prot · FW09109 · 1973-12-31 00:00:00 — Det blir regeringen som får pröva denna motionsyrkande, och i det sammanhanget vill jag pä nytt understryka behovet avrealistiska överläggningar mellan regeringen och industrins företrädare. Jagtror inte att överläggningar av sådan art leder fram till resultat, som görandra åtgärder i utskottets skrivning överflödiga, men erfarenhetsmässigt bordei sådana överläggningar finnas värden som är av betydelse för båda parter, bådeför samhället och för näringslivet. Låt mig understryka vikten av atl upprätthällaen stor beredskap för snabba åtgärder . Den konjunkturuppgångsom pågår internationellt kan bli synnerligen svårbemästrad och kan medförastora svårigheter på den svenska arbetsmarknaden. Vi kan få en situation där vissa branscher har en våldsamefterfrågan pä arbetskraft, medan andra branscher på grund av självakonjunkturuppgången drabbas av en nedgång i sysselsättningen. Detta kan låta paradoxalt, men är högaktuellt förbyggnadsindustrins del. Vi har just nu en internationell prisuppgång på bl. a.stål och trävaror som är av ren Korea-karaktär. har priserna påvirke ökat med mellan . Detta medför att kalkylerna slås sönder för byggherrarnainom den praktiskt taget enda byggsektor som visar ökadsysselsättning, nämligen småhussektorn. Sådana hot mot sysselsättningen kan man inte undanröjagenom någon sorts allmänna och generella åtgärder, utan det fordras åtgärderriktade just mot det speciella problemet. Det finns tyvärr mycket litet i de borgerligas reservationsom ger någon antydan om att de skulle vara beredda att ta upp kampen motmarknadskrafter av det slag jag här gett några få exempel på. HerrASLING (c) kort genmäle: Nr 109 Jag finner det litet märkligt att i Måndaeen den kan ifrågasätta vilja attsätta arbetstagarens intressen a 1973 i centrumnär det gäller frågan om de rörlighetsstirnulorande medlen. ärtvärtom så att det är i omsorgen orn den enskUde arbetslagaren som " ekonomiska centerndrivit sin linje att flyttningen skall bekostas av arbetsgivaren. Det politiken iri. m. är den enda garantin man har för att få en objektiv prövning av alternativet utlokaliseringen avsysselsättningsmöjligheterna, dvs. möjligheterna att flytta arbetstillfällenasorn alternativ till att flytta arbetskraften. Självfallet skall i den processen den enskilde garanterastrygghet så att han inte hamnar i en omöjlig situation mellan kravet påsysselsättning och arbetsgivarens benägenhet att betala för flyttningen. Jag tycker att det är litet cyniskt av av utskottsmajoriteten att i majoritetens skrivning lämna frågan om sysselsättningensanpassning till konjunkturläget så enkelt: genom att instämma i finansplanensrekommendation orn att använda rörlighelsstimulerande medel i ökad omfattning.Vi vet ju av bitter erfarenhet från skogslänen att vid högkonjunkturer kommeröverhettningssymtomen i Syd- och att medföra en ökad efterfråganpå arbetskraft. I det läget stär skogslänen sämre rustade än tidigare, bl. a.till följd av de regionalpolitiska beslut som majoritet tog idecember. Ur den synpunkten är det ett primärt krav att derörlighelsstimulerande åtgärderna sätts i relation till de möjligheter somfinns att också flytta arbetstillfällena. i (s) kort genmäle: Det låter bra, , att det inle ärsamhället utan arbetsgivarna som skall betala de kostnaderna. Men den som ärefter är, förhandling efter förhandling fört fram dessa frågor om något litetbidrag från arbetsgivarna men hitintills inte fått något gehör för detta vetvad sådant resonemang är värt. Jag rekommenderar , om han inte trormig, att ta reda på detta hos kollegerna pä . Dä fär han kanske ettannat begrepp om dessa frågeställningar. Vad skulle det innebära om man tar bort destimulansåtgärder som finns? Arbetsgivarna kommer inte att betala, därest desjälva inte har anställt arbetskraften. Arbetskraften förmedlas avarbetsförmedlingarna, och den som vägrar anta anställningen har sålunda attvälja mellan att själv åka på egen bekostnad eller bli avstängd frän understödfrån