prot · FW0917 · 1973-12-31 00:00:00 — Under mina tio är som partisekreterare har däremot densjälvständiga liberala pressen innehåhit hundratals cirkulärledare, där oftainte bara de centrala åsikterna och orden utan ibland t. o. m. de centralastavfelen upprepats. Det vore naturligtvis djupt orättvist att bedöma denliberala pressen bara ifrån den här utgångspunkten, men nog drarcirkulärledarna och benägenheten att okritiskt återge dem ner betyget isjälvständighet. Det andra exemplet för belysning av min inställning tilltryckfriheten gäller . Jag har, herr talman, varit med vid många sammanträden med företrädare för och de 19 politiskapartiema, då olika program och producenternas frihet har diskuterats.Sammanträdena har för resten ibland föranletts av anmärkningar från moderat hålleller folkpartihåh mot vinkling och vänstervridning av olika program. Jag varie tillfäUe - ocksä då mina egna partivänner klagat - hävdat attmedarbetarna i måste ha en så hög grad av frihet i sitt arbeteatt de vägar ta risken att misslyckas. Jo, helt enkelt därför att om vivUl ha bra, samhällskritiska program - och det vih vi då fär vi inte genomatt och otid klaga på enskUda program eller genom att göra svepandeangrepp på en grupp av producenter hämma samhällskritiken, skrämmaproducenterna, göra dem obenägna att kritisera. Uppträder vi så är det tih menför demokratin. Så stark är min tro på demokratin, att jag aUtid hävdat,och kommer att fortsätta att hävda, att ocksä de krafter thl höger och thlvänster, som vUl kasta det demokratiska styrelseskicket över bord skallbehandlas efter demokratins spelregler. De skall ges utrymme i tidningar, radiooch TV. En annan sak är att det skall ske under klarvarubeteckning. Är det t. ex. marxist-leninister som vih kritisera denreformistiska arbetarrörelsen från sina utgångspunkter, som skedde iprogrammet Från socialism tih ökad jämlikhet, så skall de givetvis få det, meninte under falsk flagg. I det fahet var radioledningen oförlåtligt aningslös,då man utan vidare accepterade producenternas uppgift att programmet tillkommiti samråd med tre objektiva samhällsforskare. De tre var allamarxist-leninister! Jag upprepar: Självfallet skulle de få framföra sin kritik,men med klar varubeteckning. Detta var tvä exempel som belyser min inställning tilldessa frågor. Det kan ju inte gärna vara på de exemplen som ochandra liberaler bygger sitt angrepp pä mig. Han åberopar i stähet vad någonuppgivit skulle ha förekommit inom partistödsutredningen. Jag har aldrig vid något enda tUlfälle under utredningensarbete hävdat att tidningarna skall gä i partiernas ledband eller att de börförvandlas till partimegafoner. Däremot har jag åberopat utredningens direktiv,där det står att utredningen i sitt arbete skall ta hänsyn till att partier kanha olika utgifter, beroende på skUlnaden i möjhgheten att sprida informationoch driva opinionsbildning genom pressen. Om det krävs skall jag gärna lägga uttexten kring de direktiven. har vid samtal med mig, efter vad han sade härför , åberopat protokollen från partistödsutredningen. Jag harsamtliga protokoh här. Läs dem, , och visa sedan att liberalismensfrämsta banerförare i det här landet har civilkurage nog att be omursäkt. Det är nämligen inte tillåtet, ens för den parthedare som fört sittparti in i en katastrofsituation inför ett viktigt val, att använda lögnen sompolitiskt vapen. är inte närvarande, men jag har meddelat honomatt jag skulle ta upp det här. Jag skall ge honom protokohen och lägga ut demtiU pressen, så får han tillfälle att senare återkomma. Så en helt annan sak, herr talman. Jag vill fästa herrtalmannens uppmärksamhet på att jag inte hade thlfälle att närvara i kammaren iförrgår då meddelade en förundrad mänsklighet att han inte hadesagt ett ont ord om . Jag vih, herr talman, gärna kvittera 'artighet med att avstå från att säga sanningen om . () kort genmäle: anklagade alldeles nyssfrån denna talarstol för att inte ha läst innantih i vissaprotokoll. Jag skah inte lägga mig i