prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — Skillnaden mellan reservationen och utskottsmajoritetensskrivning med det förtydligande jag här har gjort för min egen del är kanskeinte så särskilt stor. 1 punkten 2 i utskottsbetänkandet behandlas frågan omförenklade handläggningsformer i brottmål. Den frågan har utretts bl. a. av enkommitté som justitieministern tillsatte . Denna har i ettbetänkande föreslagit s. k. jourdomstolar som snabbt skaU kunna döma i en delmål. Sådana jourdomstolar förekommer för resten redan på en del håU i utlandet.Kommitténs förslag var dock ganska begränsat och tog i första hand sikte påtrafikmål. föreslog enhälligt att frågan om jourdomstolareller en på annat sätt förenklad brottmålsprocess skall utredas i ett vidaresammanhang. Frågan om sådana här jourdomstolar aktualiserades emellertid genomen moderatmotion. Avsikten var att handläggningstiden skulle förkortas justnär det gäller unga lagöverträdare. representanter i utskottetansåg, med hänsyn till brottskommissionens uttalande om en utredning i ettvidare sammanhang, att det inte fanns någon anledning för att taStäUning till moderatmotionen i detta sammanhang. 64 miss har också moderaternasrepresentanter godtagit detta. härav ärreservationen 4. Jag har litet svårt att förstå utskottsmajoritetensståndpunkt. Utan någon som helst utredning i frågan tar man avstånd frän tankenpå jourdomstolar. är det svårt att av betänkandet läsa ut om man tar avståndendast från moderatmotionens tanke pä jourdomstolar för unga lagöverträdareeller om man över huvud taget tar avstånd från tanken på jourdomstolar. För tycker jag i varje fall det är rimligast att vänta med ettställningstagande tills man har sett resultatet av den utredning sombrottskommissionen förordar. Jag yrkar därför bifall till reservationen 4. Jag övergår , fru talman, till reservationerna 5 och 6vilka i viss mån hör samman. I dessa behandlas en fråga som jag själv tycker ärmycket svår att ta ställning till. Den har aktualiserats genom en moderatmotionom en särskild påföljd för ungdomsbrottslingar i form av ett kortvarigtfrihetsstraff. Jag måste bekänna att jag är mycket tveksam tUl motionens krav ioförändrad form, och jag har inte heller biträtt motionen. Jag skulleemellertid kunna tänka mig en annan möjlighet. Vid dom till skyddstillsyn kandenna förenas med en anstaltsbehandhng på en å . 1 vissa fall kandet kanske vara lämpligt att som ett alternativ byta ut den relativt långvarigaanstaltsbehandlingen - vilken för resten möjligen kommer att förlängas efterett förslag frän regeringen som väntas - mot korttidsbehandling där särskildaskäl så påkallar. Jag tänker på sådana fall där den dömde huvudsakligen harbegått misshandelsbrott o. d. på kväUarna medan han har ett arbete på dagarna.Att avbryta det arbetet genom en långvarig anstaltsbehandling kan varaolyckligt för hans återförande till samhäUet. Man skulle kanske i stället kunnatänka sig ett par korta frihetsberövanden i anslutning ochsöndagar. Det förekommer bl. a. i , och visst kan vi diskutera denfrågan också här. Jag har därför anslutit mig tiU reservationen 5, i vilkenföreslås att problemet utreds i samband med en översyn av behandlingsformernainom kriminalvården i frihet och i samband med en utredning omövervakningsnämndernas befogenheter. Däremot biträder jag inte reservationen 6som tar sikte på en påföljd i den form som motion avser. Reservationen 9 kommer för del att närmarebehandlas av i , och jag nöjer mig därför med att yrkabifall till reservationen. Reservationen 12 avser formuleringar i utskottetsbetänkande, och den hör i sak ihop med reservationen 2. Den är avsedd att ge enriktigare beskrivning av regeringens hittUlsvarande agerande beträffandepolisens resurser än vad utskottsmajoritetens skrivning ger. Jag yrkar alltsåbifall även tiU reservationen 12. Antalet reservationer vid utskottets betänkande är stortoch kan ge intryck av en betydande splittring inom utskottet. I stort sett harvi dock varit överens, med undantag endast för vpk;s representant.Reservationerna frän övriga partiers representanter rör i huvudsak rättbegränsade avvägningsfrågor. I huvudfrågan, nämligen att vi måste ge polisen enväsentlig förstärkning av dess resurser, har vi varit i stort sett ense, ävenom vUl gå något längre än socialdemokraterna, ochfolkpartiet. 