prot · FW0950 · 1973-12-31 00:00:00 — Ja, det är till att kunna varakonservativ! Inte ens om man upplever att samhällsutvecklingen ger goda skälför att ändra ett beslut i syfte att undvika att man skall hamna i svårigheternär det gäller balansen i utvecklingen mellan olika delar av landet, så skallman bry sig om att ändra ett beslut som fattades 1962 utan bara hålla fast vidde gamla förhållandena! Vad innebär lagstiftning som regel? Jo, det innebär vill genom en lag säkra allas rätt till någonting i samhället. Vi fann 1969att vi var tvungna att tillgripa lagstiftning för att säkra alla människorsmöjlighet att få bo under någorlunda likvärdiga kommunala förhållanden och attfå del av vad den nya regionalpolitiken skulle kunna skapa. Men då vill deborgerliga partierna behålla frivilligheten från lagstiftning - man vill hadispens från lagstiftning för dem som önskar stå utanför lagen. Omsätt detta iandra sammanhang, när vi genomför reformer för att skapa lika rätt för allamedborgare! Och medge att det alltid blir de ekonomiskt starkare förbehållet oavsett om det gäller enskilda människor eller kommuner - att utnyttja sig avfrivilligheten, medan de ekonomiskt svagare människorna hänvisas till atthoppas att man med lagens hjälp skall ge dem rätt. Här går tveklöst enskiljelinje mellan borgerligheten och socialdemokratin. Vi har i fråga efterfråga hävdat, att om en lagstiftning är nödvändig för att ge alla medborgarelika rätt när vi ändrar och reformerar samhället, så får vi tillgripa den. Deborgerliga partierna däremot har i fråga efter fråga försökt undvikalagstiftning för att ge större spelrum åt dem som i ett bestämt läge inte harhaft behov av skydd. Vidare är det ganska intressant att höra hur ,som vid detta laget ändå borde kunna rätt mycket om regionalpolitikensförutsättningar, hävdar att i valet mellan möjligheterna att bedriva en aktivregionalpolitik och rätten för de kommuner som vill stå utanförkommunsammanläggningen väljer han kommimernas rätt att få sin vilja fram. HerrUllsten låter hellre regionalpolitikens målsättningar skjutas litet påframtiden. Det är värdefullt att slå fast detta inför de debatter vi ändå skallföra i dessa frågor framöver. Märk väl, att när vi tog beslutet , så stöddes det aven mycket bred remissopinion. Majoriteten på den kommunala sidan ville få enannan ordning till stånd än frivilligheten, eftersom man inte visste hur denkommunala indelningsreformen skulle sluta. Eller se på hela den övrigaremissopinionen. Löntagaropinionen slöt upp på bred front för reformen, därföratt man insåg sambandet mellan regionalpolitiken och kommunindelningsreformen.Men här står de borgerliga partierna fortfarande kvar på den ståndpunktsom de människor vilka var intresserade av att skapa effektivitet i dessa sammanhanghade lämnat . Det kan vara intressant att slå fast detta, när viskall diskutera vidare om hur vi med regionalpolitikens hjälp skall ge stöd åtdem som behöver hjälp den vägen, åt dem som behöver sysselsättning i sinaområden och åt dem som behöver service. Här är det fråga om att med hjälp avregionalpolitiken bygga upp en bättre servicestruktur i-de nya kommunerna. Sedan sade fröken att jag gav intryck av att havandrat en lidandets väg, när jag har sysslat med dessa reformer. Det har jagemellertid alls inte gjort. Det har varit ett mycket stimulerande arbete. I densenaste sammanläggningsomgången gällde det 260 kommuner, och endast i tio fallhar vi nödgats fatta beslut mot kommunernas vilja. Mot den bakgrunden tyckerjag trots allt att de ord om bryskhet och liknande som tog i sinmun var en aning malplacerade. Vi har, som jag sade, haft 21 framställningaratt behandla. 