prot · FW0945 · 1973-12-31 00:00:00 — i huvudsakligaargument i sakfrågan mot reservationen 4 var att han hänvisade till deninterpeUationsdebatt som förts och som jag omnämnt i mittanförande. Skall man dra några slutsatser av den interpellationsdebatten måstedet enligt min mening vara att den talar för ett bifall tUl reservationen 4,Jag erinrar bara om - för att nämna några siffror på detta område - att vi haften tiodubbling av antalet arbetslösa dänsteman , att man beräknar de arbetslösa ungdomarna på universitetsorterna till ungefär 6000, att de som fortsätter sin akademiska utbildning av det skälet att de intenu räknar med att få något arbete uppgår tiU ungefär 10 000, Och jag nämnerännu en gång den siffra som inrikesministern anförde i sitt interpellationssvar 26 000 arbetslösa tjänstemän. Dessa siffror tycker jag i hög grad visar att åtgärder börsättas in. bör också vara så elastisk från en periodtUl en annan att åtgärder kan vidtas just på de områden där de behövs.Statistiken visar att grupperna tjänstemän och akademiker just nu har behov avspecieUa åtgärder. () kort genmäle: i frågade vilkenställning de föreslagna referensgrupperna skulle ha. Helt naturligt skall devara rådgivande. De bör vara sammansatta på samma sätt som arbetsmarknadsstyrelsenoch länsarbetsnämnderna. Allt tyder på att om man får representanter frånarbetsmarknadens parter i en sådan referensgrupp torde de med all aktning förde lokala kontorens erfarenhet och kontakter med arbetsmarknaden ha möjlighetatt medverka till att lösa sysselsättningsproblemen och ge goda råd för att ökasysselsättningen på olika områden. De skall alltså, , vararådgivande instanser, vilket vi anser vore av värde för sysselsättningen. Anslag till arbetsmarknad m. m. HerrNILSSON i (c) kort genmäle: i berördereservationen 16 och menade i likhet med utskottet att genom B-stödet iNorrland och det begränsade B-stödet i kan jordbrukare få ettmotsvarande stöd som det som erhålles genom näringshjälp. Jag betvivlar att såverkligen är förhållandet, TUl B-stödet har knutits vissa produktionsvill- Anslag till arbetsmarknad m. m. Så t,ex, utgår det begränsade B-stödet i endast tiU mjölkproducentersom producerar mjölk. Det är inte vUken handikappad personsom helst som kan utföra ett sådant arbete! De som inte har mjölkproduktion idenna del av landet kan över huvud taget inte tillgodogöra sig B-stödet,Således faller det argument som utskottet anför. Vidare måste enrationaliseringsåtgärd inom B-stödets ram innebära en investering av , varav utgår i statsbidrag. Tre fjärdedelar avinvesteringen måste sålunda betalas med lån eller egen insats. En följd av dessa villkor blir, efter vad jag kan förstå,att åtskilliga jordbrukare utestängs från möjhgheten tUl stöd. Näringshjälpensom kan utgå tUl andra svenska medborgare utgår inte tUl jordbrukare. Alltså ärjordbmkargruppen diskriminerad i åtskilliga fall. Jag hade tänkt fråga inrikesministern om han ville göraett kategoriskt uttalande, att jordbrukargruppen inte skall diskrimineras idetta sammanhang. Jag vill ställa samma fråga till iSimrishamn, Jag hoppas att vill uttala att jordbrukarna inte fårbli en diskriminerad grupp, B-stödet täcker inte de kategorier som kunnat fånäringshjälp. Om det skall undvikas måste stödet tUl handikappåtgärder iframtiden kunna handläggas på ett helt annat sätt än . HerrJOHANSSON i (s) kort genmäle: Till i vUl jag sägaatt det inte är fråga om att diskriminera kategorin jordbrukare. Vi har ändå idet här landet genom riksdagsbeslut fastställt en jordbrukspolitiskmålsättning, nämligen att ge en tillfredsställande försörjning förjordbrukaren, och i konsekvens härmed har samhället ställt medel tillförfogande. Det räcker att ange lantbruksnämnderna ochrationaliseringskungörelsen. Vad vi inom utskottsmajoriteten menar är att ominte näringshjälp kan utgå efter de förutsättningar som ges där och det skulleinnebära att man inle kan ge ett stöd för att förverkliga en jordbrukspolitiskmålsättning, sä får frågan prövas av lantbruksnämnden