prot · FW09154 · 1973-12-31 00:00:00 — Sedan utskottsbetänkandet blev offentligt, har man ipressen kunnat läsa många kommentarer, som vittnar om att kommentatorernauppfattat utskottets insats så, att hindren för enskilda förskolor att verkaskulle vara undanröjda. Det är inte sant. Förändringar har inte skett på någonpunkt jämfört med vad som står i propositionen. Inte ett kommatecken harändrats i den lagtext som tUl slut ändå är avgörande. Kommentarerna tUllagtexten uttrycks bara på ett något annat och kanske mera generöst sätt, menverkligheten förändras inte av hur man kommenterar den. Sammanfattningsvis kan man säga att om följerutskottsmajoritetens förslag på denna punkt, innebär det att alternativaförskolor blir omöjliga eller näst intill förbjudna och attkompletterande förskoleverksamhet i praktiken, om verksamheten skall ha någonnämnvärd omfattning, bhr i varje fall mycket svär att bedriva, exakt lika svårsom det skulle ha varit om skrivningarna i propositionen fått stå oförändrade. Uppenbarligen har den opinion som engagerat sig starkare idenna fråga än i någon annan som årets riksdag haft att handlägga blandatsamman två företeelser, som inte har med varandra att göra, nämligen alternativförskola och kompletterande förskoleverksamhet. Det är två helt skilda ting. Med alternativ förskola, om uttrycket över huvud tagetskall ha någon mening, måste förstås en fullvuxen förskola, som betecknas somlikvärdig med den kommunala och som får ersätta den. Vi har en alternativförskola, endast om de enskUda förskolorna får lov att räknas med i denförskoleplan som kommunerna skall göra upp - alltså fylla sin del av detplatsantal kommunerna är skyldiga att hålla och därigenom även får rätt till statliga bidrag i samma omfattning som de kommunala Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation förskolornaoch kommunala bidrag i den mån kommunerna anser det lämpligt att ge sådana.Endast detta är en alternativ förskola. Sedan förekommer kompletterande förskoleverksamhet. Det ärden man tänker på, när man talar om att 70 000 ä 75 000 barn går ienskilda förskolor. 1 fullständiga förskolor med enskild huvudman går förvissoinga 70 000 ä 75 000 barn i . Det är några enstaka tusental - jagvet inte hur många. Men i det som skall kallas kompletterandeförskoleverksamhet går nog både 70 000 och 80 000 barn. Det är alltså enverksamhet som omfattar ett mindre timantal än de vi tänkeross såsom minimum för den allmänna förskolan. Det är en verksamhet som inte fullständiga förskolans ambitioner utan nöjer sig med någonting mindre. Det var enligt propositionen helt tillåtet att även ifortsättningen driva sådan verksamhet. Statsrådet hade skrivit att honförutsatte att den inte skulle konkurrera med den kommunala förskolan, bl. Men detta är ingenting annat förlåt uttrycket änen reflexion av ett propositionsförfattande statsråd. I lagtexten stodingenting om detta. Grunden är ju den att förskolan icke är obligatorisk förbarnen. De föräldrar som vUl låta bli att skicka sina barn till allmän förskolaoch i stället nöjer sig med någon s. k. kompletterande verksamhet har enligtpropositionen och enligt utskottet full frUiet att göra det. Man har svårt attföreställa sig att denna verksamhet skulle kunna få några offentliga bidrag,men bedriva den skulle vara fullt tillåtet i fortsättningen också. Men om vi når målet att alla sexåringar - eller näst intUlalla verkligen går i allmän förskola , är det då någon somtror att samma sexåringar dessutom senare eller går ett partimmar i kompletterande förskoleverksamhet? Visserligen vet vi att skolbarn ochförskolebarn är de enda medborgare i det här landet som icke omfattas av någonarbetstidslagstiftning, de enda av vUka det utan vidare krävs tio och elvatimmars arbetsdagar ibland, men här är det fråga om frivillig verksamhet. Attnågot större antal barn i den ålder det här gäller skulle göra låt oss säga femförskoletimmar plus transporter och raster är inte särskUt sannohkt. 