prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Investeringarna är för lågai , och det medverkar till den stora arbetslösheten. Möjligheten attexportera kapital spelar här in. Man måste enligt vår mening sätta stopp förkapitalflykten över gränserna. De stora företagen skah inte få investerakapital utomlands som delar av industriellt utarmas ochhundratusentals arbetare går arbetslösa. Talet om den fulla sysselsättningen klingar aUtmeracyniskt. har utslagningen av arbetskraft och den doldaarbetslösheten ökat i omfattning. Arbetslösheten gömdes länge på vägar, ioffentliga reservarbeten, i omskolningsbaracker, i arkiv och i s. k. skyddadeverkstäder. Men frän mitten av har minskningen av sysselsättningenblivit sä påtaglig att arbetslösheten inte längre kunde stoppas undan. Trots allt kunde antalet förvärvsarbetande i landet ökasunder 1960-talets första hälft med omkring 100 000. Men efter detta årtiondesmitt har antalet förvärvsarbetande minskat med 24 000, aUt enhgt folk-och bostadsräkningarna.Vad som dämpat minskningen är det stigande antalet anställda i offentligtjänst. En del av denna ökning kan vara nödvändig under rådande betingelser.Men ett växande välstånd administreras inte fram genom att den stafligabyråkratin sväller, det skrivs inte fram av flera kontorsanställda, detarkiveras inte fram, det övningsskjuts inte fram av mUitärapparaten och detspekuleras inte fram på fondbörsen. Grunden för ett växande välstånd måsteproduceras. Men inom industrin minskar sysselsättningen, drivs hetseni arbetet upp och tUltar förslitningen av människor. Koncentrationen av kapitaloch makt ökar, förelagen rationaliserar och produktiviteten - vad somframställs per arbetare drivs upp, men man förmår inte övervinna avmattningenoch stillaståendet. Arbetslösheten orsakas av den kapitalistiska ekonominsutveckling. Den kan inte slutgiltigt lösas under detta system. Men redan nu gårdet att börja bekämpa den. Men det kan man inte med regeringens och deborgerliga partiernas tuvhopparpohtik. Aha som något tänkt över dessa frågorinser nu att det handlar om en långsiktig kris i de ekonomiska systemet.Arbetslösheten beror inte enbart på en nedgång i konjunkturen, som lagbundetavlöses av en uppgång. Den beror thl väsentlig del på vad som brukar kallasstrukturella förändringar, dvs. långsiktiga förändringar inom själva delekonomiska systemet. Att de borgerliga partierna skall kunna anvisa lösningarpå dessa problem kan man inte begära. Deras existens och deras verksamhet ärknutna till kapitalismen. Det enda de kan föreslå som bot mot arbetslösheten äratt kapitalet skall beredas ännu större profiter, ges "ökadlönsamhet" som det heter i deras egendomliga språkbruk. Om de någon gångtalar om behovet av planering sä avser de att staten mera planmässigt skallbereda det privata kapitalet gynnsammare förhåhanden. Men pä regeringen, som utgår ur ett socialdemokratisktparti, borde man kunna ställa större anspråk. I dess ideologiska arv ingår juidéerna om planering, om långsiktiga åtgärder som kan förändra det ekonomiskasystemet och t. o. m. överskrida dess gränser. Regeringen upprepar ifinansplanen för nästa budgetår de traditionella ekonomiska målsättningarna:"full sysselsättning, snabb ekonomisk tUlväxt, jämnare inkomstfördelning,rimlig prisstabUitet och balans i utrikesbetalningarna". Dessamålsättningar fär alltmer karaktären av ett slags officiell myt-bUdning. Varjeär upprepas de varje är förstärks tendensen att ekonomin avlägsnar sig ifråndem. Arbetslösheten är stor, den ekonomiska thlväxten är dålig,inkomstfördelningen blir mera ojämn, priserna ökar kraftigt. Om regeringen inbillar sig att den för en pohtik somfrämjar en långsiktig ekonomisk utveckling, sä bedrar den sig själv. Ingen avde ekonomiskt-politiska åtgärder den föreslår är av långsiktig karaktär.Tvärtom utmärks regeringens ekonomiska pohtik av kortsiktighet och ett blintförlitande på att en högkonjunktur äter skall ta fart. Detta kom till uttryckåterigen i statsministerns anförande. Statsministern