prot · FW0996 · 1973-12-31 00:00:00 — Departementschefenuttalade för övrigt själv i propositionen "att det är främst genomenskilda individers och företags agerande som innovationer kommer tillstånd". Statligt stöd till nya projekt, i de fall detta är motiverat, fårinte leda till att staten successivt tar över en avsevärd del av det ekonomiskalivet. Vad gäller utvecklingsfondens administrativa förankringfinns det enligt departementschefen skäl som skulle tala för såväl STU somInvesteringsbanken och industriverket. Enligt departementschefen kommer denkompetens som STU besitter att vara av stort värde för fondens verksamhet. Videlar den uppfattningen och föreslår därför att fonden Näringspolitik m. m. knyts tillSTU i stället för tUl det föreslagna industriverket. Efter den utveckhng somSTU pä senare tid undergått synes STU väl svara mot de krav som i propositionenställs på den myndighet tiU vUken fonden skall vara anknuten. Att här dra engräns mellan olika faser i ett industriellt utvecklingsprojekts framväxt ochhänföra dessa tUl skilda stödorgan, vilket skulle bh följden av propositionensorganisatoriska lösning, synes oss vara ganska opraktiskt. Utskottet har tillstyrkt förslaget att statens utvecklingsfondsverksamhet under det närmaste året skaU finansieras genom att 30 miljonerkronor av vinsten för frän Investeringsbanken avsätts till fonden.Detta innebär enligt vår uppfattning ett avsteg från de normalt tillämpadebudgetprinciperna. Man kan visserligen säga att det där är oförargligt, men detär också, tycker vi, onödigt. Det förefaller att vara tillkommet för att geintryck av att den statliga näringspolitiken drivs med sammanhang och framgång.Men det är ändå ett sådant avsteg från de principer för budgetbehandhngen somvi brukar håUa hårt på här i , nämligen att medlen i stället böranvisas på vanligt sätt och att Investeringsbanken bör inleverera sin vinsttill statsverket. 1 betänkandet tas också upp en del frågor av allmännäringspolitisk art. Det är ofrånkomligt att problemet med de stagnerandeinvesteringarna och det sjunkande antalet nyetableringar måste utgöra en av deviktigaste frågorna. Klarar vi inte av att få fart på näringslivetsinvesteringar, bhr det heller ingen höjd produktion, ingen ökad sysselsättningeller över huvud taget höjd standard här i landet. Kan vi inte få till ståndökade nyetableringar, fär vi inte heller några nya företag som skaU beredaarbete åt dem som är arbetslösa eller ät dem som arbetar i många företag somhäUer på att slås ut i den hårda internationeUa konkurrensen. Nyetableringarnasantal är också en känslig signal för stämningen och framtidstron hosmänniskorna i värt land. Det är inte konstigt att sä många människor , motbakgrund av regeringens näringspohtik, känner osäkerhet och otrygghet införframtiden och helt enkelt tvekar att göra satsningar . Regeringenförsöker förneka att det råder ett sådant klimat här i landet. För att bringaklarhet borde, anser vi, den i reservationen 16 föreslagna utredningen rörandeinvesteringar och nyetableringar vara av intresse för alla som deltar i dennäringspolitiska debatten. En livskraftig småföretagsamhet är en avförutsättningarna för en på lång sikt effektiv konkurrens. Näringspolitikenmåste således innefatta åtgärder till förmån för de mindre företagen. Sådanaåtgärder kan inte åstadkommas enbart genom punktinsatser. Vad som här krävs och det är mycket väsentligt är ett samlat program av åtgärder som generelltunderlättar företagandets villkor och stimulerar till ökat nyföretagande. Deselektiva insatserna bör begränsas så långt som möjligt - annars kan det lönasig bättre att ha kontakter med byråkraterna i än med kunderna påmarknaden. Då bäddar vi enligt vår uppfattning för orättvisor och slöseri. Detär inte den goda viljan som de ofta kompetenta centralbyråkraterna saknar, utandet är det praktiska kunnandet. Det kunnandet, herr talman, finns i rikt måttute i företagen, och därför måste också tyngdpunkten ligga där. Det aUtmer utbyggda