prot · FW09108 · 1973-12-31 00:00:00 — Det innebär att systemet med lappar på täcket intebara skulle inskränka sig till finansministerns aktivitet, utan det skulleockså spridas ut till skattekornrnitténs aktivitet. Allra sist vill jag säga att när finansministern kom tillriksdagen - icke rned r'eform men med reform, det är ju densom kritiseras mest - med sitt s, k. lapptäcke kröp både centerparti ochfolkparti snällt under det där lapptäcket och tyckte det var sä pass varmt ochskönt att man kunde till äventyrs trivas t. o. rn. ihop rned finansministernunder det. Den ende som anmälde reservation vid den stora skatteomläggningenvar , och det har han påpekat . Men de andraoppositionspartierna slok den helt och fullt och tyckte att del var det bästasom för ögonblicket kunde göras. Alt vi sedan fick en skatteutvecklingsom desavuerade myckel av våra förhoppningar har jag berört tidigare ochbehöver inte upprepa. i (c): Inledningsvis ett par reflexioner ianslutning till finansministerns raljerande om de stigande företagsvinsterna.Det bör väl ändå i upplysningens intresse vara riktigt att säga att de resultatsom presenteras ter sig alldeles särskilt gynnsamma, därför att man jämför demmed tidigare svaga är. Inte minst för finansministern borde det vara klokt attsäga detta, I annat fall kanske det vattnas alltför mycket i munnen på herrWerner i , och det kan vara till besvär inte minst för finansministern. Redovisningen var heller inte särskilt lyckad såsom inläggi den politiska debatten. Den var mera ett bevis på att trols en socialdemokratiskpolitik här hemma slår en internationell högkonjunktur igenom i landet ochmindre ett bevis pä en förträfflig politik från regeringens sida. Den diskussion som pågått länge har som utgångspunktfinansutskot tets betänkande nr 29, där redovisning sker av utskottsbehandlingen av den reviderade finansplan som förelagts 1973. Utskottsmajori teten redovisar i betänkandet sin syn på den ekonomiska politiken liksom på konjunkturutvecklingen. Bedömningen gäller situationen både i och pä , det senare i anknytning till den aktuella fi-amskriv- 75 Nr 108 ningen av 1970 årslångtidsutredning. M°md'isen den '" betänkande, där majoriteten består av utskottets socialde- 4 nni1Q73 inokratiska ledamöter, har fogatsen reservation som är gemensam för ------------- ;----- ,och moderata samlingspartiets ledamöter, vari dessa UeiieKonomisKa partiers syn på politiken redovisas. I sammanhanget har förutom till politikenI 1. . propositionen knutna motioner ävenvissa fristående motioner behand- De i propositionen redovisade förändringarna ibudgetutfallet för /73 liksom de nya beräkningarna /74 är relativt små och föranleder egentligen inga kommentarer.De torde i allt väsentligt också vara en följd av konjunkturförändringar.Däremot finns det anledning att granska vad utskottsmajoriteten, som i alltväsentligt följer propositionen, skriver om den ekonomiska politiken ochkonjunkturutvecklingen. Den yttre ram som omgärdar den ekonomiska redovisningen ärannorlunda nu än de närmast föregående åren. Den uppåtgående konjunktur somfinansministern hoppats på och länge sett bakom hörnet har tydligen kommit.Exporten, sorn ju är en säker mätare, har ökat starkt, framför allt . Prisutvecklingen har också varit gynnsam på de traditionellaexportvarugrupperna. Ändå torde åtskilliga balansrubbningar kvarstå i svenskekonomi. Sysselsättningen är alltjämt otillfredsställande. Prisslegringstaktenhar ökat starkt också under den passerade lågkonjunkturen och torde bli än meroroande . Det partiella prisstopp som införts fördöljerinte detta fakta. Snarare är väl beslutet i sig ett bevis pä spänningarna iekonomin. Flertalet enskilda och familjer torde uppleva sin situation sä, attutrymmet för egen konsumtion och livsföring krympt trots löneförhöjning ochtrots allt vad sorn sagts om förra årets skalleomläggning. Företagsamheten ochframför allt nyföretagandet ligger pä en alldeles för låg nivå. Framför alltgäller detta inom den