prot · FW0998 · 1973-12-31 00:00:00 — Anledningen tUl att jag inte riktigt begriper varförfinansministern har upphävt 5-procentsspärren är att, enligt uppgifter som vihar fått i utredningen och som man själv kan inhämta om man är intresserad avdetta, börsen kommer att reagera med en feberhet kurs, om 4-5 miljoner kronoranslås tUl inköp av ett par värdepapper. Det bUr då alltså en starkkursuppgång. Vem har glädje av detta? Inte kan syftet med ettsamhällsinflytande på detta område vara att driva upp kurserna. Det kan endastvara till glädje för de tidigare aktieägarna och kan kanske i vissa fall skapafUctiva kurser, som inte motsvaras av tUlgångar i företaget. Och vice versa: om fonden skulle finna att den behöverplacera om och sälja ut en del av sina aktier, får vi ju en kursnedgång sominte heller kan vara i samhällets intresse. Dä förlorar fonden en del av sittinsatta kapital i den män betalkursen understiger vad man lagt ut vid inköpetav aktierna. Jag säger detta eftersom denna fråga och det harfinansministern glädjande nog också understrukit och jag vUl i det fallet intepolemisera med honom bör hanteras med den största försiktighet. Vi hade sammamening i kapitalmarknadsutredningen, och det är dels ur den aspekten, dels urdecentraliseringsaspekten jag ställer frågan: Varför går man ifrån5-procentsregeln? Finansministern och jag är glädjande nog, åtminstone urmin synpunkt, ganska goda vänner och brukar träffas emellanåt, inteminst hemma i HaUand, när finansministern lägger av de politiska bekymren. Jaghoppas att han inte uppfattar det som en aUtför ofin fråga, men jag undrar: Vadär det egentligen som har hänt med och hans inflytande i regeringenpå den här punkten? I de direktiv som utfärdade förkapitalmarknadsutredningen sade han följande; "Utredningen bör pröva omlikartade regler bör skapas för AP-fonden och försäkringsbolagen bl. a. när detgäUer att i begränsad omfattning förvärva och äga aktier." Här har vialltså 5-procentsregeln, herr finansminister, och det är därför jag frågar vadsom har hänt. har nämhgen tagit seriöst pådirektiven och levererat det förslag som finansministern beställde. Men när vihar gjort det drar aUtså finansministern med några penndrag ett streck över väsentligaprinciper i utredningens förslag. kommer finansministern att säga, och det med aU rätt,att utredningen ändå har knäsatt principen att AP-fonderna skall gå in och köpaaktier och att står bakom tanken. Det gör vi, och jag rubbar inte denståndpunkten. Jag har inte heller fått kritUc för den i mitt eget parti. En deltidningsorgan har trott att det är av lojalitet mot min person somcenterpartiet har slutit upp kring utredningslinjen, men det är alls inte så.Jag har föredragit det här ärendet, och vi har haft en diskussion i min grupp,men det har icke funnits någon ledamot av gruppen som intagit någon annanståndpunkt. Vi förstår nämligen att det är väsentligt att tillgodose den här sektornmed riskbärande kapital. Men vad finansministern säger är inte någon helförklaring, för det återstår ju viktiga principer; riksdagsprövningen om viskaU utöka fondmedlen, den ärliga riksdagsgranskningen av hanteringen avtillgångarna på aktiesidan för den fjärde fonden. Det är därför jag ställer dehär frågorna. Jag vet inte om jag skaU göra någon gissning, men det ärmöjligt att statsrådet har fått vika för andra och starkare krafter iregeringen, som har sökt efter en pohtiskt värdeladdad fråga inför valet. Jagtror att jag skuUe känna finansministern rätt iUa, om inte han var tiUtalad avkapitalmarknadsutredningens förslag. Det är klart att vi aUa är lockade att ilojalitet mot våra partier låta partitaktiken gå före sakskälen, men jag tyckerinte att man skaU göra det om man har sagt tiU en utredning; Var så goda ochpröva om ni vill åstadkomma samma placeringsmöjligheter och samma regler förAP-fonderna som man har för försäkringsbolagen! Man har nog tagit grundligtmiste i den mån man har trott att man här skuUe hitta en emotionell fräga