systemet med selektiva stödåtgärdertenderar att allvarligt rubba grunderna för marknadshushållningen.Kravet.pä undersökning av de påtalade tendenserna till snedvridning avkonkurrensen inom näringslivet är i hög grad motiverat och skulle bidra tUlatt ge ökad klarhet i en för svensk näringspolitik högst väsentlig fråga. Dettahar också framförts frän vårt håll i en enskild motion. Åtgärdsprogrammet bör bl. a. ta sikte pä att förbättraföretagens lönsamhet och självfinansieringsförmåga, att underlätta derasförsörjning med riskkapital och att öka sparandet. De större företagen har det kommer man inte ifrån ofta lättare än de mindre att skaffa kapital. Iallra högsta grad gäller det länga krediter. Om AP-fonden får köpa aktiermarkeras denna skillnad ytterligare. De företagsformer som står till buds ärotiUfredsstäUande särskilt för de mindre företagen. Den enskilda firman harrätt oklara juridiska bestämmelser. Den privata egendomen sammanblandas medföretagets egendom, och den enskildes integritet är dåligt skyddad.Bestämmelserna för aktiebolagen är inte anpassade tUl de små företagen, ochtillräckliga förbättringar synes inte komma att ingå i det förslag tUl nyaktiebolagslag som är under beredning. Den aviserade höjningen av gränsen förlägsta aktiekapital från 5 000 tUl - en tiodubbhng - riskerar attmedföra allvarliga problem för många mindre och medelstora företag. En utredningmed förslag tUl förenklade företagsformer för de mindre och medelstoraföretagen är därför väl motiverad. är inte medlem av den europeiska gemenskapen EG,som den numera kallas - utan har fått nöja sig med ett handelsavtal. Det hämmarenhgt vår mening framsteg, produktion och sysselsättning i vårt land. Mångakanske tror att problemen skuUe vara allvarligast för de största företagen, menså är inte faUet. Det stora företaget är ofta redan etablerat inom EG meddotterbolag eller pä annat sätt, och det stora företaget har också experter somkan tolka de ofta krångliga ursprungsreglerna, vilka för många mindre företagutgör svåra hinder. I samband med behandling av hävdadevi från moderata samlingspartiets sida bl. a. att det nu träffade avtaletinnebär att beroende av gemenskaperna ökar utan att vårt land fårmöjlighet att påverka händelseutveckhngen och att varje tillfälle till nyaförhandlingsinitiativ måste utnyttjas för överläggningar i syfte att - med dearrangemang som ett fullföljande av vår alliansfria utrikespolitik kan kräva uppnå medlemskap. För att skall ha handhngsberedskap att ta uppförhandlingar vid första lägliga tillfälle fordras ett omfattandeutredningsarbete inom berörda departement och ämbetsverk. Ett sådant arbete bördärför sättas i gång och redan befintligt material bör hällas aktuellt. Med det nu anförda ber jag att fä yrka bifaUtiU följande reservationer: vid näringsutskottets betänkande nr 54reservationerna nr I, 2, 3 b, 7,8,9, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18,19,21,22,23,24,25,28 och 29, vid näringsutskottets betänkande nr 55reservationen nr 2 samt slutligen reservationen vid utskottets betänkande nr56. 1 detta anförande instämde (). Näringspolitik m. m. 3 protokoll 1973. Näringspolitik m. m. HerrSJÖNELL(c): Den här debatten spänner över ettutomordentligt brett men inte desto mindre mycket betydelsefullt fält. Ettantal ärenden som har behandlats i näringsutskottet har sammanförts och bildargrundvalen för en bred debatt. 1 den debatten kommer att behandlas ett myckettungt inslag - regeringens förslag om inrättandet av ett nytt statligtämbetsverk, industriverket. Men dessutom skall ett antal olika ärendenbehandlas som föranletts dels av propositionen, dels av olika enskildamotioner. Jag skaU, herr talman, tiUåta mig att börja med att behandla så attsäga de ohka dehnslag i debatten som föranletts av motioner rörandenäringspohtiken. Näringspolitiken har kommit att inta enmycket central position i den svenska debatten, i synnerhet i den svenskasamhällsdebatten. Det är inte sä märkvärdigt, eftersom den är och måste