prot · FW09159 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag föredrar rentspråkligt det senare uttrycket, aft man deltar i en anläggning. Uttrycket"ansluten" låter som om man vore ansluten till ett kommunalffjärrvärmesystem eller något liknande, där det bara gäller att vrida på enkran. Det uttrycket passar inte alls in på det delägarskap som det här är frågaom och som skall utgöra ett komplement till fastigheterna. I huvudregeln, somfinns i 14 §, talas det också om fastigheter som "deltar". I samfällighefslagentalar man om "delägare". Anläggningslag m. m. Anläggningslag, m. m. tyckerdärför att man använder en ganska slapp lagsfil i det nya förslaget. I lagen om enskilda vägar är det klart uttryckt att detfinns två kategorier av fastigheter, dels sådana fastigheter för vilka vägen ärav synnerlig vikt då man skall vara med och bygga vägen och betala för den samtäven vara med och underhålla den, dels sådana fastigheter där man slipperavgiften för byggande och endast är med och betalar underhållet för att fåutnyttja vägen. Vid moderniseringen av det här har detta helt kommit bort.Statsrådet har anat att det är någonting som fattas beroende på en delremissuttalanden. Då har han finurligt sagt att man i alla fall har tagit bortordet "ett" framför andelstal. stod det att det för varjefastighet skall fastställas ett andelsfal. Man skall alltså nu läsa det så här:"för varje fastighet skall fastsfällas andelstal". Därmed menas attdet kan finnas hur många som helst. Men det löser endast problemet, om vi harett vägsystem som kan indelas i sektioner; i en sektion har man ett andelstal,i en annan har man ett annat andelstal. Men det som jag är ute efter finns intemed, nämhgen aft en fastighet infe alls skall delta i vissa delar av dennaverksamhet - det är infe fråga om ohka sektioner utan om byggande respektivedrift. Utskottet har då fått lov att göra en ganska utförlig skrivning för attförklara vad meningen är. I 15 § heter det aft för varje fastighet angesandelstal. Detta måste, som utskottet också har sagt, i vissa fall uppfattas såatt man kan jämka andelstalef till 0. Denna kryptiska uttolkning skall alltsåersätta vad som i gällande lag är klart uttryckt: Fastigheterna skall i vissafall inte åsättas något andelstal alls. Men i åtminstone någon av deuppslagsböcker jag tittat i uppges det aft definitionen på O utgör skillnadenmellan två lika tal, vilket skulle betyda att O inte är något tal. Det äralltså tveksamt att man kan kalla O för andelstal. Men när nu lagtexten är somden är får man nöja sig med att uttolka den med hjälp av vad utskottet harskrivit. Vad som anförts i motionen om förrättningsmyndighet är,som utskottet uttrycker det, i väsentlig mån tillgodosett av att utskottet villge Kungl. Maj:f till känna aft tillämpningen utformas så att myndighetsansvaretbetonas vid förordnande av förrättningsman. Därmed får jag vara nöjd. Slutligen, herr talman, några allmänna reflexioner. Underen följd av år har jag här i intresserat mig för vissa lagfrågor,framför allt när det gäller mark och vatten. Det har dels varit sakfrågor,stora parfiskiljande frågor som expropriafionslagstiftningen, viss lagstiftningbeträffande riksplanering och sådant, men det har också variticke-partiskiljande frågor, som ändå varit ganska viktiga för tillämpningen avlagstiftningen. Jag har på mitt sätt försökt tillämpa regeringsformens § 87:"Ej må konungen utan samtycke, och icke utanKonungens, någon ny lag göra eller gammal avskaffa." Eller som det står iläroböckerna: Lagstiftningsmakten ligger hos riksdag och regering gemensamt.Därför har jag i motioner och utskottsarbete försökt påverka dessa lagarsutformning. I regel har jag mötts av kompakt motstånd från regeringspartietssida, infe bara när det har gällt parfiskiljande frågor, utan även när detgällt praktiska ting som skulle underlätta lagarnas tolkning i praktiken.