prot · FW09137 · 1973-12-31 00:00:00 — "I propositionen föresläs vissa ändringar i denlagstiftning som reglerar övervakning vid kriminalvård i frihet. Enligtförslaget skall övervakningstiden vid skyddstillsyn i princip förkortas fråntre tUl . När särskUda skäl föreligger därtUl får förordnas attövervakningen skall fortsätta, dock längst till prövotidens utgång. Nägonändring i fråga om prövotidens längd, tre är, föreslås inte. Vidare föreslås enomformulering av de allmänna föreskrifterna om vad den som villkorhgt frigivitsfrån fängelsestraff eller som efter dom på ungdomsfängelse eller interneringöverförts tUl vård utom anstalt eller som erhållit villkorhg dom eller dömtstUl skyddstUlsyn är skyldig att iaktta . Förslaget innebärockså en utmönstring av vissa av de särskilda föreskrifter som kan meddelasangående den dömdes livsföring . Förlängning av prövotidenskall enhgt förslaget inte kunna ske i annat sammanhang än vid ny dom för annanbrottslighet. Slutligen föreslås införande av möjhghet för den dömde att föratalan mot beslut om förordnande av övervakare och mot beslut som innebär attövervakning inte skaU upphöra." Kriminalvård i frihet, m. m. I detta sammanhang behandladesmotionen 1973:2008 av () vari hemställts att vidbehandlingen av propositionen 1973:131 skulle för sin del anta av motionärenföreslagna ändringar i , innebärande 1. beträffande 26kap. 10 §, att den minsta tid för övervakning som skulle faststäUas i beslut omvillkorhg frigivning bestämdes tdl , samt 2. beträffande 26kap. 15 §, att nuvarande möjlighet att ge föreskrift om bl. a. förfogande överarbetsförtiänst eUer andra tillgångar och om förbud att använda alkoholhaltigadrycker skulle bibehållas. A. att beträffande meddelande av särskildaföreskrifter vid kriminalvård i frihet med avslag på motionen 1973:2008 i denna del (yrkande 2) skulle anta det i propositionen 1973:131 framlagda förslaget till lag om ändring såvitt avsäg 26 kap. 15 §, B. att skulle bifalla de i propositionen1973:131 framlagda förslagen i den mån de inte omfattades av vad utskottet hemställt under Ä, C. att beträffandeprövotid vid vUlkorUg frigivning skulle avslå motionen 1973 ;2008 i denna del (yrkande I). Reservation hade avgivits vid punkten A av herrar (), (). i (fp). Polstam (c) och () sombeträffande meddelande av särskUda föreskrifter vid kriminalvård i frihetansett att utskottet under A bort hemställa, att beträffande medddelande av särskUdaföreskrifter vid kriminalvård i frihet - med förklaring att propositionen1973:131 icke kunnat i oförändrat skick bifallas i anledning av motionen1973:2008 i denna del (yrkande 2) för sin del skulle anta det i propositionen1973;] 31 framlagda förslaget till lag om ändring i såvitt Kriminalvård i frihet, m. m. 15 § med den ändring att lagrummet skulle erhålla av reservantemaföreslagen lydelse, innebärande att även andra föreskrifter tUl stöd för denfrigivnes anpassning i samhället än sådana som föreslagits i propositionenborde kunna meddelas eller tUls vidare, dock högst ett är åtgången, om särskUda skäl talade härför. I justitieutskottets betänkande nr 35behandlas regeringens proposition nr 131 med förslag tUl vissa ändringar i denlagstiftning som reglerar övervakning vid kriminalvård i frihet. Förslagen fårses mot bakgrund av den reform av kriminalvårdens organisation och verksamhetvars huvuddrag godkände . I propositionen föreslås enförkortning av övervakningstiden vid skyddstUlsyn och en begränsning avmöjligheterna att förlänga prövotiden vid skyddstUlsyn och villkorligfrigivning. Vidare föreslås en möjlighet att överklaga beslut om förordnande avövervakare eller beslut att övervakning inte skall upphöra, vilket naturligtvisär i och för sig goda förslag eftersom det uppenbarligen var en brist att detsaknades en sådan besvärsrätt. Härjämte preciseras förutsättningarna för att geen övervakad särskilda föreskrifter om hans livsföring. I samband därmedutmönstras vissa av de föreskrifter som kan meddelas. 