prot · FW09110 · 1973-12-31 00:00:00 — Någon mera ingående prövning av devittomfattande motionerna har inte kunnat göras. Alla har varit ense om attfrågorna behövde utredas ytteriigare. En del förbättringar avrättighetskapitlet har dock gjorts. Det är klart att, som jag redan framhållit, man kunde haönskemål om att ytteriigare ting redan nu skulle föras in i 2 kap. Jag harsjälv under utskottsbehandlingen framfört särskilda önskemål och ocksåpresenterat förslag till skrivningar. De har om jag bortser från någradetaljer inte accepterats och i utskottet har träffats den överenskommelsesom jag tidigare berört. Alla har varit med om den överenskommelsen, och dettycker jag man borde kunna erkänna utan allehanda missvisande krumbukter införden allmänhet som ju inte kan ha förstahandskunskaper om vad som hänt. En av de andra tvä utredningar som utskottet med bifalltill en centermotion beställer skall ta itu med arbetsformer. Det ärvisserligen en utredning på ett annat plan än den jag berört, men dethindrar inte att även denna utredning är angelägen och viktig. Det är ett föross alla på ett eftertryckligt sätt upplevt faktum, att inte lyckatsge sig själv tillfredsställande arbetsformer. Svårigheterna för ossriksdagsledamöter att kunna deltaga i verksamheter utanför det här huset harytteriigare ökat, vilket jag tycker är den allvarligaste följden av den hårdaoch kontinuerliga arbetsbelastningen, särskUt under vårsessionens senare del.Det är således mycket viktigt att söker finna lösningar somförhindrar att blir en exklusiv klubb med allt mindre möjligheter förledamöter att få tid till aktiviteter ute i samhället. Den aviseradeutredningen måste naturligtvis än en gäng se över en rad av de teknikalitetersom är av betydelse för riksdagsarbetet och också gå igenom den meralångsiktiga arbetsplaneringen. En del av de särskilda svårigheter som drabbatårets vårsession har, som alla vet, orsakats av att regeringen alltför sentavlämnat omfångsrika och betydelsefulla propositioner till . TUl depropositionerna hör som bekant beklagligtvis även grundlagspropositionen. Denhar för övrigt också i olika omgångar varit utomordentligt svär att komma över.Under hela motionstiden var det för allmänheten omöjligt att uppbringa ett endaexemplar av detta viktiga dokument, vilket är snudd på skandal. Här rör det sigom planeringsmissar från regeringens sida som inte direkt kunnat göranågot åt. Men eftersom regeringen genom sina förslag är en så viktigarbetsgivare åt , är det självklart att planeringen av propositionerna på ett helt annat sätt än måste vägas in i den totala Det är ett glädjande framsteg, som jag noterar, atl densocialdemokratiska majoriteten i utskottet gått med på oppositionskraven på enförkortning av propositionstiderna. Detta bör, när de nya bestämmelsernabörjar tillämpas, i någon män kunna bidraga till att minska ärendeanhopningenunder själva slutskedet av vårsessionen. En förbättrad arbetsplanering kan förmodligen komma attbetyda en hel del, men jag tror inte att aldrig så ambitiösa insatser härvidlagkan råda bot på det grundläggande problemet, dvs. riksdagsledamöternaskontinuerliga bundenhet till riksdagsarbetet. Här krävs det med säkerhet meravittgående åtgärder. Vi har i en centermotion skisserat en lösning somutredningen kommer att få pröva. Den innebär att riksdagsäret förlängs men attsamtidigt återkommande riksdagsfria veckor läggs in med jämna mellanrum underriksmötet, för att ge riksdagsledamöterna andrum för politiskt och annat arbetepå hemorten. Denna modell, som för övrigt inspirerats av den ordning man har iVästtyskland, kan naturligtvis tUlämpas även om man behåller den förläggning avriksdagsåret som föreslås i propositionen och utskottsbetänkandet.Riksmötet kan börja tidigare än nu och pågå längre . De årdet är val kan det dock bli vissa svårigheter och det hade även ur de aspekterjag här berört varit en fördel om man kunnat följa grundlagberedningensursprungliga tanke om vårval och en omläggning av