prot · FW0915 · 1973-12-31 00:00:00 — Detta är bilden av svensk arbetsmarknad , och det ärdetta som är bakgrunden till mina något pessimistiska reflexioner omarbetsmarknad och sysselsättning nu och . Vi måste därför satsa påen politik för full sysselsättning starkare och från en bredare utgångspunktän . Regeringens ambition som den nu beskrivs är enligt minuppfattning otillräcklig. Jag tänker då inte på att mänga löftenunder 1971 och 1972 nu tycks vara mera nyanserade. yttradehäromdagen: "Det här skulle väl betyda, enligt mina bedömningar, en istort sett oförändrad sysselsättning , med möjhgen en viss ökning,men inte så stor att det är någonting att dansa kring julgranen med." Jag tänker i stället pä formuleringarna i finansplanen,där ambitionen anges i sådana formuleringar som "största möjhgasysselsättning", en synnerligen tänjbar formulering. Vi fär inte tumma pämålet "full sysselsättning". Vi måste hälla fast vid detta krav, vidkravet på full, produktiv och fritt vald sysselsättning. Det är en uppgift somvi måste intensivt satsa på av sociala, ekonomiska och humanitära skäl. Jag villkort antyda tre huvudlinjer i en offensiv sysselsättningspolitik. Den första linjen gäller satsningen pä näringslivet.Lönsamma, utveck-hngsbara och solida företag ökar tryggheten för de enskildalöntagarna och dessutom våra möjligheter att ställa sociala krav på företagen.Väsentliga inslag blir därför näringspolitik, stabihseringspolitik ochtillväxtpolitik. Vi måste ha tillväxt för att få resurser, bl. a. för ettfortsatt socialt reformarbete. Vi måste återvinna framtidstron inom värtnäringsliv. Den andra linjen gäller den egenthgaarbetsmarknadspolifiken. Vi behöver en effektivare arbetsmarknadspolitik med enbra arbetsförmedling, som bl. a. utnyttjar en interlokal förmedhng och moderninformationsbehandling samt bygger på obligatorisk anmälan av lediga platsertill förmedhngen. Vi behöver en bra arbetsmarknadsutbildning som är tillgängligför flera än . Den tredje hnjen gäller den ekonomiska tryggheten. Dennuvarande arbetslöshetsförsäkringen ger otillräcklig trygghet, och denaviserade reformen kan endast betraktas som en delreform, som en aUtför senförbättring av en otiUräcklig och bristfälhg försäkring. Vi behöver en allmänsysselsättningsförsäkring som omfattar alla, som ger standardtrygghet ochbygger på samma solidariska principer som andra socialförsäkringar. : En politik för full sysselsättning stäher krav.Jag vill sammanfatta de kraven i fyra punkter: Krav påsamhället: En ny näringspohtik, effektivare arbetsförmedling ocharbetsmarknadsutbildning, en ahmän sysselsättningsförsäkring. Krav pä företagen:Ett socialt ansvarsmedvetet handlande. Krav päorganisationerna; En medverkan i och ett ansvar för sysselsättningspolitiken. Krav pämänniskorna: Socialt ansvar för och solidaritet med varandra. HerrRINGABY (m); Debatten om de s. k. utslagna eller utstampade påarbetsmarknaden har blivit allt intensivare . Allt fleramänniskor orkar tydligen inte hänga med i det effektiva och högrationaliseradenäringslivet. Hur ser utvecklingen ut för de arbetshandikappade, vad ärorsaken till deras situation och vad kan man göra för dem? Antalet människor som sökt arbetsvärd i skyddadeverkstäder eller på annat sätt har ökat från 31 1960 rill omkring 1970. Bara i skyddad eller halvskyddad verksamhet har över 30 000människor fått en mot 4 000 för tio är sedan. En allvarlig tankeställare måste alla fä som studerarorsakema till att allt fler människor inte orkar med arbetstakten ellerarbetsmiljön. Man finner nämligen att de som sökt arbetsvärd pä grund av socialmissanpassning ökade med . Alkohol-och narkotikamissbruk har ökat kraven på skyddade arbeten . Vivet att alkoholmissbruk och social missanpassning ofta följer varandra, ochdärför är det skrämmande att dessa orsaker i mycket högre grad än andra orsakerdriver människor från den öppna arbetsmarknaden till den skyddade,institutionella arbetsvärden. Det höga kostnadsläget, som kräver storeffektivitet och en snabb arbetstakt