Åtskilliga departementstjänstemän har tyckt att jag varitbesvärlig och klåfingrig. De vill inte ha några plumpar isitt protokoll. Det har faktiskt varit lättare att ibland komma till tals medvederbörande poUfiskt ansvariga statsråd. Min erfarenhet är dess värre - åtminstone på de härområdena att lagstiftandet numera betraktas som en internkanslihusverksamhet, vars alster för formens skull skall passera riksdagen.Detta har smittat av sig på statsförvaltningen i övrigt och på undervisningen.Många exempel finns på att man nöjer sig med att läsa propositioner, eftersominga direkta ändringar görs i lagtexten och heller inte får göras. Men demotivutfalanden och tillkännagivanden som utskotten gjort på grund av bristeri propositionen bUr okända och beaktas infe. Jag beklagar detta sakernasförhållande. Det är för en riksdagsman nära nog lönlöst att försöka medverkatill en slutlig utformning av en lag. Vad som också bör observeras är attriksdagens utskott numera har en mycket kvaUficerad sekreterarpersonal, mendenna utnyttias inte heller, på grund av det motstånd mot alla förändringar somreses, till konstruktiv medverkan. Men det kan hända att det blir bättre under1970-talef. I det vilande grundlagsförslagets 3 § läses aft ärfolkets främsta företrädare, stiftar lag, osv. Det var faktiskt någraremissinstanser som var kritiska mot att lägga lagstiftningsmakten enbart hosriksdagen. Men justitieministern förklarade aft han deladeförfattningsutredningens och grundlagberedningens uppfattning att rätten attbesluta lag skall ligga hos ensam. Han tillade aft detta givetvisinte utesluter att regeringen utarbetar lagförslag som den överlämnar tillriksdagen för prövning. En sådan medverkan, sade justitieministern och detmåste vi ju alla hålla med om , är naturligtvis ändamålsenlig även enligt dennya ordningen. Men kontentan måste väl bli om det skall vara någon mening medordalydelsen i den nya grundlagen aft enligt den nya ordningen gestillfälle att reellt medverka i lagstiftandet. Det har faktiskt varit dåligtmed den saken under senare är, och jag kan tillägga att också enligtgrundförslagef har fått formell rätt att höra lagrådet, vilket ju nu sker underhand om man råkar få tillfälle att ändra något i en lagtext underutskoffsarbefet. Det behövs enligt min mening en sinnesändring i helakanslihusapparaten. Många utländska parlament ges verkligen tillfälle att verksamtdelta i lagstiftningsarbetet. Därmed menar jag inte bara en formellhandpålägg-ning som sker i vår riksdag. Det kan synas otacksamt att säga det här just nu när jaghar fått två av fem motionsyrkanden tillstyrkta och i övrigt fått motivutfalandensom i stort sett tillfredsställer mig. Men mitt allmänna intryck är att densakkunskap som finns hos , både hos ledamöter ochutskotts-sekretariat, kunde bättre utnyttias fill förmån för den slutligaprodukten. I förhoppning att de som är i och fortsätter arbetetdär liksom de som kommer senare skall få större möjlighet att m.edverka, berjag, herr falman, att få yrka bifall till civilutskotfets betänkande nr 33. Anläggningslag m. m. HerrTURESSON (m): Förehggande förslag till anläggningslagfyller utan tvivel ett behov. Förslaget avser ju innebära en samordning och enmodernisering av gällande lagstiftning samt en anpassning tUl den nyafastighets- Anläggningslag m. m. bildningslagen.Herr Tobé har här påtalat en del lagtekniska och terminologiska brister iförslaget, och jag viU gärna uppehålla mig vid en enligt minmening otUlfredsställande utformning av det s. k. opinionsvillkoret i 7 §, dvs.den grundläggande regeln för om en gemensam anläggning skaU komma till ståndeller ej. Det kan naturligtvis finnas anledning att utanfastighetsägarens samtycke göra det möjligt att ansluta en fastighet till engemensamhetsanläggning. Det vUl jag inte alls bestrida. Medverkan kanemellertid ibland kräva ganska stora ekonomiska insatser av fastighetsägaren.Tvångsanslutning bör därför ske endast när starka skäl talar för det. Sådanaskäl kan naturhgtvis vara av både allmän och enskUd natur. Anläggningen börockså ha en positiv inverkan på den eUer de fastigheter som fvångsanslu-fes. Mot den bakgmnden är det