somengagerade löntagarna, för redan debatten har väl visat att det inte gär att fåupp någon geist med ett förslag som innebär - om jag så får uttrycka det i viss män spekulerar på aktiebörsen med medel som är avsedda att tryggaAP-pensionerna. Jag skall sätta punkt här. Måhända har jagvarit något mer kritisk än jag brukar vara när jag uppträder i den härtalarstolen, men det har ett par skäl. Det ena är att vi har gjort sä gott viförmått i kapitalmarknadsutredningen och följt en redbar linje. Vi satt längeoch funderade över hur vi skuUe bete oss för att bli eniga, för det varviktigt. Efter mycket bryderi och jämkningar från olika sidor kom vi fram tUlett i stort sett enhälligt förslag, och finansministern underkände det som sagti sin proposition trots att han själv i princip hade beställt detta förslag.Det är det ena motivet till att jag har varit kritisk. Det andra motivet är att när finansministern så småningomkommer in i debatten har jag för att bemöta honom. Därförvill jag ta tillfället i akt att redan nu säga några vänliga ord tillfinansministern. I detta anförande instämde herrPersson i Heden, fröken och (samthga c). Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Det har förekommit sä pass många motstridandeuppgifter här om de motiv som skulle ligga bakom olika partiersinställning i den viktiga fräga vi nu diskuterar, sä mycket olika resonemang omtaktik, strategi och dolda motiv, att jag tycker att det är angeläget attförsöka slå fast vad som är det centrala i vad vi nu skall diskutera och straxbesluta. Den helt avgörande frågeställningen är denna: Vi har ensocialdemokratisk regering som viU att skall ge dennasocialdemokratiska regering en obegränsad fullmakt att centralstyra och - iden takt regeringen själv vill avgöra socialisera delar av svensktnäringsliv. Till en så beskaffad fuUmakt säger oppositionen nej. Det är denenklaste preciseringen av detta mycket stora debattmaterial. Vid det här laget kan knappast någon tvivla om regeringenssyfte med förslaget om att använda AP-pengar för aktieköp. Regeringen vUlskaffa sig ytterligare ett mäktigt instrument för att kunna driva vidare densorts näringspohtik som regeringen allt starkare gått in för de senaste åren.Den innebär att staten styr betydligt mer än inte bara i form avramar för företagens verksamhet, som är det naturliga sättet för staten attarbeta, utan också i detaljer och inne i företagen. Denna näringspolitikdiskuterades utförligt i gär, och jag skall därför inte upprepa den debatten.Men det är alldeles uppenbart att bakom denna näringspolitik Ugger tron attnågra fä personer i toppen pä det politiska maskineriet bättre än de tusentalsbeslutsfattarna ute i företagen vet hur företag skall skötas och vUka beslutsom där skall fattas. Men, , har inte den tron väldigt litet stöd ide praktiska erfarenheterna från senare år? Har ni ändå inte gjort erfarenhetersom säger er att den här socialdemokratiska centraliseringsivern har varit näraatt bringa er på fall? Visst har medlen skiftat. I stället för att se snabbutbyggnad av statliga företag som bästa väg att utveckla ekonomin för det vUlni ju inte tala om just nu och som en möjlighet, som man sade 1967, 1968 och1969, att skapa trygghet i jobbet, vUl man nu gä direkt in i enskUt ägdaföretag och styra dem inifrån. När kapitalmarknadsutredningens förslag blev känt i fjolsade vi oss i : Vi kan inte se detta som en teknisk fräga. Vi kaninte betrakta oss som en teknisk remissinstans och yttra oss över förslaget ialla dess detaljer. Vi måste fräga oss: Vad är syftet med det hela? Det syftet blev ju alldeles naket klarlagt - det vUl jagsäga tiU finansministerns heder genom det som finansministern sade påSAP-kongressen. Jag har ibland funderat över om finansministern tror att vi ärså lata att vi inte läser SAP-protokollen att vi över huvud taget inte tardel av dem. Men nog är det väl häpnadsväckande att den person i regeringen, somofta har velat framställa sig som den mest försiktige, den som vill bevaka