den trätan. Den sköter och hanspartivänner säkert för sig själva. Jag vUl bara säga att harinte läst protokollet frän i förrgår. Det står inte "ett ont ord",utan det "ett ord". Det är en viss skihnad, . HerrSTEN i (s) kort genmäle: Herr talman! Jag ber ändå att fåavstå från att säga sanningen om . HerrHERNELIUS (m) kort genmäle: Vi kanske får andra tillfäUen till sanningaroch goda och onda ord, . Jag skah till skiUnad från den föregående talaren håUa migtiU det ämnesområde som vi nu behandlar i den aUmänpohtiska debatten. Jag skalläven försöka hålla mig inom den tidsram som är anmäld för mitt anförande och ivarje fall inte överskrida den med . Flera talare som har berört den trafikpolitiskasituationen har knutit an till den målsättning som var utsatt i 1963 årstrafikpohtiska beslut, nämhgen att "för landets olika delar trygga entillfredsställande transportförsörjning tiU lägsta möjUga kostnader". Denmålsättningen bör framstå som lika angelägen även om man omprövar deneller skapar nya fömtsättningar för att driva trafikpolitiken här i landet. av de viktigaste förutsättningarna för att nå det målet är alltid ettvittförgrenat nät av vägar av god kvalitet. Den helt dominerande delen avnärtransporterna och en mycket stor del av fjärrtransporterna av gods ärberoende av vägnätet. Även om våra försök att flytta över fjärrgodstransporterpå järnväg blir mycket framgångsrika kommer ökningen av det totalatransportarbetet och i viss mån ocksä frånvaron av järnvägslinjer inom storaområden atl ställa ännu högre krav pä vägarna än ,inte minst inom det sekundära och det tertiära vägnätet. Både privatbilismen och en ökning av kollektivtrafiken medbuss ställer allt högre krav på ökad framkomlighet och trafiksäkerhet på våravägar. Det är mot denna bakgmnd mycket allvarligt att vi förnärvarande saknar en plan för erforderliga investeringar inom vägväsendet pålängre sikt. Vägväsendets utomordentliga betydelse för hela samhähets sätt attfungera gör det särskilt nödvändigt med en långsiktig vägplanering. presenterade 1969 i betänkandetVägplan 1970 sin bedömning av efterfrågan på vägtjänster och därav föranleddnivå på investeringaroch driftkostnader fram tUl 1985. I förra årets statsverkspropositionkommenterades utredningens bedömningar. En överarbetning av utredningen ansågsdär nödvändig innan bedömningarna kunde läggas till grund för mera konkretaplaner. instämde i behovet av sådan överarbetning men tUlfogade attresultatet härav skulle föreläggas i form av ett långsiktigt programför de totala väginvesteringarna. strök ocksä under att arbetet måstebedrivas "med aU den skyndsamhet som befinnes möjlig". Den arbetsgrupp som fått i uppdrag att överarbetavägplaneringsutredningens betänkande har senare också fått till uppgift att seöver formerna för den vägbyggnadsverksamhet som sker som beredskapsarbete isamverkan mehan och arbetsmarknadsverket. Det är en viktig delfrågasom emellertid inte får försena arbetet med riktlinjerna för den långsiktigavägplaneringen och upprättandet av ett program för de totala väginvesteringarna.Jag vih med mitt anförande understryka uppmaningen frän förra årets riksdag,att arbetet måste bedrivas med all möjlig skyndsamhet. Kravet på långsiktig plan för väginvesteringarna framstårså mycket angelägnare som en oroande eftersläpning uppkommit bäde vad gällerbyggande och drift av vägar. Anslaget till byggande av statliga vägar har varitoförändrat fram tUl 1972, och det innebär i realiteten att allt mindre harkunnat byggas pä grund av stigande priser. En oförändrad anslagsnivå skulle, ävenmed insatser frän AMS pä ca , leda tiU att endast 58procent av vägbyggnadsbehovet var tUlgodosett 1985. Att eftersläpningen är storframgår än tydligare av den kvalitetsgradering som utför. Den visaratt en tredjedel av riksvägarna och nära hälften av de genomgående länsvägarna1970 var av "ej godtagbar standard". En väsentlig kvalitetsförsämringhar alltså skett. Att vägbyggandet i reahteten minskat harställt så mycket större anspråk på