i företagen, är självfallet också enbidragande orsak till den här utvecklingen. Anmärkningsvärd med hänsyn tillåldersutvecklingen är också den tendens som kan utläsas ur statistiken och somvisar att det föreligger en ökning av efterfrågan på skyddat arbete fränungdomar pä högst , medan det är en minskning av samma efterfrågan hosäldre hos dem som är och mer. Bättre möjligheter till förtidspensionkan givetvis inverka pä dessa äldre, men trycket frän ungdomar på arbetsvärdenmåste noga analyseras. Trots att alla säger sig vara intresserade av att i ökadutsträckning få in arbetshandikappade på den öppna marknaden, så har andelen pädenna sektor minskat kraftigt både i absoluta tal och procentuellt, nämligenfrän till är 1969. Däremot har andelenarbetshandikappade i särskilda beredskapsarbeten ökat från till 46procent pä . Detta är en inte önskvärd utveckling. Vi måste satsabetydligt hårdare på att få in flera arbetshandikappade på den öppna,reguljära arbetsmarknaden - både i det privata näringslivet och inom denoffentliga sektorn. Vad kan man dä göra för att nå det målet? Såvitt jagförstår finns det bara två vägar att gä fram pä. I det nyhgen framlagda betänkandet från utredningen omskyddad sysselsättning föresläs att landstingen får huvudmannaskapet förskyddat arbete. har i sitt remissvar förordat ett statligthuvudmannaskap. Vilket det nu än blir, så måste en samordning till för attsamla alla krafter som är mycket splittrade i denna verksamhet. Om vi skahkunna undvika att få en framfida speciell arbetsmarknad på kanske 200 000arbetshandikappade människor, sä är snabba åtgärder nödvändiga. Det skulle varaen trist kapitulation inför problemen att nödgas lagstifta om en viss kvottilldelning av handikappade till arbetsgivarna. Lät i stället landstingen, somhar stor erfarenhet av arbetsvärd, gå direkt ut på arbetsmarknaden och takontakt med företagen, länsarbetsnämnderna, fackorganisationema, dehandikappades organisationer och sociala myndigheter m. fl. som kan tänkasvilja medverka i detta fall. finns det s. k. anpassningsgrupper vid mängaföretag med över 50 anställda. Bara i län har vi 225 sådana företag ehergrupper. Dessa skuhe vara lämpliga objekt för ett samarbete på bred front isyfte att få in så många människor med arbetshinder som möjligt på den öppnamarknaden. I de flesta företag finns trots allt "lugna hörn" ocharbetsuppgifter som passar även för handikappade. ocksäbättre upplysning om dessa ting. Hur mänga företagare vet t. ex. att de kan fåhjälp med per halvår, om de anställer en sä svårt handikappad attvederbörande behöver ett arbetsbiträde, eher att en företagare kan fähögst tih hjälp för att bygga om en arbetsplats sä att den passaren handikappad osv.? Det finns mänga hjälpätgärder som det behövs upplysning ombland företagarna. Av utredningen arbete framgår att många anser attfler människor med arbetshinder måste ut på den öppna marknaden och attarbetsvårdstjänstemännen i detta syfte måste operera direkt ute i arbetslivet.Detta är den ena vägen att bereda fler människor med arbetshinder meningsfullaarbetsuppgifter i det reguljära arbetslivet. Den andra vägen - och för många handikappade är det densäkraste vägen tUl ett bra jobb - är att skapa ett lönsamt näringsliv.Statsminister sade i denna remissdebatts början att och SAABoch några stora företag till hade haft stora vinster . Ja, detta ärriktigt. Men så har inte heller dessa företag avskedat några människor utantvärtom uppträtt som räddare i nöden och anställt folk när bl. a. statligaföretag har havererat. Vad skulle hända om började gå med förlust? Menför aha de andra tiotusentals företag som skaU klara vår sysselsättning harlönsamheten varit skral. För en så stor sektor som gmvor, industri- ochbyggnadsverksamhet har lönsamheten 1971 och 1972 varit den lägsta pä över tioär, och varje konjunktursvacka har varit djupare än den närmast föregående. Vivet att såväl privata som statliga företag liksom även landstingen ochprimärkommunala arbetsgivare i ekonomiskt trängda