prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad gäller valkommentarerna står vi, hur änförklarar och förklarar, med mandattalen 175 175 efter . Det ärsåledes en initiativlös, försvagad och av kommunistiskt stöd beroende regeringsom skaU försöka styra vårt land. Det är klart, , att en regeringsom hamnat i en sådan situation borde avgå. Å andra sidan har det med fogframhållits det vill jag också understryka att någon annanregeringskonsteUation som har tUlräckligt parlamentariskt underlag inte hellerkan åstadkommas. Betraktar man dessa fakta, kommer man till slutsatsen att detförr eller senare mäste bli nyval. Att under tre är arbeta med enmandatfördelning av 175 för de socialistiska partierna och 175 för deicke-socialistiska förefaller inte möjUgt. I valkommentarema i övrigt sade att detvar sädan skillnad pä hur de borgerliga partierna agerar; tidigare gjorde deupp ministerlistor. Jag tycker att det är ett grovt felaktigt påstående. Att endel som det föreföll volontärer på vissa tidningar gjorde upp minister-hstor ärsäkert sant, det har vi sett. Men kan åberopa att något av deborgerliga partierna gjorde upp nägra ministerlistor eller sade att de skulleha det si eller så ordnat i en eventuellt kommande regering? En sak som inte är alldeles oväsentlig bör observeras idessa valkommentarer den kan vi konstatera med största glädje, ochsocialdemokratema bör måhända notera den. Vi skall inte alldeles nonchaleraungdomen. Det har dock hållits ett skolval, och helt skall det inte glömmasbort i denna remissdebatt. Både och andra vet utgången av detvalet. Det kan vara någonting av ett mene tekel för socialdemokratin. Vi vetvilket parti som vann det valet och vilket parti som blev näst störst. Det blevomvända förhåUanden jämfört med dem vi nu har i . Det är dessapersoner som kommer att utgöra väljarkåren, och då kan det bli ensädan utveckling som skolvalet visade. Det andra viktiga skälet för att en förändring bör ske äratt svenska folket i val har underkänt den nuvarande regeringens pohtik. Det ärframför aUt i fräga om sysselsättningspolitiken som regeringen misslyckats,tiU skillnad från vad vUle påstå - med accepterande av vad han ivissa stycken sade om framtiden. Trots alla bortförklaringar frän regeringen är detobestridligt att arbetslöshetssiffrorna och siffrorna för dem som icke varitsysselsatta i reguljärt arbete har varit ovanligt höga. Jag använderbeteckningen "icke varit sysselsatta i reguljärt arbete", därför attjag helt och fullt anser att de som är på omskolning visst har ett värdefulltarbete att utföra. Men det är en temporär sak, den som går på omskolningskurskan inte känna sig trygg med detta. Han kan inte fortsätta att oavbrutet gå påomskolningskurser. För den som är i beredskapsarbete anger själva namnet attarbetet är insatt som ett beredskapsarbete, och den egentliga a-vsikten är inteatt detta skall fortsätta så att han kan känna sig trygg där heller. kan man säga att ingen kan känna sig trygg på någotarbete. Nej, det är klart, men i dessa båda fall som jag nämnde är den direktaavsikten att arbetet skall vara temporärt. I andra fall har både arbetsgivarenoch den anstäUde en förhoppning om att arbetet skall fortsätta, och därför mästeman, när man anger siffror härvidlag, räkna med även dem som icke ärsysselsatta i reguljärt arbete. I fräga om sysselsättningsgraden bör tilläggas att den harvarit mycket ojämn. I vissa delar av landet har man haft stor arbetslöshet, meni andra delar har man haft nära nog brist pä arbetskraft. Småindustrinsslagkraft i de flesta avseenden bevisas av att t. ex. , som mest markerade småföretagsamheten i hela vårt land, kunde erbjuda arbeteäven när arbetslöshetssiffrorna var höga i landet. Det är också intressant attherr nu beaktar bäde regionalpohtiken och de mindre och medelstoraföretagen. Detta är just vad mycket länge har sagt att man skall göra,. har vi tydligen vunnit gehör för dessa synpunkter även hosden socialdemokratiske gruppledaren i denna kammare. Det är självfallet attregeringen