prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — , , , . . r redagenden ljum -'------------------ § 1 Justerades protokollen för . § 2 Föredrogs och hänvisades Kungl. Maj:ls proposition nr131 till justitieutskoltet. § 3 Förediogs, men bordlades åter konstitutionsutskottetsbetänkande nr 25, finansutskottets betänkande nr 29 och skatteutskottets betänkandenr 44. § 4 Äktenskapslagstiftningen m. m. Fortsattes överläggningen angåendelagutskottets betänkanden nr 20 och 2 I. Fröken (): och dagar som föregått riksdagsdebattenom propositionen 32 har vi riksdagsmän utsatts för ett sannskyldigtbombardemang av upprop, broschyrer och skrivelser, där man i grälla färgerutmålat alla de olyckor som kommer att drabba familjen och gällandesamhällsordning om propositionen går igenom. Men den känsla man närmast får när man tar del avinnehållet i propositionen och utskottsbetänkandet är väl en spänd förväntansupplösning i intet. I varje fall är förslagen verkligen inte synnerligen långtgående. Därmed menar jag naturligtvis inte att jag inte är beredd att godtaåtminstone det mesta i propositionen fast jag vill förutskicka att jag harför avsikt att följa reservanterna i reservationerna I 1 och 19. Jag är tacksamför de förbättringar som föreslås. Men därom har många andra talat före mig. Det är bara enalldeles speciell fråga jag vill något beröra därför att jag har ett visstförflutet i den. I den gamla andra kammaren har jag motioneratom införande av borgerlig vigsel eller ett motsvarande förfarande såsom deträttsligt bindande instrumentet för äktenskaps ingående. Jag lyckades inte fågehör för mina tankar i då och har därför inte på många är tagit uppfrågan igen, för jag anser det ganska meningslöst att år kommatillbaka med samma fråga när jag vet att utgången är given. Dessutom har juutredningar pågått om reform av , och det kunde vara skäl attavvakta och se resultatet av de utredningarna. Direktiven till familjelagssakkunniga och dess förslagtill reglering av förfarandet som skall konstituera äktenskapets rättsligagiltighet gav mig också förhoppningar om att ett radikalt förslag skulle kunnaförväntas. Tanken attden juridiska sidan av äktenskapets verkningar aren fråga Äktenskapslagstift-niitgen m. m. som hörtill det civilrättsliga området och att den etiska eller religiösa innebördkontrahenterna därjämte inlägger i äktenskapets ingående aren sak som envar fårtillgodose efter eget gottfinnande har emellertid inte fått någon plats ipropositionen. Inte heller i utskottsbetänkandet. 1 båda uttalar man en sympati- tämligen sval sådan för det förslag som familjelagssakkunniga lade fram omett anmälningsförfarande, men själva kärnfrågan har man inte gått in på. varfamiljelagssakkunnigas förslag kanske inte helt idealiskt, och invändningarnaatt det inte står i full överensstämmelse med väger naturligtvistungt. Men med litet god vilja och fantasi skulle man väl ändå ha kunnat finnaen form för ett borgerligt registreringsförfarande i vittnens närvaro, t. ex.något i stil med det franska systemet, som skulle ha varit väl förenligt medkonventionen. blir det alltså vid det gamla, att icke juridisktutbildade officianter med rättsligt bindande verkan bekräftar avtal mellan tvåparter som får ganska långt gående rättsliga verkningar, verkningar som intekan upphävas annat än under medverkan av domstol. Genom den obligatoriskamedlingens avskaffande försvinner den sista resten av kyrkligt inflytande pådetta område utöver vad den enskilde själv väljer att underkasta sig. Och tillpå köpet utsträcker man nu vigselrätten till frikyrkosamfunden ytterligare ochaviserar att samma liberalisering med kyrkomötets benägna biträde skall skevisavi statskyrkan. I och för sig lägger jag mig naturiigtvis inte i på vilkagrunder en religiös officiant avgör vilka han vill eller kan viga, förutsattatt den religiösa ceremonin inte binder på annat sätt än i den mån parternasreligiösa uppfattning gör det för dem självklart. Man har i debatten anfört som skäl för att behålla detnuvarande systemet en flerhundraårig tradition. Nåja, det dröjde