utifrån denutgångspunkten. Näringshjälpen ges utifrån bl, a, arbetsmarknadsmässigabedömningar, och det förekommer ett ingående och omfattande samarbete medberörda organ vid handläggningen av sådana ärenden. Det skulle inte varaförenligt med den jordbrukspohtiska målsättningen att ge det stödet på det sättsom motionärerna och reservanterna föreslår. De människor det här rör sig omkan ifrågakomma för näringshjälp till andra näringar, exempelvis, som jagnämnde, för att starta en kioskrörelse eller annan rörelse; Den frågan prövasdå i den ordning som arbetsmarknadsmyndigheterna föreskriver. Beträffande reservationen 2 har jag svårt att förestäUamig vad de här grupperna, som talar om, skulle fylla förfunktion. Det finns ju redan ett samarbete som täcker in detta fullt och väl.Om grupperna skulle bh av rådgivande karaktär, måste man väl ändå i författningha deras arbetsuppgifter reglerade. Jag kan inte inse att de skulle betydanågot mera positivt utöver vad vi har . Det finns inget område som interedan är intäckt. För herrWinberg vUl jag påpeka att dänstemannagrupperna är föremål för sammaåtgärder som vilka andra grupper som helst på arbetsmarknaden. Det framgick,såvitt jag kan bedöma, också tydligt av den diskussion som fördes isamband med besvarandet av interpellationerna. Där hänvisades till de åtgärdersom hade vidtagits i sysselsättnings-befrämjande syfte för dessa grupper. I sitt betänkande nr 3 har inrikesutskottetbehandlat fyra av mma under allmänna motionstiden inlämnade motioner. Två avdem rör arbetslösheten, och jag hade egentligen tänkt ta upp dem i debatten. Jag har tidigare här i deklarerat att jag ansersysselsättningsproblemet som den kanske aUra största och viktigaste pohtiskafrågan under det här årtiondet. Själv upplever jag arbetslösheten och dennerslitning av människan som den medför på alla plan som den tyngsta börda enpolitiker kan bära. har emellertid redan så mycket sagts omarbetslösheten, och jag har dessutom vid ett par tidigare tUlfällen här ikammaren haft möjlighet att ta upp de här frågorna, så jag inskränker mig nutill att tala om min motion om näringshjälp till jordbrukare. Vi är väl medvetna om att det finns tysta människor i vårtsamhälle, människor som inte gör sin röst särskUt mycket hörd och som levertillbakadraget, kanske ibland vid sidan av de stora sammanhangen. Det ärsmåbrukarna, en del förnöjsamma med litet, en del resignerade. De har gjort sinsamhällsinsats, tungt jordbruksarbete, som förstört ryggar och leder, och vemhar tackat dem för det? Nej, i stället har man talat om deras improduktivitetoch om att bortrationalisera dem såsom varande icke samhällsnyttiga. Vilken skuld har inte samhället dragit på sig här? Och hurskall den skulden kunna betalas? För många småbrukare är det redanför sent. Samhällets attityd gentemot småbrukarna harförbättrats. har emeUertid lagt fram enundersökning, som visar att allvarliga sociala missförhållanden råder blandmånga jordbrukare, och det har jag tagit upp i min motion där jag har talat omde 25 000 jordbrukare - alla under 67-ärsåldern - som anser sig ha handikapp avohka slag. Det innebär att nästan en femtedel av alla jordbrukare anser siginte fullt arbetsföra. Det gäller för klarhetens skull - deras subjektivauppfattning av sin situation. Jag har inte som i haruppfatlat det, sagt att dessa 25 000 människor fråntagits möjligheter tillnäringshjälp. Jag har bara konstaterat att som undersökningar visaratt människor upplever handikapp i denna omfattning gör man inskränkningar ideras möjligheter att få stöd. 1 kommun i mitt hemlän gjordes för någraår sedan en inlensivundersökning i samarbete med . Därredovisas en verklighet - som jag själv sett och upplevt sanningen av och denverkligheten innebär att av jordbrukarna och av derashustrur hade nedsatt arbetsförmåga. Anslag till arbetsmarknad m. m. Anslag till arbetsmarknad m. m. arbetsföravar störst i de äldsta åldersgrupperna. Ryggskador och ledbesvär var devanligaste handikappen. Andelen inte fullt arbetsföra