pä ett mera aktivt sätt borde ha ingripit för att rätta tiUmissförhåUandena när det gäller denna ojämnhet i sysselsättrungen. TUl grund för regeringens misslyckade pohtik hgger tillstor del den felaktiga' konjunkturbedömning som regeringen gjort tidigare. Ifinansplanen 1973 sades det att utsikterna innebär att vi kommer attgä mot ett successivt förbättrat kapacitetsutnyttjande i den svenska ekonomin.När sedan den reviderade finansplanen lades fram var regeringen ännu meraoptimistisk. Där säger finansministem att utvecklingen sedan finansplanenpresenterades "visar att denna bedömning var realistisk. Det står nu klartatt den svenska ekonomin befinner sig i en uppåtgående konjunkturfas. Som jagredovisat i det föregående skedde en mera markerad uppgång redan under fjärdekvartalet . Ett klart uppsving skedde då i såväl industriproduktionen somexporten. Orderingången tiU industrin har fortsatt att accelerera och lågförsta kvartalet 1973 på en påtagligt högre nivå än åretinnan. Industrins investeringsvilja och efterfrågan pä arbetskraft framstår som Efterfrågan på arbetskraft framstod alltså som"aUtmera expansiv" och sä fick vi denna besvärliga sommar, dä vihade så hög arbetslöshet. Det var således en fullständigt felaktigkonjunkturbedömning. Den har inte alls slagit in, utan vi har fortfarandebesvär med en lågkonjunktur. Den högkonjunktur som regeringen förutspått uteblev och istäUet har vi fått dras med lågkonjunkturproblem, t. ex. hög arbetslöshet. Detär emeUertid inte endast i fråga om den kortsiktiga bedömningen som regeringengjort fel, utan det är dess värre också en felbedömning i fråga om denlångsiktiga politiken. Det duger inte att, som regeringen gör, förutspå ochavvakta bättre konjunkturer och företa ovisst verkande selektivaåtgärder. Åtskilliga skäl talar för att sysselsättningsproblemenkommer att bestå . Det är framför allt tre faktorer som mästebeaktas när det gäller den framtida sysselsättningen. För det första kommer förändringen av stmkturen på våraföretag att fortsätta, och därmed kan följa arbetslöshet av längre eUer kortarevaraktighet och av större eller mindre omfattning. För det andra kommer troligen flera människor att begäraarbete , och det gäller mest i fråga om kvinnorna. Många kvinnorkommer efter det att bamen vuxit upp att söka sig ut pä arbetsmarknaden igen,dä de numera på grund av en bättre yrkesutbildning har större förutsättningaratt ånyo få anställning. För det tredje har vi observerat en företeelse somsannolikt kommer att upprepas, och det är de ojämnheter i sysselsättningen somjag tidigare nämnt och som tagit sig uttryck i att vissa delar av landet kan habrist på arbetskraft medan andra har stor arbetslöshet. TiU detta kommer konkurrensen med andra länder som tar siguttryck bäde i själva produktionen och i att svenska företag förlägger sinverksamhet tUl andra länder, vilket medför lägre sysselsättiungssiffror i värtland. Med all sannolikhet blir sysselsättningsfrågorna de största problemen isvensk politik under de närmaste decennierna och kanske ännu längre. Det socialdemokratiska partiet har dåligt kunnat bemästrasysselsättningsproblemen vare sig det gäUer på lång eller kort sikt. Man kannaturligtvis klara aUa sysselsättningsproblem genom att tillgripa denprimitiva, ineffektiva och ofria kommunistiska metoden att bara befalla företagatt ta emot och anställa folk som de kanske inte behöver och som de inte kan geen meningsfull sysselsättning men ändå mäste betala lön till. Detta underlättasju ytterligare om man inte tillåter arbetstagaren att fritt välja sitt arbete hittUls har vi ju här i ansett det som en mycket klar regel utan mereller mindre dirigerar honom tUl ett visst arbete. Jag tror dock att svenskafolket betackar sig för sådana metoder. För att bemästra sådana problem är vihelt säkert villiga att på bästa sätt hjälpa dem som råkar ut föromstäUningsarbetslöshet. Den stora frågan är dock att det svenska näringslivetskall kunna utvecklas på ett sådant sätt att det kan ge aUa