budgetåret. Utskottsmajoriteten har inte velat gå med på detta, mendet finns en trepartireservation på denna punkt i utskottsbetänkandet,reservationen 39, och jag ber att fä yrka bifall till den. I reservationenanges ytterligare skäl för vårval. I motioner men också i en reservation av moderater och enfolkpartist krävs ånyo att antalet riksdagsmän skall reduceras till 299. Vihade en lång debatt i denna fråga när fattade beslut omersättare. Jag redovisade i den debatten en lång rad skäl för ett högre antalledamöter. Jag skall inte upprepa dem här. Jag skall endast beröra en aspekt,som knyter an till det jag talade om. De som vill ha ett lägre ledamotstalhar, såvitt jag kunnat finna, angivit endast ett skäl för detta. De tror därmed skulle råda bot på den besvärliga arbetssituationen i . Ettmindre antal ledamöter, färre initiativ i , färre debattinlägg,kortare arbetsveckor det är modellen. Jag tillåter mig tvivla pä dennamodells bärighet. Antalet partimotioner och s. k. kommittémotioner skullesjälvfallet inte minska. Det är framför allt dessa motioner som vid sidan avpropositionerna ger jobb. Att de olika oppositionspartierna skulle avstå från attmarkera sin alternativa politik, om partigrupperna blev mindre, förefaller miguteslutet. Detsamma gäller kammardebatterna. Varje partigrupp skullesjälvfallet även i en mindre kammare sända företrädare i elden i alla merabetydelsefulla debatter. Vad som skulle bli följden av en mindre kammare skullesåledes vara att de kvarvarande riksdagsledamöterna fick det ännujobbigare än . De skulle bli ännu mera bundna till rUcsdagshuset än nu ochsåledes få ännu svårare att fullgöra andra funktioner som det är i hög gradönskvärt att riksdagsledamöterna fullgör medverkan i parlamentariskautredningar och i statliga styrelser och Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. rn. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. nämnder,medverkan på hemmaplan i debatter, i föreningsliv etc. Effekten av enreducering av antalet ledamöter skulle således troligtvis bli den rakt motsattamot vad motionärer och reservanter avser. Jag skall, herr talman, beröra ytterligare ett parreservationer som jag inte kunnat ansluta mig till. I reservation nr 36 kräverfolkpartiet en övergång till ett nytt omröstningssystem i kammaren. Man vill övergåtill en variant av den s. k. seriemetoden. Denna metod innebär att föreliggandeförslag till beslut radas efter varandra, att man röstar om ett i sänder ochatt man avbryter röstandet när ett förslag vunnit majoritet. Den metod vi nuanvänder, en variant av eliminationsmetoden, har sina brister, det skall vUligterkännas. Men bristerna i den föreslagna seriemetoden är enligt min mening ännustörre, och det finns fördenskull ingen anledning alt gå över till denna metod. Först och främst innebär seriemetoden att det blir av storvikt i vilken ordning de olika yrkandena skall tas upp tUl beslut. De yrkandensom placeras senare i räckan riskerar ju att aldrig komma under omröstning. Pånågot sätt måste man således besluta om ordningsföljden av yrkandena. Folkpartireservanternavill, såvitt jag kan förstå, lägga beslutanderätten härvidlag helt i talmannenshand, vilket är förvånande eftersom det här rör sig om viktigabeslutsfunktioner och folkpartisterna i utskottet i andra reservationer, t. ex.reservation nr 38, klagar över att talman tillerkänns alltför stormakt. Seriemetoden har också, som redan framgått av vad jagsagt, den bristen att alla förslag inte kan komma upp till omröstning. Redanvid omröstning om det första yrkande som talmannen framställer måste såledesäven ledamöter, vilkas förstahandsyrkande kommer senare i räckan, ta ställningtill om de skall stödja talmannens förslag eller gå emot det. De kan nämligenriskera att ett förslag som de ogillar i ännu högre grad än det som talmannenförst ställer proposition på blir beslut. Det innebär således attrisken för taktiskt betingade ställningstaganden ingalunda bortfaller genom enövergång tUl seriemetoden. Denna metod