arbetslöshetskassan. Menar att man i sådana fall skulle ändrapå nuvarande regler i arbetslöshetsförsäkringen, så att en vägran att antaerbjudet arbete inte medför risk för förlorad arbetslöshetsersättning? Detinnebär i praktiken att man kan befara ökad arbetslöshet just på grund av bristpå arbetskraft. Detta är en situation som vi har upplevt flera gångerinom byggnadsindustrin. Jag skall inte diskutera vem som är mest cynisk, herrÅsling eller jag, men jag kan inte med bästa vilja i väriden komma ifrån att innebörden i det resonemang ni för och innebörden i ert yrkande måste förefalla de berörda löntagarna cyniskt. 11 protokoll 1973. Nr 109 () kon genmäle; Måndaeen den '' talman! Jag skulle vilja rekommendera att 4 iuni1973 fråga t. ex. medlemmarna i byggnadsarbetarförbundets avdelning 38 i Den ekonomiska poUtiken m. m. Östersundhur de ser på de rörlighelsstimulerande medlen. Jag vet att de tycker att det ärett ganska cyniskt resonemang som har legat till grund för den ensidigasatsningen på utflyttning. Den subventionerade utflyttningen är ett hot motregionalpolitikens genomförande. Det gäller i stället,att först och främstskapa sysselsättning där människor vill ha sysselsättning. Naturligtvis skalldet ske under garantier, så att den enskilde inte kommer i ett sämre läge, detvill jag gärna betona. Den enda möjligheten att få en objektiv värdering avlokaliseringspolitiken är att låta de verkliga kostnaderna förfolkomflyttningen slå igenom hos företagen. Tacka för det, , att man inte harlyckats förhandla sig till några bidrag från arbetsgivarna i detta avseende,när samhället har offererat denna verksamhet fritt för arbetsgivarnaoch därtill accepterat de ökade samhällskostnaderna pä de orter dit man flyttatarbetskraften och kapitalförstörelsen i utflyttningsorterna. i (s) kort genmäle: Herrtalman! Beträffande senaste påstående vill jag säga att detförhåller sig precis tvärtom. Anledningen till att den fackliga rörelsen hardrivit denna fråga på regeringsplanet och att samhället nu betalarresekostnader och flyttningsbidrag är att det inte har varit möjligt att fädessa kostnader betalda av arbetsgivarna. Det är sedan försöken härtill harmisslyckats som man har gått den andra vägen. Detta med avdelning 38 i var ett lika olyckligtexempel. Jag vet inte vem som informerat , men såvälJämtlandsavdelningen som samtliga Norrlandsavdelningar har i yrkande efteryrkande i de senaste avtalsrörelserna sagt: Slopa nuvarande bestämmelser iavtalet om arbetsgivares skyldighet att betala resekostnader, dä man anställerarbetskraft på arbetsorten, och ställ krav på samhället att det betalar heladen kostnaden. Även där, , var det i verkligheten tvärtemot denupplysning som lämnade. Herr tredje vice talmannen anmäldeatt anhållit att till protokollet fä antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. i Trobro (m): Det var en underlig debatt som inleddes avSveriges statsminister, , . Han fullkomligt göt galla över de borgerliga partierna. Jag tycker att det var ganska övermaga att tala pä det viset, nästan oförlåtligt av statsminister. Antagligen hade han väl tvä syften med detta: för det första att utså misstroende mellan de tre borgerliga partierna och för det andra att rikta uppmärk samheten på dem inför väljarkåren i förhoppning om att väljarkåren skulle svikta inför det kommande valet. är jag själv ganska övertygad om att detta inte har lyckats. De tre borgerliga partiledarna har ett stort 162 förtroendekapital, som det väl inteär lätt för någon annan att tävla om. Medanledning av anförande frän denna talarstol, då han Nr 109 berömdesig och socialdemokratin för allt som gonornförls, vill jag gärna Måndaeen den framhållaatt man tyvärr inte har kunnat klara arbetslösheten. Det finns 4 -Y]1973 inget mera deprimerande än folk som går arbetslösa. Ju föii- do kan--------- ' kommain i den ordinarie produktionen, desto bättre skulle det väl vara ' "'' " r- , politiken 111. m. Arbetslösheten kostar oss ca omåret. Jag kan inte säga hur många som