1 stortsett har utskottet varit enigt om att godtaga propositionen. Det är bara pä en punkt som det föreligger en reservation.Den har avgivits av och representanter i utskottet ochgäller möjligheterna för domstol och övervakningsnämnd att ge en övervakadsärskilda föreskrifter om hans livsföring . Som jag nyssnämnde föreslås i proposition en utmönstring av vissa av de föreskrifter som nuär tUlåtna att ge; de kan gälla användande av fritid, förfogande överarbetsförtjänst eller andra tillgångar och förbud att använda alkoholhaltigadrycker. Dessutom föreslär man att den möjlighet som finns att ge andra,liknande föreskrifter, som inte närmare preciseras, skall upphöra. Reservanterna anser att föreskrifter av det slag somenligt propositionen inte längre skall få meddelas visserligen bara kan varalämpliga i undantagsfall, men även om dessa undantagsfall kan vara ganskafåtaliga bör man inte ta bort möjligheten att ge föreskrifterna de gånger dä deär lämpliga och kan vara en övervakad tUl stöd eller hjälp. Som exempel kannämnas att en person som har alkohol- eller narkotikaproblem genom arv eller påannat sätt plötsligt erhåller tillgång tUl en större summa pengar. Om han utaninskränkningar får disponera hela beloppet på en gång, finns det uppenbarligenen risk för att han återfaller i ett omfattande alkohol- ellernarkotikamissbruk. Jag känner personligen till två fall av det här slaget. Idet ena fallet fick en övervakad en större summa pengar i arv. Det ordnades såatt han endast i portioner fick tillgång tUl pengarna. Och där gick det bra.Han klarade sig. I det andra faUet ärvde en person en summa pä ,tyvärr utan att övérvakningsnämnden eller skyddskonsulenten fick reda på det.Vi hade äntligen fått honom i gång i ett arbete ett vägbygge -men när hanfick de i handen använde han pengarna på för inköp av brännvin. Jag frågade honom om pengarna gått tUlrestaurangbesök och sådant. Nej, enbart till inköp av sprit. På tre veckorhade han tUlsammans med några kumpaner supit upp , och han hittadesmedvetslös, liggande i ett kallt rivningshus, när han togs om hand. Jag menar att i ett sådant fall om man hade hafttUlräckliga resurser, så att man hade fått reda på det, liksom man lyckades fåreda på det andra fallet skulle en särskild föreskrift, som enligtpropositionen nu förbjuds, möjligen ha kunnat vara tUl hjälp och tUl räddningför den övervakade. Det är klart, som departementschefen framhåller, att ettförbud att använda alkoholhaltiga drycker i regel är orealistiskt ochmeningslöst. Men det påpekades vid remissbehandlingen och jag har själverfarenhet av det från mitt arbete i frivården att det i vissa fall kan varaen övervakad tUl hjälp och stöd att få ett sådant förbud. I regel bör man däinte meddela ett sådant förbud annat än i samråd med den övervakade. Han sägerkanske jag vet att det finns sådana fall att det skulle vara honom tUl stödoch hjälp, framför allt när det gäller att stå emot kamrater som vUl bjuda påsprit. Då kan han säga till dessa att han har ett förbud, och det händer att derespekterar det. Också andra föreskrifter, utöver dem som särskilt nämnts ilagtexten, kan ibland vara lämpliga. har inhämtat uppgiftersom visar att det förekommer i ganska stor omfattning att mänger föreskrifter av skilda slag enligt den bestämmelse som gäller, dvs., kan ge andra, liknande föreskrifter. Den bestämmelsen skall alltså bortenligt propositionen. Att utan vidare förbjuda sådana här föreskrifter av annatslag än de som särskilt nämns i lagtexten tror jag inte gagnar frivärden. Om viär ense om att det är önskvärt att frivården blir ett realistiskt alternativtUl fängelse i sä stor omfattning som möjligt helst i större omfattning än nu- måste man räkna med att det bhr ett Ökat antal svårbehandlade fall inomfrivärden. Man måste också räkna med att det blir en mindre enhetlig grupp avövervakade . Under sädana förhållanden förefaller det mig naturligtatt snarare öka möjUgheterna att differentiera behandlingen än att, som propositionenföreslår, minska möjligheterna till differentiering. Enligt