prot · FW0993 · 1973-12-31 00:00:00 — Som jag förut nämnde har vi reservanter framlagt ettförslag. Vi yrkar avslag pä propositionen och menar att de här frågorna börövervägas pä nytt. Vårt förslag anger hur man skidle kunna lösaersättnlngsfrägorna och på det sättet skydda rättssäkerheten för den enskildeindividen. Statsrådet säger i nägot sammanhang att rättsuppfattningenhar förändrats så förskräckligt . Jag tror inte att det är rättsuppfattningen som har förändrats utan det är uppfattningen om behovet av skydd för vår natur. Det är naturvärdssynpunkterna som har kommit in i bilden miljöskydd o. d. Det är den uppfattningen som har förändrats hos människorna, men inte har uppfattningen om att den enskilde, som har fått lagfart på sin egendom, skall ha rättssäkerhet i det fallet och att han skall ha ett besittningsskydd, en förfoganderätt över vad som finns på den fastigheten, förändrats. Detta tror jag inte har undergått några förändringar hos svenska folket, vare sig det gäller moderater, centerpartister eller socialdemokrater. Jag tror att sä fort man försöker beröva människor vad de anser vara deras tillhörigheter, så har de en ganska bestämd uppfattning om vad rättssäkerhet Innebär i det fallet. Jag vet emellertid också mycket väl att när det blir fråga om '33 Ändring i naturvårdslagen, m. m. nästansegendom är man kanske inte lika angelägen att hävda rättssäkerhetssynpunkterna,men jag tycker att ett ansvarigt statsråd i ett rättssamhälle måste göra det. Jag ber att få yrka bifaU till reservationen 1, Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. HerrTOBE(fp): Innehållet i äganderättsbegreppet hardiskuterats under århundraden, och är vi åter framme vid en sådandiskussion. Det fiims rätt mänga restriktioner pä det området, och den som isitt yrke håller på med eller har hållit pä med frågan om fast egendomförundrar sig ibland över att reglerna är så olika i olika fall. Beträffandefasta fornlämningar har det t. ex. rått absolut förbud att göra några ingrepp imarken utan särskilt medgivande ofta ett mycket kostsamt medgivande förmarkägaren - men när det varit fråga om restriktioner att ta grus frångrusåsarna har det allmänna för att skydda landskapsbilden ersatt markägarenför vad han Inte har kunnat exploatera. I de trakter som jag representerar häri ser man ofta hur avbrott måst göras i åsexploaterlngen, när man därhar hittat en fast fornlämning. Vi har avgivit en reservation i detta ärende, och jagskall återkomma till den litet . vill jag rent allmänt säga attlagstiftnijigen i detta fall har kommit . Man borde ha fullföljt en deltankar , tankar som väl motion i detta ärende härledersig ifrån. Dä hade det kanske gått att klara dessa frågor pä ett bättre sätt.Jag vet att grusexploatörerna var villiga att betala en grusaccis,och dä hade det kanske också gått att ordna upp dessa frågor. harutvecklingen gått så långt att jag tycker det är orimligt med en sådankonstruktion som är ganska krånglig. Vi har fått en annan syn pä detallmännas intresse för hur vi använder vår mark, och vi har införtrestriktioner i olika avseenden. Sädana restriktioner för användning av marktillkommer mest varje är här i rUcsdagen i någon lagstiftning, och därigenomhar vi i det allmännas intresse ganska hårt inskränkt äganderätten när detgäller utnyttjandet av mark. Dessa frågor röner speciellt stort intresse iMälarlandskapen och i de mellansvenska landskap där grusåsarna är ettkarakteristiskt inslag i landskapet. Om kommer bort där, så resulterardet i en flackhet i landskapet som kan vara och är förödande. Vi kan också inärheten av se exempel pä sådan exploatering som förfular landskapetalldeles enormt. Pä talarlistan i denna fräga kan vi också se att fyraledamöter frän län har anmält sig I debatten, och det tyder ju på attdet ligger oss särskUt varmt om hjärtat att skydda grusåsarna. Beträffande möjligheten tidigare att gä in med regleringaroch möjligheten att göra det nu så pass häftigt som skett kan jag nämna att iUppsala län gjordes