vägunderhållet. Sträckor av mycket dåligkvalitet kräver mer än proportionell del av driftsanslagen. En eftersläpningav byggandet innebär sålunda ett stegrat krav på underhåll. Men även underhåUetsläpar efter. har det inte håhit jämna steg med förslitningen.Underhållsinventeringar som gjort 1966 och 1971 visar, att t. ex.andelen asfaltbelagd vägyta av undermålig kvalitet blir större för varje år.För närvarande är väg av denna beskaffenhet. Samma sak gällervägarnas bärighet, vilket beror på att torrläggningen av vägkropparna genomdikning har måst eftersättas. Vi sliter alltså ut mer än vad vi reparerar och ersätter.Var och en begriper att så kan vi inte hålla på. Det innebär en misshushållningmed värdefuht kapital. Ju längre denna kapitalförstöring får fortgå destodyrare blir det att stoppa den. Det stora behov som uppkommit genom deotillräckliga anslagen gör det nödvändigt att stegvis höja anslagenupp thl en nivå, där de inte endast täcker kostnaderna för de ärhgaförshtningarna utan också gör det möjligt att börja hämta in eftersläpningen påunderhållssidan. När så knappt tUltagna medel står tUl förfogande för bädedrift och byggande av vägar är det sä mycket mer angeläget att söka avhjälpa endel avbristerna då sysselsättningsskäl motiverar igångsättning av arbeten genomstatens försorg. Vi i anser därför att på tilläggsstat bör anvisas50 mhjoner kronor för egentligt underhåll av statliga vägar. Jag vill också, herr talman, ta upp problemet med allavägar som inte godkänns för mer än 8 tons axeltryck och 12 tons boggitryck. Den1 aprU träder lagen om överlastavgift i kraft. Bakom huvudprinciperna står enenig riksdag. Vi kan ändå inte komma ifrån att som man här har skapatett instrument som så effektivt som möjligt skall hindra olaghg belastning påvåra vägar kommer lagen att skärpa begränsningen av viktiga transporter försåväl samhälle som näringsliv. 1 våra tätorter gäher över lag 8 respektive 12tons axel/boggilryck. Det försvårar framkomligheten för servicetransporter,såsom sophämtning och oljedistribution. ÄtskUliga delar av det sekundära ochtertiära vägnätet står för 8/12 tons bärighet. Dessa vägar utgör livsviktigatransportleder för bl. a. skogsbruket. Enbart för de fyra nordliga länenmedför den ojämna bärigheten på dessa vägar en kostnadsfördyring förtransport av vedrår varor i storleksordningen . Den tUlåtna avvikelsen frän överlastbestämmelserna är 15procent, men viktspridningen för volymvikten på vedråvaran är ca 30 procent.Det innebär att efter en noggrann intrimning av vedtransporterna för attundvika oavsiktliga överlaster kommer medellasten pä 10/16 tonsvägnätet attstanna vid mindre än för motsvarande ekipage mot tUIätna , dvs. Andra bedömningar pekar på behov av att håUaen undre marginal på . En översiktlig beräkning visar att det här innebären ytterligare fördyring av skogsbrukets transporter i storleksordningen 150miljoner kronor . SamhäUet kan inte ensidigt stäUa krav på trafikanternautan att självt bjuda tih att bygga bort besvärande flaskhalsar inom vägnätet.Jag har tidigare här i kammaren påtalat det orimliga i att länhar av sitt vägnät godkänt för 10/16 tons axel- /boggitryck.För är motsvarande siffra inte mycket bättre. Den ligger vidnågot , medan genomsnittet för landet är . Även de enskilda vägarna spelar en betydelsefull roll iden totala transportförsörjningen. Mycket av de tunga transporterna går påenskUda vägar, och den bofasta befolkningen pä landsbygden liksom det snabbtväxande rörliga friluftslivet är likaså beroende av att det enskilda vägnätetär av god kvalitet. Det är därför glädjande att anslaget för driften avenskilda vägar föresläs öka något i är. Det finns emellertid ett mycket stort ackumulerat behov avanslag tih vägar som är bidragsberättigade men som inte kunnat få bidrag. Mednuvarande nivå pä anslagen skulle det dröja att nå balans mellan behovoch anslagstilldelning. Det är mot den bakgmnden ytterligt angeläget att itider med dålig sysselsättning söka knappa in på den stora eftersläpningen