mindre förelagssektorn, som regeringen länge helt tappatintresset för. Vad som framför allt bör noteras är, atl trots de bättrekonjunkturerna, trots de ökade orderingångarna och trots de bättre priserna,sä ligger arbetslösheten pä en hög och från föregående år praktiskt tagetoförändrad nivå. Detta trots atl antalet i beredskapsarbete sysselsatta ökat,liksom också antalet personer i arbetsmarknadsutbildning, i arkivarbete eller iannan skyddad sysselsättning. Det här anförda ger anledning till frågeställningen, omden förda politiken ligger rätt och naturligtvis också vad som är möjligt attgöra för att komma till rätta med problemen. I den reservation som föreliggerhar vi på grundval av en center- och folkpartirnotion begärt en utredning omhur full sysselsättning skall kunna uppr-ätthållas pä sikt. Jag vill påtalaangelägenheten av en dylik utredning liksom att densamma grundläggande lar ituockså med företagandet, som är en integrerad del av hela problemkomplexet. Vi haråtskilliga gånger här i diskuterat konjunkturslimulerandeåtgärder, deras inriktning och omfattning allt frånutgångspunkten att skapa meningsfullt jobb till människorna. 76 har varit i dä vi upplevtkombinationseffekter av en internationell lågkonjunkturoch en socialdemokratisk politik, och de effekterna, som Nr 108 gått hårtut över stora grupper av medborgare, är inte lätta att komma till Måndaeenden rätta med.Resultatet av denna kombination har blivit hög arbetslöshet, a 1973 prisstegringar, höjt skattetryck och en sjunkande eller stagnerande----- I det lägel har vi från oppositionens sida velat gä längre " ekonomiska beträffande konjunkturslimulerande åtgärder, och framför allt har vi politiken m. m. velatrikta dem sä att den varu- och serviceproducerande sektorn skulle komma igång och ge ökad sysselsättning. Jag tror att man efteråt rned fog kanhävda att vad som den gången från regeringens sida betraktades somöverbud hade varit välbehövliga åtgärder, som gjort god verkan i den Vi diskuterar nu utifrån en annan ekonomisk bakgrund, menåtskilliga problem tycks dröja kvar. Arbetslösheten är, som jag sagt,alltjämt hög trots det relativt stora arbétsrnarknadspolitiska pådraget.Situationen måste ju vara långt ifrån tillfredsställande för en regering somsäger sig föra en politik för full sysselsättning och som därtill oavbrutethaft regeringsansvaret i över 40 är. Skattetrycket är högt, vilket lett tillatt i ett besvärligt sysselsättningsläge också den offentliga sektorn måst varaåterhållsam. Detta framför allt efter diktat till kommunernaföregående år. Situationen är i och för sig inte förvånande. Den bör intekännas överraskande. Den är resultatet av en socialdemokratisk politik under enlång följd av år där företagsamheten framför allt den mindre fått släppaterräng för en svällande offentlig sektor. Om den politiken är medveten lämnarjag därhän, men den har varit konsekvent. Det yttersta beviset för socialdemokraternasvanföreställning beträffande den offentliga sektorn och dess förmåga att lösasysselsättningsproblemen var när man 1971 gjorde den till löneledande, tillyttermera visso också i en begynnande lågkonjunktur. Från sida har viåtskilliga gånger varnat för en dylik utveckling, men dessa varningar harförklingat ohörda. I den situation där vi således befinner oss hade mananledning förvänta att utskottet nu skulle ha angripit problemen från denutgångspunkten att här gäller det att stimulera fram en ökad nyetablering avföretagande och som en följd därav ökad sysselsättning och produktion. Detborde ju konjunkturmässigt ligga väl till. Med lämpliga åtgärder skulle också ide sysselsättningssvaga regionerna finnas bättre förutsättningar än tidigareför utveckling av näringslivet där. Så är emellertid inte förhållandet. Den socialdemokratiskamajoriteten talar liksom finansministern i stället om ökad yrkesmässig ochgeografisk rörlighet. I när åtgärder med framgång skulle kunna sättas inför att tillföra sysselsättningssvaga områden ny verksamhet, då