prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Visst har de gångna åren pä mänga sätt varit besvärliga för mångamänniskor i vårt land. En helt annan sak är att säga att det varit förloradeår, bortkastade år. Här kan det kanske vara befogat med ett varningens ord tUlherr . Underskatta inte de arbetsinsatser som människorna gjort under dehär åren, inte minst för det gemensamma bästa. Samhällets och människornas insatserär värda ett sakligt omdöme och inte bara glosor, som lätt kan te sig litetföraktfulla. Under de här två åren flyttade 600 000 människor in i nyaegnahem eher lägenheter; för dem var det inte förlorade är. Flera människor fick råd att fiytta in i bra bostäder tackvare höjda bostadsbidrag. Var det för dem förlorade år? Vi har under de här tvä åren gjort den mest omfattandemiljösatsning som någonsin har skett i något land för att skapa ett renareSverige. Omkring 1,5 mUjarder kronor har satsats i kommuner och industrier förmUjövärdsanläggningar, varav hälften är statsbidrag. VUken av dessamUjövärdsanläggningar, har varit en bortkastad, förlorad satsning påmUjöpolitiken? Ta alltsom gjorts för att bygga ut produktionen. Är det bortkastat? Vi kan ta det som anförde omarbetsmarknadsut-bUdningen. Innebär utbyggnaden av arbetsmarknadsutbhdningennågonting bortkastat för enskUda människor? Jag ringde runt i går och fickhöra några mycket enkla exempel från människors vardag. På arbetsförmedlingen i en stad i anmälde sighösten 1971 en 30-årig gift man som friställts frän en metallindustri. Hansaknade yrkesutbUdning, och vi var mitt inne i en lågkonjunktur. Han är i dagreparatör pä ett industriföretag och tycker att han har fått ett intressantarbete och en tryggad framtid. En av förutsättningarna för att han skulle fådetta nya jobb var att han hade genomgått en kurs i reparation och smide inomarbetsmarknadsutbhdningen. Under utbUdningsåret fick han utbildningsbidrag,hyresbidrag och reseersättning. Inte var det något förlorat år för honom. En 50-årig kvinna i var på grund av att presseni arbetet var sä härd för henne tvungen att sluta i den textilfabrik där honhade arbetat under mänga är. är hon telegrafist på en båt i oceantrafik.Först testades hon i arbetsvärden och gick därefter igenom statens skola förvuxna i . Under den tiden fick hon grundbidrag, barntUlägg,kursavgiften betald och reseersättning. Därefter blev det en ny kontakt medarbetsvärden, och så tog hon telegrafistexamen. Sedan var hon ett är vidsjöbefälsskolan, och hon fick dä studiemedel. Inte har hon förlorat . I har AMS en särskUd utbildning för ensamståendeföräldrar med barn. De får hjälp med bostad och barntillsyn underutbhdnings-tiden. har ett hundratal ensamma mammor gått igenom denUtbUdningen, och av dem har fält arbete efterutbhdningstidens slut. För dessa innebar detta en ny start och entryggare tUlvaro. AMS:s utbildningscentrum i har unika kurser förbarndoms-döva och för vuxna hörselskadade, där man nu senast hade åtta platser.Av deltagarna har tvä fortsatt med utbUdning till styrnings- ochregleringsmekaniker, en tUl TV-reparatör och en med utbUdning i mentalsjukvård. har man följt en grupp pä 500 människor somfått utbildning i . efter utbUdningen var 80 procentkvar i och hade arbete, sä att det var klart lönsamt för democh för samhället. Jag har velat säga detta bara för att fillråda försiktighet när han här kommer med slagord och ettstillastående samhälle. Jag tihräder honom också försiktighet i hans negativaomdömen om den selektiva politiken. På många områden har vi kunnat göra Tänk exempelvis på miljön. För mänga människor har det verkligen inteinneburit några bortkastade är. Det är ett varningens ord tUl innanhan fortsätter med sina slagord. gjorde en i vissa delar bra utläggning omyttrandefriheten och liberalismen. Allt det han sade var vackert. En hel delkan jag tUl fullo instämma i, t. ex. principerna för yttrandefriheten, behovetav tolerans när det gäller behandlingen av stoff o. d. Det var kanske htetsjälvbespeglande när försökte