prot · FW09107 · 1973-12-31 00:00:00 — "Sedan åker de fast och hamnar i ett av våra fängelser. Där finnsockså en ganska stor grupp italienare. De är långt borta från sin familj, deförstår inte vårt språk, de blir väldigt isolerade på anstalterna. Med hjälp avlän och insamlingar av släkt och vänner en del tidningar lär också görasådana kan hustrurna komma tUl och fä träffa dem; för den händelsede är dömda till mindre än tvä är kan de få permission för att träffa familjen.Men över den gränsen blir det bara besök på anstalten. Då har de icke vad somär en mänsklig rättighet för alla även för flertalet intagna nämligenmöjlighet att träffa sin familj någon gäng och umgås med den i enrum. Detta är följden av den här schematiseringen. Vi fårkanske nu i synnerhet efter justitieministerns deklaration möjlighet att ifråga om en del av den här gruppen se något mer till det enskilda fallet. Menskulle man ta bort tvåärsgränsen och utsträcka lagen till att gälla också demsom av domstolarna bedömts ha begått ganska lindriga brott, som dock har varitförknippade med narkotika, skulle ju ännu flera beröras och alldeles särskiltsädana vilkas brott inte är av sådan beskaffenhet att man egentligen behöver sestraffet ur allmänpreventiv synpunkt. Med tanke på detta har jag ingående studerat ordalydelsenav och reservation. De säger att "en längregående differentiering av kriminalvårdsklientelet- är nödvändig om en humangrundsyn beträffande kriminalvärden skall kunna bibehållas". Om detförslaget gick igenom, skulle resultatet verkligen inte bli humant, och detskulle i varje fall bygga på en mycket inhuman grundsyn. I reservationen pekasvidare på det beslut vi tog bara för om kriminalvårdensomorganisation på grundval av kriminalvärds-utredningens betänkande. Jag troratt det var ett riktigt beslut, som kan ge oss möjligheter att i störreutsträckning behandla det enskilda fallet. Därför vill jag i likhet med justitieministern alldelesbestämt avråda frän detta slopande av tvåärsgränsen för ett enda klientel,nämligen det som har med narkotikabrott att göra. Jag ber med andra ord att fåyrka bifall till utskottets hemställan och avslag på reservationen 7 av fruKristensson och . den I jimi 1973 m. tn. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Jag tror faktiskt att fröken harmissförstått vad vi har menat i reservationen, när vi säger att om man skallkunna bibehålla en human grundsyn i kriminalvården är det nödvändigt att fä enökad differentiering då det gäller exempelvis permissioner, placering på öppenanstalt och villkorlig frigivning. Fröken sade förut att hon tyckte att det var ettriktigt steg när vi bestämde oss för den här gränsen vid två årsfängelse och att man beträffande dem som var dömda till längre straff än två äroch som tillhörde kategorin hänsynslösa yrkesbrottslingar skulle kunna vara merrestriktiv när det gäller permissioner osv. Men då skulle jag vilja Nr 107 fr'åga: Ar det så väldigt storskillnad på en narkotikalangare som har Frediaenden dömts till fängelse och ensom har dömts till fängelse och 1 iuni 197 ''' månader? När det gäller dessahänsynslösa yrkesbrottslingar - och -------------------- detär bara dem vi talar om här, främst personer som ägnar sig åt illegal Åtgärdermot narkotikahantering - tycker jagsjälv inte att det är ett uttryck för en biottsiig repressiv inställning att man menaratt vi måste ha en kriminalvård sorn är '"'" mer restriktiv. Det är viktigt attsamhället markerar sitt avståndstagande från denhär typen av brott, som jag inte tror att någon människa egentligen villförsvara i värt land. Det var detta vi menade med vår reservation - att maninte får ha den här gränsen tvä är sä schematisk utan att man skall kunna setill brottets art och till brottslingens person i ett litet större sammanhang. Det är riktigt som fröken säger, att jag inte harhaft tillfälle att studera det klientel det gäller. Och skuUe det vara sa, somfröken ville göra gällande, att man i praktiken har tillämpat den härbestämmelsen mera vidsträckt