorlek. Vi kanske då på kort sikt kan få in ytterligare ett antal barn iförskoleverksamheten, men på litet är det till förfång för alla omman går på en sådan linje. säger att inte har mycket attkomma med, att diskussionen gäller förslag om 18 barn ellerregeringens förslag om 20 barn. Det är precis vad jag sade. Man har ipraktiken på de flesta håll 15 barn plus 20 procents överinskrivning. Men vivill ändå sätta stopp för en ökning, och det är viktigt både i sak ochpsykologiskt för dem som arbetar på det här området. De skall inte känna attde, som har en slitsam situation, nu skall få det ännu jobbigare.Om man har en möjlighet tiU överinskrivning, som utnyttjas i mycket storutsträckning, men klart säger ut att man skall sträva efter att få bort den,blir antalet barn ändå successivt lägre än 18. Det väsentliga är emellertid attsätta stopp för en ökning. Vidare säger att det inte går ihop att bådeha en stadga som bestämmer om personalsituationen och en plan för att ökatUlgången. Det är klart att det går ihop! All erfarenhet talar för att ettinförande av båda dessa instrument bidrar till att dra resurser tUl dettaområde från andra områden. Det tror jag att och jag har som ettgemensamt intresse. När det sedan gäller vår argumentering för ettobligatorium, är det självklart att vi inte tänker oss att kontakten mellanföräldrar och kommun skall upphöra när vi som visiktar tUl - får en obligatorisk förskola lika litet som den upphör när barnetböyar i den obligatoriska skolan. Vi tror tvärtom att kontakten blir enklare idet fallet. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation /ENKEL (fp) kort genmäle: Såväl som statsrådet harverkligen tryckt hårt på det pedagogiska innehållet från och med förskolan ochhela vägen upp genom skolan. Jag uppfattar detta så att man strävar efter enfullständig, kontinuerlig pedagogisk utvecklingsgäng för barnet genom helaskoltiden - ända från förskolan. Därför tycker jag att det vore naturligt omskolöverstyrelsen blev huvudman. Även i har man många sociala problemoch sociala frågor att lösa, och det går utmärkt för att göradet. Men sedan vUl jag naturligtvis änen gång understryka att man i kommunerna måste ha en mjuk linje, så att detblir ett intimt samarbete mellan den sociala myndigheten och skolmyndigheten.Kommunen bör själv - det tycker jag är riktigt uttryckt i propositionen underlång tid få bestämma hur den skall ha det. Kanske blir det allra bäst attframöver ha ett samarbetsorgan mellan dessa två myndigheter - den socialamyndigheten och skolans myndighet. FruMARKLUND (vpk) kort genmäle: har verkligen inte rätt närhan säger att vpk i sin motion skulle ha undvUcit den problematik som ligger iönskemålet att dels bygga ut hela förskoleverksamheten, dels snabbt Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation förbättraden nuvarande personalsituationen. Vi har i vår motion konstaterat att en frågaav grundläggande betydelse för framtidens förskola är den totalaresurstUldelningen. Enligt propositionen skall inom totalramen den allmännaförskolan för sexåringar prioriteras, och då även med specialinsatser för barnmed särskUda behov. Vi har där sagt att om man satsar så på en kvantitativutvidgning av vården och tillsynen när det gäller förskolebarnen, finns det enpåtaglig risk för att de redan allvarliga eftersläpningarna för de mindrebarnen kommer att permanentas med hänvisning tUl att resursramen är för snäv.Man accepterar ju på andra områden en otiUfredsställande standard medmotiveringen att resurserna är för knappa. kommer senare attytterligare ägna sig åt dessa delar av problematiken. Vi betonar alltså att dentotala resursramen måste garanteras, eftersom det annars är risk för att helagrundidén med förskolan förfuskas, varigenom också de som inte är särskUtmycket för förskolan skulle få ett vapen i sin hand. Däremot är jag överens med om attkommunerna måste följa upp de möjligheter de har dels med ökade bidrag, delsockså genom att t. ex. använda det skatteöverskott som tydligen kommer attfinnas i många kommuner. I vet jag att vpk-gruppen har föreslagit att20 av det beräknade överskottet skall användas för att bl. a.bygga ut daghemsverksamheten, men också till att öka personalresurserna. Mina exempel på det slitsamma arbetet iförskoleverksamheten belyste inte alls hur det har varit, utan hur det är -åtmmstone hemma i min kommun. Vpk;s betoning av en totalram och bestämda normerför personalökningen är ett uttryck för att vi snabbt vill få den nya förskolanatt fungera bättre. Fröken