ifråga om underhåll av enskilda vägar. anser därför att ytterligare15 mUjoner kronor bör ställas till förfogande på tilläggsstat för dettaändamål. Det äremellertid mycket angeläget att även behovet av ökade anslag thlenskilda vägar tas med i arbetet med den långsiktiga vägplaneringen och iprogrammet för de totala väginvesteringarna. Utredningen om statsbidragen tillde enskUda vägarna bör påskyndas, så att resultatet kan beaktas i det programför de totala väginvesteringarna som menar måste läggas fram utan dröjsmål. Men, herr talman, skall kommunikationerna kunna utvecklaspå ett thlfredsstähande sätt i värt land måste även järnvägens investeringarkunna hållas på en rimlig nivå. Av en sammanstähning av investeringarna inom SJunder senare år, som redovisas i verkets petita, framgår att dessa minskat fr.o, m, /70 räknat i löpande priser. Räknat i fasta priser blirnaturligtvis minskningen än mer påtaglig då har nämUgen investeringarna skurits ned . Genom denna nedskärning av SJ;s anslagsäskanden förinvesteringar har ett ackumulerat behov uppkommit. I petita nämns ersättningsinvesteringarnai t. ex. broar som måste bytas av säkerhetsskäl, vidare i rälsbyten och utbyteav föråldrade omformaraggregat för den elektriska tågdriften. Avexemplifieringen framgår att ökade investeringsmedel till gerupphov till ökad sysselsättning och förbättrad effektivitet. anserdärför att bör anslås på tUläggsstat för investeringar som SJi sina petita anser mest angelägna och som kan sättas i gång . I detta anförande instämde i (fp)och fröken (). HerrGERNANDT (c); Som siste talare i årets allmänpolitiska debatt vill jagförsöka ge några konstruktiva synpunkter pä näringslivsfrågorna. Det kan kanskebetraktas som en ur centerleden framsprungen idé för att klara av de 100 000arbetstihfällena. De politiska lösningar i näringslivsbefrämjande syfte somi huvudsak diskuteras här i kammaren kan sammanfattas till de vanliga politiskastyrinstrumenten såsom thlfähiga direkta stödåtgärder, räntesänkning,investeringsbidrag, skatteavdrag osv. Aha dessa åtgärder är naturligtvis heltberättigade och mycket angelägna, men flera av dem har huvudsakhgensymptomatisk verkan - liksom huvudvärkstabletter endast tar bort värken förtihfähet - och ger inte varaktig bot. Det är inte alls svårt att tillverka varor - det skulle vikunna göra i mycket högre grad än som sker. Svårigheten hgger i att säljavarorna, inte bara att sälja inom landet så länge vi har råd att köpa - utanframför aht att sälja på utlandsmarknaden. Om det är meningen aU vått landskall leva och utvecklas genom industriell produktion är det i längden endastgenom en framgångsrik försäljning pä utländska marknader som den produktionenkan upprätthåUas. Här bör man minnas det gamla uttrycket att "allaprodukter som säljs har tillverkats - men långt ifrån alla produkter som hartUlverkats säljs". Mot bakgrunden av det uttrycket vill jag helt kortberöra dagens situation, särskilt med avseende på de mindre företagensmöjligheter och framkomstvägar för export. De stora företagen har vanligeni större utsträckningegna resurser för utlandsverksamheten. Man skall naturligtvis inte begära att de små företagenskall ha egna resurser fiU sådana specialiteter som forskning,utprovningsverksamhet och utländsk marknadsföring. Det är orimligt att småföretag skall kunna satsa tid och pengar pä utredningar som vanligen liggerutanför deras kompetensområde. Deras huvudsakliga uppgift är ju att produceraoch därmed hålla de anställda sysselsatta. Följaktligen utväljer man för sintihverkning produkter som passar den egna kunskapsnivån, maskinparken ochnärliggande försäljningsmarknad, dvs. Dä man sä småningom vill gåut på exportmarknaden förmedlas detta genom gemensamma företagarorganisationer,genom exportråd samt genom handelssekreterare eller handelshus irespektive land eller länder-grupp. Om produkten och priset passar för marknaden i fråga kanförsäljningen komma i gång med större eller mindre framgång. Om produktendäremot inte passar så