ån vad avsikten var, så är det ju att beklaga. Menjag vill uiiderstr7ka att det som fattade beslut 0111, och det somavses i den reservation som mitt namn står under, är just den här arten avbrott som är de allra grövsta man kan tänka sig. Vi menar fortfarande att detär angeläget att nian här fär mera restriktiva bestämmelser. Det är också enförutsättning för att man beträffande det övriga kriminalvårdsklienteletverkligen skall kunna tillämpa den humana syn på kriminalvården som jag tror vialla delar. Fröken () kort genmäle: Jag beklagar att vi var tvungna att ta stegetrned straffskärpniiig och restriktivitet i aristaltsbehandliiigen -jag inseratt det kanske var nödvändigt. Men jag vill verkligen hävda att domstolarna sertill brottet när de sätter strafflatituden. Man måste sätta gränsen någonstans;vi har satt den vid . De som kommer under tvåårsgränsen är ofta ungdomar.Skulle de då skiljas ut på grund av att de har begått en typ av brott som settur deras egen synpunkt kanske är relativt "t'örklarlig" och sedan fåren särbehandling - icke få permissioner, icke få komma ut pä öppen anstalt,inte få chans till den halvtidsfrigiviiing som dock förekommer i annat faU? Jagkan inte finna annat än att det skulle bli en inhumanisering av kriminalvärdeni stället för en huinariisering. Och man skulle fortfarande då bara skilja uten liten restgrupp som har sysslat med en typ av brott. Det är mycket bättre,herr talman, att vi i stället följer utvecklingen av den differentiering av helakriminalvården som har föreslagits. Det tror jag ger oss större möjligheter attse till det enskilda fallet än att nu utsträcka den här i och för sig rättsvårhanterliga lagen ända ned till skikt som lagstiftaren ursprungligenverkligen inte avsåg. När vi nir här har talat om brott och brottsbekämpning,faller det sig naturligt att uppmärksamma en annons sommoderata samlingspartiet har i tidningarna - och kanske har 134 . haft förut också -där det står: "Vi kräver rättstrygghet ------ Detgår att skydda oss bättre mot våld och stölder - om bara Då kan man ställa sig frågan om moderata samlingspartietmenar att något av de partier som är representer-ade i inte harviljan att bekämpa brottshgheten. Det hade varit en annan sak om man sagt attdet saknas förmåga eller annat, men att hävda att det skulle saknas en godvilja hos alla partier här att verkligen komma åt brott tycker jag är att läggaden politiska propagandan på en alltför låg nivå. Och man har väl ändå glömt en sak i denna annons. Där ståringenting om skattefusk och valutaskoj. Jag vet inte om detta att stjäla frånandra omvägen genom att stjäla från samhället - det är ju vad skattefuskinnebär - inte är tillräckligt allvariigt för att bekymra de moderatabrottsbekämparna. talade om att hon medfriskt mod skulle hoppa över avsnittet om sexklubbar - det lämnade hon med varmhand till , som inte ens fanns på talarlistan men som visst harkommit hit . Jag vet inte om skälet kunde vara att ju haft enmening i utredningen och en annan som motionär för i denna fräga.Men det har ju bildats skola i moderata samlingspartiet, för det upplevde vi ionsdags också, när vi talade om ändringar i , att ledamoten avsakkunnigutredningen på inte mindre än sex punkter hade en annan mening somsakkunnig än som moderat motionär. Jag begärde egentligen ordet för ett pardagar sedan av en alldeles speciell anledning, och det var att vi på sätt ochvis tjuvstartade den här debatten , när vi diskuterade min motionom en samhällelig kontroll av prostitutionen. Dä fann jag - och jag finner detfortfarande och kanske i ännu högre grad - att brottskommissionen gått miglitet grand till mötes. Jag menar att det skulle vara bra om samhället när detgäller den organiserade prostitutionen grep in i sanerande riktning och gjordenågonting åt detta. Det är vad jag har menat med mina motioner i det ämnet. Ochhär fanns en viss samstämmighet med brottskommissionen det var inte bara jagsom tyckte detta, utan en del tidningar uppmärksammade det och t. o. rn. någonledamot