attsocialdemokratin inte i ostentativa former finansministerns egna ord - skallavslöja sina verkliga socialistiska avsikter, ändå enhgt SAP-protokollet, somjag har här framför mig och kan läsa innantill ur, säger: "står viinför uppgiften att via AP-fonderna skaffa samhället direkt inflytande iföretagen." Detta varju klarspråk, och det var självfallet att vi då måste bedöma kapitalmarknadsutredningensförslag från de utgångspunkterna. När det sedan visade sig att det bara behövdedröja de socialdemokrater fick rätt som sade att det här ärju bara startpunkten och vi skall gå vidare, så var det glasklart att härförelåg ett socialistiskt syfte med förslaget. Vi vet aUa vUken roll min älskvärde bänkkamrat har spelat i detta faU och hur pådrivande han var i utredningen, därman från vecka tUl vecka kunde följa hans agerande för att driva utredningenlängre än den kom. Vi vet också vad som sedan har hänt det avståndstagandefrän utredningens förslag som allt fler inflytelserika socialdemokrater och tiUsist regeringen själv har gjort. Dä är det avslöjande eUer upplysande hur manvill att läsa den tidning som står så nära. Byggnadsarbetaren,där det sägs: "Kom ihåg målet med AP-satsningen. Vad vi här talar om äruppenbart socialismen." Varför är andra socialdemokrater då så rädda när den sakenförs pä tal? Varför får man inte diskutera de egentliga avsikterna? Varförförsvinner diskret inte bara från plenisalen utan även fråntalarhstan den dag då det ärende avgörs där han har varit en av de viktigastemotorerna? Vi skall inte tala om socialiseringsaspekten! har klargjort sina storaförväntningar: "När det gäller den ekonomiska ramen föraktieplaceringarna har finansministern visserligen stannat för det avutredningen föreslagna beloppet, 500 miljoner, men han slår klartfast, att detta bör betraktassom en början.-- Finansministerns besked bör kunna tas som enutfästelse om att takten inte kommer att bh alltför långsam." Men hurlångsam kommer den att bli? Hur snabb blir takten den dag då intelängre sitter kvar? Här har lämnats olika uppgifter om vad man kan åstadkommamed de summor som stäUs till förfogande med denna obegränsade fullmakt. Dethar erinrats om att AP-fonderna växer med mer än 40 miljarder under återstodenav . Någon har sagt att det skuUe räcka med 12 mUjarder för att köpaupp hela aktiestocken i samtliga de 105 företag som är noterade päStockholms fondbörs. Det är de nominella värdena - går man till marknadsvärdenaskulle det kanske behövas 30 miljarder. Men detta skulle alltså ligga inommöjligheternas gräns. vet vi att man köper inte upp, som det sä riktigt harsagts här, av aktierna. Man behöver inte ens köpa föratt ha det avgörande inflytandet i väldigt många enskilt ägda företag det räcker erfarenhetsmässigt med 10, för att i praktikenha ett majoritetsinflytande. Vilka är avsikterna? Det är alldeles uppenbart att regeringen betraktaraktieköp med AP-pengar som ett instrument för en ny näringspolitik, för enannorlunda inriktning av sättet att leda och förvalta svenska företag. Det ären helt annan grandsyn än den kapitalmarknadsutredningen gav uttryck för närutredningen hävdade att näringspolitik liksom tidigare skall bedrivas i andraformer än med pensionstagarnas pengar. Jag kan inte som åberopa några trevhgakafferep med finansministern nere vid HaUandskusten. Jag har aldrig haft denäran, men nog vore det väl bra om även vi andra, som inte får delta i dessakafferep, Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. får vetaviUca planer finansministern egentligen har i sädana stunder. Mot den bakgrund som jag här försökt teckna tycker jag detär konsekvent att regeringen i sitt förslag har tagit bort alla inslag avdemokratisk kontroU, aUt som skulle främja insyn och förhindra förstatligandenutan att får säga sitt. Ty borta är spärren vid avröstvärdet i de företag där aktieköpsfonden går in, borta är rUcsdagens rättatt bestämma när och om man skall gå utöver de 500 mUjoner som kan satsas påett bräde, borta är