det 1960 eller kanske t. o. m. någontingsom vi kallade för en åsinventering. Vi som höll pä med det trodde att det baraskulle vara ett första steg. Det skulle bara inventeras vad det fanns för åsar,och med utgångspunkt i den prognos som fanns förbehovet av grus skulle man sedan planera litet närmare och säga: där får man tagrus men inte där. Denna inventering gjordes på det sättet att viklassificerade i klasserna 1, 2 och 3. Klass 1 var då de s. k. omistligaåsarna, och 3:orna var sådana åsar som utan skada för landskapsbilden kunde exploateras,medan 2:orna var nägot mitt emellan. Vi trodde som sagt att detta var en förstaåtgärd, som sedan skulle följas upp i ett stort planarbete. Men jag kan sägaatt redan när inventerings-resiUtatet publicerades gjorde det mycket stor nyttasom plan. Grusätarna, om jag så får kaUa dem - kommuner,vägförvaltningar och byggnadsfirmor formligen kastade sig över 3:orna, ochdärför har vi i stora delar av län inga besvärlighetermed grusåsarna. Det finns naturligtvis äldre grusåsar som klassas som I :or menändå exploateras, men flertalet nystartade grustäkter ligger vid 3:orna. Hademan använt en sådan metod litet tidigare hade man slagit undan mycket av detbesvär man nu har. Det framgår av propositionen att grusätgängen är mycketstor. Den är uppe i . Den stora efterfrågangör naturligtvis att det tas mest just frän de grustäkter som ligger närmast deområden där det förekommer mest byggnads- och anläggningsverksam-het. Prisernastiger, och det är svårt att lägga restriktioner på grustäkt-verksamheten omstaten blir tvungen att betala ersättning för utebliven gmstäkt. Vi i har efter moget övervägande funnit attdet är orimligt att fortsätta på den väg som man hittUls gått. Vi anser inteatt frågan om rättvisan markägare emellan är så fmktansvärt betydelsefull. Detkommer dock att brytas gms i så stor omfattning att en stor del avdem som har gms också fär exploatera det. Det är dä orimligt att betalaersättning till dem som inte fär utnyttja sina grustillgångar. är en sådannyttighet som man inte utan vidare kan ta från sin egendom på samma sätt somman skördar skog, skördar på sina åkrar osv. har skövlats mer än behövligt genom dålighushållning. Fin sand har använts till fyllnadsarbeten m. m. Först på senaretid har man mer rationellt börjat sortera materialet och krossa den sten somfinns i . Det finns nog mycket att vinna där. 1 vår reservation - reservatlon 2 vid utskottetsbetänkande - har vi främst gått in pä frågan om täktsamfälligheter. Vi tyckeratt det såsom utskottets ordförande antydde - är beklagligt att statsrådet ärså kallsinnig inför detta. Han säger: Det kan finnas behov, jag vill vänta etttag. Det hade varit betydligt lättare att överblicka situationen om vi hadefått en lagstiftning i enlighet med grustäktskommitténs förslag eller någotliknande - med den här propositionen. Man hade dä kunnat förklara attdet - om vi skall kalla det rättvisa - ges möjlighet för markägare som Inte fårbryta att få del av närbelägen exploatering. Jag vill också säga att jag har ett särskUt intresse förden här frågan, och jag vill minnas att jag var med och motionerade om den engång. I varje fall var jag med i tredje lagutskottet och tiUstyrkte att enutredning skulle tillsättas. Jag ser på det hela litet vidare, och vill nämna ett annatproblem av liknande art, nämligen exploatering för fritidsbebyggelse, som är eninte Ändring i naturvårdslagen, m. m. Ändring i naturvårdslagen, m. m. Därvidlag råder samma situation: planerarna vill inte att varjemarkägare skall exploatera sin mark, utan de vill lägga fritidsbebyggelse päett visst ställe. Fömtsättningen för det är emellertid att det finnsströvområden och grönområden i närheten, som dä kommer att ligga pä andramarkägares ägor. TUl äventyrs kommer de områdena att vara upplåtna endast genomtUlämpningen av allemansrätten. De problemen borde kunna med enlagstiftning liknande den vi föreslår för täktsamfälligheter. Hade vi fått en lag om täktsamfälligheter hade man