ta ät sig äran av att dagstidningarnaslutat med att införa poseringsannonser. Det är väl många krafter som harmedverkat till det. En del av det han sade var kanske litet snårigt, därfomuleringarna hoppade bock över innehållet. Jag kan inte ta upp hela dendebatten . Den fär vi återkomma till. SkaU jag rikta någon kritik mot sä skulle detvara för att det blev liksom ett tema i hans tal: Länge leve folkpartietstidningar och deras ägare! Och det fär han väl en stjärna i boken för.Jag kan också klämma i med ett hurra i generositetens intresse, även om jaginte får någon stjärna i boken för det, därför att jämfört med förhållandena påmänga häll ute i världen sä har svensk press och flera av de härtidningskungarna en mycket bättre inställning tUl opinionsbildningen,yttrandefriheten och pressfriheten. Jag saknade emellertid något i anförande. Detvar den traditionella liberala uppfattningen om yttrandefriheten frän1800-talet som han företrädde. Och liberalismen har gjort en helt beståendeinsats i kampen för yttrandefriheten , t. ex. i fråga om rättenatt utge tidningar utan censur m. m. Det är bara det att denna fina tanke attvar och en skulle ha rätt att fritt utge tidningar snabbt kom i kollision medproduktionskrafternas utveckling och tendenserna mot stordrift ochkapitalkoncentration. Och dä blev denna tävlan på den öppna marknadenbegränsad. Det blev så att den som hade en tidning gav den i arv tih nästageneration i famUjen. Man hade stordriftsfördelarna och slog ut konkurrenternamed dem, och så förstärktes ojämlikheterna, och monopoltendenserna börjadekomma liksom kopplingen till annonsmarknaden och andra starka kapitalintresseni samhähet. Av detta fanns så litet med i anförande. sällade sig till det pretoriangarde avfolkpartister som liksom ställt upp till värn för pressensägare - , och hela gänget. Jag har inte tagit del av hela dendebatten. Jag skall göra det i fortsättningen. Hela denna nya problematik om den allt starkarekoncentrationen inom pressen, om tidningsdöden, som är ett oerhörtinternationellt problem, om insnävningen av nyhetsmaterialet ochdebattmaterialet, som förekommer ute i världen, berördes inte med ett enda ordi anförande. Och hela denna utveckling är en fara föryttrandefriheten. Jag behöver inte alls angripa de människor som sysslar meddetta, men själva tendensen är obestridligen en fara för yttrandefriheten.Därför är det en vital och intressant debatt som man nu för. talar vackert om pressen, men jag hör honomsällan gråta ens bildlikt talat när en tidning läggs ned, en röst tystnar,yttrandefriheten blir litet mindre, utan dä kommer med detta djupt orättvisaangrepp mot finansministern att han har velat i sak och ord klämma ät de storatidningarna. Vi har en generös presspolitik i det här landet. Den ärganska unik. Det samlade presstödet uppgår tUl . Därav går25 mUjoner tUl pressens lånefond, 20 miljoner till samdistributionsbidrag, 25mUjoner tUl subventionerade tidningstaxor - jag talar om dagspressen 150 miljoner till befrielse från moms och 67 miljoner thl produktionsbidrag.Annonsskatten kan innevarande budgetår för dagstidningarna beräknas motsvara30 . Det utgår ahtså å ena sidan 300 mUjoner kronor i stöd ochtidningarna betalar å andra sidan via annonsskatt eller reklamskatt 30 miljoner en tiondel därav. Studerar man fördelningen av stödet kan man se, att detaUra mesta av det går till de stora ekonomiskt välbeställda tidningarna. De färden största glädjen av det. En del av stödet - de 67 miljonerna iproduktionsbidrag utgår som hjälp till de svaga tidningarna, men det ärendast en liten del. Någon har skrivit att det är en underlig socialdemokratisom låter skattebetalarna ge ut massor av pengar för att stödja en i väsentligutsträckning borgerlig opinionsbUdning för sä fungerar det. Men det må dåfungera så: vi gör detta i demokratins, pressfrihetens och yttrandefrihetensintresse. Men det nästan makabra är när inte bara en del tidningsägare - ochdet må vara; de har ju sina egna ekonomiska intressen att