tanken att värdesäkra pensionerna genom att höjaavkastningen i själva AP-fonderna. De pengar man tjänar vid lyckade köp skallinte gå tUlbaka tUl pensionsfonderna utan användas för nyaspekulationsmöjligheter. Och vem har besvarat frågan: Vad händer om fondenspekulerar fel eller säljer ut? Skall den skapa panik pä börsen eller frysa nersina innehav och vänta till dess företagen har dött? Det har varit självklart för oss i folkpartietatt avvisa detta förslag sedan regeringens verkliga avsikter bakom även detbegränsade förslaget blev kända. Vi avvisar det därför att vi inte tror påvälsignelserna med den socialdemokratiska näringspolitiken och inte tror pä dentoppstyrning som följer med en sociahstisk ekonomi. får vi väl höra från regeringsbänken att vi genom vårtnej tUl regeringens förslag också säger nej till löntagarinflytande, till nyajobb, till åtgärder för att sprida kapital och motverka enskUd maktkoncentration.Ingenting är felaktigare än de påståendena. Tag t. ex. löntagarinflytandet. IAP-fonderna finns det upp emot . finns det, som jag sade, omkring 100miljarder. Socialdemokraterna vill nu använda delar av detta enorma kapital,som placeras i säkra tillgångar, till näringspolitiska experiment eftergrundinställningen "vi vet bäst hur näringslivet skall skötas". Vemkan tro att en socialdemokratisk regering med dessa näringspolitiska ambitionerskulle avstå från att utöva den yttersta bestämmanderätten över de delar avAP-miljarderna som satsas, till förmän för några enskilda löntagare? Nej, detblir regeringen som styr. De elva personerna, vem som än harnominerat dem, är utsedda av regeringen. Och det är inte säkert att den elvanär lika framgångsrik som den som förde flagga i gär pä Ullevi. Den lärkunna göra sina misstag. Det är inte säkert att det blir den som segrar. Vemfär t. ex. beslutanderätten om det gäUer att gä vidare med ytterligare aktieköp?Regering eUer riksdag? Svar: regeringen. Vem utser aktieköpsfondens styrelse?Svaret är: regeringen. Vem ges utslagsröst i aktieköpsfonden? Svaret är:regeringen, genom de personer som ingen annan fått nominera. Om de centraliseringsivrare som ändå finns inomsocialdemokratin får hållas, och om socialdemokratin är kvar vidregeringsmakten, så tror jag att den fjärde fonden kommer att haen mycket stark maktställning i det svenska näringslivet. De lyckade saker somden gör får sin betydelse, misslyckade får det i ännu högre grad. Det ärsjälvklart att regeringen i då inte kommer att vara passiv,när fonden enligt de bakomliggande planerna just är till för att förverkligaden statliga näringspolitiken. Det ärockså en orimlig tanke att de anstäUdas medbestämmande skuUe varaberoende av dessa centralt bestämda aktieköp. Innebär det att de anställdaskall få medbestämmande bara i de företag där en handfull personer råkar bestämmasig för att köpa aktier? Nej, självfallet skaU de anställda ha rätt tiUmedbestämmande i sin egenskap av anställda i samtliga de företag där nuvarandelag gäller och där försöksverksamheten kommer att visa att den kan utvecklasytterligare. Vi har från drivit på för en utveckladarbetsdemokrati. Men måste vi inte dä gä med på regeringens förslag för attkunna skapa fler nya jobb? Jag tror inte det bhr ett enda nytt jobb genom spekulerar med pensionstagarnas pengar på börsen. Företagen tillförs intenågot nytt kapital. Det är bara i de fall dä aktieköp leder tillnyemissioner som annars inte kommit tiU stånd som det verkligen kan bli ettkapitaltiUskott tiU de berörda företagen. Men det är mycket diskutabelt om de häraktieköpen verkar stimulerande pä företagens nyemitterings-kalkyler. Och omkapital tillförs i form av s. k. riktad emission - det nya instrumentet -innebär det antingen att de gamla aktieägarna anser villkoren så dåliga att deavstår från sin företrädesrätt eller att företagets allmänna läge är sådant attinga andra köpare uppträder. Såvida inte -här skulle jag verkligen vilja hafinansministerns uppriktiga besked -regeringen tänker använda de