prot · FW0931 · 1973-12-31 00:00:00 — Man må i ord skyla öververkligheten i finansplanen och i utskottsmajoritetens betänkande aldrig såmycket verkligheten talar sitt tydliga späk av egen kraft. Den ekonomiska stagnationen får en belysande beskrivning ivår tabell över försörjningsbalansen. Det framgår bl. a. att bådebruttonationalprodukten och den privata konsumtionen minskade 1971 och attbruttonationalproduktens ökning 1972 stannade vid . Industrinsinvesteringsökning uppgick och 1972 till . Reservanternaslår med skärpa fast, att regeringen bär den alldeles övervägandedelen av ansvaret för den ogynnsamma utvecklingen. Konjunkturpolitiken och denekonomiska politiken i övrigt har snarare förstärkt än motverkat de negativaföljderna av en internationell konjunkturförsvagning. Hade regeringen godtagitoch genomfört de förslag som framförts från vår sida, så skulle resultatet havarit annorlunda. Regeringen får bära ansvaret för den svagasysselsättningen. Den har skapat otrygghet för hundratusentals människor.Problemen beträffande sysselsättningen behandlas enligtvår uppfattning i finansplanen på ett alltför summariskt och lättvindigt sätt.Tillräckligt framåtsyftande initiativ för att komma till rätta med situationenanges inte. Vad gäller konjunkturläget förutses i finansplanen enallmän uppgång i konjunkturen i vårt land . Exporten väntas ökakraftigt som en följd av ett väntat internationeUt uppsving. Förväntningarna omen allmän konjunkturuppgång knyts även bl. a. till stegrad privatkonsumtion ochen omsvängning i lagerutveckhngen. Vi anför i reservationen att vi i och för sig instämmer iatt det finns förutsättningar för en uppgång i konjunkturen. Som framförts imotionerna 1973:241 från moderata samlingspartiet och 1973:983 fråncenterpartiet och finns det emellertid också inslag i bl. a deninternationella utvecklingen som gör den svenska konjunkturbilden mer splittradoch svårtolkad än vad som framgår av finansplanen. När det gäller den inhemskaefterfrågan anser vi att bedömningen i finansplanen måste betraktassom tämhgen optimistisk. Här kommer vi också in på frågan om möjligheter tillökad sysselsättning. En fortsatt dämpning kan förväntas av kommunalaaktiviteter liksom en minskad byggnadsverksamhet. Båda dessa sektorer utgör i sysselsättningshänseendeviktiga delar av vår ekonomi. Det kan också befaras att hushållens realainkomster kommer att bli mindre än vad som förutses i finansplanen. Hänsynmåste också tas till den höjda löneskattens genomslag på priserna. Detta kankomma att hålla tillbaka konsumtionsutvecklingen och dämpa efterfrågan. Enligt vår uppfattning erfordras fortsattastimulansåtgärder för att näringslivets kapacitet skall utnyttjas fullt ochsysselsättningen därmed förbättras. Åtgärder bör sättas in som ger omedelbarverkan för vintern och , 1 takt med att konjunkturen förbättras börtyngdpunkten i den ekonomiska politiken kunna förskjutas i riktning motåtgärder som är speciellt inriktade på att komma till rätta medstrukturarbetslösheten. När det gäller målen för den ekonomiska politiken råderdet enighet -full sysselsättning, snabb ekonomisk tillväxt, rimligprisstabilitet, balans i utrikesbetalningarna, inkomstutjämning och regionalbalans. 1 motionerna 241 och 983 framhålls att ett omslag i konjunkturen kanväntas skärpa de regionala skillnaderna, eftersom sysselsättningen i skogslänensom regel påverkas långsammare av konjunkturförändringar än i andra delar avlandet. Stor uppmärksamhet måste därför ägnas åt de regionala problemen under1973 och framåt. Sysselsättningen har stått i centrum för uppmärksamheten i varje Tyvärr är problemet fortfarande brännandeaktueUt - jag vUl säga att det är det allt överskuggande problemet i dagensSverige. Det är en oroande utveckling vi får bevittna, då även nya grupper kvinnor, tjänstemän och ungdom - snabbtdras in i en situation som är bitter för den enskilde, ett nederlag för den ekonomiska politiken och ett bakslag för den ansvariga regeringen. 