är betydligt större iNorrland än i övriga landet - . Det är främst de småmjölkproducenterna som anser sig handikappade. Denna undersökning visar en markant ökning av människorsom upplever sig som icke fullt arbetsföra jämfört med en 1966 företagenundersökning. Det torde stå klart för alla att samhället har ansvar attstödja och hjälpa dessa jordbrukare. Statligt bidrag i form av näringshjälp somkan utgå till handikappade som inte kunnat få lämpligt arbete på den öppnamarknaden har som i påpekade tidigare utgått äventill jordbrukare, men har man gjort inskränkningar som innebär attnäringshjälp till fortsatt verksamhet som egen företagare inte får beviljas tiUjordbruksrörelse. Detta är sagt i regleringsbrev för /73. som man alltså genom undersökning konstateraratt antalet handikappade inom jordbruket kraftigt ökar gör man begränsningar ijordbrukarnas möjligheter att få näringshjälp. säger utskottet att det finns möjligheter tillrationaliseringsstöd. Detta är alltså en av motiveringarna till att manavskaffar näringshjälpen för jordbrukare. Men dessa stödformer är underkastadespeciella regler. B-stödet utanför stödområdet är begränsat till enbart deföretag som har mjölkproduktion. Här gör man aUtså inskränkningar i möjligheterna tillnäringshjälp säger att andra stödformer finns men täcker inte in de faU därnäringshjälp skulle kunna utgå med andra författningar. Vilket alltså innebärbegränsade stödmöjligheter för jordbrukarna. Vad gäller 60 § i arbetsmarknadskungörelsen om stöd förhjälpanord-ningar på arbetsplatsen som är betingade av sökandes handikapp kanföreskrifterna som framhålls i reservationen innebära att jordbrukarnashjälpbehov först prövas via rationaliseringsslödet, dvs. till större delenlänefinansieras, medan andra företagargrupper får motsvarande stöd som bidragsom kan täcka hela kostnaden. Man säger både i utskoltsbetänkandet och ireservationen 16 att det är respektive kan vara nödvändigt att samordnastödformer med likartad inriktning. Det kan väl accepteras, men enligt minuppfattning får man ändå inte blanda ihop sociala och jordbrukspolitiskabedömningar när man skall ge stöd. Och varför skall lantbruksnämnderna yttrasig om en jordbrukare behöver social hjälp? Det kan inte vara rimligt att manskall göra en jordbrukspolitisk bedömning innan man ger social hjälp åt enjordbrukare. i ställde frågan om intejordbrukarna blir diskriminerade på detta sätt. Det blir de utan tvivel. LRFhar sagt om detta att man förutsätter att myndigheterna i första hand ser tillmöjligheterna att via näringshjälpen göra situationen lättare för den enskildamänniskan. Och det kan väl inte vara rimligt att lantbruksnämnderna skall taöver och ha något slags allmänt övergripande domsrätt över den socialtbetingade näringshjälpen. Skulle lantbruksnämnderna göra det är det bara attkonstatera att vissa grupper tar samhället ansvar för om de behöver socialtstöd, men för en annan grupp - dvs. Den samordning av stödformerna som skett har somreservanterna säger lett till påtagliga nackdelar för jordbrukarna, och därförbör bestämmelserna ses över. Jag frågar mig varför det skall vara så att mangör åtskillnad mellan jordbrukare och andra yrkesutövare. Jag ber att få yrka bifall till reservationen 16, som jaghär talat om, och även till de övriga reservationer där centerrepresentanternasnamn står antecknade. Anslag till arbetsmarknad m. m. i (s) kort genmäle; Jag har inte sä mycket att tillägga; i mittförsta anförande har jag klargjort de förhållanden som råder och de bestämmelsersom gäller. Men när upplever det så att samhäUet stämplarjordbrukarna som mindervärdiga, sä är detta fuUständigt fel. Den gruppen ärinte mera utsatt än andra grupper den har precis samma möjligheter ochomfattas av precis samma åtgärder som alla andra grupper i samhället. Och jagvUl också säga att det finns utarbetade människor även inom andra yrkesområdenän jordbruket, som har hka tunga och besvärliga arbeten. frågar vidare varför lantbruksnämnderna skallyttra sig i de här