innebär också att politisktbetydelsefulla markeringar av det slag som förekom vid t. ex. omröstningen omAP-fondmedlen omöjliggörs. Det finns således enligt min mening ingen anledning attersätta en omröstningsmetod, som visserligen har brister men som har gammalhävd och som i stort sett fungerat bra, med en ny metod som också har påtagligabrister. I en annan reservation, reservation nr 16, är detmoderaterna som vill profilera sig. Vad det här gäUer är inte oväntat, om änmed hänsyn tUl vad som förevarit i ärendet en smula överraskande, monarkens ställning.Denna fråga avhandlades som bekant med betydande omsorg vid en omskrivensession av grundlagberedningen i . Under åtskilligapromenader över gröna gräsmattor och medan solen sken fosterländskt gul över defosterländskt blåa vågor som skvalpade in mot stranden formulerades här fram enöverenskommelse, som samtliga partiers representanter högtidligen sade sig åsina partiers vägnar kunna godkänna. Överenskommelsen byggde på tvågrundläggande förutsättningar. Monarkin skulle bevaras och monarken skulle inte ha några funktionersom kunde innebära utövandet av politisk makt. Om detta var alla överens. I tväavseenden anmäldes avvikande mening. ville behålla monarkensstraffrättsliga immunitet. Detta krav har tillgodosetts i det förslag som nuläggs. Den andra avvikande meningen gällde tronföljden. Samtliga representanterför oppositionen reserverade sig för kvinnlig tronföljd, ett krav som nuåterupprepas i reservationer till det föreliggande utskottsbetänkandet. Men iövrigt godtogs överenskommelsen av alla. Av den mera allmänna debatt somföljde framgick visseriigen att det inte saknades röster i det moderata lägretsom var missbelåtna med överenskommelsen. Detta lämnar jag därhän. Men man blirlitet överraskad när partiets representanter i utskottet, varav en verksamtdeltog i utformningen av partiöverenskommelsen, nu vill föra in nya uppgifterför monarken, uppgifter som vi blev överens om atl monarken inte skulle ha. Jaghar ansett det rimligt att påtala också detta. Men även bortsett frän det jag nu anfört finner jagmoderaternas förslag egendomligt. Monarken skall enligt förslaget undertecknaen rad expeditioner vid vilkas tillkomst han inte ens formellt medverkat. Hanskall sitta som något slags expeditör och skriva sin namnteckning. Och vadskulle hända om kungen utan laga förfall till äventyrs vägrade skriva under?För sådana eventualiteter ger reservationens förslag inga lösningar. Det bästasom kan sägas om reser-vationen är väl att den tillkommit för att visaallmänheten att man vill vara litet mera monarkisk än alla andra, till vadverkan det hava kan. En av de viktiga uppgifter som Torekovöverenskommelsenunder allmän enighet lyfter av monarken är hans nuvarande skyldighet att ageravid regeringskriser och att se tUl att en ny regering kommer stånd. Denordning som grundlagberedningen konstruerade för regeringsskiften och somåterkommer i propositionen och utskottsbetänkandet är en innovation i sä mottoatt den inte har någon direkt motsvarighet i något annat lands författning. Genom de regler om misstroendeförklaring som redan införtsi regeringsformen är regeringens beroende av förtroende fastlagt.Riksdagen kan alltid, om riksdagsmajoriteten sä skulle önska, göra sig av meden regering. Vad som återstod för grundlagberedningen i slutomgången av dessarbete var således att ange på vad sätt tillkomsten av en ny regering skulleske. Vi har ju beklagligtvis få erfarenheter av regeringsskiften här i landetunder senare årtionden. Men grundlagen bör ju utgå ifrån att det kan bliändring härvidlag och ocksä utgå ifrån att det kan uppkomma situationer dåregeringsbildningar blir en känslig politisk fråga. Principiella övervägandenoch vetskapen om hur system som tillämpas i andra länder verkat ger anvisningarom dels att det yttersta formella ansvaret för tillkomsten av en regering skallligga hos i någon form, dels att grundlagsreglerna omregeringsbildningen inte bör få en sådan utformning att de i onödan kompliceraroch förlänger en regeringskris. Framför allt bör de inte försvära ellerförhindra tillkomsten av minoritetsregeringar i lägen där en minoritetsregeringär en ur saklig och politisk synpunkt rimlig lösning. De regler som föreslås tUlgodoser önskemål av det slagsom jag här nämnt. Talmannen får ansvaret att agera när en regering avgått, han Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. 