är egentligt arbetslösa, men jag vol altungefär 130 000 människor går pä omskolning. Denna omskolning kostar omkring1,. Om vi skulle kunna lyckas få in de arbetslösa i delproduktiva arbetet, skulle det medföra lättnader fördom och besparingar för densvenska staten, som de fick inkomster så att de drog skattepengartill landet. Jag tror all vi i fortsättningen måste inrikta oss pä sådanaåtgärder som gör atl alla arbetslösa äter kommer in i produktionen. Det var egentligen inte delta jag skulle talaom utan om skatteutskottets betänkande nr 44. För den enskilda människan har desenaste åren inneburit att en allt större del av inkomsten gätl åt till deorimligt höga skatterna. Genom den höga marginalskatten har det blivit nästanomöjligt att av egen kraft öka den disponibla inkomsten. Att utverkalönehöjningar, arbeta mera eller byta till en mera välbetald tjänst lönar siginte. Vi behöver alltsä snabbt göra något som löntagarna, deensamstående barnfamiljerna och pensionärerna känner som en lättnad i delnuvarande skattetrycket, något sorn gör atl man åter kan uppleva att det lönarsig atl arbeta. Vi måste skydda skatterna frän automatiska höjningar genominflation. Sålunda upprepar moderata sarnlingspailiet sina i tidigare motiontill årets riksdag framförda krav på lättnader i inkomstbeskattningen förfysiska personer. Vi begär att en fyraårsplan för marginal-skattesänkning skallutarbetas. Grunden till värt höga skattetryck ligger i de högaoffentliga utgifterna. Stat och kornmun har stora krav på medborgarna. Manfrågar inte efter om de enskilda familjerna kan avslå en så stor del av sinainkomster till skatter. Det har blivit en fullständig karusell rned högaskatter och bidrag. Bidrag får ofta skapas för att människorna skall kunnabetala de höga skatterna, som träffar den stora allmänheten. Del härdaskattetrycket är nu inte något som är speciellt för de stora inkomsttagarna.Del är något som i hög grad drabbar de vanliga inkomsttagarna. Bidragen blirmeningslösa när det blir allt tydligare atl de som får dem också måste betaladem. När inkomsttagare i 3 5-tusen-kronorsklassen har en marginalskall sominnebär att de av en löneökning på måste betala i skatt,då tycker vi att del har gått för långt. Ännu värre blir det om detta sättes isamband med det bidragssystem som vi har. Bortfallna bidrag i kombination medhög marginalskatt gör ofta att det av löneökningen inte blir någonting kvar, omvi räknar med de prishöjningar som inträffar . har i är som sä tidigare krävttillsättandet av en besparingsutredning för atl komma till rätta med destegrade offentliga utgifterna. Varför vill inte regeringen villfara dennabegäran? Den ekonomiska politiken III. Ni måsteväl ändå bogripa att detta är nödvändigt? Varför dä säga nej till dennabegäran? Regeringen har ju gått på kommunerna och begärt återhållsamhet. Därmedhar regeringen erkänt alt det är nödvändigt rned överläggningar om besparingar.Vad fick kommunerna i motprestation? Naturligtvis ingenting, tvärtom fick de enpålaga, när arbetsgivaravgiften höjdes med ytterligare tvä procent. Kan man då inte begära att regeringen själv skall åläggasig återhållsamhet med de statliga utgifterna? Del går naturligtvis att kommatill rätta med denna utveckling, bara man vill. Men det ligger inte i linje medden socialdemokratiska politiken. Man tror sig begripa bättre än de enskildahushällen hur pengarna skall användas. Det är den utvecklingen som måstebrytas, om folket skall få det bättre, om vår konkurrenskraft skall blistarkare, om vi skall kunna öka tillväxttakten i vårt samhälle och låta dengemensamma kakan som vi har att dela bli större. En tillväxt på någon procentskulle innebära att staten fick ytterligare skatteinkomster. Däkunde de pengarna användas antingen till skattesänkningar eller nya reformef.Men finansministern har vid många tillfällen låtit förstå att det inte går attsänka skatten utan skaltehöjningar på andra håll - alltsä endast enomfördelning. Det är det besked vi har fått om hur densocialdemokratiska