fasligt längei vårt land liksom i i övrigt innan kyrkan fick ett sä fast grepp övermänniskorna att de underkastade sig kyrkans inblandning i vad som tidigarebetraktats såsom en självklar civilrättslig transaktion. Men så småningomlyckades alltså kyrkan genomdriva den religiösa vigseln som en nödvändigbeståndsdel i äktenskapets ingående. Först i vårt århundrade har den ganskaovilligt tvungits respektera att det finns andra uppfattningar om formerna föräktenskaps ingående, och därigenom fick vi den borgerliga vigseln. Våra gamla bröllopsceremonier har djupa rötter igammalhednisk tradition. Och den hade mycket litet att göra med religiösaföreställningar. Som påpekar i sitt stora verk om dagligt liv iNorden på ISOG-talet, så var äktenskapet en affärstransaktion i syfte atttillgodose och bevara inte bara familjens utan släktens ekonomiska intressen.Då skulle transaktionen också vara fördelaktig, för annars lönade det sig juinte att göra affärer. Och fanns det minsann inte mycken plats för vare sigkärlek eller religion. Men den katolska kyrkan lyckades genom tåligt ochihärdigt myglande lät mig kalla det sä -befästa sin ställning och göra denkyrkliga vigseln tUl ett i vart fall nödvändigt tillbehör. Att man därvidsvalde en del ceremonier som hörde samman med gammalhednisk tradition hör välockså till saken. var det nämligen trolovningen, handslaget,överlämnandet av fäste- gåvornasamt de ofta mycket burleska och grovkorniga ceremonier som följde medöverlämnandet av bruden som var det centrala och det bindande både i detallmänna medvetandet och i fråga om de rättsliga verkningarna. Det är för övrigt intressant att konstatera att närreformationen kom så intog först den hållningen, att äktenskapetsingående var en världslig angelägenhet med vilken kyrkan inte hade att skaffa.Som den realpolitiker han var fann han dock snart att om han skulle kunnakonkurrera med den katolska kyrkan fick han lov att slå den på dess egen mark,och snart blev han en mer än ivrig främjare av kyrkans makt även här. Om jaginte missminner mig dröjde det dock ända in innan ett äktenskapmäste bekräftas med kyrklig vigsel för att bli rättsligt giltigt även iSverige. anmärker som en kuriositet att i Danmarkförblev det länge efter det att kyrklig vigsel hade blivit obligatorisk ettprivilegium för adeln att inte behöva blanda in kyrkan och prästerna i sådanaangelägenheter. Troligen förhöll det sig pä samma sätt i . Vi avskaffar nu i paragrafen omtrolovning, eftersom den för länge sedan förlorat den betydelse den en gänghade som ett rättsligt bindande instrument, varmed äktenskapet de jure var instiftat.Det finner jag konsekvent. Vore det dä inte också konsekvent att slutligen göraboskillnad mellan religion och juridik och låta en borgerlig ceremoni bli densom gör ett civilrättsligt avtal bindande och att överlämna vad övrigt är tilldem som har behov därav? Jag hoppas i vart fall att när förskräckelsen över denreform vi nu kommer att besluta om lagt sig och man börjar inse, att det isjälva verket är fråga om åtgärder i syfte att slå vakt kring den form avfamiljebildning - med eller utan vigsel - som av flertalet uppfattas som riktigoch naturiig, skall tiden också bli mogen för den framtida slutliga omarbetningenav och att man då skall ta steget fullt ut med ett radikalaregrepp på den här frågan. För dagen har jag inget yrkande. Ä k tenskapslagstift-ningen tn. Det lagstiftningsförslag vi nu diskuterar har fångat stortintresse både före och under riksdagsbehandlingen. Detta vittnar om den viktman tillmäter frågan. Jag har personligen den uppfattningen att vi nu behandlarfrågor som berör inte bara enskilda människor utan samhället i dess helhet. Jag noterar med tacksamhet det uttalande som statsrådetgjorde i sitt inledningsanförande och som även gjorts ipropositionen. Han säger nämligen att famUjen är av grundläggande betydelsebåde för familjemedlemmarna själva och för samhället och att sammanhållninginom familjen kan tillgodose föräldrarnas och barnens behov av trygghet ochsamhörighet med andra. Då statsrådet höll sitt inledningsanförande