1 övriga frågor har vi också, tycker jag, i stort sett samlat oss Åtgärder mot brottsligheten m. rn. 5 protokoll 1973. Åtgärder mot brottsligheten m. m. kring enönskan att nu äntligen vidta åtgärder för att söka börja stoppa brottsligheten. Den enigheten i huvudfrågan är enligt min meningglädjande, och det är min förhoppning att det centrala rådet som skallbörja arbeta också skall kunna arbeta i en sådan enighet att de åtgärder motbrottsligheten som verkligen behövs kommer att i huvudsak kunna beslutas isamförstånd. Brottsligheten vållar så mycket lidande och oro ochorsakar sä stora kostnader för både enskilda och samhället att vi nu verkligenmäste försöka att på bred front motverka den. Och där behövs medverkan fränalla goda krafter. Jag upprepar till slut, när det gäller justitieutskottetsbetänkande nr 26, mina yrkanden om bifall tiU reservationerna 2, 4, 5, 9 och 12samt yrkar i övrigt bifall till utskottets hemställan. Sedan skulle jag, fru talman, vilja säga några ord omsocialutskottets betänkande nr 18, som ju bl. a. rör frågan om åtgärder på detsociala området mot narkotikamissbrukare. Jag tycker att utskottsmajoriteten påett sätt som jag inte kan godta skjuter ifrån sig frågan om ingripande motnarkotikamissbrukare under hänvisning till pågående utredningar.Narkotikamissbruket är en sådan akut och allvarlig social företeelse att manverkligen måste vara beredd att i avvaktan på utredningarna omorganisationsfrågor och sådant göra något . Utskottsmajoritetenkunde åtminstone klart ha fastslagit samhällets vårdskyldighet när det gällernarkotikamissbrukare, i all synnerhet unga sådana. I fråga om alkoholister harvi väl klart för oss att det är samhällets skyldighet att ingripa med vård, iförsta hand på frivillighetens väg om det går att ordna, men om så inte ärmöjligt med tvång. Men när det gäller narkomaner, som ju på samma sätt somalkoholisterna oftast inte har insikt om sitt eget vårdbehov och där det oftaär fråga om unga människor, är det enligt min mening grymt att lämna dem ätderas öde under hänvisning tUl någon princip om frivUlighet som i detta fall ärett sken. Jag skall erkänna att jag trodde skulle kunna komma mycket långt på frivilhglinjen, men mina erfarenhetersom ordförande i en i frihet och även en delandra erfarenheter i min bekantskapskrets har lärt mig att de unga narkomanernaofta inte har begrepp om sin egen situation och att det verkligen är inhumantatt låta dem gä sin undergäng till mötes som ett offer på ett den extremaliberalismens altare. Vi har inom den övervakningsnämnd där jag arbetar haft ettprojekt med narkotikavård av kriminell ungdom i samarbete med socialvården, förvilken det har gällt icke kriminella ungdomar. Medverkan har väl delvis varitfrivillig, men de som inte velat vara med har förstås fått vänta sig andraåtgärder. Deltagarna upplevde det nog ändå som friviUig värd, och den har givitöverraskande goda resultat, men det berodde på att vi hade tillgäng tiUalldeles särskilt väl lämpade personer. Av det tjugotal ungdomar sombehandlades inom kriminalvården är nu efter ett är ingen heltnarkotikamissbrukare. Över hälften är narkotikafria och återstoden har haftnågra återfall men ser ut att klara sig, om de får fortsatt vård. sprickerhela projektet av både ekonomiska skäl och andra, och därför är detmöjligt att ungdomarna måste offras, om inte de sociala myndigheterna ingripermer eller mindre tvångsvis i de fall frivillighet inte kan åstadkommas. Jag kan alltså inte godta utskottetsskrivning, som jag ser som en undanflykt från verkligheten, utan jag kommer attrösta för bifall till reservationen I, just för att samhällets värdskyldighet,i första hand på frivillighetens basis, i andra