kommitin pä den tekniken även i andra sammanhang. Jag beklagar alltså att någotlagförslag inte har kunnat läggas fram . Statsrådet har inte gett någotlöfte, utan han har bara sagt att det kan finnas behov av sådan lagstiftning.Man kan sedan skylla pä att man mäste avvakta mänga är för att finna om lagenbehövs. Jag tror att det hade varit värdefullt att få den just . Om denkommer senare har den inte samma värde, för dä kanske dessa ärenden har böriatbehandlas på ett annat sätt. Jag tror alltså att en lagstiftning omtäktsamfälligheter inte gör samma nytta som-den skulle göra . I vår motion och reservation har vi också tagit uppplaneringen av täktverksamheten. Vi har en hel del restriktioner i fräga omtätortsplanering, och även glesbebyggelse skall i fortsättningen planmässigtbedömas. Beträffande grustäkterna finns det egentligen bara stadgat att manindividuellt skall planera varje grustäkt för sig, och det är ett för enkeltsätt att se pä dessa saker. Här är det fräga om hela landskapets framtoning, omatt ta bort några element i landskapet och låta andra vara kvar. Det går dåinte att planera varje takt, liten eller stor, för sig. Det blir punktmsatsersom inte ger möjlighet till den helhetsbedömning som man vill ha och kan fordramed hänsyn tUl våra stora anspråk pä planering av byggnadsverksamhet och anläggningsverksamhet.Naturvårdslagens regler om skydd för landskapsbUden borde här mera konkretkomma in i bilden. Vi hade i utskottet en uppvaktning från kommun. Jagvill minnas att man sade att det fanns grus i åsen päEkerö. Det är något mer än hela landets årsbehov. Man är orolig för att alltdetta kommer att tas ut, att staten inte kommer att kunna säga nej; här finnspåbörjade grustag, och de ligger bra till ur transportsynpunkt det är näratUl och till förorter. Där skulle hela landskapet bliförstört om man inte planerade grustäkterna i viss utsträckning skall välsådana tUlåtas där - på sådant sätt att man ser till helheten. I detta sammanhang vill vi ta upp en sak som jag antar attnaturvårdskommittén har under omprövning; den har i direktiven fått i uppgiftatt undersöka i vad mån kommunerna skall ha beslutanderätt enligtnaturvårdslagen. Men Innan man får beslutanderätt borde man åtminstone hamöjlighet att yttra sig och medverka vid den planering som gäller grustäkter.Jag föreställer mig att de flesta länsstyrelser hör vederbörande kommun, mendet är sä angeläget för kommunerna att få medverka här att det borde finnas enlaglig möjlighet för kommunerna att planera grustäkter. TäkttUlständen skulledä ges av statlig myndighet. men därvidskulle man ta hänsyn till den planering vederbörande kommun själv gjort. Detfinns också remissorgan som efterlyst en sådan planering. I vår reservation har vi slutligen tagit upp frågan omgrustäkt inom enskilt vattenområde. Det är också en sak som naturvärdskommitténhäller pä med. Det har pä senare år hänt en del som fått ganska förödandeeffekt på landskapet under vatten; fiskeförhållanden och ström förhållandenförändras, pä somliga ställen uppstår uppgrundningar och på andra förstöring avstränderna. Vi tycker att det är angeläget att dessa frågor också blirreglerade och efterlyser åtgärder i den riktningen möjligt. Jag ber med dessa ord att få yrka bifall tUlreservationen 2. Fröken (): Föregående talare har hittUls i debatten i denhär frågan resonerat dels om principer, dels om metoder i sammanhang som gällerhur man skall bemästra olägenheterna för naturvården till följd av grustäkter.Jag tänker närmast uppehålla mig vid principerna metoder kan ju alltidomformas, men principer som tar sig uttryck i lagstiftning brukar bli längrebestående. De borde åtminstone vara det, även om jag börjar bli litet tveksamom det också. Avsikten med förslaget till denna ändring inaturvårdslagen framgår av dels den departementspromemoria som väl först ochfrämst ligger till grund för propositionen 101, dels propositionen själv. Detföreslås att rätten tUl ersättning för olika former av fastighetsintrångsuccessivt