5 protokoll 1973. Nr 110 konsulterar partierna och vicetalmännen och avger på grundval av dessa Tisdaeenden konsultationer förslag om statsminister till , som röstar om 5 iuniIQ73 förslaget. Talmannens förslaggodtas om inte mer än hälften röstar mot Något krav på positiv majoritet för statsministerkandidaten reses Nyregeringsform sålunda inte. Misslyckas talmannen fyra gånger med att fåsin kandidat och ny riksdags- godtagen, skall nyval anordnas. ordning m.m. pg svårigheter som uppstått i vissalägen i länder där en tillträdande regeringmäste godtas av positiv majoritet i representationen ger vid handen att detförslag som lagts innebär en rimlig avvägning. Regeringsbildningen börsåledes inte ytterligare kompliceras på det sätt som föreslås i reservationen17. Det förslaget innebär bl. a. att det skall krävas positiv majoritet förtalmannens kandidater i de två första omgångarna. En följd av detta måste bliatt de kandidater som lanserats i dessa tvä omgångar inte om de blivitnedvoterade kan lanseras igen i de följande voteringarna, eftersom riksdagenredan sagt nej till dem pä ett eftertryckligt sätt. Därmed skulle en lösning avregeringsfrågan som svarar mot den aktuella situationen ytterligare kunnaförsväras i ett redan besvärligt läge. Det finns även andra svagheter ireservationens förslag, men jag skall gä dem förbi. Jag vill tillägga att regeringsfrägan i de flesta fallsäkert kan lösas på ett smidigt och enkelt sätt enligt de anvisningar somutslaget i de allmänna valen ger. I oklara lägen är det naturligtvisöverläggningar mellan partierna som är reellt avgörande, alldeles oavsett vilkaformella regler som tillskapas. Om läget skulle vara så komplicerat att efterfyra omröstningar enligt grundlagberedningens och utskottets förslag inte kanfä fram en statsminister, då är enligt min mening ett nyval den enda ochrimliga utvägen. När en regering kommit till, hur det nu än skall ske,skall den regera, vilket bl. a. innebär att den skall fatta beslut. Även på denna punkt finns en reservation, nr 19, som vunnit anslutning av såväl moderater som folkpartister och som getts betydande dimensioner. Fördenskull skall jag beröra den. Reservanterna vill att konkreta voteringsregler för besluts fattandet inom regeringen skall skrivas in i regeringsformen. Utskotts majoriteten, tUl vilken jag hör, har ansett det rimligt att varje regering för sig fär överväga om den anser sig behöva regelrätta omröstningsregler för sitt arbete eller ej. Vi har således ansett det överflödigt att binda olika regeringar härvidlag genom särskUda stadganden i grundlag. Man får förutsätta att sammanhållningen inom varje regering är av sådan kaliber att dess ledamöter kan komma överens om den egna arbetsordningen. I annat fall är regeringen knappast arbetsduglig över huvud taget. Man kan dessutom erinra om att det inte finns några omröstningsregler angivna i nuvarande grundlag för beslutsfattandet inom statsrädskretsen. Och något påtagligt behov av sådana regler har uppenbarligen inte anmält sig. I frågor som är kontroversiella måste man väl som försöka resonera sig fram till lösningar som kan accepteras av statsrådskollektivet som helhet. Och om något enskilt statsråd inte för sitt samvetes skull anser sig kunna biträda ett regeringsbeslut, så kan vederbörande även 66 enligt den regeringsform som nuföreslås anteckna skiljaktig mening till protokollet.Den föreslagna ordningen anknyter således nära till vad som Nr 110 irealrteten redan gäller. 