prot · FW09148 · 1973-12-31 00:00:00 — I det sammanhanget tror jag migkunna säga till , att i den situation som vi nu har och som fråganockså byggde på måste det vara en angelägenhet och en nödvändighet att se tillatt vi såväl i som i andra regioner i vårt land tar fram allakollektiva resurser för att se till i första hand att människorna kan kominatill och från sina arbeten på tider då de behöver göra det och i övrigt ocksåkan färdas kollektivt för andra former av resor. Det skall vara det gemensammamålet just , och om det torde vi icke ha några delade meningar. HerrTORWALD (c): Jag vill uttrycka tacksamhet för den positivainställningen i den sista delen av kommunikationsministerns svar. Menverkligheten är inte lika enkel. Det råkar vara så, att jag har haft kontaktmed järnvägen och frågat om anledningen till att man ganska har Om bättre samordning mellan olika trafik- och transportmedel dragit intåg och flyttat över trafik från tåg till buss. Det saknades interesandeunderlag, utan man har helt enkelt gjort det av SJ-ekonomiska skäl,svarade man. Då frågade jag varför, "Jo, vi hade inte plats påspåren." Det har jag också undersökt, och jag har funnit att det knappastär sant. På mellan och ankommer två tåg tillGöteborg mellan kl. 6 och , och två tåg avgår därifrån, i Summa fyra tågbelastar aUtså denna linje exklusive eventuella godståg. Precis samma situation råder på BJ, och också i det falletligger bebyggelsen på de aktuella orterna i direkt anslutning tilljärnvägsstationerna - landsvägen löper parallellt med järnvägen men man hartvingat resenärerna att utnyttja bussar. De får inte i fortsättningen användade tåg som de med förtjusning har rest med. Så sent som hade SJ långt gångna planerpå att överföra även trafiken mellan och från tåg tillbussar, men efter en interpellationsdebatt som jag hade här i medkommunikationsminister och ett positivt svar från honom - backade SJut från de planerna, och det är jag mycket tacksam för. Jag vore tacksam omkommunikationsministern också ville medverka till att vi i den situation som nuråder kunde föra över en del av den här trafiken från buss till tåg igen. Detönskar nämhgen resenärerna. Överläggningenvar härmed slutad. § 16Om bättre samordning mellan olika trafik-och transportmedel Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara i (s) i kammarensprotokoll för intagna fråga, nr 35 1, och anförde: i har frågat om jag,mot bakgrund av bl. a. de samhällsekonomiska konsekvenserna avoljeförsörj-ningskrisen, är beredd att ta initiativ för att på exempelvispostbeford-ringens område främja en bättre samordning mellan olika statligatrafik-och transportmedel samt mellan landsvägs-och järnvägsbundna transporter. transportorganisation är anpassad till denpostala sorteringsorganisation, som i sin tur bygger på landets indelning ibrev- och paketområden. Sorteringen av avgående brevförsändelser ärkoncentrerad till ett 80-tal uppsamlingspostanstalter, medan antaletuppsamlingspost-anstalter för paket och annan s. k. B-post är något mindre.Från uppsamhngspostanstalterna transporteras posten tillspridningspostanstal-ten i respektive brev- eller paketområde, där den fördelaspå samtliga adressorter inom området. För transporterna väljs de transportmedel som ger denbästa servicen till lägsta kostnader. utnyttjar därvid reguljäratåg-, flyg- och busslägenheter så långt detta är möjligt. För transportermellan uppsamlings- och spridningspostanstalter kan nämnas att mer än 80procent av posten skickas med järnväg. Den postala transportorganisationen anpassas successivttill ändrade förhållanden, och självklart kan den pågående energikrisen - omden blir mera långvarig komma att påverka planeringen av den framtida postalatransportorganisationen. Givetvis kommer regeringen i den aktuellaenergisituationen att tillse att möjliga samordningsåtgärder vidtas ibesparingssyfte. i (s); Jag ber att få tacka kommunikationsministernför svaret på min fråga. Från statsmakternas sida har man uttalat en klar ambitionatt