hand med tvång, skall klartfastsläs. Däremot är jag mera tveksam tiU reservationen 2 om en särskildutredning rörande barnavårdsnämndernas sätt att fullgöra sina skyldigheter.Självfallet måste regeringens och följas, men regeringenhar väl möjlighet att inhämta dessa uppgifter utan att tillsätta en särskildutredning. Jag hoppas verkligen att regeringen kominer att handla i enlighethärmed. Åtgärder rnot brottsligheten m. rn. HerrTAKMAN (vpk): Först vill jag säga några ord om den makabraföreställningen att man bagatelliserar allvaret i en situation om man inteskriker: "måste det vara nog! " och om man inte sätter i gång ettmoraliserande utan like. Jag tror inte att detta beteende verkar särskiltpositivt på den stora del av det svenska folket som har problemen på när-ahåll. Man måste dra någon lärdom av de erfarenheter som trotsallt finns, och jag har aldrig sett några påtagliga effekter av de stora orden"måste det vara nog! " utom i ett enda fall. Det var när jagsjälv fick ett raseriutbrott av väldiga proportioner mot en tUl dess lat, slöoch bedrövlig flicka som jag hade givit upp hoppet om. Åtminstone enligt vadhon sade, när hon kom tillbaka med studentbetyg och allt, vardet detta raseriutbrott som hade gjort ett avgörande intryck på henne. Men jagtror inte att man kan planera dessa raseriutbrott, och jag tror inte att de kananvändas som systematiska medel i en politik för att göra folk bättre. Man fårse litet djupare än till dessa enkla demagogiska ytfenomen. Jag tror mera påden gamle erfarne frälsningssoldaten som sade: Jag har aldrig lyckats frälsanågon som varit kall om fötterna! Jag skall inledningsvis, eftersom det i denna debattförekommit ett så fruktansvärt moraliserande, bara ta upp ett av de argumentsom vi har hört från , och , nämligen omavkristningens påstådda betydelse. I och nr 3 formuleras det på det här sättet: "Dennormupplösning" underförstått: upplösning av det kristna normsystemet "som har kunnatiakttas i vårt land utgör en grundläggande orsak tiUden tilltagande brottsligheten." Det här är ingen ny upptäckt. Jag skulle kunna citera denromerske skalden , som ägnade några decennier av sitt liv åt attskriva gnälliga dikter om det tUltagande sedeförfallet i för 1 sedanoch anledningen tUl det, nämligen den normupplösning som enligt hans meningblev allt värre. Men jag skall ur denna hög av citat som man skulle kunnaplocka fram för ett tillfäUe som det här nöja mig med två, som jag händelsevishar till hands. Det ena är ur en insändare i i september1776, när man i som bäst diskuterade USA.s Nr 106 självständighetsförklaring som justblivit känd. I den insändaren sade Fredaeenden denne moraliske man att han ladedet fulla ansvaret för den amerikanska I iuni1973 handlingen på "the Crownleaders", på regeringen, som, sade han, "set ------------------ theexample by cursing and swearing, by whoring and drinking, and by a Åtgärdermot shameful profanation of the 'sDay". brottsligheten jg jij fgsöja översätta: "------- gickföre med sitt exempel genom attförbanna och svära, genom att hora och supa och genom att på ett skamlöst sättprofanera dag." Det andra citatet apropå den upptäckt som de treföregående talarna har gjort tar jag ur . Det är en sammanfattning om ; "Närdet gällde att ange orsakerna till den växande fattigdomen, brottsligheten ochsedeslösheten svävade skribenterna ej på målet. Nära nog enstämmigt utpekade deskrå- och försvarslagstiftningen som det främsta hindret för landets lyckligautveckling. I näringsfrihet, kompletterad med folkundervisning ochyrkesutbildning såg de räddningen undan en pauperism, som redan tedde sig somett hot mot samhällsordningen." "Givetvis fanns det nyanser i denna kör av röster. Dekonservativa, i pressen företrädda främst av ,och Svenska , betonade även andra moment, särskiltjordstyckningen, fabriksväsendet och den av individualism och njutningsbegärorsakade allmänna moraliska upplösningen, allt framställt som resultat avliberal politik och propaganda." - Lyssna på det, ! Jag skall inte gå