sysselsättning. Dekommunistiska förslagen om flera statliga företag är jag därför förvånad över.De socialistiska länderna har en mycket ineffektiv produktion. kan intehävda sig på världsmarknaden. Vi har inte heller haft odelat gynnsammaerfarenheter av de svenska företag som staten drivit. Ett och annat av dem hargått bra. Många har gått dåligt. Resultatet är inte så lysande att vi kanhoppas lösa problemen den vägen. Man fär inte betrakta enskilda företag barasom lämpliga skatteobjekt, som man kan lägga diverse avgifter på för att somman tror behaga väljarna eller för att skaffa sig större makt pä kapitalmarknadene. I stället är det nödvändigt med en intensiv forskning för att följaföretagens utveckling och pä allt sätt sträva efter att skapa godaförutsättningar för deras bestånd och utveckling. Jag vill i sammanhanget erinra om att vi kanköpa forskningsresultat från andra länder, men när och jagbesökte ett av största företag frågade vi om man kunde köpaforskningsresultat frän andra länder. Då svarade chefen att det kan man, mendet är nästan bara under förutsättning att man forskar själv, sä att man kanerbjuda någonting i stället. och jag är pä en hel del punkterinte eniga, men i detta fallet är vi helt på samma linje och menar att enintensiv forskning bör bedrivas här i landet. talade också om nödvändigheten av att skapa400 000 nya jobb . Där tror jag att han har rätt. Men då är detganska förvånande att man så bestämt motsatte sig t. o. m. vår målsättning på100 000 jobb . Om man inte kan vara ense när det gällermedlen, så kan man väl ändå säga att det är önskvärt att skapa 100 000 jobb.Men i valrörelsen attackerades vi mycket hårt för att vi som målsättningangivit 100 000 jobb. Kanske erkänner att det var riktigt attuppsätta det som ett mål? Likaså är detta med arbetskraftsplanen mycket intressant.Jag förmodar att det var den saken som tangerade i sittanförande. Det är också glädjande att med stödav LO har gått in för en arbetskraftsbudget, vilket vi ju har motionerat . Det förefaUer som om det socialdemokratiska partiet skullekunna tänka sig att acceptera en sådan tanke. Det hälsar vi i så faU medstörsta tillfredsställelse, och det tyder pä att man har omvärderat frågan ochförstått att den linje som mittenpartiema har drivit är den riktiga. Vi är interädda för planering, . Tvärtom har vi åtskUliga gånger föreslagiten mera effektiv planering än vad regeringen velat gä med pä. Men avprestigeskäl eller andra skäl, vilka de nu kan ha varit har regeringen intevelat acceptera tanken på en sysselsättningsplanering. Sluthgen sade att man inte fick någotbesked, när man frågade om de 100 000 jobben. Det var bara lättsinniga förslagsom kastades fram, sade . Men var det så lättsinnigt? Vi föreslogetablerings- och utvidgningsstöd tUl mindre och medelstora industrier ochserviceföretag i form av gynnsamma län och bidrag. Var det någonting som intekunde accepteras? Vad säger om det förslaget ? Likasåföreslog vi ett slopande av den fyraprocentiga löneskatten för deföretag som expanderade samt att ingen ATP-avgift skuUe utgä för anställda över55 år. Vi föreslog också ökade resurser för företagarföreningarnaslåneverksamhet och en hel rad andra åtgärder. som herrSvanberg aUtså nu säger var bara lättsinniga förslag. Tiden tiUåter inte att jag gär in närmare på dessa frågori dag, men vi lär väl kunna återkomma till om våra förslag var lättsinnigaeller inte. En del av dem har regeringen nu accepterat och lägger frampropositioner om, och en del av de andra kommer att återfinnas i väcktamotioner. Då får vi tUlfäUe att diskutera de frågorna ytterligare. Jag har koncentrerat mig tiUsysselsättningsproblemen, därför att jag tror att de är mest betydelsefulla ochdärför att regeringen tyvärr har fört en misslyckad pohtUc pä det området. Ävendet är ett starkt skäl för att det borde bli ett regimskifte i vårt land. () kort genmäle: Jag kan inte underlåta att replikera herr förstevice talmannen pä ett par punkter. Jag skall hoppa över vad han sade omvalresultatet och