maktmedel denhar i sin hand, t. ex. att kräva att få ta hand om en nyemission för fjärdefondens räkning för att släppa loss medel ur företagets investeringsfond. Ärdet sädana metoder ni tänker arbeta med? Det är allvarligt nog redan att sädanamöjligheter tUl statlig maktutövning finns och kommer att finnas. Sä visst kan man säga att den fjärde AP-fondens kapital,om spärrarna rivs såsom socialdemokraterna nu vill, blir riskvilligt detriskeras av pensionstagarna. Egna sparade vinstmedel kan inte ersättas av nyttaktiekapital utifrån som stimulans för kraftfuUa offensiva investeringar. Nyttkapital utifrån kräver en motsvarande höjning av avkastningen. Och i de storabörsnoterade företag det här är fråga om är det inte bristen på kapital utanden alltför begränsade avkastningen som är det avgörande hindret för att göranya satsningar. Det kommer helt klart fram i de remissvar som näringslivetsorganisationer har avgett och i många enskilda debattinlägg. Om man inte kanräkna med att få en avkastning som mer än nätt och jämt eller kanske inte ens motsvarar vanlig bankränta hjälper det inte hur mycket kapital som står tillförfogande. De mindre företagen har däremot, förutom den alltför lågalönsamheten, ont om kapital. Men de skall inte få del av de 500 miljonernaeller några mUjoner som tUlkommer därefter. av våra industriföretaghar mindre än 200 anställda, men de företagen har regeringen i vanlig ordningglömt bort. Här har redan förts en diskussion om detta , så jag skall intetjata om detta problem för . Men eftersom jag var den förste sompresenterade uppgifterna att Industrikredit och Företagskredithade låneansökningar beviljade från ungefär 200 företag - om tillsammans ca 225miljoner kronor - och inte ens kunde klara utbetalningarna av dessa, aUdelesbortsett från den kö som fanns, tycker jag att det vore intressant omfinansministern utöver det mycket Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. knapphändigainterpellationssvar som han gav ville svara på frågan: Har ni funderatmer över detta problem? Skall det vara på det här sättet? Skall man, när maninte klarar de åtaganden med AP-fondens pengar som man har utfäst sig attklara gentemot näringslivet, gå vidare och ta 500 av de nyamUjonerna tUl ett annat, ovissare, ändamål? Det finns andra och bättre vägar för AP-fonderna atttrygga näringslivets utbyggnad än att köpa aktier. Det är inte i brist påsådana decentraliserade möjligheter som regeringen nu lägger fram sitt förslag.Den gör det trots att AP-fondernas medel behövs för angelägna uppgifter i formav län till mindre företag och tiU bostadsbyggande. På ett annat ställe i detintressanta anförande som finansministern höll pä har han medstor energi slagit fast att en mycket stor del av AP-fondernas medel även ifortsättningen kommer att behövas för investeringar i kommunerna och förbostadsbyggande. Men pä de månader som gått sedan det uttalandet gjordes hardet tydligen blivit så att det är sä noga med den saken. Är finansministern verkligen inte beredd att erkänna attdet finns möjligheter att förse näringslivet med kapital från AP-fonderna utanden maktkoncentration och de risker för centralstyrning som en särskildaktieköpsfond för med sig? Jag tycker att finansministern framför aUt med de senasteårens erfarenheter borde inse att ökad centralstyrning i ekonomin inte är rättmetod att skapa de nya jobben och att den utbyggnad av näringslivet om varsnödvändighet vi är så rörande eniga ger den enda säkra grunden för fortsattreformarbete och positiv välståndsutveckling. Den kommer icke att skapas genomert förslag. Visst har vi här olika synsätt, men vi som inte tror påcentralstyrning av ekonomin har ändå rätt att redovisa vår syn. Vi har undervåren frän socialdemokratiskt håll fått höra att vi slår vakt om enskildmaktkoncentration, om ansamling av kapital pä några få privata händer och omobegränsad rörelsefrihet för multinationella företag. Vi har då rätt att säga:Detta är lögn. De enda det är avslöjande för är de