anser utskottsmajoritetenatt åtgärder bör sättas in för att flytta ännu fler människor bort bort fränredan uttunnade områden till koncentrerade. Men det allvarligaste av allt är socialdemokraternashängivenhet åt tanken att pä sikt och i stort är det i huvudsak den offentliga sektorn som skall klara såväl sysselsättning som välfärdsutveckling i landet. Jag citerar ur utskottsbetänkandet: "Även utskottet anser att en huvud förut sättning för såväl en balanserad välfärdsutveckling som för full sysselsätt ning i vårt land är att en kraftig ökning av antalet sysselsatta inom 77 Nr108 - området för främst offentligatjänster kan realiseras." M°nd'ippn Hen ' °''' ''' ' denna bekännelse inte överraskande, eftersom hela den 4 nni1Q73 socialdemokratiska politiken underär som gått åren verifikation fördel -------------------- synsättet.Långtidsutredningen, som rullats , ger också ekonomiska belägg för en utveckling där expansionen i huvudsak ligger på den m. offentliga sektorn. Den förutsesöka med 40 000 arbetstillfällen per är eller , medan den varuprodu-cerande sektorn avsevärtminskar. Den offentliga sektorn har därmed med 991000 anställda passeratindustrigruppen, som då sysselsätter 970 000 människor. Naturligtvis är del utomordentligt betydelsefullt medprognoser för framtiden. Vi kan inte undvara sädana. Men det farligaste av alltär att bli slav under dem. I länga stycken är de dock framskiivningar av enutveckling sorn redan den är diskutabel och vars verkan det finns ännu störreanledning att diskutera i tidens förlängning. Ifrån denna utgångspunkt inleminst är motionskraven på förbättrad långtidsplanering värda att beakta. Vi hade för en debatt i därsocialdemokraternas representant inle bara ådagalade sin och sitt partisresignation inför möjligheten till expansion i den varuproducerande sektorn,utan t. o. m. negligerade behovet härav, som han talade sig varm fören utökad offentlig sektor. Behovstillfredsställelsen på varuområdet var,enligt vederbörande, så stor att nyttan av en ökning tvärtom kundeifrågasättas. Jag vill från denna utgångspunkt ställa några frågor tillutskottets socialdemokratiska talesmän; Hur ser man itidens förlängning på utvecklingen offentlig sektor kontra näringslivet? Är detingenting som oroar socialdemokraterna därvidlag? Kansocialdemokraterna anvisa något annat sätt alt klara exempelvis ökatinternationellt bistårrdsåtagande, ökat intresse för utlandsresor ochsemestervistelse utomlands, vilket kanske blir varje människas krav ochönskemål, ja, jag skulle också vilja säga rättighet, , än ökadexport av varor? Har man fränsocialdemokratiskt håll beaktat, att inte minst den förebådade energikrisen men också knappheten på andra råvaror, som vi exploaterat till underpris, kan ställa oss inför helt andra kostnadsrelationer, där vår import blir dyrare och kräver en större varuexport om vi skaU kunna hålla en oförändrad standard? Låt mig slutligen ställaytterligare en fråga, eller kanske riktigare sagt göra en reflexion, detta i anslutning till den senaste uppfinningen för att gömma skatten, sedan den nu blivit så hög att man inte vågar redovisa den öppet, nämligen arbetsgivaravgiften. Varifrån kommer nettot på en höjd arbetsgivaravgift om inte frän den verksamhet som ligger utanför den offentliga sektorn? Och har ni beaktat hur ändringen i proportio nerna mellan de olika sektorerna kommer att förändra förhållandet? Vad härsagts får inte tolkas så att det inte inom den offentliga sektorn utförs utomordentligt viktiga arbetsuppgifter. 