regeringen tänker fortsätta. menar att det ärnödvändigt att vi för en resursvänlig politik för att öka produktionen. Då kanvi både sänka skatterna och genomföra nya reformer. Det är ju ganska orimligtatt skattehöjningar kan ske utan att fattal beslut om dem. Det är deninverkan prisstegringarna har på skatternas höjd. Sedan fattat beslutorn skatterna, kommer inflationens verkningar och höjer skatteuttagetytterligare. Vi mäste därför få ett system som förhindrar automatiskaskattehöjningar. Detta har förvägrats oss, men i rättvisans namn börett skydd genomföras. Eller är det helt enkelt så att regeringen gärna vill hadetta högre uttag av skatt att spela med? I anslutning till ett nytt skattesystem bör den faktiskasambeskattningen tas bort. Äkta makar, som gemensamt sköter en affärsrörelseeller ett jordbruk, skall ha möjligheter att dela upp sin inkomst. Principen om.särbeskattning har vi alla godtagit. Dä får man inte lämna dessa grupperutanför systemet. Med vår höga progressiva skatt betyder det mycket pengar fördessa kategorier inkomsttagare, som helt orättvist blir föremål för myckethögre beskattning, enbart därför att de genom sitt arbete gemensamt sköter någonform av rörelse. Denna orättvisa måste upphävas, och vi anser därför att rätttill lön för medhjälpande make måste införas. I vår motion har vi yrkat att barnfamiljernasskattesituation skall förbättras genom extra familjeavdrag förenarbetstagarfamiljer och begränsad avdragsrätt för barntillsynskostnader samtatt folkpensionen görs skattefri, dvs. att rätt till grundavdrag som motsvararden utgående folkpensionen införes. Folkpensionen blir därigenom fri frånskatt. Detta skulle medföra att folkpensionärerna kunde åta sig sådansysselsättning sorn de vill ha och som de orkar med. Som jag tidigare nämnt harvi i motion förordnat tillsättandet av en parlamentarisk besparings- ochrationaliseringsutredning, och med hänsyn till betydelsen av ett stabilt penningvärde och behovet av hög konjunkturpolitisk beredskap bör Nr 109 också olika sparfrärnjande åtgärder övervägas som komplement till en Måndagen den inkomstskattesänkning. För att trygga sysselsättningen är del nödvändigt med en ------- ; ny näringspolitik, som skall utgå ifrån att den bästa garantin för full Denekonomiska sysselsättning, ekonomisk utveckling och tillväxt ligger ieffektiva och politiken m. in. Varför har vi då haft sä stor arbetslöshet? Jo, heltenkelt därför att företagen har utarmats pä pengar genom de ideliga pålagorna.Storindustrin kanske inte känner av detta sä hårt som de mindre och medelstoraföretagen och jordbruket. Det verkar som om man vill driva den ekonomiskapolitiken sä att en hel del företag slås ut ekonomiskt. Det är ju vad som skettgenom de olika pålagorna i form av avgifter. De som arbetar praktiskt med dessating känner det ekonomiska trycket mer än de som sitter i lugn och ro ochfunderar ut nya pålagor. Efter att ha låtit den direkta skatten stiga till belopp,sorn inte har motsvarighet på annal häll ute i världen, har regeringen nuultönil den möjlighet som finns atl höja don indirekta skatten. harregeringen i stället funderat ut etl nytt sätt atl ta hand orn våra inkomster.Arbetsgivaravgiften, som infördes den , var , men genom detbeslut som fattats har den stigit med . Och vederbörandehar låtit förstå alt om det skall bli någon skallesänkning på de direktaskatterna, sä fär man kanske höja arbetsgivaravgiften ytterligare. Hur långttänker man gä? Begriper man inte att folk kommer att säga nej till en sådanutarmning av vår konkurrensförrnäga? Många förelag slås ihjäl ekonomiskt. Detär ingen resursskapande politik. Den leder till utarmning av vårl näringsliv. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 1 och 2 i skalteutskotlels belänkande nr 44. Herr förste vice talmannen (): Den socialdemokratiska ekonomiska politikenfungerar som en felaktigt programmerad dalamaskin. Själva grundförutsättningenär felaktig, och de' kommer ut de mest besynnerliga resultat i form avinflation men hög arbetslöshet och goda konjunklurer,undei-balansering av budgeten osv. Det förefaller som om regeringen hade myckel dåligaförutsättningar för att planera värt lands ekonomi, Cenleipartiet har sett som en huvudsak alt alla människor i värt land skall kunna få arbete, men mäsle vi med beklagande konstalera alt det är mycket stor arbetslöshet i vårt land, en arbetslöshet som har diskuterats och debatterats, även och vid alla möjliga tillfällen, men som ändå fortfarande befinner sig på en hög nivå. har inriktat sig på alt få fram 100 000 nya jobb. Konstigt nog har delta kritiserats från socialdemokratiskt håll. Medlen för att nå fram till delta mål kan givelvis diskuteras, men jag är niesl förvånad över all man kritiserar själva målsättningen. Ingen kan väl ha något emot om man skulle lyckas driva en sådan politik atl man får till stånd 100 000 nya jobb. Jag är förvånad över finansministerns tal , dä han rent av ville betvivla att det skulle vara någon särskild nytta med 165 Den ekonomiska politiken iii. alt skaffafram 100 000 nya jobb. Han drog i tvivelsrnäl alt det skulle gä att flytta överdem sorn var sysselsatta i beredskapsarbeten osv., och anförde visserligeninte särskilt starka betänkligheter rnot denna vår målsättning. Utskottets skrivning är också mycket blygsam. Utskottethänvisar till vad sorn anförs i den reviderade nationalbudgeten och framhållerbl. a.; "Den pr-ognos över sysselsättningen mätt i timmar som ingår i denreviderade nationalbudgeten lyder på att det blir en tämligen måttligsysselsättningsökning . Orn totalproduktionen, sorn beräknat,ökar , skulle sysselsättningsökningen bli 0,6 procent.Detta motsvarar enligt den reviderade nationalbudgeten 25 000-45000 personer." Del är en mycket blygsam målsättning, som lägst innebärbara 25 000 nya jobb. Den vanligaste invändningen mot center- ochfolkpartiförslagen om att skaffa fram arbeten är att förslagen kostar förmycket pengar. Däri ligger den stora skillnaden mellan socialdemokratin ochcentern. Jag vill emellertid rekommendera socialdemokraterna alt läsa enbroschyr kanske gjorde finansministern det redan dä den var ny sorn är 1932skrevs av en av partiets främsta ekonomer, nämligen av den dåvarandefinansministern . Broschyren heter "Har vi råd attarbeta". Dessa fem ord karakteriserar egentligen hela dagens situation. Jag skulle rekommendera finansministern att gå upp tillsin kammare pä finansdopartemontot - medan han ännu får sitta kvar där - ochnogsamt fundera över dessa ord. Del skulle också vara lämpligt för alla andrasocialdemokrater alt i sina kamrar tänka över orden "har vi råd attarbeta? ", för det är egentligen tornat för dagens debatt och den fråga somnu är aktuell på den ekonomiska politikens område. Har man glömt bort den aktiva konjunkturpolitik sorninleddes pä , som gav så goda resultat och sorn vi fick sä mycketberöm för senare inte bara i värt eget land utan också i andra länder, t, ex.från den engelska tidskriften men även frän andra, som ansåg attSverige hade fört en riktig politik? Vi anser inom atl man harråd alt skaffa alla arbete. Vi kan också uttrycka det så att man inte har rådall låta någon gå ulan arbete. Varje person sorn måste gä arbetslösrepresenterar en förlust för värt land, och det kan vara en katastrof för denfamilj som drabbas av arbetslösheten. Det är verkligen beklagligt att ert parti, som i självanamnet har ordet "arbetareparti" och sorn talar sä mycket omnödvändigheten av full sysselsättning, nu synes ha svikit de målsättningar somvi var eniga om och inte gör mer för att ge alla arbete. Det frågas ju så ofta vad som skall göras i deltasammanhang, och när vi nu har den sista möjligheten att under denna riksdagsvårsession diskutera ekonomisk politik vill jag summera några av de åtgärdersom vi frän och anser skall vidtagas för att få till stånd100 000 nya jobb. Jag har nöjt mig med att erinra om de tio viktigastepunkterna. Det finns flera. För dol första vill vi givelvis ha en investeringsökning.Vi har under åtskilliga är