reservanternas förslag skall man tUl propositionensuppräkning av de föreskrifter som får meddelas lägga tUl en bestämmelse attockså andra föreskrifter skall fä ges om särskilda skäl talar härför. Med detuttryckssättet betonar man att det är fråga om undantagsfall, och det framhållsockså uttryckligen i reservationen att avsikten inte är att utvidga arten av deföreskrifter som man får ge enligt de nu gällande bestämmelserna utan bara attbibehålla möjligheterna för sådana fall där erfarenheten har visat att de kanvara till nytta. Om vi skall nå framgång med en individuell behandling inomkriminalvården i frihet och det är ju meningen enligt de riktlinjer somriksdagen på regeringens förslag fastställde är det önskärt att delokala myndigheterna som tUlämpar reglerna inte i onödan hämmas av alltförstelbenta regler utan fär en möjlighet att odogmatiskt söka anpassabehandlingen efter de skiftande förutsättningarna hos de människor som 5 protokoU 1973. Kriminalvård i frihet, m. m. Kriminalvård i frihet, m. m. Målet är ju ändå att återföra dessa människor tillsamhällsgemenskapen. Medlen och vägarna för att göra detta har kanske de lokalamyndigheterna, som möter verkligheten ute pä fältet, rent av större möjlighetatt bedöma än de centrala myndigheterna som utfärdar reglerna. Jag tror att manmed förtroende kan ge domstolarna och övervakningsnämnderna den nägot störrerörelsefrihet vid val av behandlingsmetod som föreslås i reservationen,framför allt om man på det sättet åtminstone i en del fall ger ökademöjligheter att rädda människor tUlbaka till samhällsgemenskapen. Jag yrkar alltså bifall tUl den vidbetänkandet fogade reservationen. I detta anförande, under -vilketherr förste vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar,instämde i (fp). Jag skall i korthet redogöra för varför vihar kommit att ansluta oss till den här reservationen. Vi reservanter är iprincip helt överens med departementschefen och utskottsmajoriteten om attmånga och meningslösa föreskrifter för kriminalvård i frihet icke främjar denvärd som skall återföra den brottslige till en normal samhällsanpassning. Men vi tycker att det förslag som föreligger är litetstelbent. I lagstiftningen har man tidigare tUlmätt omständigheterna i måletoch i det särskilda fallet en viss betydelse. Om nu omständigheterna i detsärskilda faUet klart visar att en föreskrift utöver de i propositionen givnakommer att ha betydelse för den vårdade, så tycker jag att domstolen ochövervakningsnämnderna skall ha möjlighet att tUlämpa den. Det kan hända att denvårdade också själv anser att en föreskrift i det här faUet skulle vara ettstöd för honom, och då tycker jag att det är alldeles fel att i lag förbjuda endylik åtgärd. Jag tror inte att lagstiftningen kan bli sådan att dentäcker anpassningen genom förbud. Men just detta att man inte har nägon annanmöjlighet än att följa lagens bokstav anser jag kan skada den sak som vi allaavser att gagna, och därför vill jag med dessa fä ord, herr talman, yrka bifalltUl reservationen vid justitieutskottets betänkande nr 35. Fröken (): betänkande nr 35 skall sesmot bakgrunden av den kriminalvårdsreform som beslutade om förraåret. Som mycket riktigt påpekade har vi när detgäller behandlingen av de här förslagen tUl vissa bestämmelser rörandeövervakning inom kriminalvården varit överens om det mesta. Vi har t, ex, varitöverens om att man skall förkorta övervakningstiden vid skyddstillsyn från tvätUl tre är där har godtagit vad utskottet anfört men att man avsärskilda skäl skall kunna förlänga övervakningen ytterligare ett är, dvs, sålänge prövotiden varar, och den blir ju oförändrad. Vi har också varit överens om att prövotiden inte skall kunna förlängasannat än vid förnyad brottslighet, I stort sett har vi också varit överens närdet gällt att omformulera de allmänna föreskrifterna i fråga om vad viUkorligtfrigivna och de som har överförts till vård utom anstalt eller som har fåttvUlkorlig dom eller dömts tUl skyddstUlsyn skall iaktta. Men vi har inte kunnatbli