vidare i denna citatsamling; jag villbara säga än en gång att dessa orsaker, som kom som nya upptäckter här, har manupptäckt redan för länge sedan. Det kan inte finnas någon "lag och ordning" utanatt det finns en smula social rättvisa. Men när vi nu har en situation somropar på radikala åtgärder för att lösa kroniska och akuta sociala problem, vadfär vi då? Jo, vi får 400 nya polistjänster och binder oss för ytterligare 400nästa år och ytterligare 400 året därpå. Och vi fär en lag om tiUfälligtomhändertagande, en lag som för tanken till gamla tiders lösdriverilagar detgäller att rensa gatorna frän dem som är utslagna och avvikande. Jag ärledsen att behöva säga detta om en produkt som bär namn,eftersom han pä sin post har gjort sig känd som en framstegsvänlig man. Men härhar, såvitt jag förstår, moderata samlingspartiets envetna propaganda gettresultat. Det är ett exempel pä vad en okänd tänkare har sagt, nämligen att detmåste löna sig att arbeta och det har det tydligen gjort för moderatasamlingspartiet i den här frågan. Delar av regeringens paket kan självfalletaccepteras av alla. Men här har sådana vettiga åtgärder som bättretrafikövervakning, bättre säkerhetskontroll över banker och postkontor ochmera pengar tiU vården av narkotikamissbrukare fått tjäna som en söt drageringkring den beska centrala substansen, nämligen att man utökar polisen för att tahand om en social verksamhet som andra instanser borde sköta men inte fåttresurser att sköta effektivt. Att stifta lag är en allvarlig uppgift, och det är någotskrämmande med 68 den brådska som resulterat i denaktuella propositionen. är den enoförändrad andra upplaga av det betänkande som den s. k. brottskommissionenlagt fram under beteckningen "Åtgärder för att bekämpa brottsligheten ochförbättra den allmänna ordningen". Man kan tycka att lagstiftarna tidigare tog onödigt långtid på sig. Det dröjde 130 är innan missgärningsbalken och straffbalken i 1734års lag ersattes av strafflagen, och det tog exakt innan strafflagenersattes av genom beslut av 1962 och riksdagar. är detinte fräga om en genomgripande omarbetning av hela vår lagsamling, men eftervad jag har sett är brottskommissionen den första i sitt slag i Sverigeshistoria, och då tycker man att den borde ha kunnat åtminstone göra skäl förnamnet och undersöka brottsligheten. Rimligen borde det finnas någon måttligoch förnuftig hastighet mellan de gamla lagstiftamas sekellänga övervägandenoch den olympiska snabbhet som och de övriga juridiskahäcklöparna har kommit upp i. Dess169-sidiga betänkande är daterat , propositionen ochjustitieutskottets betänkande . Det var samma panikartade fart på denkommission som producerade terroristlagen och de förslag till "åtgärdermot vissa våldsdåd med internationeU bakgrund" som vi debatterade iriksdagen den 6 aprU. I debatten då karakteriserade jag och andra terroristlagensom ett flagrant avsteg från svensk rättstradition. Lagen om tillfäUigtomhändertagande är svårare att få ett grepp om, det medger jag gärna. Det ärframför allt genom den suddiga syftningen och det faktum att den ingår i ettförslagspaket av tvivelaktig beskaffenhet som den aktualiserar frågan omrättssäkerheten. har varit och är alltjämt ett klassamhälle, menvårt rättsväsende har, som 1943 underströk i sin bok ,"utvecklat sig under oavbruten förbindelse med det folkliga rättsmedvetandet".Trots att domstolar helt naturligt gjort misstag, att klassdomar ochjustitiemord har förekommit, att straffen i äldre tider ofta varit orimligthärda - även i modern tid när domstolar, i varje fall vissa av dem,gett vika för ett reaktionärt opinionstryck - och att fundamentalarättsprinciper sopades ät sidan under andra väridskriget och under detefterföljande , har svenska folket i allmänhet behållit sin tillittilJ värt rättsväsende. Inte ens de som döms brukar, annat än i renaundantagsfall, ifrågasätta de rättsvårdande myndigheternas opartiskhet ochrättrådighet. Efter att ha sagt detta tar jag mig friheten att undravart vi mi är pä väg, vart den svenska lagstiftningen är pä väg. Två storaproblemkomplex som berör centrala rättsprinciper, inte minst respekten förindividernas rätt och frihet, har utretts med häpnadsväckande brådska ochytlighet. Den ena utredningen resulterade i terroristlagen. Resultatet av denandra har vi att ta ställning till . Av den mängd kriminalproblem, somkunde ha tagits fram för en grundlig och saklig analys, har man uppenbarligenvalt ut dem som varit mest uppmärksammade i massmedia och den dagliga debattenmen som inte nödvändigtvis är de allvarligaste. 