1den mån utskottet gör ett klarläggande, klarlägger det alltså att det är fullttillåtet att bedriva en verksamhet som det är ytterst osannolikt att någonkommer att vilja eller kunna bedriva. Någonting annat har inte hänt. Det är skada att förslaget om allmän förskola har kommitatt vanprydas av den här skönhetsfläcken, som är en stor fläck och en fulfläck. Det hade varit glädjande om vi hade kunnat ta det här beslutet ifullständig enighet och inte behövt skilja isär oss på en alldeles avgörandepunkt, men där finns nu ingen återvändo. Vad de ledamöter som står bakom reservationen 3 kräver äralltså ingenting mindre än att enskilda förskolor de må nu bedrivas avkyrkoförsamlingar eller frikyrkoförsamlingar, av studieförbund,Mon-tessoristiftelser eller vad det än är i den mån de fyller kvalitetskravenoch står under samma tillsyn som den allmänna förskolan skall få inräknas ikommunens förskoleplan. Man kan också uttrycka det så, om man vill, attkommunen skall ha rätt att till enskild organisation överlåta en del avsitt huvudmannaskap för förskolorna. Det är detta som är kravet, och det ärdetta som är det viktiga. Därutöver skall vi ha den fullständiga friheten att ordnakompletterande verksamhet för sexåringar, men det är en helt annan sak, ochden verksamheten har alltså genom utskottsbehandlingen blivit varken mer ellermindre möjlig än den var enligt propositionen. Vi skall ha klart för oss attfrågan om den kompletterande verksamheten inte berör 70 000 barn, även om detär sant att så många barn deltar i sådan verksamhet. Väldigt många av de barnengår i halv eller två tredjedels lekskola , därför att det inte finns någonannan tillgänglig. De kommunala lekskolorna har inte plats för alla, och deandra huvudmän som finns anser sig inte ha möjlighet att driva fullständigverksamhet . Säkert kommer många av de föräldrar som sänder sina barn tUl en tvåtimmarslekskola tre eller fyra eller iveckan att, när det erbjuds en allmän förskola, föredra det. Men det är ingenanledning till att inte det som blir kvar av den något mindre omfattandeverksamheten med särskild inriktning också skall få lov att finnas. Det är viktigt att klargöra att det vi syftar tUl inte ären mindre ambitiös eller mindre kvalificerad förskola. Det är inte en förskolamed mindre allsidighet, utan det reservanterna vill är att det skall varatillåtet och ekonomiskt möjligt att även i fortsättningen driva förskolor somskUjer sig från den allmänna exempelvis på det sättet att de arbetar med en särskildpedagogik - det finns de som gör det, vi har våra Montessori-ochKristofferförskolor osv. Det måste vara tillåtet och ekonomiskt möjligt även iframtiden. Vi skulle alldeles i onödan utarma förskoleväsendet om vi stängdedessa möjligheter. Det skall också vara möjligt att inom ramen för denmålsättning som skall gälla för den allmänna förskolan ge förskolan ettinnehåll med särskUd inriktning. Den skall ha rätt att t. ex. meddela kristenfostran. Jag har svårt att förstå varför majoriteten inte har velat accepteradessa alternativ. Jag kan förstå vissa ideologiskt principiellt betingade skälför att man vill ha en absolut sammanhållen och för alla lika förskola. Någrapraktiska skäl finns det rimligen inte. Det talas i förarbetena till propositionen, iutskottsbetänkandet och mycket i debatten om nödvändigheten att undvikasegregation, dvs. åtskillnad av barn efter grupp, klasstillhörighet eller vadman vill. Jag kan inte se annat än att med propositionens ochutskottsmajoritetens förslag ökar man riskerna för en segregation i förskolan.Förskolorna med särskild inriktning kommer nämligen inte att försvinna. De bärsav en alldeles för stark idealitet för att låta sig utplånas. Det som händer ärbara att de endast blir tillgängliga för barn till föräldrar som själva har rådatt betala kostnaden. Så länge det inte är obligatoriskt för barnen att uppsökaden kommunala monopolskolan kommer de alternativa förskolorna att finnas kvar,dock tUlgängliga endast för dem som har råd att betala själva. Dessa förskolorställs nämligen utanför