78 undvikande av missförståndpoängtera detta. Jag är också så stor realist att jagtror att de arbetsuppgifterna kommer att öka. Men därifrån och Nr 108 tUl att däri se en lösning av sysselsättningsproblemen eller en möjlighet Mnndaeen den till höjning av levnadsstandarden är ett steg så långt att där måste vifrån 107 anmäla en avvikande mening, Vi har från framfört dessa synpunkter molionsledesi är ' eKoiiomiska liksom . Vi har gjort det i form av krav pårationell översyn av den pontiKen m. m. offentliga sektorn, detta inte minstdärför att här inte finns några konkurrensfaktorer att räkna med. Vi har gjortdet också i form av krav på stimulans- och utvecklingsbefrämjande åtgärder förnäringslivet. Vi har valt båda dessa framgångsvägar därför attkombinationseffekten härav mäste ge de bästa förutsättningama för enstandardstegring för medborgarna. Det krymper inte basen utan det breddar den. Åtgärder av det här slaget har en alldeles speciellaktualitet i , dels därför att här föreligger åtskilligt av inte minstunderlåtenhetssynder i politiken som bör rättas till, dels därför att i enkonjunkturuppgång bör det vara lättare att rätta till vad som är fel och attkomma pä rätt spår. 1 den första reservationen vid utskottets betänkande harvi genom att yrka bifall till molionsledes ställda krav lagt förslag tillriktlinjer för den ekonomiska politiken, som överensstämmer med de linjer jaghär skisserat. Vi har däri beaktat det förändrade konjunkturläget, denhögkonjunktur som förhoppningsvis kommer att förstärkas och den beredskap somdetta kan föranleda. Men vi har också beaktat dess ojämna utfall med hänsyntill olika verksamhetsområden samt skilda regioner. Av den anledningen har viföreslagit åtgärder inom områden där arbetslösheten förmodligen blirkvardröjande. Vi har också starkt understrukit de regionalpolitiska insatsernasbetydelse i det konjunkturläge som förväntas. Vi har också beaktat svårighetenför ungdomen att komma in pä arbetsmarknaden och föreslagit höjda bidrag föratt underlätta dess inträde. Jag vill med det anförda yrka bifall till reservationen 1. Vid behandling av frågor som rör denekonomiska politiken har vi redovisat uppfattningar, somi många avseenden ställt oss i opposition mot regeringens bedömningar ochhandlande. Vi har anvisat andra vägar för att uppnå en för värt landgynnsammare utveckling under de svåra förhållanden som varit en följd av såvälyttre inverkan som regeringens misslyckade politik. Men regeringen har i ringagrad lyssnat på vår kritik och avvisat våra olika förslag. Därför färregeringen och socialdemokraterna finna sig i att bära ansvaret förmisslyckanden med sysselsättning, priser och skatter. Jag konstaterar med tillfredsställelse att ,och moderata samlingspartiet kunnat förenas i en gemensam grundsyn i finansutskottet när det gäller den ekonomiska politiken. Även i vår finns en gemensam reservation vid det nu avgivna betänkandet nr 29. Jag finner detta både naturligt och glädjande. Det är naturligt därför att vi i våra ekonomiska bedömningar utgår frän i stort sett samma värderingsmönster i vad gäller den ekonomiska politikens huvudmål. Det är glädjande därför att vi på detta sätt konkret kan visa 79 Den ekonomiska poUtiken m. in. atteventuella partiskiljande åsikter i skilda frågor får träda tillbaka inför ettgemensamt alternativ till den socialdemokratiska ekonomiska politiken. 1 deviktiga och centrala ekonomiska frågorna om sysselsättningspolitiken,prisstabiliteten, den regionala balansen osv. är den demokratiska oppositionenhelt överens. och reservanterna behandlar de ekonomiskafrågorna pä både kort och pä lång sikt. Jag vUl i milt anförande försöka följadenna uppdelning. Del skulle i dagens situation finnas anledning att ägna detlångsiktiga perspektivet det största intresset. Det betydande material som nuförelagts oss genom långtidsutredningens nya betänkande kom så attmera ingående studium och analysering med naturlighet ger anledning tilldebatter än , men i vissa delar måste vi väl redan nukänna varandra på pulsen. Jag vill nu närmast ta upp några frågeställningar på kortsikt. Det är lätt att hälla med om att vårt konjunkturläge förbättrats. Det äringet tvivel om det. Men del är minsann ingen klarblå molnfri himmel.Ovädersmoln från ruskperioden ligger kvar på väderkartan i form av en envis högarbetslöshet. Och nya mörka hotfulla moln tornar upp sig i form av snabbaprishöjningar och snabb inflation. Jag återkommer till