1 reservationen har vi pekat på nödvändigheten av att viser och säger sanningen om den verkliga arbetslösheten. Den officiellastatistikens uppgifter är i och för sig mycket allvarliga, men de återspeglartrots allt inte hela verkligheten. Jag skall inte trötta kammarens ledamötermed att ingående återge vad vi anfört i detta avseende i vår reservation, mennågra uppgifter måste jag relatera. Enligt arbetskraftsundersökningarna inom SCB uppgick denöppna arbetslösheten till 100 000 personer. Enligt samma källa hade77 000 personer ofrivihigt deltidsarbete. Det fanns 82 000 latentarbetssökande, .som skulle ha sökt arbete om sådant funnits på vederbörandesort. deltog enligt AMS ca 50 000 personer i omskolning. Iberedskapsarbeten sysselsattes ca 32 000 personer, i arkivarbeten 1 1 000 och iskyddad verkstad 13 000. Härtill kommer uppskattningsvis ca 10 000 som har vadman kan kalla "påtvingad" akademisk vidareutbildning och 25 000 somförtidspensionerats av främst arbetsmarknadsskäl. Det har ibland uppgivits att antalet personer i arbetealdrig varit större än . Enhgt vår mening är detta en missvisandebeskrivning, och jag ber att få hänvisa till vad vi har anfört i reservationensom belägg för vår uppfattning. Läget är synnerligen bekymmersamt för vissa grupper. a. byggnadsarbetarna, som drabbats av en strukturell nedgång ibyggandet. Också för tjänstemännen sker en försämring av sysselsättningsläget. Samtidigtkommer fler och fler från universiteten med akademisk utbildning och söker sigut på arbetsmarknaden. Den offentliga sektorn är återhållsam med anställningarför att undvika skattehöjningar. Mot den här redovisade bakgrunden ter det sig nödvändigtatt den ekonomiska politiken i större utsträckning än vad som kommer tilluttryck i finansplanen inriktas på att komma till rätta med sysselsättningsproblemen.Vi tillstyrker ett uttalande av denna innebörd från sida i enlighetmed vad som yrkats i motionen 1973:983 från och . Vi erinrarockså om att kommer att få ta ställning till yrkanden om anslag pätilläggsstat för innevarande budgetår med sysselsättningsfrämjande syfte. I fråga om begreppet stabiliseringspolitik har vi en heldel att säga. Vi har oupphörligen attackerat regeringen och finansministern isynnerhet - med krav pååtgärder som gör att "det lönar sig att arbeta". Vi har hamnat sålångt bort i orimligheternas värld att det för vanliga löntagare - och särskiltför barnfamiljerna - kan bli endast en eller annan tia kvar av en nyförtjänadhundralapp. För vissa grupper blir det inte ens det utan reallöneutveckhngenhar gått kräftgång . Sedan vi skrev vår reservation har detockså kommit färska uttalanden från LO-håU som 2 protokoll 1973. visar där gör liknande bedömningar. kommer också att vidare utveckladenna sak, varför jag kan nöja mig med att här kort beröra den. Vi upprepar också våra förslag om sammankallande aven stabiliseringspolitisk konferens med representanter för riksdag, regering,arbetsmarknadens organisationer, näringslivsorganisationer och andra berördaparter. Det sker i motionerna 1973:241 och 1973:983, 1 sistnämnda motionanhåller vi också på nytt om inrättande av ett ekonomiskt-socialt råd meduppgift att bl, a. förbereda den föreslagna stabihseringspolitiska konferensen.Jag hemställer om bifall till dessa yrkanden. Efter de nya signaler som kommitäven från LO-häll måste jag fråga mig hur länge regeringen kan underlåta attansluta sig till dessa våra förslag. I detta sammanhang vill jag gärna återge något från ettuttalande av ledare av :"Även LO.s andre ordförande har gått till angrepp mot de orimhga marginaleffekterna.Han konstaterar, precis som vi har gjort, att detta är ett problem främst förinkomsttagare i mehaninkomstskikten. Han konstaterar, precis som vi har gjort,att det är kombinationen av höga marginalskatter, stigande priser och bortfahnabostadsbidrag som i praktiken helt urholkar många löntagares löneförbättringar.Det leder också till krav på mycket höga nomineha lönelyft utan motsvarandereallöneökning, vilket i sin tur får konsekvenser för hela arbetsmarknaden