vara enbetydelsefull hävstång för en stadig ekonomisk tillväxt. Socialdemokratins intresse för näringspolitiken haruppenbarligen vaknat sent. Jag säger det, herr talman, inte i första hand somnågon kritik mot partiet. Det har gunås funnits i det gamla svenskafattigsamhället, som levt kvar långt in , mera akuta och jordnäraproblem att angripa än ideologiska näringspohtiska program. Icke förty harintresset vaknat sent. Det finns andra som något tidigare börjat angripa dennaproblematik. Det är kanske det som är anledningen tiU att aktiviteten harblivit nästan febrU. Vi har ju upplevt olika näringspohtiska utspel, föranleddaav kongressbeslut och liknande, och det har fästs mycket stora förhoppningarvid dessa. Tyvärr har det inte kommit ut så värst mycket av dessa olikanäringspolitiska utspel. Man har pä något sätt kommit snett i den mån man intehar misslyckats helt i väsentliga stycken. Vi tror från vårt håU att huvudanledningen till att man påolika sätt kommit snett är att den socialdemokratiska pohtiken fått en alltförensidig prägel och att man underlåtit att göra en konsekvent och kraftfullsatsning på de bästa drivkrafterna i ekonomin. Huvudsatsningen frän regeringspartiets sida har, som vialla vet, gjorts i den riktningen att man försökt stimulera och öka denstatliga företagsamheten. Frän sida anser vi det inte vara något fel tvärtom finns det många viktiga sammanhang där en samhällelig satsning pä destatliga företagen är mycket väl motiverad. Men i en ekonomi som till 95procent består av privata och kooperativa företag kan det bara bh marginellainsatser. Det väsentliga är att man satsar just pä de privata och kooperativaföretagen, bl. a. därför att de dominerar näringslivet och därför att vibekänner oss till en marknadsekonomi och inte till nägot annat system. Genom olika regeringsinitiativ har visserligen en delnäringspolitiska institut byggts upp, ett betydelsefullt sådant behandlas här . Det kan fä mycket stor betydelse i viktiga serviceavseenden, men dessaåtgärder kan som jag sade bara kunnat få verkningar i marginalen,eftersom det gäller att stimulera det i särklass viktigaste, nämligen deprivata och kooperativa företagen. En annan prioritering än den som man gjorthittills från regeringspartiets sida hade varit nödvändig. inte minstatt satsa pä de mindre företagen som vi har framhäUit sä , 1 partimotion nr 1458 krävs tillsättandet av enparlamentarisk arbetsgrupp, som skall ha tiU uppgift att utarbeta grunder ochhandlingshnjer för en aktiv näringspolitik. Vi medger, herr talman, att det ärsvårt att formulera övergripande grunder och handlingslinjer för näringspolitiken,eftersom den har en sådan vikt och betydelse att det blir fräga om samladeåtgärder över praktiskt taget hela det pohtiska fältet. Det är mot denbakgrunden desto mera angeläget att ett så pass kvalificerat organ som enparlamentarisk arbetsgrupp fär ta sig an denna svåra och delvis mycketkomplicerade uppgift. En rad av samhällets viktiga områden mäste såledesinnefattas i ett sådant program, t, ex, samhällets basorganisation,resurspolitiken, den ekonomiska planeringen, kraftförsörjningen, skattepohtiken,det frivilliga sparandet, miljöpolitiken, regionalpolitiken, forsknings- ochutvecklingsarbetet, konkurrens- och konsumtionspolitiken, för att nämna någraav de stora och viktiga elementen i detta sammanhang. Utskottsmajoritetens argumentation mot det här förslagetförefaller mig närmast torftig. Argumenten är i huvudsak två; dels att vårtförslag om en parlamentarisk arbetsgrupp skuUe innebära en dubblering av en radkommittéers och permanenta organs arbete, dels att det i första hand är depolitiska partierna som var för sig måste utforma sådana här övergripandenäringspohtiska program. Till detta kan sägas att den parlamentariskaarbetsgruppens uppgift självfaUet inte skall vara att göra sammautredningsarbete som ohka statliga kommittéer och organ redan håller på med.Den skaU i stället sammanställa och dra slutsatser av det rikautredningsmaterial