sade för några är sedan att arbetarrörelsenmåste utnyttja kampen mot den ekonomiska krisen för att stärka lönarbetarnasställning i företagen och i samhäUet. Men någon sådan politik har regeringeninte fört. Utöver offentliga beredskapsarbeten har regeringspolitiken utmärktsav gåvor, subventioner och skattelindringar för kapitalet. Det är mängamiljarder kronor som företagen pä det sättet har erhållitthl lageruppbyggnad, tUl utbUdning av arbetskraft, tUl mUjövård, i nedsättningav energiskatten, i extra skatteavdrag på maskiner och inventarier, i extraskatteavdrag pä byggnader. Och som vanhgt när det regnar manna så är det som har de stora skedarna. Storbolagen, storfinansen tar det mesta avdessa bidrag och gåvor. Men denna politik för att bereda de kapitalistiskaföretagen bättre vhlkor, en politik som i grunden är av borgerlig karaktär, harinte lett tUl några resultat när det gäUer sysselsättningen. Arbetslösheten harinte minskat. Man räknar med en stor arbetslöshet också , även om enhögkonjunktur skuhe utvecklas. Men detta visar ju att regeringens politik varitfelaktig. Man har helt enkelt inte gett rätt medicin mot den sjukdom somföreligger. Det bör tUläggas att de borgerliga partiernas politik skuhe ha gjortekonomin ännu sjukare. Var är den långsiktiga näringspolitik som regeringspartiettalade så mycket om under den korta era när statsrådetWickman skulle sköta industridepartementet? Var är den politik för ekonomiskoch social jämlikhet som reklamerats såsom socialdemokratins stora giv under1970-talet? Den finansplan som framlagts fortsätter i upptrampade spår.Huvudlinjen är att stärka företagens ekonomi och förbättra förutsättningarnaför deras verksamhet. Den gamla bidragspolitiken finns kvar, men dessutomsignaleras nya bidrag och lättnader för storföretagen. Även i fortsättningenskall man satsa på storkapitalet. Den s. k. strukturomvandlingen ochfolkomflyttningspolitiken från norr tih söder skall fortsätta. Men det helt avgörande, som bäde socialdemokratisk ochborgerlig politik helt missar, är ju att kapitalismen själv inte kan bryta sinakristendenser. Man kan inte förlita sig pä att en högkonjunktur skall lösaproblemen, eftersom dessa problem är av långsiktig natur. Det hjälper inte attförbättra vUlkoren för de privatägda bolagen, det leder inte tiU långsiktigekonomisk utveckling och en tUlräcklig sysselsättning att öka bolagens vinster. Vi godkänner för vär del inte den teori som har börjatomhuldas av aUt flera att sysselsättningen inom industrin måste minska beroendepå något slags naturlag. Den process som pågår och där industrisysselsättningenfaktiskt minskar - är knuten till kapitalismen och dess lagbundenheten Detnuvarande ekonomiska systemet kan inte skapa tUlräckligt med arbete - det är juden situation som föreligger . En politisk kraft som utgår frånlönarbetarna måste gripa in i skeendet. Det behövs ett långsiktigt stathgt programför att kunna klara sysselsättningen . För att bereda allaett meningsfullt arbete krävs det att flera hundratusen nya arbetstUlfällenskapas fram tiU 1980. Problemet har alltså en väldig storleksordning. Det ärdessa frågor som borde diskuteras här. Utan arbete för alla blir ju allasociala reformer ihåliga. Ett statlig program för att skapa arbete måste i sinförsta del bli ett industripolitiskt program. Det måste innefatta enomfattande, aktiv och självständig statlig företagsamhet och produktion. Menprogrammet måste också ha en annan inriktning än kapitalistiskt produktionsliv.Det måste inbegripa satsningar för att förbättra standarden frän andrasynpunkter än blott ökad produktion. Det bör alltså inrikta -sig på de storasociala bristområdena. Kärnan måste vara nyanlagda statsägda industrier somgenom sin lokalisering och inriktning söker bli driv-motorer för den ekonomiskautvecklingen i landet. I denna mening blir det ahtså basindustrier. Vi föreslär följande konkreta punkter att ingå i ettsådant program och har utförligt redovisat detta i en av vpk.s partimotioner;Stafliga