skall försvinna och att den princip som i fråga omglesbebyggelserätten m. m. drevs igenom av majoritet skallbli allmänt gällande, nämligen "att ersättning skall utgå endast om marktas i anspråk eller pågående markanvändning avsevärt försvåras".Föredragande statsrådet åberopar i propositionen också miljöskyddslagen ochvattenlagen såsom principiella bevis för att genomföra successiva begränsningarav ersättningsrätten. skall det komma ytterligare en förändring mycketsnabbt. Man frågar sig: Varför? I samband med behandlingen av frågan om den fysiskariksplaneringen sades det i den promemoria som var betitlad"Lagstiftning om fysisk riksplanering" bl. a. följande: "1anslutning till nu framlagda förslag vore det naturligt att upphävaersättningsbestämmelsen i 29 § NVL vid vägrat eller villkorsbundet tillståndtill täktverksamhet. EmeUertid Saknas tillräckligt underlag förett sådant ställningstagande. Frågan torde kunna aktualiseras i samband medbehandlingen av gmstäktskommitténs (Ju 1970:51) väntade betänkande omtillskapande av grussamfälligheter. Någon ändring av 29 § föreslås därför intei förevarande sammanhang." - Det var innehållet i lagstiftningspromemorianförra året. Föredragande statsrådet anslöt sig sedan i propositionen1972:111 till den uppfattning som hade uttalats i den nu citerade promemorian,nämligen att ställning till ersättningsbestämmelserna i 29 § NVL bör tas försti samband med behandlingen av grustäktskommitténs betänkande. Det är väl inteså alldeles konstigt att man dä frågar vad som har föranlett Ändring i naturvårdslagen, m. rn. Ändring i naturvärdslagen, m. m. den iförhållande till snabbt förändrade inställningen. föreläggs ändå ett förslag om avskaffande aversättningsparagrafen i naturvårdslagen, trots att någon behandling avgrustäktskommitténs betänkande inte har kommit i fräga. I propositionen sägersig statsrådet ha "kommit till den uppfattningen" att det kan finnasett behov av en lagstiftning om samfälllgheter sä som grustäktskommitténföreslagit. Detta har visserligen redan citerats av en av de föregåendetalarna, men jag tycker man kan göra det igen. Men utformningen även sådanlagstiftning, säger statsrådet, bör "prövas från de nya förutsättningarsom föreligger, om bifaller förslaget om upphävande av ersättningsbestämmelserna".- Jag tycker att de här turerna är ganska intressanta, och likaså preciserar deprinciperna i sammanhanget. Kraven i moderata samlingspartiets och centerpartietsdelvis olika motioner är enligt mitt sätt att se väl underbyggda, när man däryrkar avslag pä propositionen 101 och återupptar detta yrkande i en gemensamreservation. Jag frågar: Är det Sundbyholmsfallet som föranleder förändringen iregeringens ställningstagande från om hur och när man skall taställning till ersättningsfrågorna och hur man skall förhålla sig i samband medbehandlingen av grustäktskommitténs förslag? Varför har man kommit fram till att bryta ut en del avhela frågan, innan man tar ställning till utredningsförslaget? Men det rättsfallet avjordes ju och borde i säfall ha påverkat ställningstagandet . Det skedde inte. Eller är det - jag tillspetsar det - politisk iver somligger bakom? För det senare talar, tycker jag, den motivering som statsrådetframför i propositionen, nämligen och det citerades, tror jag, av utskottetsordförande att det inte stämmer med nutida rättsuppfattning att enmarkägare skall kunna göra anspråk på ersättning av samhället för att han intefår använda sin egendom på ett sätt som skulle vara till skada för andramänniskor och för samhället i dess helhet. Att använda grus för nyttiga ändamål kan aldrig vara tillskada i och för sig. Vad det kan gälla är naturligtvis en avvägning av skadan ihänseende att sära landskapsbilden i förhällande till den nytta man får av detutvunna gruset. Jag vill gärna uppehåUa mig vid det här ett litet ögonblick,för det är, tycker jag, principiellt inte oväsentliga saker. Här skymtar något som mycket ofta kommer fram Imarkdebatten och som naturligtvis grundar