ochlöntagarnas trygghet. Det är nödvändigt att regeringen inser sitt ansvar förden här situationen." Jag skall inte citera hela uttalande, menhan slår också fast att politikerna inte skall lägga sig i löneförhandlingarna.Det är arbetsmarknadsorganisationernas sak att klara. Men politikerna har ettansvar för att det skapas så goda förutsättningar som möjligt för framgångsrikaavtalsförhandlingar. Han uppmanar också regeringen att inkalla enstabiliseringspolitisk konferens. När det gäller sparstimulerande åtgärder hänvisar jag tillvad som anförs i reservationen med anledning av motionerna 1973:241 och1973:983 samt 1973:995 och ansluter mig till reservationens hemställan. 1 fråga om kampen mot prisstegringarna kommer ingående redovisa våra synpunkter i anslutning till motionen 1973:982. Kreditpolitiken ges en ganska ingående behandling i vårreservation. 1 motionerna 1973:241, 1973:983 och 1973:992 hemställes omuttalande av som går ut på att långtgående kreditrestriktioner och ettensidigt utnyttjande av kreditpohtiken som stabiliseringspolitisk metod i enuppåtgående konjunktur bör undvikas. Det är erfarenheter från tidigareåtstramningar som ger oss anledning att starkt understryka dessa synpunkter.Jag ansluter mig till reservationens hemställan beträffande dessa motionerliksom beträffande motionen 1973:887 angående lantbrukets kapitalresurser. Finanspohtiken har ett särskilt kapitel i vår reservation.Vi redovisar hur finansministerns prognoser slagit fel på mycket betydande belopp,och jag hänvisar även i övrigt till vad vi anfört i reservationen beträffandedet finanspolitiska resonemanget och dess begränsning till frågan ombudgetsaldots utveckling. Det skulle för övrigt vara frestande att lämna enprovkarta på de felbedömningar som finansministern gjort ifråga om prognoser. Det börjar nu finnas säker statistik som i efterhand utgörbevis på de misslyckade bedömingarna. Jag har fäst mig vid vad en ekonom, , harskrivit i det första numret av . Han kommer där medförslag om förbättringar av prognosmaterialet. Han för också fram tanken att viborde ha ett fristående prognosinstitut, t. ex. vid något universitet, somfritt och oberoende kunde få ägna sig åt att på prognosmarknaden konkurrera medkonjunkturinstitutet, vilket säkert gör ett mycket bra arbete men som kundestimuleras av ett konkurrerande prognosinstitut. Vi kan behöva en bred ekonomisk debatt. Det tjänar ocksåfinansministern på. Många förvånas säkert över att långtidsutredningen 1970spådde brist på arbetskraft när vi nu har hundratusentals människor som ärundersysselsatta. Många har också förvånats över att finansministern och andrai rikets ledning gång på gång har talat om att vi går mot ljusare tider,som antalet friställningar och företagsnedläggningar ökar. Det finnsrisk för att prognoser och långtidsutredningar hamnar i vanrykte och skapar enonödig pessimism som kan förvärra ett redan oroande läge. Vi måste på nytt fåförtroende för framtiden. Jag vill också hänvisa till vad vi har anfört beträffandevissa förslag, som kommer att behandlas av i andra sammanhang. Härfäster jag uppmärksamheten även på förslagen beträffande besparingar och ökadeffektivitet inom statsförvaltningen och på den kommunala sektorn. Vi hälsarmed tillfredsställelse att utfästelser har gjorts om en seriös prövning avsådana förslag. Vi erinrar i reservationen också om ohka förslag frånfolkpartiet, och moderata samhngspartiet, vilka kommer attbehandlas i andra sammanhang och som går ut på att säkra nya jobb, stimulerainvesteringar och nyetableringar och förbättra i första hand de mindre ochmedelstora företagens villkor i olika avseenden, I samband med vår behandhng av de valutapolitiskaaspekterna konstaterar vi att finansplanen räknar med ett fortsatt överskottför 1973, Denna bedömning kan vara riktig, men vi påpekar också att en uppgångi konjunkturerna kan komma att leda till påfrestningar på den svenskavalutareserven. En utbyggnad av främst exportindustrins kapacitet är därförnödvändig. I anledning av den oro som