angeläget att opinionsviUkoret ärklart och precist utformat. Det kan infe vara tillfredsställande aft bUda engemensamhetsanläggning i strid mot en klar majoritet bland berördafastighetsägare. Lagförslagets formulering, att fvångsanslutning inte får skeom fastighetsägarna "mera aUmänt" motsätter sig åtgärder och har"beakfansvärda skäl" för detta, är enligt min mening alltför vag.Denna regel bör därför bytas ut mot ett stadgande om att det krävs majoritetbland berörda fastighetsägare för att anläggning skaU komma till stånd. Jagyrkar därför bifall till reservationen I, Förslaget om en ny lagstiftning för förvaltning avsamfälligheter är resultatet av en beställning från . Den gamla lagenhar visserhgen i stort sett fungerat bra men den är klart föråldrad och täckerinte alla de områden där samfälld förvaltning numera kan vara ändamålsenligeller önskvärd. Jag anser det emellertid olyckligt att länsstyrelse enligtlagförslagets 31 § skaU ha rätt att med verkan som stadgeändring kunna förordnaatt antalet ledamöter i samfällighetsförenings styrelse skall kunna vara flerän vad föreningen bestämt. Det är inte heUer godtagbart att länsstyrelse skallges rätt att utse en eller flera ledamöter i sådan styrelse. Ätt jag reagerar mot dessa regler beror i första hand påatt jag anser dem innebära en helt onödig inblandning i samfällighetsägarnasegna angelägenheter. Vi har i vårt land tusentals samfällighetsförvaltningar,som har hand om för byalag och andra fastighetsgrupper gemensamma ägor. Vi kankomma att få behov av ännu fler samfällighetsförvaltningar, om det i sambandmed fastighetsregleringar av större omfattning än bildasgemensamhetsskogar och om det för fiskevårdande åtgärder bedöms lämpligt aftformahsera förvaltningen av gemensamma fisken. Jag anser därför också att reglerna i lagförslagets 31 §om länsstyrelses rätt att korrigera samfällighetsförenings beslut om styrelsensstorlek och sammansättning är olämpliga därför att de kan verka avskräckande påfastighetsägarnas benägenhet att bilda eljest önskvärdasamfällighefsför-eningar. Det vore enligt min mening mycket olyckligt. 31 § bördärför utgå ur lagförslaget. Detta hävdas också i reservationen 2, fill vilkenjag yrkar bifall. HerrGREBÄCK (c); Nr 159 Propositionen med förslag om anläggningslag m. m. är Fredaeen den Innehållet är också i många stycken svårfill- i har i en motion föreslagit att----------- riksdagenskulle ta sakbehandUngen för att vi skulle få tiUfälle att Anläggningslag rn m studera förslagen ytterhgare. Ett enhälligtcivilufskoft har emeUertid ansett attförslaget bör behandlas , om det också blir i riksdagsperiodens elfte timme. Det är klart aft det inte är önskvärt att flera storaförslag läggs fram så att behandlingstiden och motionstiden sammanfaller islutet på en session. Men trots aft både talmannen och andra försöker fä enförnuftig planering av riksdagsarbetet tUl stånd händer sådana här saker tättsom oftast. Hur som helst så har utskottet ansett att möjligheterna att följaupp förslaget och sakligt granska det i utskottet inte skUjer sig så mycketfrån den verklighet i övrigt som vi har fått vänja oss vid och som utgår frånatt dygnet har . Jag tror också att utskottsbetänkandet visar att utskottet infe har tagit lätt påuppgiften. Utskottet har varit enigt i de flesta frågor, både när detgällt att godkänna förslag och motiv och när det gällt att göra ändringar ilagtext och tiUägg i motiveringar. Jag vill gärna stryka under att vi även äreniga om aft lagstiftningen tillgodoser ett verkligt behov. Vidare gerförslagen effektiva medel att genomföra de åtgärder som behövs för att uppnå demål som samhällsplaneringen syftar tiU. Även om detta är utskottet enigt. FörmUi personliga del tycker jag aft redan denna utskottets opinionsyttring ärett steg framåt. Detta om den allmänna enigheten. Oenigheten, som denkommer fill uttryck i de moderata reservationerna, visar emeUertid också på enighet bland de andra partierna. Det moderata budskapet i markfrågornafullföljs konsekvent det måste erkännas. De reservationer som lagts har alladet gemensamma syftet att minska planmyndigheternas inflytande. När nu t. ex. följer propositionen ihuvudfrågorna, så beror detta pä aft enligt vår bedömning av de frågor som idet här sammanhanget måste lösa dessa bäst löses - och i inånga fall måstelösas - i samverkan. 