flytta över en större andel av transportarbetet från landsväg till järnväg.Det finns många goda skäl som talar för detta, men jag skall inte närmare gå inpå dem i det här sammanhanget. Som ett led i denna strävan borde man även se övermöjligheterna att flytta över vissa posttransporter från landsväg till järnväg.Ett ytterligare skäl för detta är den energikris som vi drabbats av och som fordrarskärpt uppmärksamhet. Det är främst två exempel som jag tänker på. På sträckanÄnge-Öster-sund transporteras paketpost av privat entreprenör parallellt medjärnvägen. Enhgt gjorda beräkningar, som jag inte har anledning att tvivla på,skulle man kunna spara om denna befordran skedde påjärnväg. Dessutom skulle man spara ca bränsle . Det andra exemplet gäller posttransporterna på sträckanÖstersund-StorlienÖstersund, som sker på landsväg, sedan postkupén indrogsför . Även här kör man parallellt med järnvägen. Samtidigtstår postkupén uppvärmd på central . Uppskattningsvisskulle man här kunna spara ca bränsle . Liknande exempel finns från andra delar av landet. Jag tolkar svaret på det sättet attkommunikationsministern följer dessa frågor med uppmärksamhet. Det tycker jagär bra, inte minst ur den synpunkten att det finns mycket starka krav frän deanställda pä att man ser över verksamheten och vidtar åtgärder i den härangivna riktningen där sä är praktiskt möjligt. Jag tackarännu en gång för svaret. Om bättre samordning mellan olika trafik- och transportmedel Jag har ingenting att tillägga utöver att deti normala tider - i en situation där vi icke brottas med bränsle- ochenergiproblem - kan ju själva servicen vara värd litet också. iÖstersund nämner summor och bränslekvantiteter som kansparas om man övergår till järnväg. Jag vill inte säga att det är så, men detär möjligt att den här merkostnaden på något vis kommer igen i form av enförbättrad service för människorna i området. Då talar jag som sagt om normalatider, då vi exempelvis inte lider brist på bränsle. Men jag vill upprepa vad jag sade i mitt första inlägg,att i den situation där vi nu befinner oss gäller det att med bortseende frånsådana beräkningar se till att vi kan klara vår försörjning av olja på ett sättsom 13 protokoll 1973. Ang. resultatet av havsföroreningskonferens iLondon kommerhela samhället till godo. Då faller ju en del av de här motiveringarna för denförbättring av servicen som kanske uppnås genom landsvägstransport. Jag vill gärna göra detta tillrättaläggande - för att viskall vara eniga även på den punkten att det nu självfallet kommer att' skeviss omstrukturering av dessa transporter. Överläggningen var härmed slutad. resultatet av havsföroreningskonferens i Herr kommunikationsministernNORLING erhöH ordet för att besvara () i kammarens protokoU förden intagna fråga, nr 354, och anförde; har frågat mig om jag, motbakgrund av den interpellationsdebatt som ägde rum i kammaren undervårsessionen rörande förarbetet havsföroreningskonferens i Londoni oktober detta år, är beredd att inför kommentera resultatet av dennakonferens. Den havsföroreningskonferens, som ägde rum i förnågra veckor sedan i MeUanstatliga rådgivande sjöfartsorganisationens IMCO;s regi och som 79 stater deltog i, har resulterat i dels en ny internationellkonvention till förhindrande av föroreningar från fartyg, dels ett protokollvarigenom den s, k. ingreppskonventionen utvidgas till att avse också åtgärdermed anledning av andra skadhga utsläpp än utsläpp av olja, dels ett stort antalresolutioner. Jag vill först peka på några väsentliga punkter i detmaterial som har kommit fram efter det intensiva arbete som har bedrivits underförberedelsen för konferensen och under själva konferensen. Den nya konventionen är uppbyggd som en ramkonvention. Deallmänna bestämmelserna finns i artiklarna och de tekniska bestämmelserna ifem bilagor. Dessa bilagor innehåller regler inte bara om olja utan också omkemUcalier, förpackat farligt gods, toalettavfall och fast avfall. Den nya konventionen träder i kraft efter