av brottskommissionen hade samma uppfattning. Jag blev emellertid emotsagd av i ,självklart nog, och det bryr jag mig inte så mycket om. -Men jag blev ocksåemotsagd av , som gick så långt att han beskyllde mig för attföra falskeligt tal så föll orden. sade den gången att viskulle återkomma när brottskommissionens betänkande togs upp till debatt ikammaren. Det har skett , men jag tror däremot inte att ärnärvarande. Jag vidhåller, herr talman, att brottskommissionen ochpropositionen föreslär att samhället skall ge tillstånd till och sålunda därmedsanktionera den verksamhet som förekommer på sexklubbar och poseringsateljéer,och r-iksdagen kommer sannolikt om att fatta beslut om detta. Ochinom dessa sexklubbar och poseringsateljéer förekommer, som alla vet och ingenbestrider, just prostitution. Vad vi nukommer att förbjuda i detta sammanhang är - jag citerar ur Åtgärder mot brottsligheten III. Nr 107 kungörelsen "förråandesexuella eller sadistiska beteenden". Fredaeen den '''' Carishamres partivänner har ju velat föreslå att man där skulleinföra I iuni1973 också ordet prostitution,naturligtvis av det självklara skälet att prostitu- -------------------- tion icke är kriminaliserad och att ingen är tillräckligt verklighetsfräm- Atgaraermot mande för att föreslå att manskulle kriminalisera prostitution, brottsligheten g. alltså, herr talman. Och detskulle givetvis ha hedrat herr '"'"" Carlshamre om han hade varitrakryggad nog att ta det här tillfället i akt och sägaatt det var han och i som for med falskeligt tal ochinte jag. Dessa herrar uppmanade mig i litet överlägsna ordalag attjag närmare skulle studera vad brottskommissionen verkligen hade sagt. Jagskulle i stället vilja fråga var någonstans i brottskommissionens betänkandesom det står att man skall förbjuda sexklubbar och poseringsateljéer, om detförekommer prostitution där. Det står ingenstans. Tvärtom stär det att polisenstillståndsgivning inte kan vara förenad med någon sorts granskning av vad somförekommer vid de här tillställningarna förutom just dessa förråande sexuellaoch sadistiska beteenden. Och som jag sade har inte ens moderaternamotionerat om att man skall tillföra detta begrepp. Man säger visserligen i enmotion litet gråtmilt att den nya bestämmelsen innebär "på sätt ochvis" - vad det nu betyder - en auktorisation av verksamheten. Det ärprecis vad det är, och det är just vad jag har föreslagit att manskall införa en auktorisation, så att vi fick litet snyggare förhållanden. Det är bra att man plockar bort skygglapparna och att manmed öppna ögon angriper problemen som de verkligen föreligger. Det är väl ocksådet enda sättet att föra utvecklingen framåt i önskad riktning. () kort genmäle: Ingen torde förmena att tro attbrottskommissionen har gått honom till mötes när det gäller hans förslag om destatliga bordellerna, men det finns anledning erinra om vad kommissionenverkligen sade. Vi sade att med ett tillständstvång för pornografiskaföreställningar skulle man bl. a. kunna uppnå att vi fick särskildaföreskrifter eller villkor för lokalernas utformning och disponering, varigenomman exempelvis kunde förhindra eller åtminstone försvära prostitution inomklubblokalerna och en försäkran om att de inte heller i övrigt utnyttjades påotillbörligt eller olämpligt sätt. Det är alltså precis tvärtom mot vad herrSjöholm här gjorde gällande. () kort genmäle: Det har aldrig från denna talarstol eller idenna kammare rests något krav pä statliga bordeUer. Det har bara framförts ett yrkande om att vi skulle ha samhälleligkontroll över sexklubbar och poseringsateljéer, där det förekommer prostitution- inte för att främja prostitutionen utan tvärtom. En kontroll innebär ju iregel att man trappar ner verksamheten och får snyggare förhållanden. Vad jagvände mig emot, ', var litet övermagauttalande den 25 aprU, då han sade att jag inte hade läst 136 handlingarna tillräckligt. En förutsättning för att dessa tillstäUningar skulle fåförekomma var att det inte förekom prostitution, sade