1 de flesta fall kan detta ske på frivillig väg, men detkan uppstå fall då detta icke är möjligt, hur nödvändig en samverkan än vore. I dessaundantagsfall måste det finnas fullmakt för samhället att gripa in för att få en lösning till stånd. Jag har ibland hoppats aft skulleinse dessa sammanhang. Vi i anser fortfarande att den enskUda människan i första hand skall sköta sina angelägenheter. Men samhället är nu så komphcerat och människor så funtade att deras intressen inte alltid sammanfaller. Då måste en samverkan komma till stånd på något sätt. Denna samverkan kan på marksidan åstadkommas genom planväsendet och kan sedan fullföljas bl. a. genom den föreslagna anläggningslagen. Det riktiga blir då infe att bara säga nej utan att försöka ordna de här planbedömningarna så, att lösningarna i största möjliga utsträckning tillgodoser dem som är beroende av dem, I det sammanhanget skaU man inte bara tänka på" oss som deltar i besluten utan också på kommande 161 II protokoU 1973. Anläggningslag m. m. Vidare har jag den grundinställningen aft vi får det bästaresultatet om vi lägger planbedömningarna så nära människorna som möjligt. Junärmare besluten ligger, desto bättre uttryck blir de för demokratin. är detju också så att i olika frågor täcker intressenterna ohka områden, och kravenpå översikt växlar därmed. När vi nu emellertid har en ordning där det primäraplaneringsansvaret faller på kommunerna så har vi fått, tycker jag, både kravetpå demokrati och kravet på översikt tillgodosedda på ett utmärkt sätt. Detfaktum att vi också har riksintressen som kan kolUdera inbördes eller med ettkommunalt medborgarintresse och som därför måste lösas i samråd med statenändrar infe på denna bild. Dessa riksintressen har vi tidigare skUt ut och dehåller nu på att preciseras i konkreta planeringsprogram. Jag har velat säga detta för att försöka göra klart attregler om samverkan - vare sig de finns i planernas form eher i form avföreskrifter för en gemensamhetsanläggning inte utgör ett hot mot den enskUdei allmänhet och inte heller kan undvaras för den enskUde fastighetsägaren. Helasaken skulle vinna på om steg ut ur glasburen och deltog isakdebatten om hur vi i demokratisk ordning skall sköta också de här frågorna.Det finns gott om stridsfrågor också där frågor som ibland går tillbaka påvåra partiers ibland oUka uppfattning om hur morgondagens samhälle skall se ut. I fråga om reservationen 1 skulle jag vilja säga följande.Utskottsmajorifefens tillstyrkan av att delägarnas vilja skall beaktas enligten allmänt hållen regel går tillbaka på resonemang som fördes redan beträffandeopinionsviUkoret i fastighetsbUdningslagen och som då - det var kanske ettförbiseende inte ledde till någon moderat reservation. I fråga omundantagsregeln i 5 § andra stycket anläggningslagen bör filläggas att det juvore märkligt att om markägarintresset fått vika i en planfråga det sedanskulle kunna hävdas i en anläggningsförräftning så att plangenom-förandethindrades. Var ligger konsekvensen? Vi skaU också komma ihåg att det inte bara äropinionsvillkoret som gäller. Det skall först konstateras att anläggningen har"stadigvarande betydelse". Sedan skall en prövning ske av attfördelarna motsvarar nettokostnaderna en båtnadsprövning. Och över det helavilar sedan den planprövning som görs kommunalt i demokratiska former. I fråga om reservationen 2 är mitt allmänna omdöme attreservanternas farhågor är överdrivna även sett från deras egnautgångspunkter. De är rädda för att en av utsedd representant ien samfällighetsförenings styrelse en representant som förutsatts hakommunal förankring - skall göra någonting som skadar ägarna avdelägarfastig-heterna. Det reservanterna väl