åstadkommits genomdevalveringen av USA-dollarn har vi ansett det lämpligt att inte nu göraalltför bestämda uttalanden. Växelkursjusteringen av vår valuta bör kunnainnebära en stimulans på vissa betydelsefuha marknader, men ett ökat tryck frånamerikanska exportörer måste vi räkna med. Avslutningsvis vill jag återge den sammanfattning av vårai reservationen anförda åtgärder för en ekonomisk utveckhng i vårt land, sombör leda till fler jobb, ökad trygghet i sysselsättningen, bättre regionalbalans, bättre internationell konkurrenskraft och god ekonomisk tillväxt. Flera ochtryggare jobb genom vidgad omedelbar syselsättningsstimulans för att häva den höga stöd till fortsatt kapacitetsutbyggnad och förstärkning avnäringslivet bl. a. genom en väl avpassad och smidigt fungerande kredit- ochkapitalmarknad, fortsatt och ökad satsning på en industriell expansion såatt den ökade strukturella arbetslösheten motverkas, åtgärder som ökar lönsamheten och därmedinvesteringsbenägenheten inom näringslivet, utjämningav regionala skillnader i sysselsättningshänseende. anordnande av stabiliseringspolitiska konferenserförberedda av ett ekonomisk-socialt råd, beredskapsplanering av sparstimulerande åtgärder somsnabbt kan sättas in i lämpliga konjunktur- och finanspolitiska situationer. Förbättringav hushållens ekonomiska situation genom aktiv kampmot prisökningar, inflationsskydd i skattesystemet och övriga åtgärder påbeskattningens område som medverkar till rimliga nettoresultat av löne- ochandra inkomstförbättringar. En bättreoch effektivare offentlig sektor genom förbättradplanerings- och budgetteknik, De nämnda punkterna utgör i korthetett helt program för en ekonomisk politik, som siktar tUl att skapa en ökad ochmer tryggad sysselsättning i en ekonomi inriktad på en tillväxt som ger utrymmeför fortsatta reformer. Jag yrkar bifall till reservationenshemställan under punkterna 1 11. Det är många som har kritiserat den ekonomiska politiken,många utanför de rent partipolitiska leden. Vi har haft täta debatter iriksdagen om den ekonomiska politiken. Men ändå har det under den senaste tidenkommit fram ytterligare material som väl tål att granska när vi nu här iriksdagen gör en förnyad titt på det ekonomiska skeendet i landet. Trots talet om en konjunkturuppgång ligger arbetslöshetenpå en rekordhög nivå, och detta trots den milda vintern, som rimligen borde hagjort utgångsläget bättre än annars i sysselsättningshänseende. Vi har vidarefått en intressant analys av den ekonomiska politiken ,gjord av , som även citerade, i den . Matthiessen gör olika beräkningar som klart visaratt ekonomiska politik inte har varit väl anpassad till deekonomiska förändringarna . 1 själva verket har detoffentligas åtgärder under den lågkonjunktur vi har haft gjort ontvärre. Socialdemokraterna brukar försvara sig med att den högaarbetslösheten mest är en synvilla. Den skulle bero pä att människor somtidigare inte harsökt sig ut på arbetsmarknaden nu börjat göra det. Med hänsyn till den vikt somregeringen fäster vid den tankegången har det sitt intresse att citera denslutsats som Matthiessen kommer till efter sin solida genomgång av vad som harhänt. "steg den öppna arbetslösheten i Sverigetill den högsta nivån sedan den djupa avmattningen 1958. Det är emellertid knappastrimhgt att bara betrakta den öppna arbetslösheten. Medräknas även potentiellaarbetslösa som är engagerade i beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning ochandra AMS-aktiviteter är det ganska klart att arbetslösheten blevstörre än under något tidigare efterkrigs-år. Detta omdöme torde stå sig ävenom hänsyn tas till att en del av den tidigare dolda - ickeregistrerade arbetslösheten numera framträder som öppen arbetslöshet." Det är ett underkännande av regeringens främsta argumentnär det gällt att försvara den svaga ekonomiska politik man fört under desenaste åren. Matthiessens uttalande gäller förhållandena 197 I, men vi vetalla att arbetslösheten ytterligare ökat. Regeringen har också haft en annan försvarslinje, nämligenden att nedgången här i beror på en försvagning i det internationellaekonomiska läget. Även den försvarslinjen är svag - det har LO-ekonomerna i enskrift påvisat. kommer i sin granskning till precissamma slutsats. 