1 någrafall utöver vad jag tidigare varit inne på i mitt anförande finns r .gy, jag självrned på reservationer. Jag skall inte beröra dem alla - en del av ------ demkommer att tas upp av andra talare från mitt parti. Men det rör sig 'legenngsform bl. a. om reservationerna som utöver propositionens förslag syftar till en ' 'y nksaags- vidgningav den demokratiska kontrollen eller till en förbättring av oianing m. rn.beslutsunderlaget för . Till den första kategorin hör reservationen15, vilken syftar till att ge möjlighet till folkomröstning i grundlagsfrågorom det finns en betydande minoritet i som önskar detta.Folkomröstningsinstitutet behandlas snävt i grundlagsförslaget - det har sagtsoch det är riktigt. Jag är väl medveten orn svårigheterna att förena ettvittomfattande folkomröstningsinslitut med ett parlamentariskt styrelseskick.Reservationens förslag begränsas fördenskull till fakultativ omröstning igrundlagsfrågor. Här föreligger, som framhålls i reservationen, inte debesvärligheter vad gäller frågornas avgränsning som man annars stöter pä, någonfördröjning av besluten blir det inte heller eftersom beslut i grundlagsfrågorunder alla omständigheter skall fattas två gånger rned val emellan. Men detfrämsta argumentet är givetvis att grundlagarna är av så stor vikt att det vadgäller dessa är utomordentligt angeläget att man skapar garantier motförändringar som man kan förvänta inte har stöd hos en folkmajoritet. Jag yrkarsåledes bifall till reservationen 1 5. Till den andra kategorin hör reservationen 22 om vidgadskyldighet för regeringen att inhämta lagrådets yttrande över lagförslag.Erfarenheten har lärt mig att lagrådets yttrande är av utomordentligt stortvärde för möjlighet att ta ställning till omfattande lagförslag. Denallmänna frihet för regeringen att höra lagrådet, när man så önskar, sominfördes för några är sedan har inte fungerat tillfredsställande. Det tycks istor utsträckning ha varit regeringens bedömning av hur bråttom man har ansettdet vara med lagförslag sorn avgjort om lagrådet kommit att höras eller ej ochinte en bedömning av lagstiftningsförslagens omfattning, betydelse eller tekniskakomplikationsgrad. Det behövs således en uppstramning, och jag yrkar därförbifall till reservationen 22. Det finns, herr talman, en rad reservationer som jag inteberört även om mitt anförande blivit ganska långt. Det finns ocksä en delintressanta inslag i författningsförslaget som helhet som jag kunde ha haftlust att anlägga synpunkter pä om jag inte så starkt känt trycket av tidensflykt. Innan jag slutar vUl jag bara tillägga att denomständigheten att antalet reservationer är stort och att debatten bitvis varit hård inte får undanskymma, att enigheten är bred omkring grunddragen i vårt demokratiska styrelseskick och även omkring det stora flertalet av alla de detaljer som regleras i regeringsformen och i riksdagsordningen. Vi kommer säkeriigen för att anknyta till vad jag började med - att ha anledning att utnyttja den i själva grundlagen befästade förhoppningen "om framtida hjälp mot dess egna brister". Men de förändringar och förbättringar som kommer att bli nödvändiga kommer - därom är jag övertygad - att äga rum inom de 67 principiellaramar som kommer att fastläggas regeringsform. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Det finns ett talesätt i författningsfrägan som syftartill att göra aUa kattor grå. Man stryker under varje antydan till enighet ochbekänner sig i ord till de idéer som man inte verkat för i handling. "Viär alla intresserade av att stärka ställning." "Vi villalla öka medborgarnas insyn i riksdagsarbetet." "Vi är alla eniga omvärdet av att man i grundlagen skyddar de medborgerliga fri- ochrättigheterna." Och i denna utslätade atmosfär av påstådd samverkan ochvärdegemenskap försöker man dölja var skillnaderna egentligen ligger och hurpartierna har agerat. Liberaler har ofta funnit hur litet det har legat bakomsådant tal om enighet. I seklets början var det ofta så att man frän högerhäUspjärnade emot demokratiseringen, inte genom att fördöma den utan genom attförhala reformerna