socialdemokrater som driverdenna propaganda. De kan tydligen inte tänka sig mer än två möjligheter; maktoch kapital är antingen koncentrerat pä några fä privata händer eller ocksåkoncentrerat till staten. Men det finns en tredje möjlighet: att sprida maktoch kapital och motverka både statlig och privat maktkoncentration, och det ärden liberala vägen. var först med att begära en utredning om demultinationella företagens agerande och maktutövning - jag syftar nu inte pädet ärende som behandlades i går utan på den utredning som tillsattes päförslag från värt häll. Vi begär en rad åtgärder för att motverka enskildmaktkoncentration. TiU de viktigaste hör naturligtvis att pä olika sätt främjakonkurrensen. De monopolövervakande insatserna behöver förstärkas, särskUt inomsädana branscher som är skyddade mot internationell konkurrens. Vår svenskakonkurrenslagstiftning är ganska mild jämfört med många andra länders. Vi menaratt den behöver skärpas. Vi har begärt ändringar i de skattefria stiftelsernasställning. Vidgat medbestämmande för de anställda, kraftfullkonsumentpolitik, aktiv prisövervakning, bättre villkor för småföretagande ochnyetablering, stimulanser till decentraliserat sparande i hushåll och företag det är några väsentliga inslag i en liberal politik mot enskild maktkoncentration. Problemet med den alltför starka maktkoncentration somfinns löser man inte med att föra över makt från vanliga direktörer tillgeneraldirektörer, från en eller annan privat miljonär tUl staten som mUjardär.Så tUlspetsad är inte verkligheten. Men när man som mest överläggermed storföretagens toppar, kanske man lätt börjar tro att makten bara kan liggahos dessa toppar eller hos finansministern själv och att det är denmaktfördelningen som är den enda intressanta. Vi hade en debatt i det gamla om detta. Detvar 1969, då i diskuterade dessa frågor med SvenGustafson. erkände då att han insåg att det fanns en tredjemöjlighet. Han sade; "Den decentrahserade liberala modeU, som här utmålade, är i själva verket ett mycket hårdare dråpslag motWallenberg än förslaget beträffande de privata stiftelserna. Ty helastorföretagsamheten i bygger på att vissa centrala ekonomiska beslut ärhårt centraliserade, varigenom man får mycket stora styrningsmöjligheter. "svarade att han inte var den som ville dela ut några dråpslagmot människor som gjort svenskt näringsliv stora tjänster men att sidan av detta kommit med en alldeles riktig iakttagelse, nämligen att heladen liberala politiken verkar klart emot maktkoncentration, hur den än äruppbyggd. säger nej till socialisering, nej tillstatliga styrelserepresentanter i de med varandra konkurrerandeindustriföretagens styrelser, nej tUl statlig dirigering av konsumtionen. Motett samhälle med statlig maktkoncentration, med alla dess nackdelar och faror,lika väl som mot ett samhälle som domineras av enskild maktkoncentrationställer vi ett verkligt reformvänligt alternativ: en social-liberalramhushällning med ökad insyn och stärkt inflytande för samtliga medborgareinom såväl den statliga sektorn som den privata företagsamheten. I vår motion med anledning av regeringens AP-förslag harvi ytterligare utvecklat värt gamla krav pä att de anställda skall fåpersonligt ägda andelar i företagens kapitaltillväxt. Vi noterar med glädje attandra partier här sluter upp. Statsmakterna kan pä olika sätt stimulera sådanasystem som syftar tiU att uppnå en jämnare förmögenhetsfördelning somföretagen kan fä ett större arbetande kapital. Man kan ge dels enskattestimulans för löntagarna - genom att medlen hålls tillbaka ivinstkonjunkturlägen verkar det också inflationsbekämpande dels stimulanserför att minska skatte- eller avgiftsbördan pä företag i motsvarande män. Dekostnader detta vållar statsmakterna skall då vägas mot de långsiktigasamhällsekonomiska fördelarna av högre investeringstakt och en tryggaresysselsättning. Med vårt förslag fär löntagarna direkt del i kapitaltillväxtenoch har ändå individueUt ägda tillgångar.