frågorna. Ja, det är ju ändå på det sättet attlantbruksnämnderna är de regionala organen under lantbruksstyrelsen som enligtinstruktionen har till uppgift att handlägga frågor rörande jordbrukspolitikenenligt beslut som fattats av . Det gäller sammanläggning, rationalisering,låneansökningar o.d. , länsarbetsnämnderna och arbetsvärdenhar sin speciella uppgift när det gäUer handläggningen och prövningen avåtgärder till hjälp åt handikappade. Det är i detta sammanhang som detförekommer ett etablerat samarbete meUan lantbruksnämnd och länsarbetsnämnd.Kontaktmän finns nämligen utsedda mellan dessa organ som gör en ömsesidigbedömning. Men, vad det här är fråga om är att vi har enjordbrukspolitik i detta land som beslutat om och som har sinaspeciella förutsättningar. Jordbrukaren har precis lika stora möjligheter somalla andra att få sin sak prövad samt att erhåUa bidrag o. d., och jag kan intefinna att det är diskriminerande. , vilket äranslaget tUl näringshjälp, skulle inte räcka långt här. Det behövs säkerligenett hundratal om man skaU kunna klara detta för 25 000jordbrukare. () kort genmäle: i sade att detfinns utarbetade människor också i andra yrken än i jordbruket, och det är jagfullt medveten om och har aldrig heUer ifrågasatt. Men behandlar vi fråganom näringshjälp tUl jordbruket, och då får jag hålla mig till det. När sedan försökte besvara frågan varförlantbruksnämnderna yttrar sig i sådana här fall, sade han, att de är regionalaorgan under lantbruksstyrelsen och yttrar sig när det gäller de jordbrukspolitiskafrågorna. Men här gäller det näringshjälpen, dvs. det är fråga om 8 protokoll 1973. Anslag till arbetsmarknad m. m. Varför skall lantbruksnämnderna yttra sig om behov av social hjälp? Omman är jordbrukare kan man möjligen få hjälp att starta en kioskrörelse, menman kan inte få hjälp att fortsätta med sitt jordbruk. Det finns två paragrafer som är aktuella i dettasammanhang, nämligen 57 § och 60 § i arbetsmarknadskungörelsen. 60 § gäller föraUa yrkesutövare, alltså även för jordbrukarna, men i 57 § är jordbrukarnaundantagna. Den gäller alltså alla företagare utom jordbrukarna. Och dessa tvåparagrafer kan ju inte täcka in varandra, ty då skulle det bara ha behövts enparagraf. Det betyder att företagarna har möjligheter att få stöd enligt bådaparagraferna, medan jordbrukarna bara har möjligheter att få stöd enligt denena paragrafen. I en skrivelse från departementet har man sagt attutgångspunkten för samhällets stödåtgärder åt handikappade skall vara den s. k.normaliseringsprincipen, dvs. att de handikappade inte skall särbehandlas iannan mån än som är nödvändigt med hänsyn till handikappets art. Det är enriktig inställning som jag helt biträder. Men i anslutning till det måste manframhålla att viss yrkestillhörighet verkligen inte heUer får föranleda någonsådan särställning som här sker. HerrWIKNER (s): Med anledning av min motion 1973:58 ber jagatt för kammaren få framföra de synpunkter som jag anfört i motionen, somgäller flyttningsbidrag till dem som arbetar i skyddade verkstäder. Maj:ts arbetsmarknadskungörelse 1972:300utgår flyttningsbidrag till den som genom den offentliga arbetsförmedlingenfår eller, i fall som i 34 §, söker arbetsanstäUning i öppna marknaden i annanort där det är särskUt svårt att få arbetskraft i det yrke anställningen avser.De som har gått i tungt skogsarbete eller i andra slitsamma yrken och som inteorkar fortsätta där blir i regel placerade i skyddade verkstäder, iindustriellt beredskapsarbete och i s, k, arkivarbete. Många av dessa människormåste pendla långa sträckor mellan hemmet och arbetsplatsen, och det bhr ilängden ganska tröttsamt. För att shppa resa så långt flyttar många till denort där arbetet finns. De gör det även av den orsaken att de inte kan räkna mednågot arbete på den ort där de tidigare varit verksamma. Många blirockså kvar i de skyddade verkstäderna till dess de får pension. Men enligt arbetsmarknadskungörelsen räknas inte dessasysselsättningar som arbete i den öppna marknaden, och