med utredningar, etappförändringar och aUmän , när socialdemokratin energiskt motarbetade enkammarreformen,var det inte så att man öppet medgav: Vi vill ha kvar en författning som gördet möjligt för en regering som förlorat ett val att sitta kvar med hjälp avgamla mandat. Man utredde , man kastade in nya hugskott för attfördröja, man knåpade fram konstruktioner som gjorde läget oklart och kundeförsena hela saken. Under båda epokerna var det ofta så att de makthavandeförsäkrade hberalerna om att det rådde enighet i det mesta. Visst vUl vi ha enreform av rösträttsreglerna, sade man på högersidan frågan är hur långt ochhur snabbt. Visst vill vi ha en reform av tvåkammaren, menade , Palmeoch frågan är bara vilka principer den skall bygga pä. Det lurade knappast liberalerna, som säg de ideologiskaklyftorna. visste att bara hårt politiskt tryck kunde driva framallmän och lika rösträtt och parlamentarismens genombrott. lärdesig snabbt att bara oavbruten opinionsbildning kunde tvinga igenom denenkammarreform som blev en av hans största politiska insatser. får vi säkert höra vi har redan hört en del om det- hur eniga vi är om insyn, maktbalans, kontroll av regeringen, grundlagsreglersom skall duga också i krislägen, skydd för fri- och rättigheter, vidgatinflytande frän väljarna och mycket mer. Och på flera punkter är vi eniga.Stora delar av den nya regeringsformen och riksdagsordningen är vi överens om.Det är viktigt och glädjande. Men på andra punkter är vi långtifrån eniga. Därfinns gapet mellan ord och handling. Alla säger att de önskar insyn i riksdagsarbetet, att viskall sprida information och fakta tUl massmedia och allmänhet. Men varför dåinte gå med på rätt för utskott att hålla offentliga utfrågningar?Gunnar har redan utförligt argumenterat för den förbättringen och mot detorftiga invändningar som propositionen reser. Varför år säga nej tillden reformen? Den frågan går till socialdemokrater och centerpartister, somfortfarande menar att utskottens utfrågningar alltid skall håUas innanförstängda dörrar. Ännu har vi inte fått ett ord till svar i denna debatt.Herr kom inte med någon replik. Justitiemmistern tycks inte varanärvarande just . , vars ande svävar över propositionen, harsåvitt jag förstår svävat ut ur kammaren. Vi efterlyser ett svar på frågan:Varför går ni inte nu med på offentliga utskottsutfrågningar? Alla säger att de vill ha en regeringsform som ger beskedom hur beslut fattas i krislägen och som inte skapar en orimligmaktkoncentration. Men hur kan man då förorda att besluten i regeringen skallfattas av statsministern ensam eller säga att det inte behövs några regler alls?Hur kan man anse att det sätt som varenda demokratisk församling här i landetfattar sina beslut på - votering och rösträkning - inte duger för landetsledning, för regeringen? Hur kan man både säga sig vara mot maktkoncentration iallmänhet och för den enorma maktkoncentration till statsministern, som hanssuveräna beslutsrätt kan innebära i vissa fall? Också den frågan går tiUkammarens socialdemokrater och centerpartister. Vi fär ett nytt system för regeringsbUdning här i Sverige.Talmannen skall spela en central roll. De flesta säger att det sker för attpolitisk makt skall ligga hos personer som man kan utkräva ansvar av och attriksdagen skall ha det avgörande inflytandet. Men varför då föreslå ett systemsom lägger en sä orimlig makt i talmannens hand att bara han eller hon fårföreslå statsminister? Hur vUl socialdemokrater, centerpartister och moderaterförsvara sitt egendomliga förslag att skall besluta om statsministermen att inte fär lägga fram de namn man skall besluta om? Och som man skapar ett slags talmansvälde vidregeringsbildningar i oklara parlamentariska situationer, gör man det omöjligtatt utkräva ansvar av talmannen . Talmännen skall ju ifortsättningen både fä radikalt ökad makt och väljas för tre är och inte som nuför ett är i taget. kommer att belysa de regler somutskottet föreslår och det alternativ som har lagt fram.