prot · FW0914 · 1973-12-31 00:00:00 — Framför allt är det, enligt minmening, ett vitalt samhällsintresse med tanke på sysselsättningen i Norrlandatt den befintliga skogsindustrin där tillförsäkras inte bara nuvarande utanocksä ökad virkestiUförsel från överskottsområdet i så att enexpansion kan tihåtas. Detta är så mycket naturligare som den skogsindustriellasysselsättningen spelar stor roh i men - bortsett från vissa regioner- obetydhg roh i . Om jag tar ett exempel från mitt eget län. Västernorrlandslän, där vi har en stor del av den svenska skogsindustriproduktionen och tre avde nu beslutade sulfitfabriksnedläggningarna, så fordras det ca 6 000 nyaarbetsthlfällen för att vi skall komma upp i riksgenomsnittet av antaletsysselsatta. Länets lägsta sysselsättningsgrad har , och hela länetuppvisar en undersysselsättning. T. o. m. Sundsvallsomrä- det, somutgör ett expansivt område, har drabbats av en viss undersysselsättning.Ådalsomrädets sysselsättningsproblem är ju ahtför välkända för att jag härskall behöva specificera dem. Jag vih mot denna bakgrund betona angelägenheten av attstaten skaffar sådana näringspohtiska styrmedel att den planerade skogsindustriellaexpansionen i bromsas, att virkesråvara frän överskottsomrädet isödra överförs genom havsbogsering och järnvägstransporter tihföreträdesvis norrländska fabriker för att dels undvika ytterligarenedläggningar på gmnd av virkesbrist, dels möjliggöra en expansion. Vid sidan av de mycket betydande sysselsättningseffekteren sådan politik skulle få är också från miljösynpunkt klart att föredrasom massaproducent framför . Den lägre privatekonomiska lönsamhetsom eventuellt skuhe bh följden är marginell i jämförelse med desamhällsekonomiska vinsterna. Om en kommun avser att införa någon form av garanteradminimhnkomst - sociallön - finns det väl bara ett sätt att bestämma dennainkomsts storlek för de enskUda familjerna. Man fastställer ett belopp sombottengaranti. Detta måste rimligtvis vara detsamma var en familj än bor ikommunen. För familjer som har extra höga kostnader, beroende pä faktorer somligger utanför familjens egen kontroh t. ex. hög hyra, många barn, sjukdom,dyra resor måste det sedan utgå tihägg som svarar mot dessa merkostnader.Kommuner som infört något slags sociallön torde också ha gått tih väga pä dettasätt. Ingen har väl kunnat tänka sig att dela in kommunen i distrikt och sedani förväg bestämma att den garanterade minimiinkomsten skall vara starktdifferentierad mellan distrikten utan större hänsyn tih de enskUda famUjernaskostnadssituation. Om någon hade framfört ett sådant förslag skulle det genastha förkastats som otänkbart att genomföra. Men när det gäller förlät nu uttrycket; det användsnaturligtvis bara i denna jämförelse s. k. "sociallön" förkommunerna är vi på väg mot ett sådant system. Vi har nämligen i värt landsedan mitten av haft ett system som syftar tih att skapa störrejämlikhet mellan kommunerna när det gäller deras skatteinkomster. Kommuner somhar en låg egen skattekraft, dvs. få skattekronor per invånare, arbetar undersvåra ekonomiska förhåhanden och kan inte ge sina invånare samma standard somkommuner med hög egen skattekraft. Genom skatteutjämningssystemet får dockkommuner med låg skattekraft thlskott av staten, så att man når upp till en iförväg garanterad skattekraft. Skatteutjämningssystemet är av utomordentligtstor betydelse för de enskhda kommunerna och måste just därför utformas så attdet någorlunda tillfredsstäUer krav på rättvisa. En statlig utredning - skatteutjämningsrevisionen ladesommaren 1972 fram förslag tUl ett reviderat skatteutjämningssystem. Regeringenhar i propositionen 1972 om regionalpolitiken meddelat att man till 1973års vårriksdag kommer att lägga fram en proposition i frågan "på grundvalav skatteutjämningsrevisionens förslag". Tyvärr måste det konstateras att revisionens förslag ärmindre väl genomtänkt. Man har inte på det sätt som varit naturligt föreslagitatt alla fattiga kommuner, var de än är belägna i landet, tillförsäkras en ochsamma bottengaranti när det gäller skattekraft och sedan extra tUlägg för demerkostnader de har pä grund av faktorer utanför deras egen kontroll. I ställethar man skapat 9 garantiklasser och därefter placerat in landets