bevaka utan ävendet liberala ordförande försöker skildra detta som ett slagsförföhelse frän statsmakternas sida. Det är de som har de stora skedarna somfår det mesta av denna pott. Det är det jag tycker är sä oroande när manskildrar detta som förföljelse. Jag är inte beredd att ta upp denna debatt i dess helhet vi har inte tid tUl det - men jag är oroad av monopoliseringen avpressen, utan att det behöver vara något fel på de enskUda människorna, därföratt den pä kort och läng sikt kan bli en fara för yttrandefriheten. Produktionsbidragethar räddat en rad tidningar. Vem vhl här påstå att GHT eller Svenska Dagbladethade utkommit, om vi inte hade satt in detta bidrag ? När jag ficksituationen klar för mig blev det något av en chock. Vi måste undersöka hur mankan gä vidare för att diskutera allsidigheten. Jag lyfter hatten hur mycket som helst för gamla finaliberala teorier om yttrandefriheten. De är väsentliga i dagens samhälle. Menom man skall lösa problemen räcker det inte att hänvisa till 1800-taIetsdrömsituation, utan man måste därutöver undersöka hur samhället kan träda inför att garantera den verkliga yttrandefriheten och produktionsbidraget varen sådan insats för yttrandefriheten i vårt land. Hur kan man på andra vägar i samarbete med alla demänniskor som arbetar inom pressen och det är mänga: journalister,typografer, tekniker, ägare, chefredaktörer osv. - värna den demokratiskayttrandefriheten i det svenska samhället? Det gör man inte med slagord utanmed åtgärder. gjorde mig litet förvånad när hanplötsligt gick titt angrepp mot vad han kallade den statliga byråkratin ochstatliga insatser för att bekämpa arbetslösheten, mot tjänstemännen inom stat och kommun ochanställda inom arbetsförmedlingar, sjukkassor, sjukvård och UtbUdningen. Detverkar som om ansåg att de inte skulle skapa något välstånd.Det är en gammal borgeriig uppfattning. Inte är det väl så att vpk, somgrupperna tUl vänster påstått, blivit en småborgerlig sekt som torgför sådanagamla borgerliga uppfattningar? Eller är det sä att frasrevolurionen ochanvändningen av slogans har inverkat i anarkistisk riktning? Är ett vägarbete som utföres i stathg regi mindrevärdefullt än det som utföres av en privat entreprenör? Är en byggnadsarbetaresom arbetar hos Skånska Cement produktiv, medan den som deltar i ett statligteller kommunalt arbete är improduktiv, dolt arbetslös? 1 fjol vinter fick 48 000 byggnadsarbetare jobb genomberedskapsarbeten, tidigareläggning av statliga byggen, bidrag tillmiljövårdsanläggningar osv. Det var arbeten direkt pä byggarbetsplatsen. 18000 arbetade i beredskapsarbeten och 30 000 i andra slags jobb, men det är intedet vUctiga. Viktigt var att 48 000 man gjorde ett nyttigt jobb genom den avherr förkättrade statliga byråkratins insatser. Det behövs mera avstatliga insatser på byggmarknaden för att klara sysselsättningen förbyggnadsarbetarna, sade den nya byggarbetsgruppen . Det uttalandetstår bakom och likaså Bygg-Ettan. Jag trodde att det var en tUIfällig förvUlelse, men kanskedet ligger någon teori bakom att kommunisterna gått emot en rad viktiga byggeni . Var det på grund av de nya produktionsvärdeteorierna? Det är klart att statliga insatser är väsentliga för attbereda jobb ät byggnadsarbelarkåren. När ger sig ut pä ett mötemed Bygg-Ettan härnäst, får han väl ta med sig den svarta anarkistflaggannågonstans under kavajen eller skall han möjligen damma av ? Iaha fall stämmer inte uttalande med den hnje som jagtrodde att kommunisterna hade, nämligen att de insåg betydelsen av samhälletsinsatser för att klara sysselsättningen för t. ex. byggnadsarbetarna. Om invandrarna sade mycket som är väldigtbra och som jag ansluter mig tUl. Vi gör mycket, och vi skall fortsätta attgöra mycket för att de som kommit till vårt land skall känna trivsel här. Mensedan fortsatte med att säga att sysselsättningsproblemenlöser man bara genom att införa kommunism. En hel del av invandrarna haremellertid kommit thl frän kommunistiska länder, där de inte kunnat