som delvis planlöst, i varje fall utan någon logiskordning, produceras på olika ställen inom den statliga förvaltningen och påandra håll. Efter en sammanvägning av de intressanta och rikautredningsresultat som kan komma från de olika organen och kommittéerna bördärefter, som vi ser det och som vi föreslår, ett väl genomtänkt och konsekventuppbyggt ekonomiskt näringspolitiskt hand-Ungsprogram kunna framläggas. Beträffande den andra invändningen att de olika partiernainte skulle kunna enas om ett sådant här stort gemensamt näringspohtisktprogram vUl jag såsom jag gjort mänga gånger tidigare i detta sammanhang barapeka pä att vi ju har gemensamma lösningar. Vi har kunnat enas överpartigränserna, t, ex, om jordbrukspolitiken, om arbetsmarknadspolitiken, ombostadspolitiken och om regionalpolitiken. Varför skulle det då vara omöjligtatt sammanställa dessa olika delar av politiken och även i det störreövergripande sammanhanget, nämligen när det gäUer näringslivet, kunna få ettgemensamt program. Det förefaller ofattbart att man kommer med just deninvändningen. Värt förslag bör därför genomföras möjligt, I nära anslutning till krav på ett program för enaktiv näringspohtik står våra krav på konkreta produktionsstimulerandeåtgärder. Kraven på det näringspolitiska programmet är självfallet långsiktiga.Det ser in och försöker tillrättalägga de bästa förutsättningarnaför en lugn, jämn och stadig produktionsutveckling Näringspolitik m. m. Näringspolitik m. m. med endärav kommande bättre ekonomisk utveckhng. Men vi vill ha ett konkretproduktionsstimulerande program ganska omgående genomfört. Vi motiverar detta ivår motion 1459, Motionens motto kan kort uttryckas i "100 000 nyajobb". Det är, herr talman, onödigt att här upprepa alla tungtvägande argument för att på kort och även läng sikt i syfte att komma ät detmoderna samhällets värsta varböld, den alltför stora arbetslösheten, sätta inkraftfulla och omedelbara åtgärder. Trots den pågående konjunkturuppgång somvi upplever har vi fortfarande faktiskt bortåt 100 000arbetslösa och därutöver 125 000 i ohka slags beredskapsjobb. Högkonjunkturenkommer uppenbarligen att fortsätta och utvecklas. Det kanske blir enöverhettad konjunktur. Men vi vet att ändock kommer ett mycket stort antalmänniskor att gä arbetslösa. Det kommer tyvärr inte att bli någon dramatisknedgång i dessa siffror, utan det kvarstår en stor restarbetslöshet, den som påmodernt språk kallas strukturarbetslöshet, Vi tror inte att detta fenomen, som är gemensamt för mängavästerländska länder, beror på vissa i debatten förekommande politiskaavvägningar och brist på åtgärder. Jag vill för min del deklarera att jag intetror att den strukturarbetslöshet som förekommer t, ex, beror på densolidariska lönepolitik som förts här i landet. Arbetslösheten har helt andraförklaringar, bl, a, att vi kommit in i det efterindustriella samhället med aUtvad det medför av påfrestningar pä företagen, en växande internationeUkonkurrens m, m. Vad vi än försöker få för förklaring tiU detta bedrövligaoch tragiska fenomen, måste vi ändå vara ansvarsmedvetna och försöka sätta inkraftfulla och omgående åtgärder för att åstadkomma en bättre sysselsättning,inte bara kortsiktigt utan även långsiktigt. Vi kan inte ha AMS som någotkungligt sysselsättningsverk, tUl vilket samhället bara trankilt lämnar överständigt nya arbetslösa och undersysselsatta och hoppas att det skaU lösa aUaproblem. Man måste skapa nya meningsfyllda och, om jag får använda det uttrycket,fullmyndiga jobb. vill ta nya grepp pä denna uppgift och bekämpaarbetslösheten på ohka sätt. Vi föreslår alltså att ett aktionsprogram för 100000 nya arbetstiUfäUen utarbetas och sätts i verket. Programmet bör utarbetas, som vi ser det, av folk frånberörda statsdepartement, arbetsmarknadsmyndigheterna, näringslivet, löntagarorganisationerna,kommuner och landsting samt nödig övrig expertis. Att genomföra programmet harkanske tidigare inte varit sä lätt, men det bör kunna finnas goda