vilka som har underlag för en regering. Men på en punkt viUjag varna honom; använd inte den där vackra bilden av skolvalets resultat tillatt ta ut en valseger 1976 i förväg! Det kan bli en väldig baksmäUa av det. Detta om valet. Det var också en annan sak som jag fastnade för. Jagtycker att resonerar helt felaktigt när han säger att regeringengjorde en felbedömning när den sade att vi skulle komma att få en högkonjunkturi år. Högkonjunkturen låter vänta pä sig, säger ; vi harfortfarande sysselsättningssvårigheter. sade attvi nog kommer att ha sysselsättningssvärigheter oavsett konjunkturen. Ja, detär ju just det vi upplever . torde vara ganska ensam om attpåstå att vi inte befinner oss i en högkonjunktur i . Vi har enhögkonjunktur. Den kommer enligt experternas utsago att vara även under 1974.Men den kommer inte att lösa våra sysselsättningsproblem - låt vara att detkommer att bh bättre. har här talat för paroll om 100 000nya sysselsättningstiUfäUen. De skulle åstadkommas med stimulansåtgärder somskulle fä högkonjunkturen att komma tidigare. har han här själv konstateratatt man inte löser problemen genom att satsa mera pengar i företagens vinsteroch genom att inspirera företagen till ytterligare produktion osv. Vad var detdå för mening med förslag? säger att det inte skulle halöst de problem som han själv säger är de viktigaste. Var han då bara ute föratt lösa problemen med företagens vinster? säger att han har angripits för förslaget om100 000 nya sysselsättningstUlfällen. Frän socialdemokratiskt håll har centemicke angripits för att man talar om att vi behöver 100 000 nya jobb. På denpunkten är jag helt ense med ; vi behöver fler än 100 000 nyajobb. Men vad vi har kritiserat är att de vägar som föreslog icke ledertiU större sysselsättning. De blir ett slag i tomma luften. Man mäste våga tatUl ett annat slags näringspolitik. Det är det vi två är oense om i vissasaker är vi ense. Herr förste vice talmannen () kort genmäle; Fratalman! När jag nämnde skolvalet så gjorde jag det i mycket mUda ordalag. Jagsade inte att det skulle tillmätas stor betydelse. kunde inteunderlåta att göra vissa spekulationer; om det hade utfallit annorlunda, omsocialdemokraterna hade legat så väl till i skolvalet som gjorde, dåundrar jag om det på samma sätt hade förbigåtts i denna debatt. Det finns ändåanledning att beakta hur ungdomen ser på problemen. Jag tänker nu inte bara påskolvalet utan även på andra undersökningar som visat att socialdemokratin intehar mycket gehör bland ungdomen. Det är signifikativt och bör beaktas. Om vi har någon högkonjunktur nu är diskutabelt. HerrSvanberg och jag har visst glädjen att gå pä samma tillstäUningar vid en deltiUfällen. Senast var vi pä möte. Där sades det med detsammaifrån att man hade gjort en fullständigt felaktig bedömning när man i början avåret sade att man väntade sig en höjkonjunktur. Bedömningen på det sakkunnigahållet var aUtså densamma som min. Vi har inte fått nägon högkonjunktur. Exportens utveckling är gynnsam och bra, och alla gläds viöver den. Men på grund av inflation har en del andra länder börjat vidtaåtstramningsätgärder som tyvärr kan inverka ogynnsamt på köpandet frän Sverige.Därför får vi inte vara alltför trygga på den punkten heUer. Det är glädjande om än senkommet att nusäger att det inte var något fel att satsa pä 100 000 nya jobb; det var vägarnaför att uppnå detta som socialdemokratema kritiserade. Han säger att centernsförslag inte hade löst problemen. Det är klart att det kan vara delade meningarom huruvida de hade löst problemen, men om man inte hade fått 100 000 jobb hadedet varit vackert om man hade fått 90 000. Hade man verkligen velat göra någontinghade det kanske blivit resultat, men regeringen vidtog sådana åtgärder att detinte blev nägot särskilt resultat, utan de höga arbetslöshetssiffrorna stannadekvar. Faktum kvarstår fortfarande: hade man accepterat mittenpartiernas förslaghade vi haft en betydligt gynnsammare utveckling på arbetsmarknaden än den sompågätt . HerrSVANBERG (s) kort genmäle; Jag tycker bara att herr förste vice talmannenanvänder ordet faktum på ett felaktigt sätt. Han säger att det är faktum att viskulle ha haft mer sysselsättning om förslag hade gått igenom. Det ärdet vi är oense om. Jag tror inte att vi hade haft ett endasysselsättningstiUfäUe mer om centem hade fått igenom sin plan. Jaghåller med honom om att vi behöver 100 000 nya jobb. Det är inte det vi grälarom. Men jag tror inte att den väg ville gå hade lett till ett enda nyttjobb, och jag vUl poängtera detta än en gång. Sedan vill jag beröra frågan om högkonjunkturen. Jaglyssnar rätt ofta till bankfolk som talar om hurdan högkonjunkturen är ellerinte är. Alla är väl överens om att vi nu är inne i en högkonjunktur i ,åtminstone vad det gäller exportindustrin. Vi har en något för låghemmakonsumtion, och det är anledningen tUl det paket som regeringen lade framnyligen för att stimulera hemmaförbrukningen. Jag tycker att det är helt galetatt fömeka att vi är inne i en högkonjunktur, men vi skall göra reservationen:denna högkonjunktur kommer inte att hjälpa mot arbetslösheten totalt. Detskulle inte heller det program som lade fram,som inte innebär nägon annan styrning än att flytta pengar, ändra påutläningskvoter osv. Den vägen kan man inte styra näringslivet . Det kundeske en gäng när det fanns stora penningmatadorer som gjorde det. Systemet ivärlden är ett helt annat , och jag tror inte att man den vägen får framnya jobb. Det är alltså bara det jag vill säga: 100 000 nya jobbbehöver vi, men våra vägar är olika, och väg leder absolut intetill målet. Herrförste vice talmannen () kort genmäle: Fm talman! Jag vUl bara sägabeträffande flyttandet av pengar att det är den planeringsväg vi egenthgen haratt tUlgripa. Vi har ju en bruttonationalprodukt som uppgår till en viss summa,och den fär vi försöka hjälpa tUl att disponera på rätt sätt. Och vad kan mangöra när nu av företagen i är enskilda? Mäste man inte pänågot sätt försöka fä dem att utveckla största möjliga aktivitet? Därmed skulleman lösa problemet! HerrANDERSSON i (fp); Det är inte underligt att de näringspolitiskafrägoma har dominerat , inte minst under valrörelsen. Dehar självfallet också tagit upp en stor del av debatten . Det är inteheller förvånande med tanke på den enligt svenska förhållanden ovanligtomfattande och segdragna arbetslöshet som vi har haft . Den haröverraskat många, framför aUt tjänstemän och yngre äldersgmpper, och det harnaturhgt nog varit en huvudfråga i årets valrörelse att skapa nya jobb ät dearbetslösa. Även om vi vet att den svenska arbetsmarknadspolitiken är välutbyggd och med rätta berömd över våra gränser vet vi också att insatserna -trots att de är stora inte alltid räcker för att trygga sysselsättningen ialla lägen vid lågkonjunktur och strukturomvandhng. Det är självfalletnödvändigt med väsentligt ökade insatser på aUa sätt. De åtgärder som har sattsin frän AMS:s sida har naturligtvis inte bara varit defensiva. De har haft enoffensiv karaktär, men de har inte varit tiUräckliga för att skapa en fullsysselsättning det som vi alla strävar efter. började sitt anförande med att de borgerligapohtikema bara ansåg att om företagen fär litet subventioner hit och dit säordnar sig allting. Är det verkligen så, ? Är det den formen avdialog som statsminister avsäg? Han sade ju att vi borde försöka föra endialog här i inte en monolog. Det är väl trots allt så att vi fränfolkpartiet har fört fram jag gjorde det under vårriksdagen sammasak som tog upp , nämUgen samverkan mellan stat ochnäringsliv. Jag hänvisade dä tUl de erfarenheter som näringsutskottet fått delav i på just det området. efter det att tog uppsamverkansfrågan kom han också in på stymingen. När det gäller samverkan kundeinte utesluta att det skulle vara en styrning från statsmaktenssida. Det var den form av samverkan mellan samhället och näringslivet somskulle ske enhgt . Jag tror inte att det är en lycklig utveckling,om man vill söka sig fram tUl gemensamma mål och försöka föra