sade han ocksåatt det förslag som föreligger är avsett att ge en större frihet åt enskildamänniskor. Man skall kunna handla efter de etiska normer osv. som man har gjort till sina. Det uttalandet verkar ju väldigt bra, och jag har Nr 106 ingenting att erinra mot det, menjag skulle vilja ställa frågan: Hur skapas den I jimi 1973 dessaetiska normer som en människa handlar efter? Många som fniner stöd i religiösa urkunder osv. kan kanske därifrån också få dessa etiska normer, men även de påverkas av den dagssituation i vilken de lever. Jag Åktenskapslagstift- d-o,- sålunda att det är av mycket stor betydelse, inteminst vid ett sådant ningen in. tillfälle som detta, vilkauttalanden som görs i de här frågorna. uttalandenär på något sätt normskapande för både vårt släkte ocli det kommande släktet,och därför tycker jag att det är väsentligt vad som sägs. har man i propositionen konstaterat att det är intemindre än som väljer äktenskapet som den lämpligasteformen för samlevnad. Det ger, menar man, den trygghet för familjen som är erforderlig.Då är det också betydelsefullt att man gör sådana uttalanden som bestyrker attdet förhäller sig så. och jag har lagt fram en motion, där visäger att förslaget kanske skulle ha vunnit ytterligare på om statsrådetuttalat sig ännu starkare för att äktenskapet med det skydd som det ger i formav lagstiftning är den bästa formen för samlevnad. Vi är i huvudsak eniga om att det behövs en reform av dethär slaget, och jag har inte några stora erinringar att göra mot förslaget.Däremot tror jag att det hade varit väsentligt att fä hela lagförslaget i ettsammanhang. är detta ett delförslag, som skall följas av ett andra förslag.Jag tror att det både för att fä en helhetssyn och för att få en bättreharmonisering med övriga nordiska länder hade varit lyckligt, om man kunnatavvakta och skapa ett samlat förslag. Av det skälet kommer jag att rösta påreservationen 1 för att ge uttryck åt vad jag själv innerst inne känner, ävenom jag vet att den reservationen icke kan vinna bifall. 1 vår motion har vi tre yrkanden. Det första gäller enutökad vigselrätt inom trossamfund utanför . Det yrkandet har isin helhet tillstyrkts, och det noterar vi med stor tacksamhet. Det andra yrkandet gäller familjerådgivningen. Medlingsinstitutetär ju borttaget, och det tror jag accepteras med tacksamhet av de allra flesta.Men då är det nödvändigt med en effektiv familjerådgivning, som kan biträda medatt söka reda ut de konfliktsituationer som kan uppstå i samlevnaden mellan tvämänniskor. har man sagt att medlarna skall finnas kvar , och detkanske är förmånligt från den synpunkten att de har satt sig in i de härfrågorna. För mig ligger i själva begreppet medlare någonting negativt så tillvida att det förutsätter att det redan har uppstått en konfliktsituation. Manskulle önska att hjälpen från en medmänniska komme så att det intebehövde uppstå någon konflikt, och det behövs säkert en hel del handledning,rådgivning osv. finns de utbyggda familjerådgivningsbyråerna inteöverallt i värt land; vi har endast ett fåtal i förhållande till vad som behövs. Dessutom har de haft en verksamhet som inte precis legat på det konfliktupplösande planet - den har legat mer på andra plan. Jag tror att det är väsentligt att man så snabbt som möjligt kan skapa en effektiv familjerådgivning. Utskottet har sagt en hel del mycket beaktansvärda 6 ord om detta i sitt uttalande, ochjag skall väl nöja mig med det. vill ändånämna att jag tycker att väldigt mycket behöver göras för att om möjligt hjälpasådana som kommer i konflikt. Det tredje yrkandet, som har ställts av mänga, är att detbör vara en betänketid. Enligt föreslagen lydelse har makar rätt till omedelbaräktenskapsskillnad då de är överens om att äktenskapet skall upplösas. Om detfinns barn som är under 16 är eller om makarna inte är överens skall dockskilsmässan föregås av en betänketid . I vårt yrkande harvi sagt att det kanske inte behövs så lång betänketid men förslagsvis tremånader. Det har sagts från en del håll att det är förmynderskapatt man inte