möjhgheterefter inrättandet av statens industriverk. Här finns en utomordentligtintressant primäruppgift för detta verk. Verksamheten måste självfallet få en mycket stark regionaloch lokal förankring. Därför har vi också föreslagit att företagarföreningarnaskall vara kontaktorgan. De måste utvecklas och förstärkas, och de måsteframför allt ges uppgiften att syssla med uppsökande verksamhet men också medmarknadsundersökningar, exportfrämjande åtgärder och annat som jag skulle viljabeteckna som en aktiv service. Det räcker inte med att företagarföreningarnaarbetar fram aldrig så fina och förnämliga utredningar som underlag förbeviljande av lån osv., utan föreningarna mäste nu utpä fältet i rent aktiva insatser i annan utsträckning än som varit Nr 96 möjligt tidigare. Jag tror att det råder en allmän pohtisk uppslutning Onsdaeen den kring det kravet. Det måstesä att säga finnas kött pä benen för att programmet skall bh ------- ; realistiskt.Det är därför som vi föreslår ett etablerings- och utvidgnings- NanngspolitiKstöd. Produktionsstimulans står och faller trots allt med nyetableringar '- 'och utvidgningar av företagen. Förresten skulle jag vilja säga att helasamhällsekonomin står och faUer med att vi fär en kontinuerlig nyetablering avföretag. Det är verklig fara pä färde, utomordentligt oroväckande, närnyetableringar av företag börjar att upphöra. Det är ungefär som attjästcellerna i degen pä nägot sätt dör och inte verkar i fortsättningen. Detfinns anledning att allvarhgt begrunda dagens situation, när nyetableringen avföretag i det närmaste har stagnerat. Det blir stillestånd och det blirtiUbakagäng, inte bara inom näringslivet utan inom hela samhället, om vi intevarseblir de här problemen och gör någonting ät dem. Vi föreslår därför till etablerings-och utvidgningsbidrag och till lån i samma syfte. Jag villbetona att vi har tänkt oss det inte skulle vara bara för maskin- ochlagerinvesteringar utan även tiU rörelsekapital. Självfallet, herr talman, kan inte de här beloppenalldeles omgående skapa fram 100 000 nya jobb. Det är jag angelägen attunderstryka. Men samhällets uppgift är ändock att sätta in stimulansaktioner, somfår hjulen att börja rulla igen och som initierar rörelseriktningen. Det menarvi att man kan göra med de här beloppen. Med dessa initialmedel kan vi få denmålsättningen uppfylld. Den kanske väsentligaste delen i aktionsprogrammet för de100 000 nya jobben är, som jag har försökt betona , att man får tiUstånd nyetableringar. Vi vUl dessutom stimulera nyanställningar i redanbefintliga företag genom att medge ett avdrag pä avarbetsgivaravgiften under tre är för den lönesumma som svarar motnettonyanstäUningar. Det kan också vara av mycket stor betydelse för denyetablerande företagen som stimulans att över huvud taget etablera ett nyttföretag. Jag är övertygad om att de här åtgärderna vid sidan av denmycket väsentliga ekonomiska betydelsen bl. a. rörelsestimulanser har ocksåen psykologisk betydelse. Vad som behövs för alla som arbetar inomnäringslivet och kanske speciellt bland småföretagen är att de återfår tron päframtiden. Detta är också viktigt inte minst med tanke pä alla de människor somlider under bördan att vara arbetslösa. HoppfuU håg och fantasi, som skaldensäger, är någonting som är värt väsentligt mycket mera än aldrig så mångamiljarder till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Sädana åtgärder är det villjag understryka - utomordentligt värdefulla och angelägna, men de bör genom enklokt upplagd näringspohtik kunna begränsas till nödiga marginalåtgärder. Även i fråga om detta vårt förslag har utskottsmajoritetenanfört argument som jag finner torftiga nästan orkeslösa. Det sägs att de stödåtgärder av delvis nytt slag som vi föreslår skulle bh så kostsamma att de anvisade stöd- och länebeloppen inte skulle räcka tiU. Jag sade dock 37 Nr 96 alldeles att det är fräga omstimulansåtgärder för att få hjulen att rulla,för att få i gång det hela. 23 mai1973 vulgärdebatten sagts