innerst inne menar är att den härregeln hindrar delägarna att stoppa ett anläggningsbeslut som de inte tycker omav det ena eller andra skälet. Eftersom jag tvivlar på att någon avreservanterna vill vidgå detta, så faller ju argumenteringen i reservationen.Utskottet har för övrigt påpekat aft också den av utsedderepresentanten måste följa delägarviljan så länge denna inte strider mot lagoch stadgar. Räcker inte det som garanti? Den enda invändning jag kan hitta motregeln är att den förhoppningsvis skall visa sig onödig genom attstyrelserna handlar enUgt förutsättningarna. Men den måste dock finnas som ensista försvarshnje. Reservationen 3 om finansierUigsreglerna förefaller fiU enbörian vara den bäst underbyggda, när man där argumenterar mot dolda förmånsrätteroch för kreditgivarnas berättigade intresse av att kunna göra godakreditbedömningar. Är det egentligen inte så att, om den särskildaförmånsrätten före inteckningarna försvann, skuhe i många faU finansieringenförsvåras så att mänga anläggningar - specieUt i saneringssammanhang - aldrigblev utförda? På så sätt skulle anläggningslagens effektivitet minskas. Jagtror för min del aft kreditgivarnas farhågor är överdrivna. Jag hoppas att de,trots aft deras intressen här fått vika, medverkar tiU finansieringen på dettaområde också . Jag hoppas också att samverkan medbostadslångivningen skall fungera på ett smidigt sätt. Inledningsvis sade jag att alla reservationer kunde sessom försök att motverka effekten av anläggningslagen. Det gäller sålunda ävenreservationen 5 fiU förmån för en lagstiftning om bostadssanering enligt herrAdolfssons modell. Det man talar för är inte, som det sägs i lagförslagetsrubrik, ett främjande av saneringsverksamhet utan ett effektivt förhindrandeav en planerad sådan. Man kan se framför sig hur föreningar bUdas somförhandlar med sig själva och åberopar dessa förhandlingar som ett skäl motingripanden enligt bostadssaneringslagen. Jag tror att det räcker som argumenti denna del. har hamnat i det läget att hans sista motion iriksdagen blivit tillstyrkt eller eljest tillgodosedd på ett sätt som intelämnade utrymme för en reservation. Jag skall inte kommentera hans förslag idetalj utan nöjer mig med att konstatera detta och hänvisar tillutskoftsbetänkandet. Bland förslagen i motion ingår också attikraftträdandet skjuts upp till den . Jag vill härtill bara knytaförhoppningen, att detta inte skaU hindra aft anvisningar m, m, snabbt går ut.Jag vill i detta sammanhang också erinra om utskottets förslag om eninformation, som är något mera lättläst för vanliga människor än propositionen160, Jag yrkar bifall tiU civilutskottets hemställan i alla delar. Anläggningslag m. m. HerrTURESSON (m) kort genmäle: sade aft politik imarkfrågorna fuUföljs konsekvent. Det uppfatfar jag som ett helt korrekt ochför moderata samUngspartiet hedrande erkännande. sade vidare i anser att de enskilda människorna själva skall få sköta sinaangelägenheter i sä stor utsträckning som möjligt. Det är bra. Det anser vi imoderata samlingspartiet också. Men det finns en skillnad, och den består i attvi i moderata samlingspartiet infe bara anser att man bör slå vakt omäganderätten, utan vi verkar också för en sådan grundläggande regel i vårträttssamhälle som vaktslåendet om äganderätten utgör. Vad beträffar opinionsvillkoret i lagförslagets 7 § anserjag det helt ostridigt att det är mera demokratiskt att en minoritet får finnasig i ett majoritetsbeslut än tvärtom. Jag kan inte förstå att kananse- att det är demokratiskt att en minoritet skall kunna tvinga majoritetenatt delta i någonting som den inte vill. Anläggningslag m. m. HerrADOLFSSON (m) kort genmäle: Jag konstaterar att också ärkonsekvent i sin uppfattning, och jag lägger ingenting negativt i det. Vi viU,, inte motverka samhällets intressen, men skillnaden mellancenterpartiets och moderata samlingspartiets ståndpunkter är väl i huvudsak denatt vi vill ha klara regler när samhällets rätt skall gå före den enskildes.Det är bara det vi begär. Vi