blir det tyvärr inga affärer den gången. Ungefär såfungerar det med ett 20-tal handelssekreterare på olika platseri utlandet. De uppdrag som tilldelas de utländska handelskamrarnaspersonal genomförs helt säkert mycket tihfredsstätlande inom ramen för dessasinstruktioner. Men det är just den ramen som är för Uten för att inrymma vadsom verkligen bör företagas för att aktivera vår export. Det räcker inte medatt genomföra den form av bestähningsverksamhet som sker. Att som försökaatt bjuda ut redan tiUverkade svenska produkter är troligen inte tillräckligteffektivt för att försörja svenskt näringshv. Det finns sä mänga nyaoch vik riga faktorer att ta hänsyn till! Nuvarande handelskamrar bör därför kompletteras medtekniskt inriktad personal gärna med innovativ läggning - med uppdrag attsöka efter lämpliga tUlverkningsobjekt på de olika marknaderna. Detta kan gällaför såväl industrUänder som tekniskt lägutvecklade länder. Det är ett faktumatt tekniskt skolad personal med innovativ läggning upptäcker oerhört mångaproduktbehov - såväl existerande som skäligen förväntade behov som- personerutan denna läggning inte förmår upptäcka. Utöver detta finns i dagens läge ett förhållandevis storttekniskt område med normerings- och övriga kravspecifikationer, tekniskamUjö-fordringar, skydds-, transport- och emballagekrav som är viktigt attåterföra till vär industri för att uppnå bättre marknadsanpassning. Med denstarkt tilltagande industrialiseringen i alla delar av världen och denlikaledes tilltagande konkurrensen är denna återkopphng till hemlandet mycketviktig. Även uppgifter om nya produkter och produktidéer frän industriländernabehöver kunna rapporteras snabbare. De för sådan uppsökande marknadsföring lämphga personernabör kunna tillhandahållas genom rekommendationer och förmedling från svensktnäringslivs organisationer. Endast verkligt välrekommenderade personer mederkänt god kapacitet för detta viktiga arbetsområde bör ifrågakomma. Man kantänka sig en kontraktanställning pä några är med uppdraget; "Vad kansvensk industri producera för just den aktuella marknaden?" Mycket angeläget får anses vara att det sombetalningsmedel kalkyleras med råvaror och naturprodukter i ännu störreomfattning än hittUls. Lämpligt clearingförfarande härför bör övervägas.Erforderlig andel av viktiga överläggningar i utlandet samt återföring avtillverkningsförslag m. m. sker lämpligen via den officiella svenskarepresentationen på platsen. Sedan tUlräckligt pålitliga tUlverkningsförslag inhämtatskan de lämpligen matas in i den idé-, kunskaps- och dokumentationscentral somjag har förespråkat i annat sammanhang. Härifrån sker sedan utbud till deföretag som anmält tillverkningsbehov och vilkas maskinpark m. m. är lämpligför respektive tiUverkningsobjekt. Företagen har därefter att inkomma medproduktdeklaration, offert osv., varefter leverantörval och fortsattaförhandlingar kan vidtaga. Slutligen sker marknadsföring och försäljning irespektive länder i stort sett med hittUlsvarande metoder. För att uppmuntra och underlätta säljandet av svenskaprodukter på utomeuropeiska marknader bör den mindre industrin ges möjlighetatt erhålla långsiktiga krediter till just detta ändamål, dvs. till välplanerade och väl dokumenterade försäljningsätgärder pä världsmarknaden. TUl undvikande av missförstånd vUl jag påpeka att avsikteninte är att upprätta försäljningsorganisationer på utlandsmarknaden.Förslagsvis kan man därför i stället använda benämningen "organ förmarknadsstudier". Men man må använda vilken benämning som helst, detviktigaste är att man gör något verkligt konstruktivt jag vågar t. o. m. sägaoffensivt -för att öka våra exportmöjligheter. Utgångspunkten för hela mitt resonemang är att världenstotala behov av industriprodukter på gott eller ont i såväl i-länder som s.k. måste bedömas vara så stort att ingen arbetslöshet skulle behövafinnas i värt land, under förutsättning att vi hittar de rätta, säljbaraprodukterna. Detta latenta behov ute i världen måste vi - i