1 1 har blivit bifallna och 10 har vi inte kunnat bifalla, i deflesta fallen av hänsyn till de andra i kommunsammanslagningen ingåendeparterna; ett sådant medgivande skulle ha fått negativa verkningar för deövriga kommunernas medborgare. började med att tala om de små nationerna.Jag vill sluta med att tala om att många har sagt att kommunindelningsreformenär en stor jämlikhetsreform, och det är ett faktum. Det är en solidaritetsreform.Därför får man vara varsam också när man beviljar dispenser. Man får akta sigför att bevilja dispenser för den starkares rätt gentemot den svage. HerrULLSTEN (fp) kort genmäle: Statsrådet försöker göra gällandeatt min tes skulle vara att sä fort en kommun säger nej så kan det inte bli talom någon kommunsammaniäggning. Emot den ställer han sin egen jämlikhetsfilosofi,som innebär att det är därför att man vill skydda de små kommunerna som manibland tvingas köra över enskilda kommuners protester. Men statsrådet gan.ska illa ute om han vill exemplifiera den tesen med de tre fall vi nudiskuterar. Vi har inte generellt sagt att ett nej från en kommunskall leda till att kommunsammanläggningen inte kommer till stånd. Vidiskuterar nu med utgångspunkt från några konkreta fall, som vi inte kanbehandla mera direkt men som vi kan ta som exempel. Först Riseberga kommun iSkåne. Den är inte den största kommunen i det kommunblock det handlar om. Jagvet inte hur mycket folk som bor i , men det är i varje fallväsentligt färre människor i Riseberga än i Klippan, som kommer att bli centrumi den nya kommunen. På stämmer statsrådet argumentation inteheller. är en ganska liten kommun med 5 300 invånare, som inte villläggas samman med som har 17 400 invånare. Det kan då inte rimligenvara så att del är den stora, rika kommunen som hotar människorna i den lillakommunen. Förhållandet är det motsatta. Inte heller den storkommunlinje statsrådet driver stämmersärskilt bra, om man tar som exempel. För vad som händer om man läggerAlfta till vilket alltså Alftaborna inte vill är att man lämnar enannan kommun. , som är ganska liten, förmodligen för liten för att varaen självständig kommun särskilt länge, helt åt sitt öde. Opinionen i Alftasäger infe nej till en sammanläggning som sådan men föredrar en Nr 50 sammanläggning med kommunframför att bli infogad i den den ''°" kommun. 29 jyiafs1973 ' dessa två fall stämmer alltsåstatsrådets resonemang inte alls. ---------------- tveksamt omdet stämmer på heller. och är i stort Vissakommunsam- ,jj. , har 100 människor mindre. Om det vore så att ** ' man bedömer som den starkaoch livskraftiga orten, som den stora ochrika kommunen som försöker sätta sig på de små, så vore dennaturliga konsekvensen att låta bli centralort i den nya storkommunen.1 och för sig är mycket som talar för det. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. (vpk) kort genmäle: talade om att många rikakommuner ville bestå och inte tog hänsyn till de fattiga kommunerna. 1 detsammanhanget utvecklade han ett resonemang om de rika och fattiga, om jämlikhetoch solidaritet i anslutning till kommunreformen. löser man naturligtvis inte genom aldrig sä fiffigakommunsammanslagningar frågan om jämlikhet och solidaritet mellan människorna,kanske inte heller frågan om en riktig lokal självstyrelse och inflytande förmedborgarna. Det förutsätter en helt genomgripande förändring av värt samhälle.Det är varken folkets vilja eller några dunkla krafters verk som gjort attstora delar av avfolkas och att storstadsområdena svällt ut, att helalandsändar har utarmats och att det i storstäderna skapats stora problem. Attvi får en uppdelning i rika och fattiga områden, att det blir en fortsattmiljöförstöring och dålig service för dem som bäst behöver en bra sådan är juen följd av att privatkapitalistiska intressen fått och får verka praktiskttaget ohämmade och dominera förutsättningarna för den nuvarandesamhällsplaneringen. Det måste vara det svenska folket inte den svenskastorfinansen som skall bestämma målsättningen för planeringen. Det handlarhär om makt åt folket, åt hyresgästerna i bostadsområdena, ät arbetarna päarbetsplatsen. Det är den linjen som kommunisterna förlräderockså när det gäller frågorna om kommunsammanläggningar. Vi försöker återföraresonemanget till denna grundsyn även i dessa frågor. Fröken () kort genmäle: Statsrådet ställde ett par frågortill "oppositionen", som i detta fall råkar vara utskottsmajoritet -på något underligt sätt har kommunisterna med sin socialistiskainställning inte blivit överens med regeringen. Statsrådet ställde bl. a. frågan om vi anser att man skallta hänsyn till starka lokala opinioner i sammanläggningsärenden. Jag vill kort och gott svara: Ja, tänk att det tycker jag att man skall göra! Om det skall vara någon mening med kommunalt agerande, självverksamhet och kommifnalt självstyre, så måste man nog ta stor hänsyn till sådana opinioner. 