detatt femton stater, som tillsammans representerar av detsamlade världstonnaget, har anslutit sig till konventionen. I förhållandetmellan stater som har tillträtt oljeskyddskonvention kommer den nyakonventionen att ersätta konvention. Om bestämmelserna i konventionens oljebilaga vill jagnämna följande. Bestämmelserna avser inte bara s. k. beständiga oljor utanockså raffinerade produkter, s, k, lätta oljor. Nya tankfartyg, dvs. fartyg somkontrakterats efter eller levererats efter den 31 december1979, skall, om de har minst 70 000 tons dödvikt, vara försedda med separatabarlasttankar som inte får användas för oljelast. Normerna för usläpp avoijehaltigt vatten under en barlastresa är oförändrade i förhållande till 1969års ändringar av konvention utom närdet gäller nya tankfartyg för vilka normerna har skärpts. Alla fartyg skallvara utrustade med övervaknings- och kontrollanordningar som säkerställer attutsläpp av oijehaltigt vatten inte överskrider de i konventionen angivnagränserna. Konventionen innehåller särskilda bestämmelser för vissa specielltömtåliga områden, bl. a. , och . Inomdessa områden råder i princip totalförbud mot utsläpp av olja. Den nya konventionen innehåller till skillnad från 1954års konvention - också bestämmelser om kemikalier som transporteras itankfartyg. Kemikalierna är indelade i ohka klasser beroende på sina farligaegenskaper. Över 400 ämnen har kartlagts och tagits upp i en lista som är fogadvid konventionen. Meningen är att denna lista skall hållas aktuell och att nyafarliga kemikaher som transporteras med fartyg successivt skall prövas och tasupp i listan. Konventionen ger detaljerade föreskrifter om när farligakemUcalierester skall avlämnas till mottagningsanläggning i land och omvillkoren för de begränsade utsläpp i havet som får göras. För gällerockså på detta område föreskrifter som är strängare än konventionens allmännaregler. Konventionsbestämmelserna för olja och kemikalier blirbindande för alla stater som tillträder konventionen. I fråga om bestämmelsernarörande förpackat fariigt gods, toalettavfall och fast avfall har stat däremotmöjlighet att förklara att den inte är villig att tillämpa reglerna iifrågavarande bilaga till konventionen. Innan jag avslutar min redogörelse för några avhuvudpunkterna i den nya konventionen vill jag beröra vissa allmännabestämmelser som får anses ha stor praktisk betydelse. Dessa bestämmelser avserförfarandet vid ändringar i de tekniska bilagorna. Bestämmelserna har utformatsså, att det bör bli möjligt att på ett snabbare och effektivare sätt än i frågaom tidigare konventioner få till stånd nödvändiga ändringar för att anpassareglerna till den tekniska utvecklingen. Jag nämnde inledningsvis att konferensen även harresulterat i ett protokoll som rör ingreppskonvention. Konventionenreglerar rätten för en stat att vidta åtgärder för att skydda sina kuster ochnärliggande intressen, om en sjöolycka inträffar på det fria havet och den ärägnad att leda till allvarlig och överhängande fara för förorening genom olja.Genom protokollet blir det möjligt att ingripa också när allvarlig ochöverhängande fara föreligger för förorening genom annat skadligt ämne än olja. Bland de resolutioner som antogs av konferensen vill jagsärskilt nämna en resolution som föreslagits av den svenska delegationen ochsom antogs nära nog enhälligt. I denna resolution erinras bl', a. om Stockholmskonferensensresolution 86 (e), och det konstateras att den vid konferensen antagnakonventionen i och för sig inte är tillräcklig för att uppnå etttillfredsställande skydd mot havsföroreningar genom olja. Därför rekommenderasregeringarna och andra intresserade organ att göra samfällda ansträngningar föratt ytterligare minska oljeutsläppen från fartyg med siktet inställt på etttotalförbud mot avsiktliga oljeutsläpp möjligt och inte senare än vidslutet av innevarande decennium. Jag delarden uppfattning som har kommit till uttryck i resolutionen. Ang. resultatet av havsföroreningskonferens iLondon