likhet med vissaandra industriexpanderande länder gå ut på världsmarknaden för att självauppsöka genom kvalificerade tekniska marknadsstudier. Om man därvid intresserar sig för den del av nu- ochframtidsbehovet som finns inom de tekniskt lägutvecklade länderna och villmedverka till att deras invånare skall uppnå den materiella ochindustriella standard som de själva önskar, är det angeläget med följandeförbehåll; Här avses inte att försöka göra osympatiska, ekonomiskaförtjänster på tekniskt lägutvecklade länders bekostnad. Det avses inte helleratt skapa konstlade behov i dessa länder för att gynna vårt eget näringsliv. mån uppsökande marknadsföring förekommer i sådana länder bör den ske i godsamordning med kundlandets intressen att bygga upp en industri som pa.ssar förlandets egna förhållanden och önskemål. Uppsökande marknadsföring i dessa länder bör därför kunnauppfattas som ett äriigterbjudande av svenska tjänster och önskvärdanyttigvaror i konkurrens med andra industriländers utbud. Jag vih också här fästa uppmärksamheten på att en verkligmöjlighet till att uppnå det s. k. enprocentsmålet för stöd till äratt låta pengarna först gå genom den svenska industrin dvs. att ge svenskaarbetare sysselsättning. Jag är övertygad om att många mottagarländer gärna taremot den resterande hjälp som vi inte anser oss ha råd attge i form av sådana industriprodukter som respektive land verkligen behöver försin självvalda utveckling. Pä det sättet gör pengarna nytta både i vårt landoch i de behövande länderna - och detta bör inte betraktas som själviskasvenska motiv utan som en eventueh möjlighet att utöka vår u-hjälp medanvändning av de AMS-medel som ändå betalas ut inom värt land. I det här sammanhanget är det intressant att skärskåda deekonomiska anslagen till några verksamheter som anknyter till justsysselsättningsläget. Av akuta nödvändighetsskäl är AMS:s drift- ochbidragsbudget ca för den - kan man kalla det-socialpolitiska verksamhet som bedrivs. De utlandsriktade operativa åtgärdersom avses hjälpa näringslivet att exportera och därmed skapa arbetstillfällen får kosta endast ca . Man kan hitta desiffrorna i propositionen 1 är 1973 bU. 12 s. 2336. Att pä föreslaget sätt samordna funktioner inom stat ochnäringsliv samt föranstalta om ytterligare ökad utlandsrepresentation är förhållan devis omfattande åtgärder, men det är sannolikt nödvändiga åtgärder för att det svenska näringslivet skah kunna upprätthåha erforderlig sysselsätt ningsgrad. Alla anhängare av fri företagsamhet reagerar kanske mot den ökade möjlighet thl centralstyrning som staten kan tänkas fä i det skisserade läget. Men en förståndig regering inser förhoppningsvis att ett fritt näringliv - med lämpligt statligt stöd är vida överlägset varje statligt företag inom alla handels- och industribranscher. Någon hårdare styrning eher något maktövertagande frän statens sida med avseende på företag som ansluter sig tiU det skisserade systemet måste därför inte nödvändigtvis förutsättas. Det är aUtsä angeläget atl framhålla att det här inte är fråga om styrning i någon form eller någon grad. Det är i stället fråga om en kanske helt nödvändig - samordning och service för att hjälpa svenskt näringsliv att fungera lättare och därmed ge de anställda större anställningstrygghet. ' Motionens innehåll avser i hög gradsysselsättningsbefrämjande åtgärder, vilket i sista hand berör landetslöntagare och deras arbetstUlfällen. I den mån de föreslagna åtgärderna befinnsvara värda att genomföra, helt eUer delvis, bör inga invändningar resas fränlöntagarnas sida, om medlen för genomförandet i lämplig omfattning, såsomföreslås, lånas ur AP-fonden. TUl driftkostnaderna bör viss del tillskjutas avde företag som utnyttjar organisationens tjänster. Vad jag här framfört har jag också sammanfattat i enmotion till årets riksdag. Men jag anser att dessa åtgärder kan ha sådant värdeför vårt land och vara så nödvändiga att jag och på såbred bas som möjligt vill skapa förståelse för de här synpunkterna.