huridiotiskt vårt förslag är och hur föga ;7------ ------ förankrat det är i den ekonomiska verkligheten. Man har presenterat rena Näringspolitik fantasibelopp och sagt att detskulle kosta för '" '' ' att starta och etablera ett nyttjobb. Det är inte fräga om det. statisktoch teoretiskt tänkande kan man naturhgtvis konstatera, att om det skall görasinfrastrukturella investeringar m. m. så kostar det så mycket. Men det finns jumöjligheter att utnyttja outnyttjad befintlig kapacitet, och det kostaringa eller per jobb. Jag har dock velat vända migmot vulgärpropagandan att vårt förslag skulle vara sä vansinnigt och kosta såfruktansvärt mycket pengar för sitt realiserande. Man kan få en bakgrund tiU det här boUandet med siffror omman ser på vad det kostar samhället att ha 100 000 människor arbetslösa. De kannormalt producera för per dag. Det är en produktionsom faUer bort genom arbetslösheten. Det är alltså vad det kostar att inteskapa 100 000 nya arbetstillfällen. Kostnaden för att skapa nya arbeten kommerdäremot att ligga långt under den summa som har angivits i vulgärdebatten. Jag viU också understryka att när vi vill stimulera framnya arbeten så satsar vi inte bara på industrin utan även pä handeln ochservicenäringarna. Industrin mäste självfallet stimuleras till ytterligareinsatser, till nya företag, men vi är trots aUt inne i det efterindustrieUaskedet där utvecklingen gär mot en långsam avsaktning av industrins möjligheteratt etablera hur många nya företag som helst. Det finns anledning att satsamycket hårt även på serviceföretagen. Jag tror att vi bara befinner oss istarten när det gäller att fä ett mycket brett sortiment av serviceföretag päolika områden egna företagare och småföretagare med bara några få anställda. Trots nödvändigheten att nyetablera får man inte glömmabort de redan befintliga företagen. Vi vill, som jag har understrukit,åstadkomma detta genom stimulansåtgärder av olika slag. Men i ivern att göradet får man inte gå för långt och bokstavligen kasta ut barnet med badvattnet.Man måste också se på de etablerade företagen som arbetar undersvära omständigheter. Motionen 1511 anknyter till detta resonemang. Vi kräver iden åtgärder för stimulans och förstärkning av den importkonkurrerande hemmamarknadsindustrin.Den skaU alltså konkurrera med utlandsföretagen på den svenska marknaden. Vivet och behöver inte orda om vad den industrin betyder ekonomiskt, för attupprätthålla handelsbalansen, för att håUa valutareserven på rimlig nivå ochför att klara sysselsättningen i sysselsättningssvaga områden. Ävenberedskapssynpunkten är utomor-denthgt viktig. Utskottsmajoritetenanser att det är bra som det är och pekar på olika vidtagna åtgärder för att hjälpa upp den importkonkurrerande hemma marknadsindustrin. Man pekar t. ex, på beslutet att inrätta ett industri verk. Allt detta är i och för sig bra. Men grundfelet i utskottsmajoritetens 38 resonemang är att man i storutsträckning bara vill satsa på punktåtgär- der.Utskottsmajoriteten avslöjar felet och svagheten i en karakteristisk Nr 96formulering i betänkandet. Man säger: "Olika åtgärder har under senare den är företagits tUl förmån för de industribranscher varom är fråga." Formuleringen"de industribranscher varom är fräga" visar ju helt klart -- att dethela tiden varit fräga om punktinsatser, ett slags brandkårsutryck- Näringspolitik ningar, och bittra erfarenheter visar att detta inte ärtUlräckhgt. Det har "' "för övrigt varit ett symtom pä otillräckligheten i hela den socialdemokratiskapohtiken, där man i största möjliga utsträckning har satsat pä s. k. selektivaåtgärder men underlåtit att sätta in den viktiga arsenal som de genereUaåtgärderna utgör. Men med den enorma betydelse som den importkonkurrerandehemmamarknadsindustrin har räcker det inte att göra brandkårsutryckningar häroch där, t. ex. i tekobranschen, i sko-, möbel- och snickeribranschen och iden manueUa glasindustrin alla dessa områden som utskottsmajoriteten såomsorgsfullt räknar upp.