de har därför ingamöjligheter att erhålla flyttningsbidrag. Däremot får den som söker anställningsom föreståndare eller arbetsledare med mycket högre lön än de som arbetar inomden skyddade verkstaden och i industriellt beredskapsarbete flyttningsbidrag,om de kommer från annan ort. Detta anser jag rimma illa medarbetsmarknadspolitiken i övrigt. Därför menar jag att flyttningsbidrag börutgå även till dem som anvisas arbete i skyddad verkstad, industrielltberedskapsarbete och arkivarbete och att arbetsmarknadskungörelsen i dettaavseende bör kompletteras med en bestämmelse som medger flyttningsbidrag äventill denna grupp av arbetstagare. Jag har i min motion glömt de halvskyddadeverkstäderna. Dettapåpekar med aU rätt inrikesutskottet. Jag anser naturligtvis att även de somarbetar i halvskyddade verkstäder bör kunna få flyttningsbidrag. Utskottet har behandlat min motion mycket välvilligt ochkan i princip instämma i motionens syfte. Det står i utskottets skrivning:"I betänkandet Skyddat arbete (SOU 1972:54), som utredningen rörande denskyddade sysselsättningen avgav , föreslås bl, a. att flyttningsbidragliksom andra bidrag från arbetsmarknadsverket skall kunna ges dem som fåranställning vid företag för skyddat arbete på samma sätt som vid anställning påöppna marknaden. Betänkandet har remissbehandlats. Utskottet förutsätter attdet av rnotionärerna aktualiserade spörsmålet liksom frågan omflyttningsbidrag vid halvskyddad sysselsättning tas upp till bedömning isamband med den pågående beredningen av utredningens förslag," Med hänsyn till den mycket positiva inställning somutskottet har hoppas jag att Kungl, Maj:t vid sin behandling av ärendet rättartill det jag här har påpekat, I förlitande på att regeringen kommer att göradetta det är faktiskt angeläget att det rättas tUl har jag inget särskiltyrkande med anledning av motionen. Anslag till arbetsmarknad m. m. HerrHALLGREN (vpk); I motion 228 till årets riksdag harvänsterpartiet kommunisterna tagit upp frågan om ökat stöd tillarbetsmarknadsutbildning. Vi har liksom tidigare ansett att de föreslagnautbildningsbidragen är otUlräckliga,. 1 propositionen föreslås en höjning av bidragen som går utpå att grundbidraget höjs med . Det innebär att grundbidragethöjs för ogift person från 575 tiU 615 och för gift person från 625 tUl 665,Traktamentet för familjeförsörjare föreslås höjt till , vUket innebären höjning med , TUl annan person utgår . Härföreslås också en höjning med . Till dem som saknar fast bostad utgårför närvarande . Också denna ersättning föreslås nu höjdmed . De föreslagna höjningarna skall enligt utskottsmajoritetentäcka inträffade förändringar i levnadskostnader. Dessa föreslagna höjningarkommer inte ens att täcka den levnadskostnadsfördyring som inträtt under är1972. Någon standardförbättring, som man talar om att övriga grupper isamhället skall erhålla, kan det naturligtvis inte bU tal om för dessaarbetargrupper. kommunisterna har föreslagit att utbildningsbidragetskall utgå med ett grundbidrag på för gift person och med690 kronor för ogift. I likhet med föreslår vi atttraktamentet skall höjas till . Det skulle sammanlagtinnebära en kostnadsökning med totalt 22 mUjoner kronor, och det sammanlagdabeloppet skulle höjas till . Dessa 22 miljoner ärnaturligtvis en blygsam summa i förhållande till de totala belopp som skallutgå tUl arbetsmarknadsutbildningen. Den i propositionen föreslagna höjningen till dem somtvingas in i arbetsmarknadsutbUdningen uppgår tUl 6 å . De människordet här är fråga om har fått vidkännas Anslag till arbetsmarknad m. m. Detta betyder att regeringen kalkylerat med en direktstandardsänkning för dessa personer. Utskottsmajoriteten har stött denna linje. Hur storstandardsänkningen i verkligheten blir i det inflatoriska klimat vi nu lever naturligtvis inte att uttala sig om; det blir helt beroende avprisutveck-hngen. Utskottsmajoriteten har - liksom tidigare - i sitt stödför regeringsförslaget hänvisat till statsfinansiella skäl och föreslår attriksdagen