1 aUa händelser har några av deförslag till lösningar, som brottskommissionen svettats fram och somregeringen och majoriteten i justitieutskottet Åtgärder mot brottsligheten m. m. Nr 106 gett sin välsignelse, tagits emotmed en osedvanlig upprördhet av en rad F pdaee den ' ' organisationer vilkas medlemmar står i dagligt praktiskt arbetemed -------------------- I pressdebatten har det förekommit demagogiska inlägg om att Atgaraerrnot kritikerna av brottskommissionens betänkande och propositionen är Detta är en propaganda som inte nog kraftigt kan '" "- tUlbakavisas. gjorde också gällande att detskulle finnas storamotsättningar mellan poliser och socialarbetare, och om jag fattade henne rättmenade hon att felet låg hos socialarbetarna eller åtminstone hos en del avsocialarbetarna. Något sådant kan i varje fall inte utläsas ur de uttalanden frånsocialarbetare som jag och förmodligen alla andra ledamöter här har tagit emot.Det kan inte heller utläsas ur vpk:s partimotion 1977, där vi uttryckligenförklarat att vi inte ifrågasätter att "polisen har viktiga socialafunktioner att fylla och att ett samarbete mellan socialvårdens olika organ ochpolisen är önskvärt och nödvändigt". Men vi har också sagt att"varken polisen eller socialvården kan ha något intresse av att rollernasammanblandas och gränserna suddas ut". Jag fattar inte hur man kanmisstolka detta som fientlighet mot poliser eller ens avoghet mot och svårighetatt samarbeta med poliser. Det är ju lika självklart att dra yrkesgränser härsom att man inte blandar ihop plåtslagarens roll med elektrikems i byggfacket.Man betecknas inte som fientlig mot plåtslagarna om man säger att elektrikernahar,y//!a speciella uppgifter, och man är inte elektrikerfientlig om man sägeratt det finns jobb som bara plåtslagare är kvalificerade att utföra och harutbildning för att utföra. Jag har som tjänsteläkare i haft mängder av fall - säkerligen - somsamtidigt varit aktuella hos polisen, och jag kan inte minnas att det någongång har varit konflikter, i varje fall inte konflikter att tala om. Tvärtomhar samarbetet i regel varit utmärkt, främst kanske av det skälet attyrkesrollerna varit givna och ömsesidigt respekterade. Jag skulle kunna ange många exempel på detta, men jagskall nöja mig med ett. En nödvändig förutsättning för att socialarbetare, läkare, psykologer och andra funktionärer inom socialvården skall kunna vinna och behålla sina klienters förtroende är att de kan skilja mellan sådant som berättas i förtroende och sådant som får och bör rapporteras. För läkarna är detta som bekant en okränkbar del av yrkesetiken, men motsvarande gäller, om än inte fastslaget med samma giltighet för alla yrkesgrupper, även för andra som arbetar inom socialvården. För polisen däremot gällde till 1948, då allmänna polisinstruktionen första gången utfärdades, en ovillkorlig skyldighet att rapportera överträdelser av gällande lagar och författningar eller - som det hette - "allt varom han i tjänsten fär kännedom av beskaffenhet att föranleda åtal". Denna rapportering även av rena bagatellförseelser skapade naturligtvis dåliga relationer mellan polisen och allmänheten, och det var främst av denna anledning som den ovillkoriiga rapportskyldigheten mjukades upp. Men genom sin funktion och på grund av sina instruktioner är en polisman fortfarande mera bunden än en socialarbetare i detta hänseende. 