den 6 deceinber 1973 Ang. resultatet av J973 års havsföroreningskonferens iLondon Mycketåterstår att göra. Vi har dock från svensk sida anledning att i vissa delarkänna ganska stor tillfredsställelse med de resultat som har uppnåtts vidkonferensen. Jag tänker då särskilt på den specialreglering för delsom har tagits upp i havsföroreningskonventionen och som kommer att hgga tillgrund för ett intensifierat samarbete mellan Östersjöstaterna. Detta samarbetehar redan nått så långt att ett utkast tiO en särskild Östersjökonventionföreligger som ett resultat av en förberedande konferens i ianslutning till havsförorenings-konferensen i . Vad som också ärglädjande enligt min uppfattning är att den nya havsföroreningskonventionenser ut att snart kunna får allmän anslutning världen över, om man får döma avde uttalanden som gjordes från ohka håh vid konferensen. Föroreningarna av världens oceaner är avflera orsaker ett av de allvarligaste miljöproblem som vår generation harställts inför. Med skäl uppmärksammades det problemet vid miljökonferensen iStockholm, där berättigade krav restes på långtgående åtgärder för att stoppaden tilltagande försämringen av situationen. Som vi vet antogs ett flertalrekommendationer. En viktig sådan, nr 86 (e), drev särskilt hårt, ochden gällde ju totalförbud mot oljeutsläpp från fartyg. Vi har i allainternationella organ följt upp vår linje på det här området. i med dess ansvarför att genom en internationell konvention förstärka tidigare tämligen halvhjärtadeinsatser från denna organisations sida och för att med internationella åtgärderförsöka få bukt med havsföroreningsproblemet och därmed visa att organisationenvar i stånd att ta ledningen i arbetet för de praktiska insatserna på dettaområde emotsågs därför med ett alldeles speciellt intresse. Eftersom konferensen nu är avslutad har jag mot bakgrundenav den interpellationsdebatt som ägde rum här i kammaren och medriksdagens starkt ådagalagda mtresse för att i all möjlig utsträckningskall ge sitt bidrag till det internationella miljövårdsarbetet ansett detangeläget att genom en enkel fråga få en kommentar till konferensens resultatav det ansvariga statsrådet. Jag tackar därför kommunikationsministern försvaret på min fråga, och jag är till freds med den redovisning som svaretinnebär, inte minst kanske framhållandet av att mycket ännu återstår att görapå detta område. Den kanadensiska mUjövårdsministern har inför Canadasparlament betecknat konferensens resultat som "goda men inteutmärkta". Jag tror att den betygsättningen är väl avvägd. Steg framåt hartagits, i många fall betydelsefulla. I fråga om den mest uppmärksammade uppgiften - att få tillstånd ett totalförbud mot allt oljeutsläpp från fartyg är den antagna konventionstextensom statsrådet också framhåller ännu inte tillräckligt långtgående. Ättoljeutsläpp helt förbjuds i innanhav som t, ex. och ärnaturligtvis ett ytterst välkommet steg framåt. Men vi har ingen anledning attvara tillfredsställda förrän ett generellt och totalt förbud har uppnåtts.Därför har den av framdrivna och glädjande nog avkonferensen antagna speciella rekommendation som statsrådet hänvisade till enutomordentlig betydelse. Den ger oss möjlighet och skyldighet att energiskt ocheffektivt följa upp frågan i det fortsatta internationella miljövårdsarbetet iIMCO hka väl som i FN;s miljövårds-styrelse. Överläggningen var härmed slutad. Om fasta regler för fastställande av tomträttsavgälder § 18 Om fasta regler för fastställande avtomträttsavgälder Herr statsrådet erhöll ordetför att besvara i (fp) i kammarens protokoll för den 30november intagna fråga, nr 356, till herr justitieministern, och anförde; i har frågatjustitieministern om han avser att låta utarbeta fasta regler för fastställandeav tomträttsavgälder. Enhgt fastställd ärendefördelning ankommer det på migatt besvara frågan. Frågan om principerna för höjningav tomträttsavgälder har berörts i flera framstähningar som kommit in tilljustitiedepartementet. Delvis är dessa