fäjobb. De har kommit thl därför att här har de kunnat fä jobb. Detkanske inte är så dumt med socialdemokratin ändå, , i varje fallinte för en hel del människor som kommit frän kommunistiska länder. , slutligen, tog också upp en rad olika ting -jag bläddrar i mina anteckningar här. En sak tyckte jag var litet festlig. Detvar när talade om budgetunderskottet och den statliga upplåningen.När det var utfrågning i TV i samband med att budgeten lades fram, ondgjordesig över budgetunderskottet. Enhgt hans mening var det en för storstatlig upplåning, och han sade att den beror på att det är valår.Då gör finansministern så här, ty dä är han litet ansvarslös, ansåg herrFälldin. Men säger att han vUl öka upplåningen med ytterligareen och annan miljard. VUket dubbelvalår enhgt sina egna teoriermätte befinna sig i! Det här med att skUja på drifts- och kapitalutgifter vardet en professor som hette som röjde upp med ,när höU pä med det där. Den statliga upplåningen gör samma intrångpå kapitalmarknaden, ahdeles oavsett om den sker thl drifts- ellerinvesteringsutgifter. Sedan talade om pensionsåldern. Jag vUl erinraom att vi har genomfört ett ganska systematiskt program pä det här området, sominnebär att man först höjde pensionerna och sedan genomförde en sänkning avpensionsåldern för de mest utsatta grupperna, inte bara thl 65 utan ned till 63är och ibland ännu lägre. Det har varit en oerhört viktig reform för de mestutsatta och utslitna grupperna. Sedan de nya reglerna trädde i kraft har detbevUjats inte mindre än 40 000 pensioner i åldrarna . Det är en väldigtväsentlig insats, och det målet satte vi före i nära samarbete medfackföreningsrörelsen. LO gjorde den här uppgörelsen, som innebär att för detstora löntagarkoUektivet 65-ärspen-sionen böriar genomföras fr. o. m. den 1 juhi år - och det är en stor och viktig reform. Skall jag kritisera på något sätt kan jagsäga att det, när det gäller reformen för de utslitna grupperna ute päarbetsmarknaden och för de stora löntagargrupperna dvs. löntagarfrägor harvarit ett litet förstrött intresse frän sida, precis som hadeett ganska förstrött intresse för ATP pä sin tid. Det är de allmännasänkningarna man har talat om, och det behöver i och för sig intevara fel. Vi har en utredning som sitter och arbetar på detta, och där är välcentern med. I direktiven tUl den utredningen ingår just kravet pä en sänkningav den allmänna pensionsåldern. Sedan finns det andra frågor med: förbättringenav pensionerna för unga invalider, standardsäkring och annat. Resultatet avutredningen kommer att framläggas, och enligt riksdagsberättelsen hoppas de blifärdiga . Det är naturligtvis en dyr reform. Tar man hänsyn tUl allakostnader rör det sig om , och därför ingår det i denparlamentariska utredningens uppgifter att också redovisa förslag ifinansieringsfrågan, och det tycker jag är ganska just. Här är ni med, här harni möjhghet att göra er mening gällande. Vi har en utredning som just ärinriktad pä att se: Kan man gå ned tUl för alla? Vad kostar det? Hurskall vi finansiera det? På det sättet får man en just prövning av helakomplexet. tog också upp riksplanen, fast det var enganska avslagen riksplan, som fick ta ett sista varv kring manegen här. JagskaU inte ta upp den debatten en gång till. Den frågan behandlades mycketutförligt , och fattade ett sä entydigt beslut att jag inteskall plåga kammaren med att upprepa alltihop. Jag skall bara fråga herrFälldin en sak. Ni utlade en stor mittpartideklaration när började,som slogs fram som någonting ofantligt viktigt. Då är min fråga: Varför stoddet ingenting om riksplanen i den? Sade det andra partiet nej? vara denstora deklarationen om den gemensamma poUtiken, men plötsligt var riksplanenborta som varit stora giv och sedan med dunderoch brak avslogs i . Det finns inte ett ord om den. Innan jag plägarkammaren med att dra upp debatten om riksplanen en gäng tih även om den ihöstas hade sina poänger - är det naturligtvis fundamentalt att jag fär svar påfrågan hur det