helt överens när det gäller frågan om utmönstringen av vissa särskildaföreskrifter. Utskottets majoritet har inte ansett sig kunna följareservanterna här, därför att vi anser att vad som föreslås i själva verket ärinförande av en nägot vidsträcktare rätt än vad som hitintUls har gällt, låtvara att man kringgärdar det hela med uttalanden om att det inte är fräga omatt utsträcka bestämmelserna vidare än vad som gäller. Men detär självklart att varje domare kommer att efter eget skön tolka vad som kananses vara särskUda skäl. Det finns ju också ett önskemål att vi skaU få såenhetliga principer som möjligt när det gäller utfärdandet av särskildaföreskrifter. De övervakade själva har nog en mycket stark känsla för rättvisai sådana fall och skulle betrakta det som en rätt allvarlig sak, om man infördesådana här möjligheter. Jag tycker att de grunder som reservanterna åberopar ärganska orealistiska. Vi har ju föreslagit och fått medel till en betydandeförstärkning av frivården, och vi hoppas naturligtvis att detta skall leda tUlatt det i fortsättningen blir en mycket starkare kontakt mellan den övervakadeoch hans övervakare. Övervakarna får alltså mycket bättre möjligheter atthjälpa sina skyddslingar i fall där det behövs stöd av det slag somreservanterna talar om. Jag tror att en god kontakt mellan övervakaren och denövervakade är betydligt värdefullare när det gäller att komma till rätta medsådana här problem än vad som framgår av de enstaka fall då det verkligen harhänt att domstol utfärdat särskilda foreskrifter t, ex, om rätten att förfogaöver sin arbetsförtjänst eller sin egendom eller när domstol meddelatföreskrifter om att inte bruka alkohol. Jag är personligen också ganska tveksam om det är riktigtatt det förhållandet att en person är straffad skall ställa honom sämre i frågaom rätten att förfoga över sin egendom än andra medborgare. Att ställa någonunder förmynderskap anses ju vara en synnerligen allvarlig affär, somkringgärdas med starka säkerhetsbestämmelser. Talar man med människor somsysslar med nykterhetsvård står det utan vidare klart att de anser det varaganska meningslöst att avkräva människor löften eller att utfärda förbud närdet gäller att inte dricka alkohol. Där är det de nykterhetsvårdande organensom skall ingripa, och det blir övervakarens plikt och skyldighet att se tUlatt den som behöver värd i detta hänseende också får det. Nykterhetsvårdinnebär ju inte bara att man tar in människor på anstalt, utan den modernanykterhetsvården kan som bekant vidta en hel rad andra åtgärder för att ingripahjälpande och stödjande i säd ana här fall. Detta gör att att jag tycker det ärverkUghetsfrämmande att tänka sig att behålla möjligheten tUl särskildaföreskrifter utöver de klart avgränsade fall som har angivits i propositionen.Propositionen täcker enligt mitt förmenande de fall då föreskrifter kan behövameddelas. Därför vill jag oreserverat yrka bifall till vad Kungl. Maj;t här harföreslagit. Kriminalvård i frihet, m. m. Kriminalvård i frihet, m. m. HerrERNULF (fp): Pä den som i nio är har sysslat medkriminalvård i frihet gör det ett något egendomligt intryck att höra frökenBergegren säga att reservanternas önskemål är orealistiska och att man inte kanmed framgång använda de medel som föreslås bh förbjudna. När man som jagtidigare sagt i ett antal fall i verkligheten har använt medlen med framgånggör det ett underligt intryck att höra en person säga att reservanternasönskemål är orealistiska. Sedan sade fröken att hennes betänkligheter motreservationen främst grundar sig på att den ger en mera vidsträckt rätt att gesärskilda föreskrifter än nuvarande regler. Men gör den det? Redan nu finns detju möjlighet att ge annan liknande föreskrift, och den möjligheten är intekringgärdad av någon speciell regel om att det skall föreligga särskilda skäl.I reservationen däremot har vi föreslagit att om särskUda skäl föreligger fårman ge andra föreskrifter, och i reservationens motivering betonas att dettainte är avsett som någon