1 själva verket är det snarare den dåliga ekonomiskautvecklingen i som har bidragit till att förvärra omständigheterna iandra länder. Vi har exporterat arbetslöshet till andra länder. Om omvärldensefterfrågan på svenska varor hade utvecklats hka klent som den svenskaefterfrågan på utländska varor har gjort, hade det faktiskt inneburit ettbortfall av ytterligare ca 50 000 arbetstillfällen. Det visar klart attregeringen söker ett felaktigt försvar när den försöker göra gällande att deinternationella svårigheterna skulle ha spritt sig till . Mot denna bakgrund, herr talman, gör fördubblingen avlöneskatten ett mycket underligt intryck. Det har gjorts olikaberäkningar av hur många arbetstillfällen som har fallit bort genom dennaökning av löneskatten, och den gemensamma slutsatsen av dessa beräkningar tycksvisa att det skulle röra sig om ca 15 000 arbetstillfällen. har t. ex. gjort en kalkyl och fått fram den siffran. Den planlöshet, som denna ökning av löneskatten visar motbakgrund av det besvärliga sysselsättningsläget, understryks ytterhgare av attregeringen endast efter höjningen av löneskatten tvingades attskriva ner den svenska kronans yttre värde. Den ena dagen fördubblar manlöneskatten för att klämma åt näringslivet, tvingas man devalvera föratt hjälpa detta näringsliv. Jag kan inte förstå annat, och ,än att det är enskilda människor, löntagare, som får sitta emellan. Genom ensådan politik får vi en lägre sysselsättning i förening med högre priser. Detmåste vara groteskt att föra en sådan ekonomisk politik att man ena dagen ansersig behöva höja löneskatten och anser att man måste devalvera densvenska kronan. Jag tror att den sortens ekonomiska politik kommer attinnebära att prisstegringarna blir klart större än de som herrSträng har angivit i finansplanen. Prisstegringarna blir ju nästan alltidstörre än vad säger i finansplanen, men skulle jagvilja göra gällande att trycket uppåt när det gäller priserna kommer att bliännu mera påtaghgt än det hade behövt vara, och det är mycket beklagligt. Vad skah man då göra för att förbättrasysselsättningsläget ? Man kan naturligtvis sätta sin lit till eninternationell uppgång, vilket skulle innebära att en större efterfrågan påsvenska varor skulle förbättra utgångspunkterna här i så mycket att del av våra nuvarande bekymmer skulle komma att undanröjas. Det är välockså bakgrunden till den mycket optimistiska bedömning som gjordei sitt anförande. Men den lit man sätter till den internationella uppgångenvisar väldigt klart i hur hög grad vi här i är beroende av vår omvärld.Det är vi väl alla starkt medvetna om. Därför är det beklagligt att vi befinneross på ett så stort avstånd från EG, där olika beslut fattas som har storbetydelse för oss, och att vi icke kan låta vår röst bli hörd i de olikasammanhangen som uppenbarligen kommer att spela en så stor roll t. ex. förutvecklingen av sysselsättningen här hos oss. Jag tror dock inte att sysselsättningen kommer att visanågon gynnsam utveckling, även om vi skulle få en produktionsuppgång i olikaföretag. Det kommer antagligen att vara fortsatta sysselsättningssvårigheteräven . Men även om det skulle bli en förbättring på sysselsättningssidanär det i hög grad dags att nu tänka igenom vilka erfarenheter man kan dra avden ekonomiska politik som har bedrivits . De svårighetersom vi haft får icke ses som enbart tillfälliga. Det äralls icke bara några konjunkturstörningar som snabbt kan försvinna. Det ärlångsiktiga, allvarliga bekymmer som har kommit att ansätta den svenskaekonomin. En slutsats som jag har dragit av denna politik är att manmåste satsa mera på aUmänna, pådrivande åtgärder, en mera generell ekonomiskpolitik, i avvägningen mellan sådan generell politik och s. k. selektivaåtgärder, punktinsatser av olika