han. Men var står detnågonstans i brottskommissionens betänkande eller i propositionen? Där stär dettvärtom att polisens tillståndsgivning inte skall vara förenad med någongranskning av vad som förekommer, med undantag för just de sexuella ochsadistiska beteendena. Läs kungörelsetexten, ! När öppnade debatten ide här frågorna för åtskilliga timmar sedan kom hon in på de motsättningar sområder mellan allmänheten och polisen. Enligt mina anteckningar sade hon då attdet var först i brottskommissionen som hon fick klart för sig de motsättningarsom finns mellan polisen och allmänheten. Jag vill då gärna nämna att dessafrågor ingalunda är obekanta för . Vid riksdag fanns det ensocialdemokratisk motion nr 652 i andra kammaren - vari begärdes attriksdagen hos Kungl. Maj:t skulle hemställa om åtgärder för att genompermanenta samarbetsorgan stärka och utveckla relationerna mellan polisen ochallmänheten. Tyvärr avslog denna motion, sedan ien remiss i motsats tUl , som var helt igenom positiv - ansettatt någon mera reguljär samarbetsorganisation inte behövdes. Mänga av demotsättningar som uppkommer torde nämligen bero på alltför lösa och tillfälligamformationer från polisens sida. En del av förstärkningen tiU polisen skall juanvändas i rekryterande syfte, och jag hoppas verkligen anslagen ger utrymmeför inledandet av ett samarbete med exempelvis företrädare för hemmen,skolorna, ungdomsorganisationerna, fackföreningarna och Folkrörelsesverige. Även om nämnda motion tUlkom dåjustitieutskottets ordförande och hennes parti inte hade upptäckt det politisktmatnyttiga i att ställa krav pä flera poliser måste jag beklaga att riksdagenden gängen missade chansen tUl en reguljär samverkan mellan polisen och allmänheten.I sammanhanget kan jag dock nämna att arbetarekommun och i i samverkan med rikspolisen genomförde ettsamarbetsarrangemang i 1967. Karakteristiskt för intressetdä var att tidningarna visserligen ägnade arrangemanget en artig uppmärksamhetmen visade ett helt annat intresse när man senare fördömde de poliser iStockholm som begått den med konservativa mått mätt ovanliga handlingen attorganisera sig politiskt inom socialdemokratin. Denna handling fördömdes imänga varianter, bl. a. i den tidning som anfördes av får ständigt vara beredd att påminna om sin existens ochrörelsefrihet. Vi måste finna former för en bred samverkan, ur vilken detkan växa fram en bättre förståelse för det tunga jobb som polisenutför i det svenska samhället. Jag tillhör dem som ställt sig tveksamma till denu föreslagna förstärkningarna. Jag är dock beredd att biträda det föreliggandeförslaget sådant det utformats av utskottets majoritet. Orsaken tiU mintveksamhet har ingenting med polisens kapacitet att göra utan är fastmer enbesvikelse över att man bara har snuddat vid en annan av problemets kärnor,nämligen den sociala sidan låt vara att man ökar Åtgärder rnot brottsligheten rn. Nr 107 på statsbidragen när det gällerredan utgående bidragsformer. Fredagenden " tväfaldig: dels vill maninte gä händelserna i förväg, säger man, utan 1 iuni1973 invänta den pågående utredningen, dels åvilar, sade i -------------------- debatten,det sociala ansvaret kommunerna, och brottskommissionen kan Atgaiaeimot j lägga fram förslag hur somhelst. Därför har man nöjt sig med litet oiottsiiglieten förstärkningar här och där, som en markering. Det råder, med allrespekt förpågående utredningar, en brist på balans mellan satsningen på flera poliser ochden satsning som görs från statens sida för att stötta kommunerna ideras arbete med de socialt utslagna. För det är de undermåliga socialamiljöerna - som finns bland de socialt utslagna -sorn är de mestbrottsalstrande. talade tidigare om normupplösningen i samhället, omdisciplinproblemen i skolorna och om normbildningens betydelse sombrottsförebyggande faktor. Men man avhjälper inte brottslighetens orsaker genomaldrig så vältaliga teorier eller aldrig sä välmenande fraser. i sitt inlägg grova överdrifter och generaliseringar pä löpande bandmen gav