lägen drar in påarbetskraften och då i första hand på icke fullvärdig arbetskraft. Vi vet ocksåatt LO med öppna ögon har bedrivit en politik som syftat tih att slå ut företagmed sämre förmåga att betala höga löner. Den förda stathga näringspolitiken harocksä medvetet syftat till att minska företagens vinster. Regeringen och LO harpä sä sätt ett tungt ansvar att bära när det gäller s. k. utslagen arbetskraft. Lönsamheten i näringslivet och sysselsättningsgradenhänger ahtså intimt samman. Det känns nästan genant att behöva göra dettapåpekande i riksdag, men det är tydligen nödvändigt att göra det. Attutstampningen av arbetshandikappade i hög grad hänger samman med näringslivetsekonomi framgår med önskvärd tydhghet av en passus i utredningsbetänkandetSkyddat arbete: "I den högkonjunktur som rådde under praktiskt taget hela1950-talet och kunde arbetsförmedlingen i storutsträckning placera även personer med viss nedsättning i arbetsförmågan påöppna marknaden," Vi vet nu alla att sedan regeringen trädde tillhar både näringslivets minskande lönsamhet och antalet konkurser samtutslagningen av handikappade accentuerats. Näringslivets sjunkande lönsamhetoch därav följande otihräckliga optimism och expansionslust skapar mängaproblem. Att med avsiktliga åtgärder driva näringspolitik pä sä sätt är heltenkelt en urbota politik. Det kostar samhället enorma summor för att ta hand omutslagen arbetskraft, det kostar samhället stora summor i uteblivnaskatteinkomster, det är ett oerhört slöseri genom ett dåligt resursutnyttjandeoch det är en cynisk politik mot de anställda genom att den skapar osäkerhet ianställningen. När företrädare för kommunisterna talar omgåvor tih företagen på och det är mänga kommunistersom har gjort det i den här debatten är det ett oerhört demagogisktpåstående, eftersom staten först plockar av företagen 12 13 miljarder kronori bara ATP- och arbetsgivaravgifter. Atl då ge ett investeringsavdrag tillbakaär självfallet ingen gåva. Om kommunisterna finge tillfälle attgenomföra sin politik skulle det verkligen bli katastrof för sysselsättningen.Men för kommunistregimer spelar det inte någon roll. De löser problemenlagstiftningsvägen, genom att förbjuda strejker, införa fängelsestraff efter enviss tids arbetslöshet, införa statlig lönesättning och förbjuda allopposition. Vi kan med egna ögon se vad kommunistisk diktatur innebär, och denmanar inte tih efterföljd. Den gruvliga salva som i i gårriktade mot regeringen skulle, om han varit i ett kommunisfiskt land, harenderat honom internering i fängelse eher, ännu värre, på mentalsjukhus imånga är. Tänker ni i kommunisterna aldrig i stilla stunder pädetta? , som är branschorganisation för enmycket stor och viktig sektor i värt samhälle, uppger att ungefär vart fjärdeföretag lämnar otillfredsställande vinst eller rent av går med förlust. I devinstgivande företagen finns inga utslagningsproblem av betydelse, men väl iförlustföretagen. Regeringens näringspolitik är ahtså av avgörande betydelseför sysselsättningen, och i synnerhet för folk med arbets-handikapp. Men ävenmed en bra näringspohtik kommer en del att få svårigheter med sysselsättningen,och då måste nya grepp till med samfällda åtgärder frän staten, landstingen,länsarbetsnämnderna, fackorganisationerna, anpassningsgruppema, näringslivet,m. m., för att fä maximalt antal handikappade in på den öppna arbetsmarknaden.Först dä kan vi få minsta möjhga antal människor i den egenthga, slutnaarbetsvärden. HerrBLOMKVIST (s): Jag har tidigare, när jag överskridit den tidsom jag i förväg angett för ett anförande, fått anmärkningar av fru andre vicetalmannen . Jag skall därför försöka hälla mig inom de tiominuter som jag beräknat för mitt anförande. Men jag vill ändå mycket kortrepUkera . Först vUl jag emellertid, även om nu inte ärinne i kammaren, ändå uttrycka en glädje över hans nyanserade skildring avproblemen på arbetsmarknaden. Han framförde där många synpunkter som jag mycketväl kan ansluta mig till bl. a. att många människor ute