64 Jag är mer förvånad över attstatsrådet vill göra gällande att man inte skall göradet därför att det i alla sådana sammanhang rör sig om att rika kommuner villvara hänsynslösa mot fattiga. Jag behöver inte ta alla argumenten därvidlag.Jag tycker att utmärkt redogjorde för dem inte minst i sinexemplifiering med de aktuella fallen man kan, om man så vill, lägga tillTännäs. Även på statsrådets tredje fråga tror jag att svaret gersig naturligt det gällde frågan om vi verkligen hävdar att frivillighetens vägvarit den riktiga. Ja, jag tyckte det 1969, och jag tycker det fortfarande. Jag undrar om inte fröken gjorde sigskyldig till litet grand av demagogi när hon påstod att jag hade ställt fråganhuruvida man skall ta hänsyn till lokala opinioner eller ej. Jag har hela tidensagt att man skall ta hänsyn till lokala opinioner. Men eftersom det kan finnaslokala opinioner i flera kommuner där det framkommer motstridiga intressen,blir frågan i slutomgången om det över huvud taget är möjligt att avgöraärenden till den lokala opinionens förmån. Jag tog exemplet med en lokalopinion i en ekonomiskt stark kommun som inte vill sammanläggning med en fattigkommun, och jag frågade om hänsynen då skulle tas till opinionen i denekonomiskt starka kommunen. Det var mitt resonemang. Jag förde inte detta resonemang ianslutning till de tre fall som tog upp, utan det var ettgenerellt resonemang mot bakgrunden av den situation jag haft jag handlagt kommunindelningsreformen. Jag ville därmed bevisa att det inteär möjligt att alltid låta den lokala opinionen i en av kommunerna bestämma, ivarje fall inte om man eftersträvar att uppnå den målsättning som åtminstonesocialdemokraterna anser bör gälla för kommunindelningsreformen, nämligen attvi bör skapa jämnare förhållanden i ekonomiskt och annat avseende förmedborgarna runt om i vårt land när det gäller den kommunala verksamheten ochandra verksamheter. Beträffande de tre kommunerna är det väl lika bra, även omvi inte .skall diskutera enskilda fall i kammaren, att jag får tillfälle attsäga till , som påstod att jag valt en dålig argumentering, att hannär det gäller glömde att det fanns ytterligare en kommun i detsammanhanget, nämligen med I 100 invånare. klarar sig intelängre på egen hand, och det är utomordentligt angeläget för denna kommun atten sammanläggning kommer till stånd. Dessutom gäller väl generellt förglesbygden, som vi i första hand behöver inrikta all vår kraft emot för att därskapa bättre förutsättningar för utveckling, att det är utomordentligtangeläget att inte en kommun i kraft av sin upplevda starkareställning kan få förhindra de två övriga kommunerna att komma i gång med denutveckling som de gemensamt är så beroende av. Att konstatera detta är bara attfölja upp beslut. Låt oss sedan ta . När kommunblocksindelningengenomfördes uttalade sig kommun för att kommunen skulle bli fördtill Bollnäsregionen. Näringsgeografiskt har konstaterats av ochandra att hör hemma i den regionen. Som motiv för en förändring av Alftas kommunblockstillhörighet har bl. a. framförts att det efter 5 protokoll 1973. riksdagsbeslutet1969 inte längre bara skulle vara fråga om ett samarbete inom blocket utan omen sammanläggning. Jag kan inte se att den förändringen i förhållandet mellankommunerna på något sätt kan ändra den näringsgeografiska samhörigheten. Dethar inte heller kunnat inse. har i varje fall tidigare varit en varmanhängare av en