detta. Det är mot den bakgrunden som vi har krävt etl knippeåtgärder på relativt kort sikt: Fortsatta arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder inriktademot sysselsättningssvårigheterna för bl. a. byggnadssektorn, tjänstemännen,ungdomen och kvinnorna. Ett aktivtbekämpande av inflationen. Åtgärder inom beskattningen som tar hänsyn tilllöntagarnas och de enskilda hushållens aktuella situation. Stimulansav det enskilda sparandet. Kraftfullaåtgärder för att främja den regionala balansen. Inom alla dessa områden redovisar vi i reservationenanslutning till motionsvis framställda förslag. Med anledning av vad utskottsmajoriteten anfört vill jagsätta några frågetecken. Först dä beträffande flnanspolitiken. Det ger ettnästan komiskt intryck när ni säger att finanspolitiken har stöttat uppkonjunkturen och hänvisar till en tabell i RNB. Är det inte alldelse fel? Lästabellen en gång tUl och ni skall finna att den offentliga sektorn närmast haftmotsatt effekt, dvs. Och hur är det egentligen medfinanspolitiken? Rörlig finanspolitik innebär att man kan höja och sänkaskatter och utgifter alltefter konjunkturläge m. m. Ni minns väl att vi , och gemensamt föreslog temporärt sänktmervärdeskatt ? Det var ni emot. Varför vill ni alltidbara höja skatter och avgifter? Varför vill ni aldrig pröva att sänka? Läs vadlångtidsutredningen säger på s. 87 i sitt betänkande SOU 1973:21; "Att med variationer av indirekta skatter, avbetalningsvillkoretc. påverka kostnader och därmed valet av tidpunkt för inköpen kan möjligenvara mer framkomligt. Förändringarna i skattesatsen måste dock i ett sådantfall säkerligen göras ganska stora och vidare borde de i första handriktas mot konsumtionskapitalvaror." Det är precis vad vi föreslog då: en kraftig generelleflerfrågestirnulans i ett läge där arbetslösheten ökade snabbt bl. a. tillföljd av för svag efterfrågan på vår hemmamarknad. Vad är det som får er socialdemokrater att tala om rörligfinanspolitik men bara i en riktning? Varför vill ni bara höja skatter ochavgifter? Svara på det, - annars riskerar ni socialdemokrater atttappa all trovärdighet i skattefrågan, och den behöver ni särskilt väl i dessadagar. Sysselsättningsproblemen har vi fortfarande kvar, och deär allvarliga. Visserligen visar de vanligaste AMS- och SCB-rapporterna på förbättringar,men det har ändå - totalt sett - inte inträffat så värst mycket 1973 jämförtmed t. ex. läget . Jag har sett det som en viktig politiskuppgift att i reservationen påminna om de stora och allvarligasysselsättningsproblem som vi har här i landet, I reservationen 1 finns entabell som visar sysselsättningssitualionen i landet - den står att läsa på s.37 i finansutskottets betänkande - men man kanske håller mig räkning om jaginte rabblar upp alla siffror. Antalet öppet arbetslösa enligt SCB är fortfarande över100 000 människor. Motsvarande antal för är 1970 var mer än 40 000 lägre. Det allvarhgaste är att man knappast kan förutse någonstörre total sysselsättningsökning i vare sig på kort eller på långsikt och att vissa kategorier byggnadsarbetare, kvinnor, ungdom och tjänstemän tenderar att fä ökade svårigheter trots konjunkturförbättringen. När ni nu säger nej till våra förslag vad vill ni göra istället för att åtminstone pä kort sikt förbättra sysselsättningsläget?Konjunkturförbättringen löser ju ingalunda sysselsättningsproblemen av sigsjälv. Om socialdemokraterna menar allvar med talet om full sysselsättning, såhar majoriteten i finansutskottet lyckats gömma det bragelöftet. Jag vill i det sammanhanget betona vad vi i vårreservation anfört angående regional utjämning men får av tidsskäl hänvisa tillvår skrivning på s. 38 i betänkandet. Det andrastora och allvarliga problemet är den snabba inflationen. Under lågkonjunktur och arbetslöshetsperioder brukarprisökningarna vara låga. Men steg priserna med 21,6procent, dvs. Vad blir det 1973? Ja, knappast somfinansministern tror. torde vi dess värre få räkna med. Ser vienbart på