endialog för att lösa de stora och svära frågor som vi har att brottas med under1970-talet och enligt aU expertis även . Vi har tidigare ansett att sysselsättning och arbetslösheti i första hand är beroende av konjunkturerna. Även om denintemationella konjunkturuppgången förbättrat läget här i landet har detta dockinte obetingat medfört förbättring för alla företag. De senare årens utvecklingoch prognoserna för framtiden visar att vi kommer att ha en betydandearbetslöshet. Det fick vi klart för oss inte minst i detTV-program där en rad av landets experter vittnade om de problem som vi kommeratt möta. Det är därför som vi från anser att det fordras en meraoffensiv politik, som är inriktad pä att tillvarata företagens utvecklingsmöjligheteroch stärka deras konkurrenskraft. Om detta skall ske med selektiva eUergenerella åtgärder låter jag vara osagt, men troligt är att man måste med aUatiU buds stående medel försöka skapa dessa arbetstiUfällen. Det gäller framföraUt att skapa större trygghet för människoma och minska samhällets kostnadernär problem uppstår med arbetslöshet och liknande. I det läget är det därförbåde rimhgt och naturligt att den ekonomiska politiken inriktas pä samladeinsatser. Vi vet att inom en del branscher kommer inte det enskilda företageteller den enskUda grupperingen inom näringslivet att klara detta, utan detmåste komma tUl stånd samverkan, i vissa fall med staten och i vissa faU påannat sätt, sådant som redan har inträffat här i landet. Vi har i mycket höggrad blivit uppmärksammade på en rad sådana samverkansprojekt som många gångermedfört betydande syssel-sättiungsökning på den berörda orten. Det gäUerframför aUt att få i gång hjulen, som förste vice talmannen sade. Detär angeläget för att skapa de resurser för reformer som vi alla önskar skallkomma tUl stånd. Det gäller inte bara att åstadkomma en bättre yttre mUjö,utan också en god inre miljö en arbetslivsmiljö som är acceptabel för dem somjobbar där. Det är riktigt som sade i sitt anförande att1970-talet kommer att innebära stora satsningar just på arbetsmiljön. Frånfolkpartiets sida har vi drivit denna fråga med kraft , men detär alldeles uppenbart att dessa resurser måste skapas av ett expanderande ocheffektivt näringsliv. Det förutsätter också och det bör inte vara något fulti det att företagen har en hygglig lönsamhet som gör det möjligt för dem attinvestera och som stimulerar dem tiU expansion. Om företagarna skaU satsa påsin verksamhet mäste de ha tilltro till den. Då skapas nya jobb och tryggasanställningen för de människor som jobbar där. Det är ett angeläget mål för aUaparter. När socialdemokratema gör ett stort nummer avexportuppgängen skaU de ha klart för sig att det är de stora börsbolagen somvisar kraftigt förbättrade resultat. Vi har en uppgång på exportsidan sombelöper sig tiU i förhåUande tiUförra året, medan importuppgången ligger på . Vi har aUtså haft ettkraftigt överskott. Men det gäUer inte bara att exportera utan också attimportera. Hemmakonsumtionen har emeUertid varit mycket läg, och vi får förmodaatt det stimulanspaket som regeringen har lagt fram och som på många punkterupptar under vårriksdagen framförda folkpartiförslag kommer att medföra enstimulans och därmed en viss uppgång. 7 protokoU 1973. i var kritisk mot för atthan inte hade kritiserat när det gällde stimulanspaketet. Om man färigenom vissa sakförslag som man själv har lagt fram skall man välinte vara kritisk! Vad som är väsentligt för näringspolitiken är att man fårigenom dessa förslag. Även om förslagen har fallit i ett tidigare skede kan detvisa sig att de ändå är sä bra att regeringen tar upp dem igen, och så harskett i detta faU. De mindre företagen kan inte glädja sig åt en sådanresultatförbättring som de större företagen har visat. För dem är bUden inte såljus. För de mindre företagen, som ofta är mycket arbetsintensiva, är lönsamhetengenerellt sett betydligt lägre än för de stora företagen, och den höjdaarbetsgivaravgiften har knappast förbättrat situationen.