regionalpolitik enligt den modell som socialdemokratin ochfolkpartiet bekände sig till , när vi fattade beslut om detregionalpolitiska programmet. Det är av utomordentlig vikt att vi i denna delav får det regionala centrum som Bollnäskommunerna, de kommuner somligger i Bollnäsblocket, gemensamt skall hjälpas åt att skapa utveckling för.Det är i det sammanhanget kommer in i bilden. När det gäller Riseberga kan jag tveklöst säga attkommunens skäl till att få stå utanför och få uppskov med sammanläggningen varatt kommunen tyckte att den ville hantera sin egen ekonomi . Det framgår med önskvärd tydlighet av det material kommunen lämnade utinför folkomröstningen, att det var kritiken mot vad kommunen upplevde som enmindre god ekonomisk ställning i grannkommunen som gav kommunen skäl att begäradetta uppskov. Men reformens avsikt är ju att jämna ut de ekonomiskaförutsättningarna så att människor som bor inom ett område skall kunna fånågorlunda likvärdiga möjligheter. Alla dessa argument har vi fått lov att prövautomordentligt noga, innan vi avgjort ärendena. Det har inte varit så enkeltatt man bara har kunnat följa de önskemål som en kommuns invånare kan hauttalat med ledning av en folkomröstning, som kanske haft till information ettmaterial, som inte alla gånger rättvist redovisat den situation som skulleuppstå efter en kommunsammanläggning. Fröken () kort genmäle: Statsrådet beskyllde mig fördemagogi, men det var i så fall ett omedvetet försök av mig att imitera statsrådetstal om fattiga och rika kommuner. Vad jag nu närmast ville tala om är hur man har gjortkommunuppdelningen och hur man, avsiktligt eller oavsiktligt, inte har tagitupp de önskemål om en förändring i kommunblockssituationen, som olika kommunerhar gjort framställning om. Jag tänkte på när jag i mitttidigare anförande talade om de näringsgeografiska synpunkterna. Det var jufaktiskt på det sättet, att redan på ett relativt tidigt stadium begärdeatt få komma över från Bollnäsblocket till kommunblock. Bakom dennaanhållan låg framför allt näringslivskommitténs uppfattning om Alftassamhörighet i näringslivshänseenden med de starka områdena i och sambandetmed Voxnadalen och det industriområdet. HerrULLSTEN (fp) kort genmäle: Det var en betydande reträtt som statsrådetLundkvist gjorde i det anförande han höll nu senast. Den linje han med hettadrev mot migförra gången var att jag skulle acceptera ett förhållande, där de rikakommunerna sä att säga slog de fattiga, och där det var de rika kommunerna somvill hålla sig utanför sammanläggningarna på de fattiga kommunernas bekostnad. I tvä av de fall jag nämnde, och som är underlag för diskussionen,är det precis tvärtom. I det tredje - det gäller Västerbottensfallet - kan detdiskuteras om inte båda eller alla tre kommunerna i stort sett är lika fattiga. Vad saken handlar om är tvärtom en situation, där de småkommunerna - i de allra flesta fall, eller åtminstone de fall vi nu diskuterar- fruktar för vad som skall hända, om de läggs samman med de stora kommunerna inärheten; det är ju i det läget vi nu befinner oss. De fruktar att de då skallhamna på skuggsidan. Det är möjligt att dessa farhågor är överdrivna, men detråder ändå inget tvivel om att det är denna fruktan som i många fall driveropinionerna att säga nej till sammanläggningarna. Det är typiskt, tycker jag, för hela inställningen frånsocialdemokratiskt håll att man där inte bara saknar förståelse föropinionerna utan att man också säger nej till kommundelsråden, som vi hardiskuterat här i kammaren för sedan, och som vi för övrigt hardiskuterat mänga gånger. 