frågor under prövning i ett mål som nuhgger i högsta domstolen. När högsta domstolens avgörande föreligger ämnar jagta upp framställningarna till närmare prövning. Jag är för dagen inte bereddatt göra något närmare uttalande. HerrOLSSON i (): Jag ber att i ställe -han är tyvärr förhindrad att själv ta emot svaret få tacka för svaret på hansenkla fråga. Frågan har ställts med anledning av den omständigheten atti år sker den första omprövningen av tomträttsavgälden för både egnahem ochflerfamiljshus till följd av lagändring. Det visar sig nu att närmarkvärde och räntesats skall fastställas finns inga enhetliga regler fördetta. På grund av de oklara bestämmelserna har många skiftande bedömningargjorts i de olika kommunerna. På vissa ställen, exempelvis i , har manutgått från det taxerade markvärdet. I har man använt av 1970års markvärdeskartor som utgångspunkt, I har man satt ett bestämtvärde per tomt, oberoende av tomtens storlek, och nästan alla berördaegnahemsägare har där stämts till domstol. En l5-dubbling av avgälden är inteovanlig för en del egnahemsägare i . Avgäldsräntan varierar mellande olika kommunerna från . Hos de kommuner som 1954 hadetomträttsupplåtelse finner man nu vid omprövningen en provkarta på en rad olikasätt att beräkna den nya tomträttsavgälden. Herr statsrådet kan få se en lista jag har inskaffat sombevis för detta, om han så önskar. Pä grundav de oklara regler som råder, har tvister uppstått mellan Ang. klassernas storlek i och gymnasieskolan kommunernaå ena sidan och egnahemsägarna och bostadsföreningar å den andra. Självklartkommer tomträttsinnehavare att känna stor osäkerhet och oro närtomträttsavgälden skall prövas för aht fler . Det finns 41 000 tomträttsupplåtelser som skett 1954-1972i de 45 kommuner som tillämpar tomträtt. Sådana tvister som då kan uppstå skall avgöras av domstol.De oklara regler, som gäller, kan medverka till att domstolarna åsamkasstora arbetsbördor och dryga kostnader. Enhetliga regler minskar statsverketskostnader. har också hos Kungl. Maj:tbegärt enhetliga regler främst då det gäller avgäldsräntan. Det ärtillfredsställande att en prövning nu kommer att ske i departementet även omjag knappast kan tro att det mål som finns i högsta domstolen kan ge såsärskilt stor ledning. Det mål som statsrådet hänvisade till gäller juom jag inte missminner mig bara räntesatser och rör en stor kontorsfastighet idet centrala . Det kan ha ytterst liten betydelse för bedömningen avtomträttsavgälden när det gäller egnahemstomter ute i landet. Markvärderingen är en mycket viktig del av den här frågan.Där behövs också fasta regler. Jag vill fråga statsrådet om han är beredd attinbegripa också principerna för markvärdering i den prövning som kommer attske inom departementet. Det är svårt för mig att så här på rak arm geett klart och entydigt svar på den fråga som senast ställdes. Jag skall tittapå det och se om det går att hitta några principer för markvärderingen också,men något löfte vill jag inte ge . i (); Jag är tacksam för detta sista. Det finnstydligen en vilja hos statsrådet att ta upp också principerna förmarkvärderingen. Det är mycket bra att det ändå blev antytt i diskussionen . Överläggningenvar härmed slutad. klassernas storlek i och gymnasieskolan Herr utbildningsministernZACHRISSON erhöll ordet för att besvara () i kammarens protokollför intagna fråga, nr 343, och anförde: har frågat mig om jag anser attklasser med mer än 30 elever skall få förekomma i ochgymnasieskolan. har fastställt grunderna förklassanordningssystemet i grundskola och gymnasieskola. Regeln är att varjeklass får omfatta högst 30 elever, i vissa fall 25 (lågstadiet) och iytterligare andra fall 16 (vissa studievägar i gymnasieskolan). Enligtriksdagens beslut får dock undantag göras fråndenna regel. För att sådant undantag skall få ske för krävs att detunder läsåret inträffat tvingande praktiska skäl. För gymna.sieskolans del kanlänsskolnämnden om särskilda skäl föreligger medge att viss klass får omfattahögre