inte påtagligt uttryck för någon insikt om att några av brottslighetenshuvudorsaker är av djupt verkande, social natur. Jag kan bara rekommendera fruKristensson att läsa igenom inlägg i denna debatt. harutfört ett stort arbete i med dessa människor. Jag instämmer inte iherr slutsats, men jag uppskattar hans arbete på detta område. Jagförstår också situation. De sociala motiven och orsakernaligger inte inom samma populära fält som kravet på flera poliser. Förklaringenligger även däri att med sin politiska grundsyn är en av deflinkaste att använda nej-knappen i som ett slags nödbroms så snartmera omfattande sociala reformer av klassutjärnnande karaktär är aktuella. Vikan helt enkelt inte se saken pä samma sätt. Även om det råder enighet om förslaget, låt vara att dennaenighet är av oviss karaktär - är bl, a. inte nöjd med antaletnya polistjänster - måste nästa och lika snabba steg bli en social upprustningav jättelika mått. Den som inte vill tillerkänna detta problem dess rättadignitet, vill jag rekommendera att läsa en sammanfattning av en undersökningom hemlösa män i som utförts av en arbetsgrupp inom . Dessa män lever i samhällets utkant. är från andrakommuner än - från andra länder än också, för den delen. Detrör sig om mellan 1 500 och 2 000 män. Undersökningen visar följande:de flesta hör hemma i socialgrupp 3, har vanligen endast folkskola, är uppvuxnai små ekonomiska förhållanden, saknar vanligen yrkesutbildning, är verksammainom arbetsvärden och har i allmänhet mycket små eller obefintliga inkomster. Brottsbelastningen är stor i denna grupp.Alkoholkonsumtionen ligger likaledes högt. Naturligtvis försvarar jag inte dessa människor när de stör ordningen e.xempelvis i eller begår brott, men jag tycker att förklaring finns. Genom att anstäUa fler poliser får vi bättre ordning. Vi fär fler offentliga platser rensade från dessa grupper. Men någonstans tar 138 de ändå vägen. Vi vet exempelvisatt alkoholskadade och narkotikaska- dadeungdomar flyttar in verksamheten i lägenheter i olika förorter. Där blir de mersvåråtkomliga. kornmun satsar hårt och målmedvetet på dessagrupper, och här i kommunen har byggts upp och byggs upp en ambitiös verksamhetpå området. Men det är en kostsam verksamhet, och till storstäderna kommer oftafolk som i hemkommunen eller hemlandet haft personliga problem och bekymmer. Deförsöker anpassa sig i storstadens mera anonyma tillvaro. Jag har bara kortfattat anfört några synpunkter om engrupp. Det finns fler, och det rör sig om de ur mänsklig synpunkt verkligtutslagna, som ofta lever bortom alla de normer som samhället uppstäUer, Vad sombehövs är en verklig sanering, som ställer krav pä värd, arbeten, utbildning,bostäder, social anpassning och en individualisering av betydande mätt. Det ärinsatser på dessa områden som måste sättas högt på listan över prioriteradeärenden. Framför allt gäller det att hindra ungdomar från att dras in i dessagruppbildningar. Med denna vetskap om problemen har jag velat markera attjag kan godta inrättandet av fler polistjänster, men endast under förutsättningatt minst samma omsorg ägnas åt att sanera de brottsstimulerande mUjöerna ochatt staten tar sin andel av de väldiga kostnader som kan uppkomma. : sade i sitt förstainlägg att ingen i brottskommissionen kunde ange något tak för det antalpolistjänster som vi behöver. Jag hoppas verkligen att vi kan åstadkomma enklok avvägning av behovet med den satsning vi tänker göra genom beslut . Omfru med sitt uttryck avsåg att varsla om ytterligare krav på flerpoliser innan vi får tillfälle att göra den nödvändiga satsningen på deutslagna grupperna och dem som i en svår miljö hotas av att bli utslagna hoppasjag verkligen att det finns tillräckligt kurage bland majoritet föratt säga nej. Däremot bör åtgärder vidtas just i syfte attåstadkomma ett bättre förhållande mellan polisen och allmänheten och i syfteatt - i samverkan med kommunerna genomföra den sociala upprustning som ärnödvändig för att i grunden så förändra den sociala miljön att den i praktikenutgör ett naturligt värn i brottsförebyggande syfte. 