1 de fall då man slår samman kommuner - vilket detändå ofta blir nödvändigt att göra - kommer de här små kommunerna att ligga utei periferin av en ny storkommun, men genom kommundelsråd skulle de ändock fåmöjlighet att få större inflytande än vad de annars skulle få. När sakläget är så oklart jag vidhåller, fru talman, attdet är oklart i de tre fall som vi nu har tagit som exempel - finns mycket storanledning att ta hänsyn till de lokala opinionerna. Först och främst bör rentprincipiellt hänsyn tas därför att man bör ta hänsyn till vad folk säger. Manskall ta hänsyn till uppfattningen hos dem de beslut man själv fattar kommeratt gälla. Men man skall också ta hänsyn därför att det inte blir något brautgångsläge och samarbetsklimat för den nya kommunen, om det i någon del avkommunblocket skapas en bred opinion som är bestämt emot en sammanläggning medde andra kommunerna. Därför är det - av demokratiska skäl och med hänsyn tillhur den nya kommunen kommer att fungera rimligt att man vilar på hanen ochger uppskov med sammanläggningen. Man bör se efter om det inte går att lösaproblemet på något annat sätt. Det är den linje vi hävdar. Det är inte så lätt att få någon reda i denargumentering som bedriver. Han talade omreträtt'från min sida. Vad jag upplevde som en reträtt från hans sida i börjanav hans inlägg var att han medgav att man inte uteslutande kunde gå på de lokalaopinionerna i de fall där t. ex. en rik kommun inte ville veta av en fattig.Men i slutet av sitt anförande var han tillbaka till den första ståndpunktenoch säger: Om det nu är en så stark opinion i en kommun, att man riskerar attsamarbetsatrnosfären i fortsättningen inte blir bra, borde man låta den starkaopinionen ge utslag. Ja, men det kan ju då vara fråga om en rik kommun, som geruttryck för en stark opinion gentemot en fattig kommun.Det finns alltså inget sammanhang i sätt att resonera. försöker sedan driva tesen att regeringenicke tar någon hänsyn till de lokala opinionerna. Jag har här redovisat läget.21 framställningar - 11 bifallna. Vi har alltså fått avvisa 10. Men det måstehela tiden vara fråga om avvägningar mellan önskemål från olika kommuners sida. Fröken ville motivera varför det enligt hennesuppfattning säkerligen fanns en annan näringsgeografisk samhörighet iBollnäsområdet än den som regeringen har tagit ställning för. Hon motiverademed näringslivets organisationer i och . Men räcker det för ossatt åt näringslivets organisationer överlåta att bedöma och ge besked om vadsom är den riktiga näringsgeografiska samhörigheten för ett område, frökenLjungberg? Kan det inte också finnas skäl att samhället får möjlighet att prövavad den näringsgeografiska samhörigheten egentligen är? Vad skall vi inrymma ibegreppet? Var har vi den gemensamma arbetsmarknaden, den största pendlingen,den gemensamma kommunikationssituationen? Och framför allt: Hur skall vi skapaett regionalt centrum i det här området på basis av en näringsgeografisksamhörighet? Vi kan inte skapa ett regionalt centrum i detta område på basis avOvanåkers och kommuner, men vi kan skapa ett regionalt centrum genom attAlfta tillsammans med , , och går ihop till enkommun. Detta regionala centrum kan bli av avgörande betydelse förmöjligheterna till en mera gynnsam utveckling i den här delen av . Detta är sätt att resonera. Det är de fyraövriga kommunernas sätt att resonera. De har varit överens om att den härblockbildningen borde vara den riktiga. Regeringen har följt denna övervägandekommunala opinion och inställning. Fru andre vice talmannen anmäldeatt anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. () kort genmäle: Jag ber bara få konstatera att vi väl torde habrutit igenom grundlagsvallen och gett oss in på att diskutera de enskildafallen. I och för sig har jag väl ingenting mot det. Kanske är det lättare atttala i klartext. Men man kan väl ifrågasätta om det är i enlighet med gällandegrundlagar att förfara på det viset. Det aktualiserar emellertid en annan fråga som jag tagitupp i det föregående. Den gäller maktfördelningen mellan regering och riksdagmed tanke på opinonsbildningar o. d. och vilket värde man skall tillmäta å enasidan lokala opinioner och å andra sidan den opinion som kommer till uttryckhär i . Vi får väl en mätare på den om , skulle jag tro.Detta är tydligen brännande problem som vi skulle behöva se över en aning i denöversyn av lagstiftningen som