kan komma sig att den punkten inte fanns med i mittpartideklarationen. Sedan säger att nu skall man samla alla godakrafter för att skaffa nya jobb. Och det är väl utmärkt. Vi har aldrigbegränsat vär målsättning thl ett visst antal arbetstillfällen. Vi vUl att allaskaU ha ett arbete. När man pä en del häll tyckte att fem procents arbetslöshetvar erforderlig för stabUiteten sade vi, att vi godtar i princip ingenarbetslöshetsprocent; vi måste inrikta oss pä att skapa sysselsättning åt allasom vUI ha jobb. Det diagram som jag nu visar pä TV-skärmen tycker jag ärganska intressant. Det gäher antalet sysselsatta 1965-1972 enligt ;särsmedeltal. Där finner vi för det första - vilket har med denkonjunkturpohtiska debatten att göra - att under lågkonjunkturen 1967 gickantalet sysselsatta ned ganska ordentligt. Den här gången har vi kunnat hähasysselsättningen uppe - ja, den har t. o. m. ökat litet. Det är bara det attnytUlskottet, framför allt av kvinnor, varit sä stort . Vi har ahtså klaratlågkonjunkturen bättre nu än 1967, då vi fick en faktisk nedgång närlågkonjunkturen kom. För det andra sker det en ständig ökning avsysselsättningen - jag tror att det är fråga om ungefär 500 000 sedan1950-talet. har antalet sysselsatta ökat med 170 000. Bara året1969/70 brakade siffran för antalet sysselsatta upp med 75 000. Tabehen gårinte tillbaka sä långt som tiU 1960. AhUI SyjSSe.ha,H(X 1965-1972 en/. 1165 iibb na WM 5 protokoll 1973. det skuUedet ha visat sig att antalet sysselsatta i aktiv ålder hade ökat med ungefär 5procent. Andra länder antingen det gäher , , ,eller vhket annat land som helst ligger lägre änvi. Det innebär att antalet sysselsatta på andra håh är 200 000 mindre än här ilandet. Vad beror detta pä? Jag tror att tvä saker är ahdelesavgörande. För det första är det den kraftiga utbyggnaden av den offentligasektorn. Bara har antalet anstähda inom den offentligasektorn ökat med 300 000. Vi gick rakt ut och byggde ut den offentliga sektorn.Därmed skapade vi 300 000 fler jobb. För det andra har vi genom den selektivaarbetsmarknadspolitiken - som ni också tUl en början var emot kunnat mobUiseramånga människor som stod utanför: handUcappade, äldre, utslagna som kunnatkomma in i arbetslivet igen, bortrationaliserade, textUarbetare,skogsarbetare, kvinnor. Det är förklaringen tUl att sysselsättningen här blir 5procent högre än i andra länder. Men detta innebär inte att vi är nöjda. Med en långsiktigambition borde man kunna höja sysselsättningsnivän thl, motsvarandeungefär 200 000 människor. Jag finner inte det vara en orimlig målsättning. Vi är intresserade av alla goda förslag som syftar tUl attöka sysselsättningen . Men det är ju inte siffror som är det intressanta,utan det är förslag om hur man skall åstadkomma något konkret. Det är litet ovisst vad egentligen föreslår. Mantalar om htet mer bidrag, men hur de skall delas ut framgår inte. 200 miljonerär det i bidrag, och det försöker man optiskt koppla ihop med siffran 100 000jobb. Men var litet försiktig med det! Titta pä vad det kostar i bidrag att skaffa fram ett nyttjobb! Det jag sysslat mest med var etablering i . Denbetydde 1 000 jobb - en stor och fin satsning - men den kostade 70 000 perjobb. Dä räcker inte de här 2 000 i anvisade bidrag så långt, och ändå är dethtet län ovanpå. Tittar vi pä lokaliseringspolitiken, som vi har läng erfarenhetav, ser vi att det i lån och bidrag går ät i genomsnitt perarbetsplats. Och i det inre stödområdet krävs det en bra bit över 100 000kronor per arbetsplats i statligt stöd för att fä jobben tih stånd - därav 57000 i bidrag, om jag minns rätt. har en ansökan inne om lokaliseringsstödför sin fabrik pä . Vad tror att man vUl ha perarbetsplats? Inte är det 2 000 per anställd, det kan jag garantera. När man talar om goda krafter betyder väl det här ganskalitet, men jag har inte velat gä in i någon polemik mot förslag.Han skall fä utveckla det och förklara precis hur det skall gå thl, hur hansfond ovanpå alla andra fonder skall vara uppbyggd, hur