verkstadsindustrier. Industri inom anläggnings- och konstruktionsområdet.Företag inom elektronUc- och dataindustrin. Statlig kemisk och kemisk-tekniskindustri. Utbyggnad och nationalisering av atom- och atomreaktorindustrin.Investeringar för transportsektorn. Starkare investeringari framtidsforskning och brett tekniskt kunnande. Rehabiliteringsprogram för stadsmiljöerna.Miljöinvesteringar i övrigt. Sociala lagstiftningsåtgärder med en effekt somsamtidigt främjar sysselsättningen, dvs. förkortad arbetstid, lägrepensionsålder m. m. Det är ett mycket omfattande program, och det stäherbetydande anspråk på kapitalsidan. Behovet kan fyllas delvis via AP-fonderna,men man måste också diskutera idén om en särskUd fondavgift för alla företagöver en viss storlek. Först en politik av det slaget kan klara sysselsättningeni skogslänen och i andra avfolkningsområden. Utan en sådan satsning blir detvarken 100 000 eher 200 000 nya jobb . Inget parti kommer förbi dessa frågor. De gäUer problemsom är livsavgörande för värt folks framtid. En pohtik av detta slag riktar siggivetvis mot storfinansens maktställning och banar väg för en socialistisk samhällsomvandling.Men socialismens förutsättningar uppstår inte plötsligt och i ett tomrum. Deskapas ur den dagliga kampen för arbetarklassens och hela folkets intressen. De förslag som kommunisterna lägger framvid årets riksdag knyter samman åtgärder för att lösa vardagens problem medansträngningarna för att åstadkomma de genomgripande förändringar av samhälletsorganisation som är nödvändiga. Vi kräver inte endast statligt ägdabasindustrier utan också förstatligande av affärsbankerna, byggnadsämnesindustrin,den privata bensin- och oljehandeln samt hela läkemedelsindustrin. Åtgärdermåste vidtas mot kapitalflykten. En pohtik måste föras som gör slut päprisstegringarna. Mervärdeskatten måste avskaffas på livsmedel. Nödvändigamedel för statens utgifter anskaffas i stället genom ökad beskattning avkapital och stora förmögenheter samt genom nedskärning av de mihtärautgifterna. Pensionsåldern sänks tUl 65 är och pensionärernas läge förbättras.Det räcker inte med de principbeslut som vUl ha. Reformen bör genomförasfrån nästa årsskifte. Och där vUl jag i min tur rikta en fråga tUl herrFälldin: Är överens med oss om detta konkreta krav? Avgörande insatser måste göras för att ge kvinnornalikställighet i samhähs- och famUjelivet. Arbets-, bostads- och fritidsmiljömåste i grunden förbättras. Mängden av problem som tränger sig fram i den politiskadebatten beror inte pä att det är valår, som en del tidningar tycks tro. Såenkelt fungerar inte det samhälleliga livet. Mängden av problem är i ställetuttryck för en tillspetsning som har skett av de grundläggande motsättningarsom är inbyggda i det nuvarande samhähet och som framträder pä aht fleraområden. Det är motsättningen mellan de möjligheter thl ett rikt liv för allamänniskor som vetenskapens, teknikens och produktiv-krafternas utvecklingskapat och de begränsningar, de förlorade möjligheter och den direktaförstörelse som beror av det privatkapitalistiska ägandet till ochbestämmanderätten över vad som i grunden är gemensamma tUlgångar för helafolket. Det är motsättningen mellan arbete och kapital som måste lösas genomatt arbetet blir ensamt bestämmande pä alla samhähslivets områden. Först då haren politik av solidaritet segrat. Debatten har redan nu varat . Den har istora drag varit fridsam; den har ändå spänt över i stort sett aha pohtiskafrågor som denna riksdag har att behandla. Det hgger inte i mänskhg makt - ochdet skuhe inte heller talmannens tålamod tUlåta - att ingående ta upp alla defrågor som i olika tonarter har besjungits här; en del kommer finansministernatt beröra och under finansdebatten. Men jag skall åtminstoneförsöka ta upp några av huvudpunkterna i debatten. Aha talarna berörde prisuppgörelsen, prisstoppet när detgäher jordbruksprodukter och uppgörelsen om finansieringen av det. Det varahtså fråga om att införa ett prisstopp pä vissa