hela bidragsgivningen. Enligt mitt sätt att se är detta den viktiga skUjelinjesom finns i frågan om allmänna förskolan. Allt det andra i de 31reservationerna är sådant sorn jag tycker att man kan resonera och ha olikameningar om. Fö rsko leverksam -het ens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation fall ärmeningsskiljaktigheterna bara en fråga om betoningar. På denna punkt ges dockingen kompromissmöjlighet. Jag vUl yrka bifall till reservationen 3. Jagyrkar också bifall till det lUla fåtal övriga reservationer, där mitt namnfinns med. De frågor som där tas upp kommer litet senare idebatten att närmare beröra. (vpk): Propositionen 136 om förskoleverksamhetens utbyggnad ochorganisation har, som också sagts tidigare i denna debatt, livligt kommenteratsoch diskuterats sedan den äntligen presenterades . Påfallande ofta hardet i kommentarerna förekommit ord som "utslätad" och"tunn", och någonstans har propositionen t. o. m. betecknats som envästgötaklimax. Mot bakgrunden av de uttalade åsikterna om detbehov som alla barn har av en miljö som kompletterar hemmen, hur goda dessa änär, så är sådana utlåtanden om propositionen förståeliga. Åsikter av det slagethar ju framförts alltsedan 1935, då uttalade dem, och fram tilldess att barnstugeutredningen kom fram till samma slutsats. Propositionens begränsning när det gäller vilka åtgärdersom skall omfattas av reformen har vi från vpk:s sida inte funnit det realistisktatt nu ifrågasätta i vår motion. Men otvivelaktigt är det en svaghet att denförsta etappen i denna viktiga reform är så begränsad i det avseendet. Dettainte minst eftersom de erfarenheter som ett barn gör under sina tidigaste år ärså avgörande för dess fortsatta utveckling. En fortsatt utbyggnad av reformenatt gäUa lägre åldrar än den nu aktuella sexårsåldern är alltså angelägen. Men borde inriktningen ha varit enobligatorisk förskola. För detta krav talar först och främst det faktum att debarn, som bäst behöver stimulansen i förskolan, med den nu föreslagna ordningenriskerar att från början hamna utanför. På det sättet undergrävs det som skullevara huvudidén med förskolan - att ge alla barn det komplement som de behövertUl miljön i hemmet. Utskottsmajoriteten medger också att frivilliglinjen kaninnebära en risk för att de barn som bäst behöver förskolans stimulans intekommer att omfattas av verksamheten. Men man har godtagit propositionensinriktning på uppsökande verksamhet och hoppas med sådana insatser få ävenfamUjer utan insikt om förskolans betydelse att förstå att verksamheten där ärviktig för barns utveckling. Detta anser vpk-gruppen vara en helt onödig omväg,som dessutom kommer att kräva stora personella insatser från kommunernas sida insatser som kunde användas pä andra eftersläpande områden inom dennaverksamhet. Vi förordar därför att förskolan skall vara obligatorisk, och jagyrkar av det skälet bifall till reservationen 2. Grundmålsättningen alla barns rätt tUl förskoleplats frångås också i ett annat avseende, nämligen när det gäller bindandeföreskrifter om kommunernas utbyggnad av förskolan. Några sådana fastställsinte utan i stället förutsätts det att de kommuner som inte från hösten 1975kan erbjuda förskoleplats åt alla sexåringar skall beviljas dispens. attitydenkan ge fortsatt fritt spelrum åt kommuner som inte har visat detintresse som krävs för att en verklig utbyggnad skall komma till stånd. De här begränsningarna att man inte redan nu går in förett obligatorium och att man beträffande utbyggnaden litar litet blåögt påkommunernas goda vilja gör att det är svårt att se fullföljandet av denna viktigareform som någonting annat än en svag framtoning en bra bit in . Ochdetta är mycket betänkligt, eftersom förskoleverksamheten ur progressivsynpunkt hör tUl de klart väsentligaste delarna av samhällsapparaten ochsamhällsservicen. Det är en verksamhet som ingår i förutsättningarna förkvinnornas ekonomiska och kulturella frigörelse, och den har en i mångasammanhang vitsordad betydelse för barnens