skall avslå kommunisternas motionsyrkande. Det är alltså frågan om en prioritering - men en mycketegendomlig sådan. När det gäller att till storkapitalet överlämna gåvor ochsubventioner - kamrat har tidigare i denna debatt redovisat detta,och jag behöver inte närmare gå in på dessa frågor - kan utskottsmajoritetenmed varm hand tUlstyrka mångmiljonbelopp. Då det gäller mUjardrullningarna tillmUitärapparaten är riksdagsmajoriteten inte heller ogin. Men då det gäller attåstadkomma något så när drägliga levnadsförhållanden för de grupper avmänniskor det här gäller, då är man verkligen restriktiv. Vi har också i vår motion tagit upp frågan om ettstartbidrag vid inträde i arbetsmarknadsutbildning, och vi har föreslagit 1 500kronor. Det har visat sig att stora ekonomiska svårigheter uppstår vid inträdei arbetsmarknadsutbildning i och med att bidragen utbetalas i efterskott. Pådenna punkt har utskottsmajoriteten avstyrkt yrkandet med hänvisning till attarbetsmarknadskungörelsens 26 § medger att utbildningsbidraget kanförskotteras. Vidare hänvisar man till att enligt kungörelsens 27 § räntefrittlån kan erhållas när arbetsmarknadsutbildningen är avslutad. Sådant lån skall iprincip återbetalas . Vissa möjligheter finns att en förlängning avåterbetalningstiden kan beviljas. Och lånen kan t. o. m. efterges om det finnssärskilda skäl härför. Utskottsmajoriteten anser med hänvisning tillbestämmelserna i arbetsmarknadskungörelsen att vårt motionsyrkande på dennapunkt i stort skulle vara tUlgodosett. Så är dock inte fallet. Det är enväsentlig skillnad mellan att erhåUa lån, som i de flesta fall måste betalastUlbaka, och att som kommunisterna har föreslagit - erhållaett startbidrag, som inte skall betalas tillbaka. Dessutom måste det vara fördel för de människor som tvingas in i arbetsmarknadsutbildningen attslippa springa till olika instanser, ansöka om förskott och sedan avvakta omansökan skall bli bifallen eller efter utbildningens slut anhålla om lån inågon form och sedan avvakta om lånet skall beviljas. Vi har även gjort jämförelser med de socialbidrag somi utgår till vad man kan kalla en normalfamilj och funnit attsocialbidraget är väsentligt högre än arbetsmarknadsutbildningsbidraget.Beträffande grundbidraget uppgick skillnaden till . Dåhade man alltså såsom socialbidragshämtare mera. hadedenna skillnad ökat till , således en realförsämring med 75 kronorper månad för den som genomgår arbetsmarknadsutbildning. Ett fortsatt sådantförfarande kan vi naturligtvis inte acceptera. Därför har vi för tredje året irad upprepat våra krav. Den låga ersättning som utgår vid arbetsmarknadsutbildninghar också negativa konsekvenser på själva utbUdningen. En person som skall utbildastill annat arbete eller vidareutbildas måste för att kunna tillgodogöra sigutbildningen på ett tUlfredsställande sätt ges sådana ekonomiska möjligheteratt han eller hon befrias frän svåra ekonomiska bekymmer, som ofta utgör ettallvarligt hinder. Jag vill avsluta mitt anförande med attyrka bifall tUl reservationerna 7 och 14 till inrikesutskottets betänkande nr3. Anslag till arbetsmarknad m. m. HerrSTRINDBERG (m): Ett mycket viktigt led i de arbetsmarknadspoliliskainsatserna är utan tvekan den arbetsmarknadsutbildning som bedrivs avarbetsmarknadsstyrelsen och . Denna utbildning har ökat mycketsnabbt. har presenterat en statistik för åren 1959/60 1971/72, Låt mig, herr talman, ta några siffror. Antalet kursdeltagare i arbetsmarknadsutbildningen varexempelvis 1959/60 drygt 14 000 personer, 1965/66 hade antalet ökat tUl nära 46000 personer, 1968/69 deltog ca 92 000 personer i arbetsmarknadsutbildning och1971/72 ca 120 000 personer. Det har alltså varit en mycket stark stegring avantalet deltagare. Enligt statsverkspropositionen beräknas att ungefär 130 000människor skall delta i omskolningsverksamhet /74 och att mandärefter skall få en uppgång med ca 5 000 personer under de närmasteåren. Jag anser det vara en mycket oroande utveckling, I åretsfinansplan står bl, a, följande;