jordbruksprodukter -mjölk,kött, fläsk - som tynger hårt i hushåhens budget. Det var för oss självklartatt vi skuhe kompensera jordbrukarna och via statskassan ge dem deökade inkomster som de inte kunde fä genom att höja priserna päjordbruksprodukter. Men tog man den utgiften, fick man också lov att finansieraden, betala notan. Om oppositionen var med på vårt förslag om prisstopp - atthålla thlbaka matpriserna - och värt förslag att ge jordbrukarna kompensationoch finansiera det, så var vi öppna för resonemang om finansieringsmetoden. Detsade jag redan när förslaget, innan vi offentliggjorde det, redovisades föralla oppositionspartierna. Jag klargjorde att vi inte var prestigebundna. Kanvi resonera om finansieringsmetoden, sade jag, så är vi på vår sida bereddaatt lyssna för att fä en sä bred samUng som möjligt kring prisstoppet,kompensationen och finansieringen, som är kärnpunkterna för oss. Och det gick.Jag var alldeles säker på att det skuhe gä - jag visste inte hur bred samlingenskuhe bli, men här var ju både och med. Jag skah intediskutera om finansieringsmetoden blev den absolut lämpligaste - jag står bakomförslaget, eftersom vi har kommit överens om det. Hans argumentation mot sinavänner är htet förvånande och kanske litet avslöjande för . Jagförbigår dä att han inledde det hela med något skämt som kunde ge intryck avatt de hade varit berusade när de gjorde upp med oss, men det var säkert inteavsikten. säger att hans vänner var tvingade till en uppgörelse.Det skulle således inte vara av fri vilja och omtanke om matpriserna,jordbrukare och statskassan som de gjorde den, utan de var tvingade tUl det.Det är ju inte någon vidare vacker beskrivning av vännerna. Vidare säger att motivet var attsocialdemokraterna annars hade gjort upp med kommunisterna om en sämre lösning.Det är en frihandsteckning av . Men det betyder att om den teorin, så var han själv beredd att godta en i hans mening sämrelösning, bara det inte blev en uppgörelse med socialdemokraterna. Det är välen god beskrivning på konfrontationspolitik som beklagar sig över iandra sammanhang. Så pä den punkten var verkligen inte lyckosam isin skUdring av sina s. k. vänner. Jag konstaterar: för konsumenterna är detta viktigt. Vihar klarat finansieringen. Det blev en bred uppslutning, och jag är glad fördet. höh verkligen ett långt anförande, där hanframträdde som sohdaritetens apostel. Dessutom gav han en beskrivning av svartmålningenstUlkomst i den pohtiska debatten. Han skulle minsann inte svartmåla. Ja, vUlherr , sig själv tih varnagel, titta pä exempel på svartmålning, så läsmoderata samlingspartiets stora motion till fjolårets riksdag! Där sades attden enskhdes frihet inte pä något sätt hade ökat thl följd av densocialdemokratiska politiken. Han kan också läsa sitt eget anförande påmoderatstämman i , där han ju inte behövde riskera någon gensaga. har slagit tih reträtt eller kommitpå bättre tankar. Åtminstone i hans manuskript står det att i mångt ochmycket är ett föregångsland. Jag vet inte om fullföljde detta isitt anförande det var kanske för magstarkt. Men det vore naturligtvis ettbra bidrag tih den politiska debatten om fortsättningsvis inledde sina anföranden med detta objektiva konsta- Så mycket högre skatt ville ) att du skulle betala Så här mycket högre skulle 1 skatten varit om H , och 1 vunnit H omröstningen i . Trotshårt borgerligt motstånd drev socialdemokraterna igenom en sänkningav den direkta statliga skatten för de stora löntagargrupperna. Tabellen visarvad skatteomläggningen betyder i olika inkomstlägen. FÖrpcrnoiicr med fiirvarrsacdrag (kolumncnio 3 och 4 ipreHtniiiärskaftetabcHerna) nch lägre måiiddslöii ån ca blirmånadssiffrorna 5 knmnr lägre än rad tabellen visar. Andra alnrre avdrag isamband med deklarationen har motsvarande effekt. Sedan var det naturligtvis mycket av klagan över tUlständeti samhället. Men dels skall ju klaga, dels måste man tillåta herrBohman en viss omställningsperiod på vägen frän svartmälare till beskrivare avden svenska