gäller indelning m. m. HerrNILSSON i Agnas (m): Vi hörde civilministern här tala om atthan ingalunda hävdade någon ofelbarhet. Men alldeles innan jag gick upp häranvände han gång på gång orden "vi kan skapa" han talade frånregeringens sida. Mitt intryck av debatten blev ändå att civilministernföreträder ett slags ofelbarhetslinje. En känsla av vanmakt bemäktigar sig mig,just vanmakt och hjälplöshet. Den inställer sig när man tänker på de händelsersom föranleder bl. a. debatten som varit här . Jag skall inte gå igenom det manuskript jag hade. Debattenhar varit mycket lång och gått in på enskildheter. Jag vill säga några saker omden känsla som griper allt fler människor i landet. Utvecklingen löper obönhörligt vidare åt ett håll. Man talar om levande opinioner, om att lyssna till gräsrötterna,till rörelsen. Man talar om principen om självbestämmanderätt, likarätt ochallt det där som varit uppe i debatten just . Men jag vill också vara en avdem som säger att jag har en känsla av att allt det där kommer att betyda alltmindre . Utan att gå in på de enskilda fallen annat än som exempelvill jag ta upp ett par av de kommuner det gäller. Jag har nämligen väckt ettpar motioner som föranleder denna debatt, nämligen motionerna 950 och 955. Detexempel jag allra bäst känner till är . Civilministern har påstått att de andra kommunerna skullebli lidande, när någon kommuna säger nej, men har någon någonsin sagt tillstatsrådet att vi i kommun, som skall förassamman med, tycker att vi kommer att bli lidande om inte kommer? Jagråkar nämligen nu bo i , även om jag skrivs i Agnas som ligger iBjurholm. Jag tror att jag känner förhållandena. Jag känner människorna där det finns människor här därifrån. Jag bor alltså själv i Vännäsdelen, menvi tycker alla att det vore rimligt att fick klara sig själv, närBjurholm vill det. har aldrig sagt att vi inte klarar oss om vi inte fårBjurholm. går gärna samman med . Det är inte strid påkniven mellan kommunerna, utan vi är beredda att göra det bästa av situationen.Men det är inte sant att det skulle vara så stora nackdelar med nuvarandeförhållanden att vi måste ha den här reformen. Jag tror att detsamma gäller Fredrika-Äsele-Dorotea. Jaganser att och skulle klara sig tillsammans utan ,särskilt om regeringen gör det regeringen lovat göra i den nya proposition somnyss är lagd. Jag tyckersåledes att statsrådets tal här inte är riktigt. När jag dessutom tar del av sådana rapporter som att 2 002människor i Riseberga röstade mot att sammanslås med Klippan, medan 185 röstadeför, och att i kommunfullmäktige 30 var mot och I för, då undrar jag om detinte hade varit anledning att lyssna den här gången i de tio fall statsrådetnämnde som det skulle gälla här. Det är så överraskande och förvånande att man inte gördet. Allt hans prat om att de rika kommunerna härvid aktar sig för de fattigaanser jag inte vara riktigt. Det är ju redan klart att en del sammanslagningar somskett tidigare inte varit så lyckosamma. Vi är inte i princip emot den härreformen, men nackdelarna håller på att visa sig. Låt oss ta kommunen , som skall gå till ,och tänka på vad det betyder för dess västra delar. De har tilltätorten, efter sammanslagningen med blir det . Det är mycket svårt att kompensera människorna i den delenoch få dem att förstå det som statsrådet här sade om att jämnt fördelavälfärden. Jag är övertygad om att de kommer att ha mycket svårt att begripadet som statsrådet här har sagt. Tvärtom har man en känsla av att här talar ofelbarheten.Det är storebror som tänker för oss och säger: Vi vet vad som är lämpligaenheter. Man talar om solidaritet. Den ansluter vi oss till, menden är inte tillämplig i det här fallet. Statsrådet vet bättre, och vi har fel! All right, vi fårväl lov att böja oss, och vi tänker inte göra några olagligheter. Jag medgeratt rent formellt har regeringen rättighet att säga det regeringen har sagt.Men var det klokhet att inte vänta till? Var det inte att ytterligaresprida en känsla av vanmakt?