i arbetslivet känneroro , att vi måste satsa aUtmer på arbetsmarknadsutbildningenetc. Däremot måste jag reagera mot vissa avsnitt i herrRingabys anförande han har visserligen lämnat kammaren men han kanske läserprotokollet och kan återkomma i debatten vid ett annat tillfälle. a. att det är den fackhga rörelsensoch regeringens fel att vi haft och har en sä stor utslagning på arbetsmarknaden.Han menade bl. a. att det är LO.s krav på högre löner för sina medlemmar som skapat kostnadsproblem för de minst lönsamma företagen.Dessa har sedan inte haft möjligheter att bära de ökade kostnaderna utan blivitutslagna. Jag har vid andra tUlfällen haft anledning att mycketstarkt reagera mot sådana uttalanden som jag för min del anser vara felaktiga,de stämmer inte med verkligheten. Ett faktum är att det välstånd som vi uppnåtti vårt land tih mycket stor del beror pä den positiva instäUning somfackföreningsrörelsen haft till strukturförändringar inom näringslivet. Jagtror ocksä att nästan samtliga ledamöter i denna kammare inser värdet av ensådan principiell inställning från den fackliga rörelsens sida. Flera talarehar under debattens gång påpekat att vad vi måste sträva efter är en högretUlväxttakt. Jag hävdar att fackföreningsrörelsens positiva inställning underde gångna åren tiU strukturomvandhngen har medverkat till en högre tillväxttaktinom industrin och näringslivet i övrigt och därmed tih en högrelevnadsstandard. Jag skah nu avstå frän att polemisera motherr Ringabys uttalanden; jag kanske får anledning att återkomma till frågorna. har antalet människor i vårtland som enligt arbetskraftsmätningarna haft förvärvsarbete uppgått thl i genomsnittca 3,9 mUjoner. Det är internationeUt sett ett mycket högt antalförvärvsarbetande i förhållande tih folkmängden i aktiva åldrar. Som tidigare framhållits har vi också en högsysselsättningsnivå. beräknas antalet sysselsatta haökat med omkring 170 000 personer. Men med denna utveckling har viunder ändå haft en betydande arbetslöshet. Det är, som talaretidigare här under debattens gäng har sagt, ungdomar, kvinnor, handikappadeoch utslagna människor inom industrin som drabbas av arbetslöshet. De av inrikesministern föreslagna åtgärderna kommernaturligtvis att spela en betydelsefull roll då det gäher att ökasysselsättningsmöjligheterna. Jag tycker att det är en rejäl satsning pä mångacentrala områden för att söka åstadkomma sysselsättning åt den fristähdaarbetskraften. Jag skall nu avstå från att göra några närmare kommentarer thlde av inrikesministern uppdragna riktlinjerna för den kommandelokaliserings-och arbetsmarknadspolitiken. Jag vUl bara här framhålla upprustningenav arbetsförmedlingarna. Arbetsförmedlingarna utför en verksamhet som uppmärksammasav de fackliga organisationerna. I årets statsverksproposition föreslår inrikesministern210 nya arbetsförmedlare till förmedlingsverksamheten. Med tanke på att detta arbetetUlhör själva basen för verksamhet måste förslagethälsas med den allra största thlfredsstähelse. Jag vill även uttala förhoppningen att arbetsförmedlarnaskall fä ännu större möjligheter till personliga kontakter med de arbetssökande.Erfarenheten från fältet visar nämligen att det i enskUda faU föreligger ettganska stort behov av ökad personlig kontakt med arbetsförmedlaren. Jag vih också beröra några andra väsentliga frågor, somäven rör sysselsättningsfrågan. Jag tänker då först och främst pä de kommanderegionalpolitiska åtgärderna ute i landet. antog ettregionalpolitiskt handlingsprogram för hela landet, och som vi alla vet ärmålet att steg för 3 protokoll 1973. steg itakt med ökade resurser i länen bygga upp orter av olika karaktär, vUkainbördes kompletterar varandra, allt i syfte att underlätta strävandena attgöra arbete, service och god miljö tUlgängliga för aha människor. Under den nu påbörjade vårsessionen får bl. a.behandla också viktiga konkreta förslag rörande utformningen av det beslutadehandlingsprogrammet. Jag är i detta sammanhang självklart fuht medveten om attde