verkligheten, och därför skaU jag inte klaga på fördet. Men jag hoppas att han fortsätter pä den inslagna vägen. TUl solidaritetenoch dess innebörd får vi säkerligen många tUlfähen att återkomma. Det var kanske inte så mycket "go" i herrBohman som det brukar vara. Vi har hört mänga högerledare här i . Vihar hört tala om lägre skatter. Detsamma gjorde ochHjalmarson: "skatten." "Mer för egen del." Det gjordeockså , och jag har t. o. m. hört Domö göra det. Och även om lägre skatter. Men det var inte samma kraftfuha utförande somtidigare. Det var som om tänkte på någonting. Det gick måhändanågot av en lönnlig darrning genom skelettet på vid tanken på attpreliminärskattetabellerna distribueras till medborgarna. Avdenna preliminärskalte-tabeU framgår att skatten har sänkts. Då kanskemänniskor kommer pä att de borgerliga röstade emot denna skattesänkning. talade mycket om en annons. Jag har tittat pävåra annonser och vUl visa en på bUdskärmen. Den tabell som finns i denannonsen visar precis vad det är fråga om, nämligen den skattesäkning somriksdagen beslutade men som ni röstade emot. Det finns t. o. m. en sidotext thltabellen, där det står att skatten sänks sä här mycket och att prehminärskattendärtUl räknas ut på ett nytt sätt. Det betyder en ytterligare sänkning, somdock inte framgår av denna tabeU. Ungefär tre fjärdedelar avpreliminärskattesänkningen beror pä den skatteomläggning som de tre borgerligapartierna gick emot i . Ungefär en fjärdedel beror päändringen av sättet att räkna ut preliminärskatten. Det är alltså fullkomligtkorrekt. hade givetvis alla möjliga förslag, som han ihuvudsak var ensam om och som förkastades av . Men i ödets minut, närdet gällde att rösta för eller emot en sänkning av skatten för de storalöntagargrupperna, röstade herrar , och emot. Det varobestridligen så. Det fanns en motivering härför. Ni ville nämligen intehöja arbetsgivaravgiften. Ni tyckte det var viktigt att företagarna intedrabbades av denna arbetsgivaravgift och avstod därför frän en skattesänkningför löntagarna. Det kan man säga är ett rimligt ständpunktstagande ur erasynpunkter. Efter beslutet följde en våldsam propaganda emot dennaarbetsgivaravgift den var ett hot mot landets framsteg. Alla upptänkligaolyckor skuhe inträffa om arbetsgivaravgiften höjdes. Att stoppa den höjningenframstod för er som det viktigaste av aht. Arbetsgivaravgiften höjdes för . Vadhände då med de borgerliga partierna? Plötsligt tappade de på något sättintresset för arbetsgivaravgiften. Det som föranledde denna intensiva kampanjunder hösten och denna livliga debatt för är nu baraföremål för en spridd och förströdd uppmärksamhet vhl ha en säkningav arbetsgivaravgiften i stödområdet, men i övrigt har ingenting sagts. Det är en ganska vinglig politik att på en månad totaltändra sig. Men den är allvarlig också från en annan synpunkt. Den kan nämligenleda till att människorna uppfattar arbetsgivaravgiften såsom lappri. Den ärinte så farlig - för en månad sedan förde de borgerliga partierna ett oherranshv om de olyckor som skuhe drabba det svenska samhähet, men en månad senare ärde tillbaka, och dä är det inte tal om arbetsgivaravgiften längre. Då spelar deningen roh, tror måhända människorna. En sådan instähning vore synd, för vibetraktar arbetsgivaravgiften i och för sig som en allvarlig fråga, som vimåste pröva mycket noggrant innan vi vet vad vi kan göra med den. Det behövs enupplysningsverksamhet, som vi får ta på oss att driva bland människorna, ochdet skall vi göra. Sedan ännu en synpunkt, där jag inte riktigt förstår er.Det förekom företagarmöten här i landet, där man gick till hårt angrepp mothöjningen av arbetsgivaravgiften. Ni utnyttjade de mötena till en oerhört härdkamp mot arbetsgivaravgiften, och vi blev hudflängda. Vi redovisade våruppfattning och den står vi för. Vad skall alla dessa företagare tänka , när ni efter enmånad kommer thlbaka och detta är intressant? Hur ni kundemanövrera på det sättet begriper jag inte svek ni löntagarna genomatt