utveckling och för att bekämpaklasskUlnader och andra sociala handikapp. På det sättet får uppbygget avförskolan, dess innehåll och metoder liksom dess standard och övriga aspekter,en stor social och politisk räckvidd. Det är också av det skälet som storaförväntningar knutits till den här reformen, förväntningar som i väsentligastycken inte har infriats. Till de riktiga och bra greppen i propositionen hör sådantsom mriktningen på barn med särskilda behov, även om förutsättningarna också idet avseendet är alltför vagt formulerade. Bra är också satsningen påverksamheten i glesbygderna. Och jag ser mycket som är positivt i vad som sägsom integrering i syskongrupper. Men åtskilligt av hela den här diskussionen omförskoleverksamheten och dess målsättning knyts tUl frågan om personalen. Denfrågan är av grundläggande vikt, och där finns stora brister.Jag tror att man kan säga att det inom alla delar av verksamheten krävsbetydande personalförstärkningar. Det har skett åtskilliga förändringar sedan.socialstyrelsen utfärdade råd och anvisningar om barnstugorna. Denormer som funnits har praktiskt taget aldrig följts. Förnärvarande har en vårdare hand om i genomsnitt 5,4 barn, medan den norm somofficiellt anses tillfredsställande är två vårdare per 5 barn i yngsta gruppenoch en vårdare per 5 barn i äldre grupper. När jag har nämnt de här siffrorna i fråga om genomsnittoch uppställda normer bl. a. för personal inom förskole- och daghemsverksamheteni min hemkommun, har jag kunnat konstatera att verkligheten där ochsäkerligen i många andra kommuner är mycket sämre än genomsnittet. För mångasom arbetar inom den här sektorn handlar det om att ensam eller i bästa fallmed hjälp av en praktikant ta hand om grupper som är upp till såstora. Det är lätt att föreställa sig hur ett sådant förhållande återverkar påhela barnstugemiljön, på dess möjligheter att stimulera och lära och i sämstafall också på barnens psykiska balans. Hur skall man praktiskt klara det där medindividualisering? undrade t. ex. en förskollärare som jag talade med. Med de otillräckliga personalresurserna tvingas ju hela grupper avbarn att vara verksamma med samma sak. Skall några gå ut så måstealla göra det, även om någon kanske hellre hade velat stanna inne. Och sedanmåste alla också gå in , fastän kanske något barn är ivrigtsysselsatt med någonting på utelekplatsen. Sådant, liksom att personalen 3 protokoll 1973. Förskoleverksamheteris utbyggnad och organisation Förskoleverksai7i-hetens utbyggnad och organisation oftatvingas att säga "vänta lite" tUl en unge som vill ha svar påen fråga, hjälp med någonting som han eller hon håller på med eller varför inteen kramstund, måste innebära stress och irritation för både barn och personal.Och naturligtvis innebär en låg personaltäthet också otillräckUg bevakning,vilket i sin tur gör det svårare att gripa in när konfliktsituationer uppstår. Det har talats mycket om mobbning . Påförskolestadiet borde det vara lättare än längre fram att komma till rätta medproblem av det slaget. Men då måste det naturligtvis finnas personal som hartid att ägna sig åt och avleda de aggressiva barnen och ge hackkycklingarna detstöd och den uppmuntran de behöver för att få sitt dåliga självförtroendestärkt. De allra flesta som är verksamma inom förskoleverksamheten inser dessasaker och känner följaktligen stark otillfredsställelse med att inte räcka tillför att möta olika behov, att mer fungera som barnvakter. Det kanske är enorsak till att en läkare för kommunalt anställda i en av våra större tätorterhade så många förskoUärare bland sina patienter. Mot bakgrunden av den rådande eftersläpningen i kommunernahar vi ansett det nödvändigt att föreskriva att personaltätheten skall vara densom föreslås i barnstugeutredningen, nämligen två anställda för fem barn ismåbarnsavdelningarna och en för knappt fem barn i syskongrupperna.Utskottsmajoritetens hänvisning till att detta får förverkligas i den takt somekonomiska resurser och tillgång till personal gör det