regionalpolitiska förslagen i stor utsträckning inriktas på att understödjautvecklingen inom stora delar av stödområdet och främst i Norrlandslänen. Men vi skall då inte glömma att även län utanförstödområdet har stora och svåra problem inom vUctiga sektorer,såsom t. ex. i mitt hemlän, . Vi har därför även ansett detnödvändig att i en motion ta upp några av de problem vårt län har att brottasmed. Det framgår bl. a. av uppgifterna i motionen att antalet sysselsatta inomjordbruket i har minskat med omkring 8000 personer. En liknande strukturomvandling kan väntas fortsätta även under1970-talet, vUket i sin tur medverkar tih att ytterligare ett antalyrkesverksamma inom länets jordbrukssektor blir bortrationaliserade. I förhåhande thl riket i övrigt kommer attockså ha en ganska hög andel jordbrukssysselsatta. Den fortsattastrukturomvandlingen inom länets jordbruk, liksom svårigheter i andra delar avlänets näringsliv, kommer förmodligen ytterligare att skapa betydandesysselsättnings- och omställningsproblem för tusentals skaraborgare. Det ärdärför av grundläggande betydelse att man genom regionalpohtiska insatsermedverkar till en positiv industriutveckling, nya tUlskott inomservicenäringarna och lokalisering av eftergymnasial utbhd-ning. Vi räknar medatt motionen får en välvillig behandling vid årets riksdag. Jag och mina medmotionärer har i en annanmotion aktualiserat frågan om strukturrationaliseringen inom industrin. Jag vUli det sammanhanget erinra om att av befolkningenfick sin bärgning från jordbruket och binäringar, medan motsvarande andel förindustri och handel var . - Hade nu varit inne iplenisalen, borde han ha uppmärksammat det jag nu kommer att säga. har det således skett en kraftigstrukturomvandhng inom det svenska näringslivet. Tidsperioden sammanfahernästan helt med socialdemokratins maktstäUning i det svenska samhället. Jagtror sanner-hgen inte att någon som har minne av 1 930-talet skuhe ha velat avståfrån denna strukturomvandling, men självfallet har den i många sammanhang varitpåfrestande för många enskilda medborgare. Jag viU alltså slå fast att det med dennastrukturomvandling har skett genomgripande förändringar på arbetsmarknaden. VUkenarbetsmarknad står vi inför och ? 1 tidningen av finnsen intervju med generaldirektör i . Bl.a. ställde man där följande fråga: VUka blir för AMS de viktigaste Chefen för svarade: Desamma som : att underlätta denfortsatta mycket stora och snabba omställningen, att göra den tUl en så litenplåga som möjligt för dem som berörs. AUt fler löper risk att bli arbetslösaaht snabbare. Även om det görs mera inom företagen för de äldre och dehandikappade, får vi göra ännu större insatser för de utslagna. Jag delar helt uppfattning, att man i framtidenmåste göra ännu större insatser för de utslagna. Vi är också väl medvetna omatt en fortsatt strukturomvandling inom det svenska näringslivet är nödvändigför att vi skall kunna garantera sysselsättning i en aht hårdarekonkurrens såväl på exportmarknaden som på hemmamarknaden. vet vi bl. a. mycket litet om hurexempelvis robotutvecklingen kommer att påverka sysselsättningsläget iframtiden. Detta tycker vi motionärer är oroande. För att så snabbt som möjligtsöka klarlägga konsekvenserna av industrirobotarnas intåg i industrin behövsett samarbete mellan samhälle, företagare och personalorganisationer, främstför att man skah vara medveten om kommande förändringar inom industrinoch snabbt kunna planera åtgärder för att möta en förändrad situation påarbetsmarknaden . HerrNILSSON i (c): En konjunkturförbättring bör medföra ett ökatutbud av arbetstUlfällen. Ändå kommer sysselsättningsfrågorna att vara icentrum i den politiska debatten . I finansplanenprognostiseras flera mycket tunga sysselsättningssektorer för en sjunkandesysselsättningsgrad. Det gäUer t. ex. jord och skog, industriverksamhet ochbyggnadsverksamhet. Elkraftsproduktionen förutses öka sysselsättningen med 1,6procent. Denna sektor är emehertid sä liten att den inte betyder särskUt myckettotalt, även