utvidgning av gällande rättstUlämpning. Jag viU påståatt man knappast kan tolka det skrivna som en utsträckt möjlighet att geföreskrifter. Därför tycker jag, att med det resonemang som fröken skuUe hon kunna ansluta sig tUl reservationen. Och om fröken harkvar sina betänkligheter att reservationen kan ge en mera vidsträckt rätt änför närvarande, sä hade det väl varit naturligt att föreslå en formulering som undanröjerdenna befarade men som jag tycker obefintliga möjlighet tUl en utvidgning! Dåhade fröken och jag kanske kunnat enas, eftersom vi i sak har sammauppfattning om jag uppfattade fröken rätt. Däremot kan jag inte godta fröken påstående attdet skulle vara så väsentligt med enhetliga föreskrifter. När det gäller attförsöka få människor som hamnat i kriminalitet tUlbaka till samhället tror jaginte att det viktigaste är att ha enhetliga föreskrifter, utfärdade pä centralnivå, att gå efter. Uppgiften är så svår att man måste söka sig fram på olikavägar. Olika människor behöver också olika behandling. Man mäste väl också troatt de organ som är sammansatta av jurister och särskilt utvalda lekmän tackvare ledamöternas praktiska erfarenheter har större möjligheter att hitta rättvid behandlingen av enskilda människor än vad regering och riksdag har när manutfärdar allmänna regler. Det är fel att tro att vi kan så mycket omkriminalvård att vi är mogna för fasta, generella regler. Tvärtom bör viuppmuntra de lokala organen och socialarbetarna ute på fältet att pröva sigfram med ledning av de erfarenheter de vinner. Då kanske vi kan hitta bättremetoder än de tyvärr alltför ofuUkomUga som vi nu har. Vad sedan gäller förbudet att använda alkoholhaltigadrycker som jag medger endast i undantagsfall kan vara realistiskt sadefröken någonting som jag ställer mig litet tvivlande till. Om jaguppfattade henne rätt menade hon att man här ingriper i nykterhetsnämndensbefogenhetsområde, eftersom det är nykterhetsnämnden som skaU skötanykterhetsvärden. Men fröken har själv i utskottet varit med om attgodta en regel om att domstol och övervakningsnämnd skall kunna föreskrivanykterhetsvård. Det stämmer väl inte riktigt? de punktersom vi alla är överens om ålägger lagstiftningen organen för kriminalvård ifrihet att även syssla med nykterhetsvård på det sättet att de kan ge särskildaföreskrifter härom. Jag tror därför inte att ett rasdrycksförbud är uteslutetav principiella och formella skäl. Det avgörande är om det i det enskUda falletär till nytta eller inte. Naturligtvis är det principiellt motbjudande att beröva enmänniska hennes fria dispositionsrätt över sin egendom. Men vi får komma ihågatt de människor som står under kriminalvärdens övervakning harsärskilda svårigheter att handskas med sin livsföring och ofta också med sinapengar, och det är just de särskilda svårigheterna som motiverar sådanasärskilda åtgärder, som inte i allmänhet är att rekommendera. Jag har inte låtit mig övertygas av frökenBergegrens argument. Jag stär alltså fast vid mitt yrkande om bifall tillreservationen. Kriminalvård i frihet, m. m. Fröken (); För den som blir omyndigförklarad föreliggeralltid "särskilda svårigheter" det är ingenting speciellt förkriminalvårdsklientelet. Jag tror inte förstod mig rätt; vi är nog interiktigt överens i sak. Jag menar att de föreskrifter Kungl. Maj;t föreslagit ärtillräckliga för de behov som kan föreligga. tog upp några fall därhan av egen erfarenhet sade sig veta att ett förbud att använda egen inkomsteller ett förbud att dricka alkohol lett till goda resultat. trodde och det är kanske naturligt när man har det yrket att det berodde på debestämmelser domstolen utfärdat. Jag tror att samma goda resultat i de fallenskulle ha kunnat uppnås genom ett förtroendefullt förhållande mellanövervakaren och den övervakade. Tanken bakom den nyakriminalvärdsreformen är ju att vi skall försöka etablera ett sådantförhällande mellan dessa båda att den övervakade inte upplever samhälletsövervakning enbart som en repressiv åtgärd utan som en hjälp och