möjligt är återigen eninställning som fördröjer ett effektivt genomförande av de målsättningar för förskoleverksamhetensom statsrådet i sitt inledningsanförande här talade om och som vinaturligtvis också delar. Eftersom utgångsläget är pressat krävs det alltsåenligt vår mening och jag hör därvidlag till dem som nysstalade om bestämmelser och bindande normer. Och de måste förverkligas genomen kontinuerlig översyn från sida. Ett sätt att snabbare drivafram en ökning av personalen till de föreslagna normerna är att driftbidragenkompletteras så att staten övertar samtliga personalkostnader. Eftersom del av kommunernas kostnader för denna verksamhet upptas av löner tillpersonalen, har vpk , bl. a. i anslutning till debatten omen annan kostnadsfördelning mellan stat och kommun, motiverat ett sådant krav.Vi har funnit skäl att upprepa det också i det här sammanhanget. I avsnittet om personalfrågor har utskottet framhållitvikten av att även manlig personal anställs vid förskolorna. Bland de 1 697förskollärare som utexaminerades var 11 män. Pä hösten samma årfanns 162 män bland förskollärarlinjens 3 292 elever. Den ökningen av hitressetbland män för den här utbUdningen måste på allt sätt stimuleras, liksom det ärnödvändigt att befrämja en ökning av den manliga andelen inom andrapersonalkategorier i förskolan. Lösningen av frågan om personaltätheten har ocksåbetydelse för personalens fortbildning. Möjligheten att delta i kurser,konferenser och annan fortbildning hänger naturligtvis samman medpersonalsituationen. skall enligt tilläggsdirektiv år 1970också utreda frågan om fortbildningen av personal inom barnstugeverksamheten.Men i väntan påde utförligare rUctlinjer som denna utredning kan förväntas komma med behövsåtgärder för att ge personalen möjlighet att följa och tillgodogöra sigutvecklingen inom de pedagogiska, psykologiska och psykiatriska vetenskaperna. Sådana kunskaper hksom nya idéer också på det praktiska planetkan spridas på fler sätt än genom kurser och liknande. De av barnstugeutredningenföreslagna pedagogiska konsulterna skulle enligt vår mening kunna bli viktigaförmedlare av nya rön tUl personalen. Vi anser det därför angeläget att sådanverksamhet snabbt kommer i gång. fortsatta försöksverksamhetnär det gäller utformningen av den pedagogiska ledningen förförskoleverksamheten är lovvärd, men den behöver ju inte hindra igångsättningav verksamheten med sådana här konsulter. Yrkanden i denna fråga, liksom i de övriga jag berörtbeträffande personaltäthet, fortbildning och statens övertagande avpersonalkostnaderna, finns formulerade i reservationerna 21, 23, 24 och 28,tUl vilka jag också yrkar bifall. Med ett yrkande om bifall även tUlreservationen 15 vill jag understryka att genomförandet av en allmän förskolaför sexåringar inte får skymma det faktum att det krävs fortsattaansträngningar för att lösa hela problemet med barns tUlsyn och verksamhetutanför hemmet. Den aktuella reformen kräver kompletterande insatser i form avfritidshemsplatser. Vi anser det nödvändigt att fastslå att förskolesektorn idess helhet måste ges en sådan prioritering jämfört med andra kommunala områdenatt förskola för sexåringar inte kommer att användas som en motivering för attkvantitativt eller kvalitativt eftersätta eller minska utbyggnadstakten inomövriga delar. Olika avsnitt av den samlade förskolesektorn får inte komma ikonflikt med varandra. Därför måste också ta ställning till frågan omden totala resursramen på det sätt som sker i vårt yrkande. Övriga reservationer, där mitt namn förekommer, skall herrSvensson i senare i debatten ytterligare motivera. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation FrökenANDERSSON i (c); Den allmänna förskolan för sexåringar är ettbetydelsefullt steg när det gäller att utjämna skUlnader i barns utgångslägeinför skolan och inför vuxenlivet. Jag tror man vägar påstå att det är detviktigaste som hänt på mycket länge på famUjepolitikens område. Jag vill gärnage statsrådet ett erkännande för att hon så ihärdigt drivit frågorna omsamhällets ansvar gentemot barn och föräldrar. Många tycker att frågor som harmed barn att göra är andraplansfrågor. Det är väl i stället så att det som kangöras för att öka barns möjligheter att växa upp och utvecklas tUl harinoniskamänniskor, det är viktigare än något annat. Förskolan för sexåringar är enreform som syftar tUl detta. Förskolan är en viktig jämUkhetsreform. Men om den ipraktiken skall fungera som en sådan måste också alla barn få delta i dessverksamhet. En för barnen frivillig förskola kan genom olika stimulansåtgärderbli en förskola med högt deltagande. En del barn kommer dock inte att nås avförskoleverksamheten. Även ett litet bortfall måste ses som en allvarlig bristi en förskoleutbyggnad som syftar till att gagna alla barn och inte Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation minst demsom har de förhållandevis sämsta förutsättningarna. Man kan också befara attbortfallet blir störst just bland barn som på olika sätt har det störstabehovet. En förskola som inte når alla barn innebär därför risk för attolikheter i barnens utvecklingsbetingelser konserveras eller rent av förstärks. Utskottet är medvetet om den risk som frivilliglinjen kaninnebära, att de barn som bäst behöver den stimulans som förskolan ger intekommer att omfattas av den verk,samheten. Utskottet anser emellertid att det"bör finnas goda möjligheter att genom aktiva insatser från kommunens sidabibringa även familjer, där insikt saknas om betydelsen av att låta barnet gå iförskola, förståelse för att verksamheten i förskolan är viktig för barnetsutveckling". förordar därför inte utskottet attobligatorisk förskola införs eller att principbeslut fattas om detta. I partimotion 2041 heter det att grunden iutbildningssystemet skall utgöras av en obligatorisk deltidsförskola försexåringarna, och man förutsätter att förskolans utveckling kommer att ledafram till detta. Den nu föreslagna allmänna förskolan, heter det vidare, är ettvärdefullt steg på vägen mot detta mål. I ett särskilt yttrande har vicenterrepresentanter i utskottet velat ge uttryck för denna centerpartietsinställning. Vi har alltså inget annat yrkande än utskottets, men vi understrykeratt om det visar sig att många barn trots kommunernas erbjudande ställs utanförförskolan bör den göras obligatorisk för sexåringar. När beslutet om förskolan är fattat här i liggeransvaret på kommunerna för att förskolan blir utbyggd och för att den får ettinnehåll och en organisation som, för att citera utskottet, "främjar enallsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utvecklinghos barnen". Självklart krävs det också fortsatta åtgärder från statenssida. Inte minst angelägen är här förskollärarutbildningen. Jag skall inte nu närmare gå in på förskolans målsättning,innehåll och organisation, utan jag ansluter mig till vad sade. Men jag vUl gärna understryka vad han anförde om gruppstorlek ochpersonaltäthet. Om förskolan verkligen skall kunna ge stöd och stimulans tillbarn som av olika skäl är missgynnade i sin miljö, sä är det nödvändigt attbarngrupperna inte görs större än att individuella insatser blir möjliga. I propositionen talas om värdet av ett nära samarbetemellan förskola och föräldrar. Också detta ställer krav på personal i form avtid, intresse och insatser. Väl utvecklat bör detta samarbete mellan förskolaoch föräldrar kunna bli ett led i den föräldrautbildning som vi länge harväntat på. Från sida har vi haft motionerom detta , ochsedan 1970 tUlsammans med . Sistnämnda år resulterade behandlingenav motionerna också i att biföll utskottets hemställan att enförsöksverksamhet skulle komma tUl stånd. Ytterst litet har emellertid häntsedan dess. diskuterade ingående behovet avföräldrautbildning och hade också förslag om hur en sådan rent praktiskt skulleläggas upp. Desto mer förvånande är det att föräldrautbUdning inte nämns medett enda ord i propositionen. Det är alltså tack vare motioner, i första handfrån och , som frågan nu har kommit upp.