livsmedel, så finner vi att dessa har stigit med frånmars 1970 till . Snabba prisstegringar måste bekämpas - eller hur, herrEkström? - Det är ju ett gammalt socialdemokratiskt löfte. Både jag vet att inflationen är något av det mest ojämlika som finns. Låt miganföra vissa speciella synpunkter härpå; Inflationendrabbar hårdast de sämst ställda. Inflationenurholkar förmåner, t. ex. barnbidragen. Dendrabbar småspararna men gynnar dem som lånar. Inflationen smyghöjer skatterna. sägs tjänauppåt en miljard extra i skatt under ett bra inflationsär utan att riksdagenbeslutar om nya skatter. Den ekonomiska pohtiken iii. 6 protokoll 1973. Nr 108 Inflationen föder kompensationskrav som pressar upp företagens Måndwpenden kostnader och försämrar vårinternationella konkurrenskraft. 4 iuni1973 inflationen etl hot motsysselsättningen i mänga branscher. -------------------- ----- Att priser stiger snabbt ärgivetvis inte enbart regeringens fel - men Denekonomiska ., jj. j ansvaret förutvecklingen och jag beklagar att m. utskottsmajoriteten avvisar vårtförslag till åtgärder. Jag övergår nu till problemen på . Utan tvivelär också här sysselsättningen den viktigaste uppgiften för den ekonomiskapolitiken. Läget beskrivs i en tabell på s. 55 i den senastelångtidsutredningen. Av denna tabell framgår att sysselsättningen minskar medca 1972-1977 inom varu- och kraftproduktionen. Även industrin visarpå minskad sysselsättning. Industrins andel av den totala sysselsättningen harvarit minskande även . Frän 1970 till 1971 minskadeindustrisysselsättningen med ca 25 000 personer. Enligt långtidsutredningen sker ökningar avsysselsättningen inom tjänstesektorn och framför allt inom den offentligasektorn. Man har beräknat att ökningstakten kan bli ca 40 000 nya jobb inomdenna sektor eller ca 200 000 . Det kan ha sittintresse att veta att av dessa 200 000 nya jobb skulle kommunerna svara förmerparten eller ca 150 000 . Finansministern har beräknat atl denoffentliga sektoms andel av det totala antalet sysselsatta ökar från ca 20procent 1972 - en femtedel - till 1977, dvs. , Kalkyler är alltid kalkyler, och osäkerheten i dessasiffror är stor. Men tendensen i svensk ekonomi torde vara klar:Sysselsättningen inom tillverkningssektorerna minskar medan den ökar inomtjänste- och servicesektorerna - särskilt de offentliga tjänsterna, dvs. stat,kommun och landsting. En rad frågor måste här ställas: VUl vi hadenna utveckling? Ar det något som bara sker utan att vi kan göra någontingåt utvecklingen? På vilkasätt är vi bundna till en internationell utveckling? Vad kan vigöra själva? Har vi resurser att möta denna utveckling? Det är här jag tycker att det är intressant att fä någrakommentarer från socialdemokraterna. Ni skriver i finansutskottets betänkande. "Även utskottet anser att en huvudförutsättning för såväl en balanseradvälfärdsutveckling som för full sysselsättning i vårt land är att en kraftigökning av antalet sysselsatta inom området för främst offentliga tjänster kanrealiseras." Ni menar alltså att den offentliga sektorn skall öka sinefterfrågan med 40 000 nya tjänster - en viljeyttring alltså. Ellermenar ni kanske att det blir så här mer eller mindre automatiskt? Har ni redanaccepterat att svensk industri, svenskt jordbruk, svenskt skogsbruk kommer attminska sin arbetskraftsefterfrågan så kraftigt och sä snabbt? Ni menar kanskerent av att det är bra att så sker? Ja, vad menar ni egentligen? Om nimenar att vi genom politiska beslut skall låta den offentliga sektornexpandera så snabbt och så kraftigt, så mäste ni väl också ha funderatpå varifrån resurserna till detta skall komma. 82 dessa 40 000 nya tjänster ?Hur skall det gå tiU? fått skegenom ökade skatter och/eller avgifter. Har ni hittat någon ny inkomstkälla förstat och kommun? Jag trorför min del inte att utvecklingen blir som ni här skriver. För det första vet jag atl varje ny offentlig tjänst mästebetalas av någon. Detta sätter effektivt in vissa bromsrnekanismer som jag trorär nyttiga.