alla 270kommuner i någon av dessa klasser. Alla kommuner i t. ex. och Hahandskall, oavsett stmktur och kostnadsläge, placeras i lägsta klassen ochgaranteras av den genomsnittliga skattekraften i riket. Allakommuner i och nästan alla i skall ha 95 procent.Norrlandskommunerna skall ha betydligt högre garantier, i vissa fah ända uppthl . Efter mer eller mindre "allmänna bedömningar" detär revisionens egna ord har landets kommuner klassats av revisionen. Om man känner tih att mer eller mindrei garanti motsvarar en utdebitering på ca framstår revisionens förslagsom utomordentligt ahvarligt. Ännu värre blir det när man finner att mänga avkommunerna i den lägsta garantiklassen har ett mycket ogynnsamt kostnadsläge,medan många kommuner med en föreslagen hög garanterad skattekraftarbetar under betydligt gynnsammare förhållanden. Som exempel vhl jag nämna defolkpensionärstyngda skånekommunerna , som skah ha engaranti på , medan vad gäller åldersstrukturen betydligt mer gynnadekommuner har garantier på . Det är givetvis omöjligt att konstruera ettskatteutjämningssystem som av aha uppfattas som rättvist, men det går att göraett system som sä långt möjligt uppfyller rimliga krav på rättvisa. Då måsteman förfara på ungefär samma sätt som när man konstruerar ett sociaUönesystem ien kommun. Först fastställes för alla kommuner, var de än är belägna i riket,en bottengaranti. Sedan utgår tUlägg för sädana merkostnader som ligger utanförkommunens egen kontroll. Detta är den enda vägen för att undvika orättvisaöver- eller underkompensationer. Det går ocksä att nöjaktigt konstruera ett system där mandifferentierar de garanterade skattekrafterna med utgångspunkt i merkostnaderutanför den enskilda kommunens egen kontroU. Från , och ,som har fått en enligt vår mening felaktig behandling av revisionen, harlänsavdelningarna i remissvaren inte nöjt sig med att klaga, utan de har ocksåutarbetat konstruktiva förslag och anvisat metoder för beräkning av objektivamerkostnader. Finns bara vUjan, torde man med utgångspunkt härifrån kunnakonstruera ett system som undanröjer alla möjligheter till godtycke. Representanter för de sydligaste länenbereddes tUlfälle att uppvakta i dennafråga och framförde dä de synpunkter och alternativa förslag som länsavdelningarnalagl fram. hade finansminister givitrepresentanter för länsavdelningarna i K-, L-, M- och N-län tillfälle attframföra sin kritik av betänkandet och anföra såväl principiella synpunkter påhur ett mera rättvist skatteutjämningssystem bör vara utformatsom konkreta förslag tih konstmktion av ett sådant system. Jag vUl inte alls förneka att finansministern visarförståelse för synpunkter, och vi hyser därför hopp om att vårtförslag kommer att bli mycket seriöst behandlat i departementet. Vi utgår dåifrån att specieht åldersstrukturen kommer att beaktas. I en normalkommun ärsärkostnaderna för åldersgrupperna samt över 50procent. Då det i finns kommuner som har så ogynnsam åldersstruktur attdet i hela landet i övrigt bara är ett tiotal som har en hka ogynnsam ellersämre struktur, säger det sig självt att man inte utan vidare kan "buntaihop" sinsemehan olika kommuner bara därför att de råkar ligga i närhetenav varandra. Slutligen några ord omskatteutjämningsproblematiken för landstingen. För landstingen bestämsutgiftsnivån i ännu högre grad av åldersstrukturen. Sjukvårdsbehovet mätt i antalet vårddagar per invånare ochår är i pensionärsgrupperna över fem gånger så stort som i åldersgrupperna uppthl . Ålderssammansättningen varierar starkt mellan ohka landstingsområden.Detta måste liksom beträffande kommunerna beaktas i ett rättvisandeskatteutjämnmgssystem, men varken det nuvarande eller det av beredningenföreslagna systemet beaktar detta. Ett enda exempel. län har densämsta åldersstrukturen i hela landet men är trots detta placerat i den lägstaskattekraftsgarantiklassen. Jag vänder mig naturligtvis inte på någotsätt mot skatteutjämningsprincipen. Vad jag vänder mig mot är hur denna principomsatts i praktiken. Man måste eftersträva "samma kommunala ochlandstingskommunala standard tUl samma pris". Pä förslag av herr talmannen beslötkammaren uppskjuta den fortsatta överläggningen till morgondagens sammanträde. § 2 Kammaren åtskildes kl. 1.21.