ett stöd.Genom förbud skapar man genast en motsatsattityd. Därför tror jag att manskulle nå ett mycket bättre förhällande om man uteslöt möjligheterna attmeddela särskilda föreskrifter. Det är trots allt ett tänjbart begrepp som kantolkas olika av olika domare. Jag menar att vi skall försöka att undvika förbudi möjligaste mån och försöka etablera ett sådant förhållande att man kan hjälpamänniskor tUl rätta på annat vis, sä att inte den som blir underkastadsamhällets övervakning på detta sätt i onödan känner sig satt på undantag ochutan den rättssäkerhet som tillkommer andra medborgare i samhället. HerrDOCKERED (c): talar om att vi skall vararealister. Jag måste då säga att realisterna blir besvikna hur vi än gör närdet gäller dessa svära frågor. Erfarenheten visar att generella åtgärder integer åsyftad verkan det är vi medvetna om. Men jag anser och det har reservanternaockså anfört - att lagstiftningen inte skall lägga hinder i vägen för enpersonlig bedömning av det enskilda fallet. Kan man rädda en enda människagenom en sädan här överenskommelse tycker jag att Kriminalvård i frihet, m. m. det ärorealistiskt att låta lagstiftningen lägga hinder i vägen. Jag har i varje falldet förtroendet för domarna och övervakningsnämnderna. Om man omgärdar en sådanhär föreskrift med de bestämmelser som vi angivit i reservationen, finns detingen anledning att tro att de ansvarskännande människor som skall fattabesluten inte också tar hänsyn tUl de realiteter det gäller. Därför, herr talman, -vidhåller jag mitt yrkande om bifall till reservationen. HerrERNULF (fp) Jag vUl replikera fröken på två punkter. Till att börja med sade hon att man i de exempel jagnämnde kanske kunde ha nått gott resultat utan föreskrift från domstolens sidaoch att övervakaren kanske skulle ha klarat det hela ändå. Jag vill nämna attde exempel jag hänför mig till gäller sådana fall där domstolen inte har givitnågon föreskrift och övervakaren alltså har försökt gå tUl väga på det sätt somfröken anvisar men misslyckats. I den situationen harövervakningsnämnden sett sig tvingad att ingripa med föreskrift.Så tUl vida håller jag med fröken som att jag anser att en domstolbör vara mycket försiktig med att ge föreskrifter i sin dom, men jag anser attdet i något större utsträckning är motiverat att en övervakningsnämnd om denfinner att möjlighet att nå samarbete med den övervakade inte föreligger utfärdar en föreskrift. För det andra sade fröken att hon tycker attpropositionens lagförslag är heltäckande när det gäller användbaraföreskrifter. Då är hon mer konungslig än konungen själv, därför attdepartementschefen vitsordar faktiskt att det kan finnas lät vara mycketfåtaliga fall där ett alkoholförbud kan vara realistiskt och meningsfullt.Min uppfattning är att det även om fallen är mycket fåtaliga och, som herrDockered sade, t. o. m. om det bara gäller en enda människa är befogat attanvända en väg om den leder tUl ett gott resultat. Är alltså fröken ännu härdare i sin uppfattningän t. o. m. departementschefen så är det riktigt, som hon sade, att vi inte äröverens. Fröken (): Ja men, , departementschefen haravvisat tanken på att gå längre. Det beror på att han anser att man, i defåtaliga fall det här gäller, bör kunna komma till rätta med problemen på annatsätt. Det är det jag också tror. och har enligt mitt tycke litetför stark tro på verkan av förbud. Dessutom förefaUer det som om ni utgick frånde möjligheter som hittUls har förelegat för övervakama. Men vi skall se dethela mot bakgrund av beslut om att bevilja medel för en förbättradövervakningsorganisation, som alltså ger större möjligheter. De misslyckandensom talar om kanske inte behöver upprepas i och med att man skapaten bättre organisation. Det är den tanken som ligger bakom. Det kan inte hjälpas att de flesta människor som ärställda under övervakning upplever sådana ting som kategoriska förbud såsommycket repressivt,och det försvårar möjligheten att föra dem till rätta. Det gäller Nr 137 Kriminalvård i frihet, m. m.