framhållit nödvändigheten av att t, ex.industriinvesteringar- För detandra mäste vi inrikta oss på produktionsinvesteringar, och den dettamåste beaktas framför allt vid kreditpolitikens inriktning. För det tredje bör vi nu när det förekommer arbetslöshet bland byggarbetarnafä fram mera medel till etablerings- och utvidgningsbidrag. För detfjärde har vi fäst stor vikt vid alla exportfrämjande åtgärder. ' ' "'" "' För det femte har vi förordat, och det har vi nu i vissmån vunnit gehör för, att en del av u-hjälpen bör kunna utgå som varubistånd. När det nu förekommer arbetslöshet har vi för det sjundeföreslagit att man skall passa på att bygga och reparera mera på vägarna. Nästa punkt är av liknande typ; vi anser för det åttondeatt man bör ordna arbeten för att förbättra miljön. För detnionde måste vi föra en mera företagsvänlig politik. För det tionde måste vi föra lågräntepolitik, och detgäller inte endast i fräga om diskontot utan också i fråga om den länga räntan,som enligt vår uppfattning är för hög och som ju till största delen bestämsgenom AP-fondernas räntepolitik. Det finns åtskilliga andra åtgärder än dessa som föreslagitsunder denna riksdag från och , men enligt min uppfattning ärdetta tio av de mest betydelsefulla. När vi nu står inför denna vårriksdags slut kan mankonstatera att socialdemokraterna har betydligt mer inriktat sig på attförklara hur felaktiga de av oss föreslagna åtgärderna är än på att på självaföreslå effektiva åtgärder. Jag erinrar emellertid om Wigforss'ord, som jag tycker är nästan bevingade: Har vi råd att arbeta? Jag hörde som vanligt med stort intresse på finansministernsanförande. Han befann sig tydligen i tankarna i min hemstad , låtvara på moderatstämman. Han talade utförligt om den, han talade om vad hade sagt, han talade om vissa tidningars uttalanden,och alltsammans var intressant - men det var ett försvar hela vägen. 1 timmeoch gick för all del fort - det var ju intressant att lyssna - menman frågade sig: Vad förde finansministern egentligen fram för någontingkonstruktivt? Det var kritik emot de andra, befogad i on del fall - jag skallvara så generös att jag kan säga atl den kanske var befogad också mot inågot sammanhang - men var fanns det konstruktiva? Vad vill socialdemokratinegentligen? Sä kom statsministern med sin litet märkliga debattrnetod,som oftast går ut på att han själv målar upp en bild av de andra partierna enbild som han önskar och tycker är lämplig att ge sig på - och sedan slåss hanlikt en rnot dessa väderkvarnar. Han är emellertid en myckel dåligmålare, och därför blir hans bild av de andra partierna orealistisk. Det blirhelt enkelt klotter av det hela. Det vore bra om han lät partierna förklara vadde vill och sedan debatterade om det, i stället för att ständigt själv måla uppbilder som han slåss emot. Han säger: "Jaha, då är det sä! vet vi vadcentern vill." Men i själva verket är det ju han som har beskrivit sinuppfattning av . Det kunde han låta bli. Både finansministern och statsministern tog till överbudenomigon. Jag har tidigare haft anledning att syssla med dem. Vad är överbud egentligen för någonting, herr finansminister? Är ni verkligen sä självgoda '67 Den ekonomiska poUtiken m. tn. inornregeringen och det socialdemokratiska partiet alt ni menar, att om ni har lagtett bud och sagt att det är bra sä är del ett axiom, och om någon sedan tyckeratt det bör ges litet mera sä skall det betecknas sorn överhud? Ni mäsle ju haen fast utgångspunkt, om ni skall kunna tala om överbud och uridorbud. Anser niverkligen att regeringens bud är sä perfekta att allt därunder eller därövermäste kallas underbud eller överbud? Jag vol att det kan finnas olika åsikterom hur mycket man skall ge till etl visst ändamål, men jag skulle inte vilja tadet där ordet överbud i min mun, för att använda del skulle tyda på en högstbesynnerlig uppfattning orn de andra. Hela statsministerns anförande var en beskrivning av vadsom hänt. Men skulle det där egentligen vara socialdemokratisk politik?