gå emot en skattesänkning för dem, och sedan svek ni företagarna genom attliksom bara strunta i kampen mot arbetsgivaravgiften - men det är ju inte minsak hur ni manövrerar. tog upp många ting, och jag kan inte beröraalla. Han frågade mig t. ex. om polisen. Avsikten är att kommissionen skalllägga fram förslag i vär, så att sedan kan ta ställning, och detfinns inga begränsningar i dess rätt att ta upp olika saker. anförde vidare som ett exempel hur en löntagareskulle drabbas av skattehöjning och bidragsminskning vid en löneökning. Jagvill säga till att det exempel han anförde inte existerar isinnevärlden, utan att det är en teoretisk konstruktion. Alla dessa bidrag ochskatter och löneökningar inträffar nämligen icke på en gång. Vederbörandesbostadsbidrag räknas ut pä grundval av inkomster. Vi genomförständiga justeringar av bidragsgränser och taxor. Därför är detta en heltteoretisk konstruktion och existerar inte i verkligheten. Man bör inte tasädana exempel. Vidare - och det anknyter till vad jag sade - fickden här familjen en skattesänkning pä . Pä socialdemokratins förslagsänktes marginalskatten . Mot denna sänkning av denhär 36 OOO-kronorsinkomsttagarens marginalskatt röstade . Är detinte litet farligt att ta sädana exempel? De här människorna kanske tänkerockså pä det när de tar del av exempel - även om exemplen inteexisterar i sinnevärlden. talade mycket om lönsamhet och om hberalnäringspolitik, som ett tag säg ut att bestå i att man satte upp staket här ochdär. En måttlig förbättring av lönsamheten äringen orimlig målsättning, men jag vet inte vad som menas med"måttlig". Under desenaste dagarna har boksluten böriat läggas fram. Volvoredovisar en vinst på 750 miljoner, vUket innebär en ökning av lönsamheten . redovisade ökning, och kan vi läsa itidningarna om etl företag som hade ökat vinsten . Det harförekommit ganska många sädana faU. Det kan visserligen invändas att ganskamänga företag inte uppvisar en sådan lönsamhetsökning, och det är riktigt, menom lönsamheten ökar i de stora företagen - de som redovisas i tidningarna förbättras läget också för de små företagen, som är underleverantörer. Trenden visar alltså en förbättring av det ekonomiskaläget. Jag är alldeles övertygad om att lönsamheten kommer att förbättras underdetta år för den övervägande delen av svenskt näringsliv. Är detta en måttligmålsättning, eller är det för litet? En sådan förbättring av lönsamheten löser inte allaproblem. Inte hade man kunnat klara Facit eller genom några extraskattefavörer eller några mättliga förbättringar av lönsamheten. Nej, detta ärtvå paradexempel som borde känna thl. Situationen kunde klarasupp.endast genom att samhället klev över staketen och gick in. I det ena falletgick staten direkt in och klarade upp saken i sambarbete med enskht näringsliv.I det andra fallet gick ett enskUt företag in och klarade upp huvuddelen, men iövriga delar, som gähde och , fick staten gä in och träffasärskhda uppgörelser. Man bör vara litet försiktig i sin tro pä att generellamarknadskrafter och smärre förbättringar av lönsamheten i allmänhet klararnärings-problemen i landet. talade mycket om de förlorade åren. Han infördeen aUdeles ny folkpartitafctik, som jag skuhe vilja kalla retroaktiva överbud,dvs. han angav allt som vi skulle ha gjort, om vi hade haft 6 miljarder kronorsom inte fanns. Det är som sagt en ny folkpartitaktik. Det var besvärligare förherr Ohhn som lade överbuden . Kanske skall vara litet försiktig medsifferexercis av det här slaget, därför att framstegstakten går i vågor i ahaindustrUänder, och det viktiga är trenden. Men han bör vara försiktig med ensådan sifferexercis också därför att den kanske leder till att människor frågarhur mänga miljarder man tjänat pä att man sluppit en borgerlig regering underalla de är dä trenden i framstegstakten sä klart ökat. Man kanske frågar hurdet hade varit om fått föra färlan det är det endajämförelseobjekt vi har. Men jag lämnar detta ät sidan. Det är en annan sak som ärallvarligare.