i (c) kort genmäle; talade om konflikter, som hanansåg kom tUl uttryck i de två reservationer som vi är med på och som gällerpersonalstadgar och förbättring av personalresurserna, dvs. konflikter mellanvad man vUl på och vad resurserna räcker till . Sådanakonflikter tvingas vi nog att leva med litet till mans; också ,föreställer jag mig. Målsättningen för förskolan, sådan den är formulerad ipropositionen, kan helt enkelt inte uppfyllas med den personalsituation vi har.Därför har vi starkare än vad propositionen och utskottsmajoriteten gjort velatge uttryck för den oro vi känner för att personalfrågorna inte blir lösta såsnabbt och så bra som möjligt. Det är inte bara nuläget det gäller, , utanockså framtiden, framför allt framtiden. Det är med tanke på den som vi vill haen plan för förbättring av personalresurserna. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrHELLSTRÖM (s) kort genmäle; Först vill jag säga till - detgäller både ' och argumentering, men framför alltherr 'argumentering - att det faktiskt är på det sättet att genom smakonkreta förslag dels tar ställning för att dra ner utbyggnadstakten och delsinte i första hand vUl garantera att barn med särskUda behov får ökade resurser.De två ställningstagandena blir resultatet av att ni vill få fram entvingande högre personaltäthet än den som råder över lag i alla daghem ilandet. Detta är Innebörden i ert förslag. De båda linjerna går inte attförena. Jag kan exemplifiera varför det inte går ihop med att sägaatt om vi tar utbyggnadsplan för 1970-talet som jag i och försig tycker är vettig; den är ett av de alternativ som barnstugeutredningen harlagt fram och skall klara den utbyggnadsplanen, också med oväsentligt höjdpersonaltäthet eller med bara den personaltäthet vi har , kommer det attkrävas utomordentligt stora extraordinära utbUdningsinsatser genomextrautbildning, försöksutbildning och utbildning av nya grupper för att klaramålsättningen i er utbyggnadsplan redan med samma personaltäthet som i dag.Sådan försöksutbUdning har på barnstugeutredningens förslag redan startat, ochvi hoppas att den kommer att växa . Jag har anfört detta för att ge ettexempel på att det är en valsituation. Den andra punkten gäller hur man med andra medel kanförbättra arbetsläget. Kvalitet är inte enbart en fråga om personaltäthet. HerrRomanus sade; Det är inte stor skUlnad mellan 18 och 20 barn, men vi säger ialla fall stopp. Varför tror att vi lade fram förslaget om 20barn? Vi tog inte den siffran ur luften. Vi föreslog den därför att vi skullefå en sådan gruppstorlek att personalen skulle slippa den värstaarbetssituationen, nämhgen att en stor del av dagen vara ensam med dessa barn,vare sig det nu är 15 eller 18 barn. I valet mellan å ena sidan att vara ensammed 15 eller 20 barn och å andra sidan vara flera som jobbar ihopunder dagen med 20 barn är skillnaden mellan 15 och 20 barn inte detväsentligaste. Det väsentliga är att flera kan jobba ihop, att man inte helatiden är ensam om att hålla reda på var barnen är och bara kunna hjälpa tillmed det aUra enklaste utan att man också kan hjälpa till med att utvecklabarnen. Den hårdaste arbetssituationen är alltså ofta att vara ensam. Kan manuppnå att flera jobbar ihop är mycket vunnet. Det är motivet tillatt vi har lagt förslaget om 20 barn. Det är således ett kvalitetsförbättrandeförslag. Sedan om huvudmannaskapet. harsom flera nämnt föreslagit att skulle bli huvudman. Dockskall det väl sägas att en tredjedel av förbundet gick emot den linjen.Stockholmsavdelningen föreslog att skulle vara kvar somtillsynsmyndighet. Men förbundets motiv är inte, såvitt jag har förstått, skall få en pedagogUc som man inte är delaktig av . Tvärtom menar nogförskollärarna ofta att den pedagogik som de har kunnat utveckla i förskolornai vissa fall är bredare än den som finns på lågstadiet i . Det ärväl av delvis andra skäl som förskollärarna fackligt har drivit kravet attkomma in under . Jag kan inte finna att det argumentet gjortsgällande t. ex. i debatten från fackligt håll att det skulle vara någon riskför att själva pedagogiken inte skulle utvecklas lika bra som den som finns iskolan, om kvarstår som tillsynsmyndighet. Man får i stället där är jag överens med , Förskoleverksam -hetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation och detföreslås både i utredningen och i propositionen lösa frågorna i samarbetemeUan myndigheterna. Vem som än har tillsynsansvaret, vare sig det ärskolöverstyrelsen eUer , måste myndigheterna samarbeta.