om den kan betyda åtskUligt för vissa lokala områden. Denoffentliga sektorn beräknas öka med . Denna sektor är stor,varför plus anger mättet på en avsevärd sysselsättningsökning. Kan man dä räkna med att den kommunala sektorn är expansivnästa budgetår? Man kan nog sätta åtskhiiga frågetecken i kanten för ett sådantantagande. Finansministerns s. k. överenskommelse med kommunerna om enbegränsning av deras åtaganden leder tUl en annan slutsats. Den kommunalasektorn stimuleras inte av staten att bU starkt dynamisk i vad gäller antaletnyanstäUningar. Stimulansen har inriktat sig på att klara arbetslösheten ute ilandet. Vi känner till hur primärkommuner ganska allmänt, oavsett politiskmajoritet, har ansett sig nödsakade att göra stora pmtningar på i och för sigönskvärda utvidgningar av sin verksamhet. Inom landstingen finner man en motsvarande om inte en ännumera målmedveten ambition att begränsa utgiftsstegringen. Pä värdområdet hararbetskraftens dimensionering en alldeles särskild betydelse för kostnadsutvecklingen.Om man trots befogade frågetecken för finansministerns beräkning ändå i bristpå bättre grundmaterial godtar den, så innebär det en sysselsättningsminskningi timmar på minus . Vi vet att stora grupper kommer att anmäla sigpå arbetsmarknaden . Strukturomvandlingen är nödvändig men denkan också gå för snabbt.Det kan skapa problem som samhähet inte kan lösa. En för snabbstrukturomvandling kan bli olönsam, inte bara för många enskilda människor utanockså för samhället. Ett mycket stort antal arbetslösa, registrerade ochicke-registrerade, väntar på arbete. Det finns en mycket stor doldarbetslöshet, kanske främst bland kvinnorna. Flera tusen ungdomar med lång ochgod utbhdning väntar pä arbete. Ett stort antal arbetslösa och många av dem somär i riskzonen för arbetslöshet kräver särskUda insatser frän samhället via AMSoch på annat sätt. Det är s. k. partieht arbetsföra, det är äldre, det ärhandikappade. Här måste ytterligare insatser görss. Man kan således vänta sig ett ökat behov av sysselsättningbland olika grupper. Vi kan se fram mot en framtid med behov av ett kraftigtökat antal nya arbetstillfällen. Det behövs för att människor skall kunna uppnåden standard som de önskar och det är inte enbart fråga om en materiellstandard. Ett meningsfullt arbete har också ett omistligt egenvärde för de allraflesta människor. Vi klarar, herr talman, inte i vårt samhähe att gemänniskor trygghet och arbete huvudsakligen genom att satsa påarbetsmarknadspolitiska åtgärder genom och dess organ.Det är ett nödvändigt komplement tUl den ekonomiska politiken och näringspolitiken,men vi måste föra en näringspohtik som stimulerar till nyskapande avarbetstillfällen inom hela näringslivet. Regeringen och riksdagsmajoriteten harinte lyckats med detta. Den föreliggande budgeten ger heller inget hopp om enavgörande sinnesändring inom regeringspartiet i detta avseende. Finansministern föreföll vara pessimistisk,ja, nästan defaitistisk när det gällde utsikterna att öka antalet nyaarbetstillfällen. Temat frän hans sida var att vi har i vårt land inte råd attsatsa och investera för nyskapande av arbetstUlfällen. Man menar tydligen inomregeringen att vår produktionsapparat är fullt utnyttjad. Så är ju pä intetsätt förhällandet. program för 100 000 nya arbetstUlfällen undernästa budgetår är ett konstruktivt program, utformat så att det skall stimuleratUl optimism och satsning pä nyanställning. Näringslivet och jag villunderstryka att jag där ocksä inräknar arbetstagarna måste behandlas så att inteföreträdesvis de ekonomiskt välkonsoliderade företagen utan ocksä i samma gradde svagare företagen ges en likvärdig stimulans. har, såväl i hög- somi lågkonjunktur, de stora, vinstrika företagen kunnat utnyttja stathga förmånerpå ett helt annat sätt än sämre konsoliderade. Dessa har på sistonediskriminerats genom utformningen av vissa av de konjunkturpolitiskaåtgärderna. Vi har tidigare påpekat detta. En riktig näringspolitik måste vararättvis på det här området.