1 den män jag har överträtt den anmälda tidenvill jag för ordningens skull meddela att felet icke är justitieministerns. Åtgärder mot brottsligheten m. 1detta anförande instämde (). FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Jag är ledsen att behöva säga till herrLindkvist att ni byggde upp ert angrepp mot mig pä delvis helt felaktigapremisser. Jag talade i mitt anförande över huvud taget inte om de bristfälligarelationerna mellan allmänheten och polisen utan om relationerna mellansocialarbetare och polis, vilket är något helt annat. Jag sade att det varförst under mitt arbete i brottskommissionen och i den pressdebatt som uppkomdärefter som jag fick klart för mig att det fanns så stora problem i samarbetetmellan vissa socialarbetare och polisen. När detgäller relationerna mellan allmänhet och polis har jag aldrig Åtgärder rnot brottsligheten m. rn. trott attdär fanns några problem att tala om. Min uppfattning bestyrktes av denundersökning som gjordes och som presenterades brottskommissionen, där manfick klart för sig att det alldeles övervägande antalet människor i det härlandet hade stor tilltro till polisen och uppfattade polisen som ett nödvändigtstöd och som ett serviceorgan. - Där hade alltså heltmissförstått mig eller hört fel. Sådant är ju mänskligt, men min kritik gälldesom sagt inte relationerna mellan allmänheten och polisen. Även på en annan punkt hade missförståttmig. Jag sade inte att man i brottskommissionen ansåg att det inte fanns någottak när det gällde behovet av antalet polismän, utan att vad man där ansåg varatt det i och för sig inte fanns något tak när det gällde möjligheterna tillutbildning och rekrytering, i varje faU inte när det gällde de,tal som vi rördeoss med i våra diskussioner beträffande antalet polismanstjänster. Det gälldealltså frågan om rekryteringsmöjligheterna, , och inte behovet avantalet polismanstjänster. När det gäller de sociala insatserna kanske jag ändå i allanspråkslöshet får erinra om att moderata samlingspartiet är detenda parti som i motion har föreslagit statsbidrag tUl fältassistenter för denuppsökande verksamheten. Det var ett förslag som drevs ganska hårt ibrottskommissionen och som många ledamöter i kommissionen ställde sig bakom. Vifick inte hundraprocentigt gehör för den synpunkten, men förslaget resulteradei varje fall i statsbidrag till en viss form av uppsökande verksamhet, somskulle äga rum inom den sociala jourverksamheten. Min förhoppning är att dettaär ett första steg, som kommer att leda vidare till en ordentlig uppsökandeverksamhet; detta är viktigt. Slutligen, när talade om de socialt dåligamiljöerna och visst finns det sådana! och undrade vem som egentligen kanlastas för dem, viU jag fråga honom: Kan det möjligen vara den socialdemokratiskaregeringen, som dock har haft inflytande i det här landet också i dethänseendet under inte mindre än ? HerrLINDKVIST (s) kort genmäle: För att ta den sista frågan först vill jagsvara att de utslagna människorna ju kommer frän företagarvärlden, frånindustrin. De är ofta utrationaliserade, de orkar inte med i den allt hårdarearbetstakten, utan de flyttar dä på samhället över uppgiften att ta ansvaretför dem och det skall samhället också göra i den situationen. Det är dock ett utomordentligt stort problem. Problemetförstoras dessutom av att dessa människor hamnar i samhällets sämsta miljöer.Det är klart att kan lägga den ansvarsbördan på densocialdemokratiska regeringen, men detta är ju trick som knappast går att användai den här frågan; därtUI tror jag att de allra flesta är alltför välinitierade. Den andra frågan som jag vill ta upp i samband med fruKristenssons inlägg är det förhållandet att en upprustad, accepterad socialmiljö, där vi har tillgodosett människornas behov av arbete, utbildning,bostäder och trygghet i tillvaron, är den bästa brottsbekämpande faktor som vikänner till i det svenska samhället. Missar vi den möjligheten, har vi ocksåtagit