slag. Det råder inget tvivel om att punktinsatser behövs, enselektiv politik. Framför allt kan man tänka sig att det behövs under enhögkonjunktur. Men svagheten i regeringens uppläggning är att regeringen underen lågkonjunktur i så hög grad har satsat på sådana här punktinsatser. Man kaninte se annat än att denna uppläggning varit ganska misslyckad. En viktig avigsida med selektiv politik och punktinsatserär att man då måste vänta tills det onda redan har inträffat. Man kan inte körai gång omskolningskurser, AMS-insatser och beredskapsarbeten, förrän det manvill bota redan har hänt. Med en allmän ekonomisk politik kan man däremot setill att arbetslöshet, företagsnedläggelser och annat inte behöver ske.Selektiv politik kan inte användas för att förebygga, vUket kanske är denallvarligaste nackdelen med den uppläggning som regeringen i så hög gradkommit att älska. Regeringen brukar fråga: Hur kan vi avhjälpa arbetslösheten i Vilhelminagenom att inte ha så hög löneskatt? Så kommer väl också att frågaom . Den frågan är, herr talman, fel ställd, eftersom arbetslösheten iVUhelmina, , och på andra ställen inte skulle vara så passpåtaglig, om inte regeringen hade varit ahtför litet intresserad avförebyggande åtgärder. En annan försvarslinje som regeringen brukar ha för sinöverdrivna uppläggning av den selektiva politiken under en lågkonjunktur är attdet numera existerar så våldsamma "struktursvårigheter" på arbetsmarknaden.Ja, det finns struktursvårigheter på arbetsmarknaden, men det är fel att troatt det har förekommit en så fantastisk ökning av dessastruktursvårigheter. Min klara uppfattning jag tror att den delas av mångabedömare som har försökt studera frågorna är att detta överdrivna tal omstruktursvårigheter är någonting som regeringen har använt för att få en ursäktoch för att inte behöva bära sitt ansvar. Mycket av vad som kallas förstruktursvårigheter, svårigheter för de äldre arbetslösa, svårigheter förungdomen att få arbete, är utan tvivel svårigheter som på det hela taget skulleha kunnat undanröjas, om man satsat på en mera allmän, stödjande ekonomiskpolitik av den typ som föreslagits från oppositionshåll i så många olikaomgångar. Låt oss ta några exempel på vad som skulle ha kunnatgöras. Det är alldeles klart att man skulle kunna uppnå många regionalaförbättringar genom att ta bort löneskatten helt och hållet i stödområdet. Föratt förbättra de äldres ställning på arbetsmarknaden skulle man kunna mhiskaATP-avgifterna i de åldersgrupperna. Om man inriktade sig på en politik sominnebär att det inte blir så många företagsnedläggelser, tror jag att de äldreskulle få en bättre ställning. Genom att existerande företag har svårighetermed lönsamhet och annat blir det oftast så att de äldre stannar kvar iföretaget. De gör där ett väldigt fint arbete, men när företaget går omkull kande ha svårigheter att hävda sig på den öppna marknaden. Kunde man sedan fåbättre fräs pä nyföretagandet, skulle ungdomsarbetslösheten vara mmdrepåfrestande än den är . Andra nackdelar med den intensiva detaljstyrning av denekonomiska politiken som regeringen har satsat på är att mindre och medelstoraföretag mycket lätt råkar komma i kläm. Det är svårt att utforma selektivapunktinsatser och en detaljstyrning på ett sådant sätt att det inte framförallt blir de'Stora företagen som drar fördel därav. Jag tror att inne på detta i sina exempel på investeringssubventionerna, som förnärvarande utgår . Detta är ett typexempel på åtgärder som ärsvåra att nyttiggöra för mindre och medelstora företag. Det är djupt oroande,om man för en politik som är bekymmersam för mindre och medelstora företag,därför att betydligt mera av sysselsättningen i landet finns i just mindre ochmedelstora företag än i andra. De stora företagen och andra står detstora rubriker om på tidningarnas handelssidor vade dag, men man bör inteföranledas att tro att det är dessa företag som svarar för en dominerande delav sysselsättningen bara därför att de dominerar nyhetssidorna; det är detfaktiskt inte.