sig på olika synsätt i fräga omenskild äganderätt. Att socialister och icke socialister ser olika på denprivata äganderätten är väl känt, och jag har Ingen som helst anledning att.angripa dem som har ett annat synsätt än jag därför att de har det, men härgörs frän socialdemokratiskt håll ideligen försök att framställa det enskildaägandet av fast egendom som något av lägre moralisk halt än samhällsägandet.Här tycker jag att det finns anledning att sätta ett observandum. Självfallethar ägandeformen i sig ingenting som kan läggas under moralisk måttstock. Alltberor ju pä vad ägaren - vem han än är, en enskild person eller det allmänna förmår göra för att förvalta sin egendom sä att den blir ett arbetande kapitaltill fromma för ortens, regionens och landets utveckling. Här återstår, menarjag, sannerligen att bevisa att den ena ägarformen är moraliskt lägre än denandra. Men, fru talman, för att återvända till dagens debattämne,på en punkt kan vi i alla fall enas. När jag säger det vill jag gärna citeravad vi har skrivit i reservationen I tUl civilutskottets betänkande:"Enighet torde råda om att samhället bör intensifiera sina åtgärder föratt inte de nödvändiga uttagen av grus m. m. skall få från naturvårdssynpunktinte acceptabla följder." Av propositionen får vi veta att från 1930-taletoch tUl nu har grusförbrukningen här i landet ungefär sjudubblats. Vägar,husbyggande och annat kräver mer och mer av en naturtillgäng som också har sinbegränsning. Vi kan bara svara mot den trenden för det första genom att som iandra hknande sammanhang intensifiera planeringen på läng sikt och för detandra genom att försöka läka såren, i den mån de redan är vållade, ochåterställa sä mycket det gär av landskapsbilden, för det är ju den som urnaturvårdssynpunkt är det mest sårbara. 1 båda dessa fall har självklart denenskilde ägaren, exploatören - om han är en annan än ägaren - och samhället varoch en sitt ansvar. Förutom planeringen kan det för samhällets del -visst blifråga om lagstiftning utöver kravet på täkttUlstånd såsom det nu finns uttryckti 18 § naturvårdslagen. sade att vi pä Uppsalabänkenär litet överrepresenterade i den här debatten. Det beror väl delvis pä att viråkar vara i samma utskott, men det beror naturligtvis också pä att för oss somhör hemma i en bygd, där istidsälvarnas avsättning modellerade landskapet ochgav det en karaktär genom de ibland mänga mil långa ryggformade ruUstensäsarna,är frågan om grustäkter en mycket stor och viktig angelägenhet. Jag kan inte förstå, fru talman, att denna fråga mästekopplas samman med ett politiskt krav pä att den enskilda äganderätten skallurholkas, vUket i själva verket blir effekten genom borttagandet av ersättningsrättenenligt propositionens förslag. Staten skaU ge ramarna i sin lagstiftning föratt enskild inte må träda allmänna intressen för när det är en sak. Men attgenom lagstiftning och beslut inte bara urholka utan steg för steg elimineraden enskUda äganderätten när det gäller fast egendom är en annan sak. Sett mot det jag senast har anfört vill jag erinra om attvi i moderata samlingspartiet har velat se grustäktskommitténs förslag till lagom täktsamfälliglieter prövat. Det hade varit utomordentligt intressant.Förslaget innebär visserligen en tvängslagstiftning, men ett tvång som skullekunna hjälpa samhället i den nödvändiga, översiktliga planering som måste kommatill stånd, om vi skall kunna rädda de värden som våra åsar och grusfyndigheterutgör, som vi nyttiggör så mycket som möjligt av naturtillgångarna. Vi har också från mitt partis sida talat i motionen ommöjligheten att självfinansiera ersättningarna genom ett avgiftssystem somskall utjämna villkoren för markägare som får täkttUlstånd i förhållande tilldem som av naturvärdsskäl får sin täkttillständsansökan avslagen. Där intar visamma ståndpunkt som ; utskottets ordförande har redogjortför den. Det finns mycket att tillägga inte minst i detprincipiella sammanhanget. När det gäller metodfrägorna kan man hittalösningar, men