medlen skall delas utoch vad det finns för objekt. Men jag vUl också ge "thebenefit of the doubt" med hänsyn till att den här linjen i alla fallinnebär att han avlägsnar sig ifrån borgerligt tänkande bara man ger generellstimulans tUl industrin så kommer jobben droppandes ned - och erkänner att detbehövs speciella, styrda samhäUsinsatser. Jag tycker det är bra att han börjatluta ät ett nytt tänkande. Tänker kan litet vidare, skall han finna att skallvi nä målet ett mycket stort anal jobb dä bhr det oavvisligeninom den offentliga sektorn som vi har bäde de stora mänskliga behoven - pähela vårdområdet t. ex. - och de stora sysselsättningsmöjligheterna iframtiden. Där är det inte heher fråga om så enormt kostsamma insatser per jobbsom i det här fahet. Vi har alltså ökat sysselsättningen med ungefär 5 procentde . Skall vi öka till? Det är naturligtvisväldigt ambitiöst, och det tar tid. Vi förespeglar inte människorna någrasådana siffror, men det är inte första gängen man har stått inför uppgifter somhar tett sig väldigt svåra när man har gett sig i kast med dem. Pä 1930-talettrodde man att det var omöjligt att komma tih rätta med massarbetslösheten. I slutet av 1940-taIet och påstods den fuhasysselsättningen vara omöjlig utan katastrofal inflation. Man talade om hurmånga procents arbetslöshet som var nödvändig för ekonomisk stabUitet. Svaretblev den selektiva arbetsmarknadspolitiken, och talet om den erforderhgaarbetslösheten förstummades. Därför är det inte alls fel att i ett läge, där vi harbekymmer med aha de nya grupperna men ändå kunnat hålla uppe antaletsysselsatta, hävda rätten thl arbete som princip. Men dess förverkligandekommer under alla förhållanden att kräva stora, sohdariska insatser. Det kommerman inte att klara genom att enbart lita thl marknadskrafterna och ohka typerav generella stimulanser utan det kommer att kräva en solidarisk samverkan, däralla medborgare engagerar sig. HerrFÄLLDIN (c) kort genmäle: 1 pensionsfrågan är det verkligen inte lättatt fä fram vad statsministern egentligen vUl. Nog tycker jag att ettprincipbeslut i den här frågan kan vara väl så motiverat som principbeslutet omt. TUl vUl jag säga att jag själv harframhåhit att om utredningen verkligen raskar pä och man kan böria medremitteringen tidigt så bör det vara möjligt att lägga fram ett förslag medikraftträdande , Beträffande de möjligheter som gäller till förtidapension av medicinska och arbetsmarknadspolitiska skäl sä vet ju statsministernlika bra som jag att vi i den frågan har varit pådrivande. Det finns alldelesspeciella skäl till det, och jag har med tUlfredsstäUelse hälsat den häruppgörelsen pä arbetsmarknaden. Men vad som dä är det viktiga i en sådan avgörandetrygghetsfråga för ålderdomen, när enligt statsministerns egen redovisning medalla dessa som fär pension i särskUd ordning den kvarvarande gruppen ju blirmindre och mindre, är om de människorna verkligen bör hällas utanför dennarättvisare form. Det är svaret på den frågan som statsministern ännu inte harlämnat. I fråga om prisstoppet vhl jag bara deklarera att visjälvfahet står för den här överenskommelsen. Vi har varit med om ett arbeteför att få fram en finansieringsmetod som är bättre ur människornas och ur helasamhällets synpunkt. Jag tror fortfarande att de allra flesta hälsar medtUlfredsställelse att en sådan här uppgörelse kom till stånd. Beträffandelöneskatten sade vi att det är fet att komma med Vi röstade emot den då. föreslog vi att man skullebesluta att inte låta ökningen träda i kraft. Vi har, som jag tidigareuttryckte mig, med alla till buds stående medel försökt hindra att den trädde ikraft. När det gäher inställningen tUl skattelättnaderna var detverkligen inte lätt att fä socialdemokraterna med på en utredning om hur dessaskattelättnader skuhe genomföras. Vi hade för vår del förslag om begränsadeskattelättnader som ni viftade bort. Ni vUle först finansiera med enmervärdeskatt som skulle ha inneburit att de lägsta inkomsttagarna fickalltför litet.