motsätter oss inte att man i vissa situationermåste sätta samhällets rätt först. Det enskilda initiativet tror jag man skaU lita litet meratill än vad vill göra just . Det har räckt till för aft byggaupp de här fastigheterna som är färdiga för renovering. Det förvånar mig attherr Grebäck har så liten tilltro kvar fill det enskilda initiativet att detinte skulle räcka tUl för att sanera de fastigheter som man har orkatbygga. () kort genmäle; Man kan givetvis slå vakt om det enskildamarkägarintresset på olika sätt, , Vi bedömer helt säkert densaken från olika utgångspunkter. Min inställning är att vi gör det bäst om viser till att samhället fungerar så bra som möjligt. Kan det ske genomsamverkan, helst då på frivillig grund, så bör man försöka de utvägarna. Mendet kan tänkas situationer där samhällsintresset så att säga måste ta över, ochjag har uttryckligen sagt att jag räknar med att i det här sammanhanget kommerdet att höra tUl undantagen. och reservanterna vänder sig mot tanken attlänsstyrelserna skuUe få utse ledamöter i en samfällighetsförenings styrelse.Det finns inga skäl för en sådan ordning, har det sagts. Men då borde vi varaöverens om aft regeln kan få stå kvar. Finns det inga skäl till det, så kanlänsstyrelserna infe heller ingripa. Det är väl samma sak här som ireservationen I, att man är rädd för aft en annan vilja än majoritetens skallkunna göra sig gällande. Men vad är man då rädd för? På den här punkten är julagmofiven synnerligen utförliga, och den som kan läsa in något annat änskyddsintresset i dem måste nog ha färgade glasögon. När skall då denna regel tillämpas?Enligt min mening skall det förhoppningsvis aldrig ske, och så blir det ocksåom styrelsen följer lag och föreningsstadgar. Har man intresse av en gemensamförvaltning blir det också på det sättet. Men det finns naturligtvis exempel påatt det kan vara svårt att få en gemensamhetsanläggning fill stånd. Vi kantänka oss en gårdssanering som inte bär sig konkret, hyresmässigt, eller enparkeringsplats för att hålla vissa vägar bUfria och säkra för barn. Här måstedet finnas möjligheter för samhället att gå in. HerrTURESSON (m) kort genmäle: När säger att den rättlänsstyrelsen skall få att ändra på den av delägarna antagna stadgan ochbesluta att styrelsen skall bestå av fler ledamöter än delägarna själva villha, så menar aft den är helt ofarlig därför att det finns ingaskäl för att göra det, och då spelar det ingen roll ombestämmelsen finns i lagen eller inte. Jag kan inte se någon logik i detresonemanget. Finns detinga skäl, dä behöver vi inte en sådan bestämmelse i lagen. Jag tänker på de tusentals faU där gmpper av fastigheteroch samfällda ägor ute på landsbygden kommer att förvaltas enligt denna lag ochde gemensamma fisken som för fiskevårdens ,skull kanske är lämpliga aftförvalta enligt denna lag. Delägarna kan känna sig avskräckta att ställa sinaägor under en ändamålsenhg gemensam förvaltning därför att de är rädda för dethär stadgandet i lagen. Det är nämligen så att det inte blir eUerjag som kommer att bedöma om det finns skäl att tillämpa regeln eller inte,utan det ankommer på vederbörande länsstyrelse att göra det. Står regeln ilagen kan den tUlämpas, och när regeln kan tillämpas kan den komma att verkaavskräckande. Det har jag fått vittnesbörd om från människor som har långerfarenhet av sådan här förvaltning och som tycker att detta är ett olustigtingrepp i deras angelägenheter. Det vill jag inte vara med om att tUlstyrka, Anläggningslag m. m. () kort genmäle: När jag lyssnade tiU första delen av herrGrebäcks senaste anförande blev jag nästan förvånad över att inte återfinnaherr Grebäcks namn under reservationerna. () kort genmäle; Jag kommer nog aldrig att upphöra att förvånaherr . Den erfarenheten har jag gjort i det förgångna. Jag skall bara be att få ta ett exempel, ,som visar att det kan vara ganska värdefullt om får sätta inrepresentanter. Vi har i den stockholmska skärgården gemensamma fiskevatten meddelägare som har andelsfal på tusendelar.