vad vi har olUca uppfattning om är de bakomliggande principerna. Ändring i naturvårdslagen, m. m. Ändring i naturvårdslagen, m. m. Eftersomjag har intagit den ståndpunkt som jag nu redovisat, följer därav som ennaturlig konsekvens att jag anser att den föreliggande propositionen måsteförkastas i sin nuvarande utformning. Jag ber,fru talman, att få yrka bifall till reservationen 1. I detta anförande instämde (). Jag känner mig väldigt utanför. Det är nästanså att man knappt vågar lägga sig i den här diskussionen. Jag bor ju inte iUppsala, jag tillhör inte den staden vare sig geografiskt eller på nägot annatsätt. De ärade debattörerna har dessutom fört ett samtal med statsrådet eftersom han förmodligen kan lockas till diskussion skall jag inte läggamig i det samtalet. Vad jag är road av att yttra mig om är vad ni sagt i erareservationer. Det är ting som jag tycker är mycket intressanta, och jag skalldärför uppehålla mig vid det. tidigare uppträdande i markfrågor gav vissaförhoppningar om att hänsyn till miljön skulle väga tyngre än hänsyn tUlspekulationsintressen. Men är man borgerlig i ordets politiska betydelse sä ärman, och jag skall väl inte klaga på det. Det är verkligen klarläggande attläsa center- och moderatmotionerna och den gemensamma reservationen i fräga omgrustäkterna. Det är verkligen ett konkret upplysningsmaterial som bör skingraallt tvivel pä roll som ulv i fårakläder i miljöfrågorna, om det nu ärnågon som tvivlat på det. Appellerna riktar sig direkt till de markägarintressen somkänner sig hotade av medborgaranspräk på bättre natur- och miljövård - anspråksom också gör sig till tolk för när det inte kostar någonting. Det ärmöjligen sä att den svaga högervinden som kunnat registreras iSlFO-undersökningarna har blåst t. o. m. en sådan tungviktare som utskottetsärade ordförande ut i buskarna mnt i grustagen. Men när allt kommer till kritan är den gemensammareservationen egentligen inte någon nyhet. I centermotionen har man faktisktbemödat sig om att visa att detta är rätta ansikte. Det sägs där attdet inte går att dra någon parallell med frågan om glesbebyggelseregleringen,och utskottets ärade ordförande uppehåller sig länge vid ett försök attförklara termernas skilda innehåll. Men förklaringen blir märklig om jagciterar följande ur motionen: "Några direkta paralleller mellan ersättningi nu aktualiserade faU och ersättningsrätten vid förlorad glesbebyggelse gåremellertid Inte att dra. I det senare fallet finns i allmänhet möjlighet tillalternativa byggnadsplatser på fastigheten, och finns inte detta ökarbefintliga bostadshus i värde, beroende på att en efterfrågan inte kantillgodoses." Kan det sägas tydligare? Man är beredd att göra som i KarlGerhards exempel med gungorna och karusellerna, men man hittar tydligen ingakaruseller ute pä grusåsarna, och dä är man villig att offra miljöintressena. Det förhoppningsfulla förhällandet alt namnsaknades under motionen har suddats ut genom hans förbehållslösa anslutningtill avslagsyrkandet. kunde ha sagt, med stöd av det material somfinns i betänkandet, att man också vill öka möjligheterna Visst viU man ta fram 25 miljoner för att ge ut i ersättningar. Tafram av vem? Av grussäljarna och markägarna, heter det generöst för att ge skenav att det här är en helt intern affär inom markägarskräet, en affär därgrussäljama generöst bjuder pä den goda mUjön. Det är uppenbart nonsens. Det ärväl ingen som tror att utgifterna stannar på markägarna. De kommer att vältrasöver på grusköparna, på vägbyggarna och därmed pä skatterna, på husbyggen ochdärmed på hyrorna och fastighetskostnaderna. Dessutom måste staten i börjanlägga ut kontanta pengar för ett eller tvä års förbrukning, 25 till 50miljoner. Den goda cigarr som avgiftssystemet bjuds ut som visar sig därmedganska torr och smaklös. Vi kommer under alla förhållanden tUlbaka till dengrundläggande frågan: Ligger det i markäganderätten en rätt att utnyttja markenpå ett sätt som skadar andra individer eller samhällsintressen?