70 Vi har här hört talas ombrottsstatistiken, och det är väl inget tvivel om att man har ett fördubblat antal kriminalregisterbrott under en Nr 106 ''redag( Jag skall inte gå in på orsakerna tilldetta, men i viss mån är predaeen den det fråga om skenbara fenomen. då en stor del av svenska folket varbosatt på landsbygden förekom brott som aldrig anmäldes, medanbrott av samma slag nu alltid blir anmälda. Tyvärr har jag inte fått fram de statistiska uppgifterna itid till denna brottsligheten debatt - allting tycks vara stängt - menjag undrar t. ex. vilken roll '- ''' försäkringarna spelar i statistiken. Är1950, när vi började få litet brottsstatistik, hade de flesta människor ingaförsäkringar. De hade t. ex. ingen bU. Och om man blev av med något var detingen idé att anmäla det - det hade man ingenting för. är det annorlunda.Jag har själv bidragit till den statistiken, t. ex. när jag blev av med enbilradio i en bil och senare när också bilen stals från mig. Jag är övertygadom att alla som har försäkringar - och har alla praktiskt taget alltingförsäkrat också anmäler brotten, och då får vi en helt annan statistik. Dettasäger jag utan att ha vetenskapliga fakta. Jag nämner det bara som en av mångaorsaker till att brottsstatistiken gått i höjden. Vilken betydelse har t. ex. varuhusstölderna, och vUkenbetydelse har varuhusdetektiverna? Det förekom säkert lika mycket snatterier iaffärerna , när man inte hade några detektiver, men upptäckstUlgreppen och rapporteras, och många snattare bhr dömda. Detta är bara ett parexempel. Jag nämnde tidigare den ovillkorliga rapportskyldigheten.Den tillämpades på sädana platser där en polis hade överordnade och där handärför riskerade en prickning eUer att bli suspenderad eller rent av avskedad,om han inte rapporterade ett brott. Men i de delar av landet där enfjärdingsman eller en enda polisman skötte ordningen blev det inte så mängarapporter skrivna. Den där ensamme polisen ville stå på god fot med alla ochhade hjärta för de flesta, och följaktligen kom mänga brott aldrig in istatistiken. På något avstånd från mitt barndomshem i min värmländska hemtrakthände det t. ex. att landsfiskalen fick rapport om att brännvin brändes i enby. Brottet är preskriberat , , det skedde för 30-40 är sedan. Däväntade denne landsfiskal till dess att det kom någon från den där byn ner tillhans trakter. Då sade han: "Jag har hört sägas att någon där uppe görbrännvin. Det är väl inte sant, men jag kanske fär fara dit och se migomkring." När han sä kom upp tUl den där byn var naturligtvis allting städatoch snyggt, och då blev det ingenting om det i kriminalstatistiken. Jag nämnerdetta bara som en förklaring till den statistik vi har och den vi hade då.Men naturligtvis är det långt ifrån hela förklaringen. Men det är märkligt - och det har påpekats från flerahåll, inte här men i pressen - att brottskommissionen tiUkom och dess panikartade brådska utspelades då vi på 20 är noterade en vikande kriminalregisterstatistik - sammanlagda siffror som var lägre än . Vissa brott hade då minskat . nämnde här att fordonsstölderna i hade gått ner på ett är, om jag hörde rätt, och andra rapporterade brott hade gått ner rned ungefär lika mycket. Hon tillskrev det ett ökat antal poliser. Men vad spelar rattlåset för roU i det 71 Åtgärder mot brottsligheten rn. hade ytterligt få bilar rattlås, men haralla nya bilar sådant lås. Det är naturligtvis förfärligt mycket svårare attknycka en bil nu än när man inte hade några rattlås. Detta som ett exempel imarginalen. Ett ständigt och vanligen berättigat klagomål fränpolisens sida, särskilt i storstäderna, har varit att man haft en sä härdarbetsbelastning med förhållandevis banala förseelser att man inte kunnat ägnatillräcklig tid åt den grövre kriminaliteten. Genom att sä stark tonvikt nulagts pä frågan om "allmän ordning" kan man befara att det blir demindre förseelserna sorn tar det mesta av tiden i fortsättningen också och attresultatet inte blir den effektivisering av kampen mot den verkligt allvarligabrottsligheten som har ställts i utsikt med de många nya tjänsterna.