antal elever. Denna sista undantagsregel motiverades med behovet averforderlig smidighet i systemet. är förhindrad att ta emot svaret , och hon har bett mig att i stället göra det. Ä hennes vägnar tackar jagför svaret, som dock, tyvärr, knappast innehåller något annat än en redogörelseför gällande bestämmelser, vilka jag förvisso icke är okunnig om. Men det kanalltid vara bra med en repetition. Bakgrunden till spörsmålet är att det har framkommit attbestämmelsen om klasstorlek på högst 30 elever inom gymnasieskolan och grundskolanshögstadium knappast följs i tillräcklig utsträckning. I fanns det ickemindre än 373 klasser med över 30 elever. Det är inte så stort antal i och försig, det vill jag inte påstå, om man jämför med det totala antalet klasser, mendet är ändå beaktansvärt. De för stora klasserna finns uppenbarligen främst iexpanderande områden i storstäderna och förklaras väl ofta av att inflyttningenunder läsåret är så stor. Men i de områdena har man ju redan utan att överskridadelningstalen en besvärlig arbetsmiljö i skolan. På gymnasieskolan tycks man på sina håll utan dispensöverskrida delningstalet med den motiveringen att avgången under terminen ärstor; den tycks generellt sett kunna uppgå till , och detbesvärliga är att länsskolnämnderna tycks ha svårt att övervaka att gällandebestämmelser följs, sedan man har infört ett rapportsystem som gör attelevantalet bara kan avläsas årskursvis eller linjevis, dvs. man kan bara få enuppfattning om klassmedeltalet men inte den exakta fördelningen. I avsaknad av exakta siffror för innevarande läsår jaghar tyvärr inga sädana kan man bara på vissa grunder förmoda att detföreligger överskrid and en i några hundra fall. Även med tanke pålärararbetslös-heten är detta allvarligt. Man har räknat ut att om gällandebestämmelser följdes strikt, så skulle det kunna innebära sysselsättning förytterligare kanske 300 lärare eller av den nuvarande totalalärararbetslös-heten. Om jag själv hade framställt den fråga det här gäller och det hade jag mycket väl kunnat göra skulle jag ha formulerat den påföljande sätt: Vilka åtgärder avser statsrådet vidta i anledning av attdelningstal 30 för skolklasser inte tillräckligt respekteras? Ang. klassernas storlek i och gymnasieskolan Som sade, och om vi ser påden statistik som vi kanske tillsammans förfogar över, så finns det igrundskolan grovt räknat 22 800 klasser, 373 är för stora, och av dem är det307 där det rör sig om bara en elev utöver det fastställda antalet. De klassersom då är kvar är ju trots allt en ganska liten grupp. Ang. klassernas storlek i och gymnasieskolan Sedan måste vi väl också se på detta problem litetpraktiskt. Som jag säger i svaret finns regler utarbetade, och de skallnaturligtvis följas, men en viss smidighet måste man ändå ha vid tillämpningen.Eftersom timmen nu är sen skall jag bara ta ett exempel. Vi tänker oss att manute på en skärgårdsö har en skola där en rigid tillämpning av bestämmelsernaskulle innebära att man måste placera en eller två elever i ett samhälle påandra sidan sjön. Då är det väl ändå ganska naturligt att föräldrarna därfrågar varför inte de kan få överskrida gränsen. Det finns flera sådanaexempel. Jag tycker det är viktigt att man kan tillämpabestämmelserna med litet smidighet i sådana fall. Men naturligtvis skall vifölja denna fråga med uppmärksamhet, så att elevantalet inte överskrids annatän i fall där detta verkligen är av behovet påkallat. HerrNORDSTRANDH (m): Jag är helt överens med utbildningsministernom att man skall vara litet smidig och inte ha några rigida bestämmelser. Men jag tycker onekligen att smidigheten har blivit litet förvanlig, det har blivit för mycket överskridande. Detta gäller väl just förgymnasieskolan, för vilken jag dock inte har några exakta siffror. Jag vill fråga statsrådet om det inte trots allt finnsskäl för en och annan åtgärd. Skulle man inte kunna tänka sig att kommunerkunde få dela klasser redan vid lägre elevantal än 30, då man kan förutse storinflyttning?