skulle få skUsmässa direkt. Jag är inte alldeles övertygad om det.1 en kris är det alltid två parter. är båda parter lika starka: En partär starkare och en part är svagare. Om man medger ett sådant handlingssätt Somdet här är fråga om blir det säkert ökad frihet för den starkare, men det ärinte säkert att det blir ökad frihet för den svagare. Vi har två motiv för detta yrkande. Det ena är att viskulle undvika att skilsmässa sker i affekt, i ett slags chocktillstånd då manupplevt någon sä väsentlig sak, att det med detsamma fattas kanske oöverlagdabeslut som man sedan får ångra. Jag tycker att detta är väsentligt och att detfinns starka skäl för att man i alla fall skall ha en lagstadgad möjlighet atttänka över. Jag tror också att i allmänhet konkretiseras inte alla sanningaroch fakta orn en sak förrän man börjar handla. Man kan fantisera om en saklänge, men då man går till handling konkretiseras ofta också de konsekvensersom denna handling medför. Den dag ett par makar går för att be om skilsmässa,då först konkretiseras alla fakta och konsekvenser för dem. Är då ett beslutfattat som inte går att upphäva, sä är det som det är. Sedan kan man hålla påoch ångra hur mycket som helst; då får man vidta nya åtgärder ifall möjligenäktenskapet skulle ihop. Jag tycker nog att redan detta är ett starktmotiv för en betänketid. Det andra fallet, som jag också finner väsentligt, är omdet finns barn . Då skulle ett sådant här beslut kunna få fattas avföräldrarna utan tanke på barnen. Det är klart att det är bara två parter såatt säga inneslutna i detta beslut, och til syvende og sidst måste det vara desom fattar beslutet. Men skall detta verkligen kunna ske helt utan hänsyn tillett par ungdomar som visserligen nått 16-årsäldern men som genom ett sådant härbeslut finner hela sin existensram sönderbruten? Ty det blir den när far ochmor bryter samlevnaden då blir det ju en helt ny livssituation för barnen idetta hem. I många andra avseenden är vi medvetna om att vi skallsöka åstadkomma samråd, och vi anser att barnen t. o. m. i skolan skall ha enviss möjlighet att medverka i uppläggningen av skolarbetet och i skapandet avskolans miljö. Men här skulle man ställa ungdomarna helt vid sidan omavgörandet de får inte vara med och bestämma. Jag tror emellertid att defäder och mödrar är få som, om man skall ge sig in på en sådan här allvarlighistoria, inte lyssnar till vad deras pojke och deras flicka säger och hur dereagerar inför detta. Det kan förekomma fall då ett sådant här beslut för denunge pojken eller den unga flickan blir livsavgörande. Jag tror det var iFamiljespegeln som man häromsistens hade intervjuer med ungdomar som råkat påglid i Ä kteriskapslagstift-iiingen ni. livet, ochjag förvånade mig över i hur många fall de härledde detta till detfrämlingskap, den alienation som de upplevt i samband med att far och mor hadebrutit samlevnaden. Hela det skydd och det stöd som de förut hade haft ochupplevt som en trygghet vek plötsligt undan. Det är många sådana här funderingar som kan göras - jagvet att det också kan dras fram andra argument. Men jag har velat framföradessa synpunkter eftersom de för mig personligen varit mycket väsentliga då jagfunderat över de här frågorna. Jag vill för min del särskilt tillstyrkareservationen 14 beträffande betänketid och reservationen 10 beträffandefamiljerådgivning, båda fogade till lagutskottets betänkande nr 20. i (s): När vi har kommit så här långt i behandlingenav detta ärende har väl det allra mesta blivit sagt. Det kan dock kanske varapå sin plats att för en sekund återvända till utgångspunkten - till vad det igrunden är som vi skall ta ställning till här om , vad detegentligen är som skiljer oss åt och som har vållat en längdebatt. Jag har försökt att i görligaste mån analysera debatten såväl här ikammaren som tidigare under den omfattande utskottsbehandlingen, och jag harkommit fram till att i själva sakfrågan är vi i stort sett ense. Vi är eniga om att vi behöver en modernisering av vårgiftermålsbalk och vi är, såvitt jag har kunnat bedöma, i stort sett eniga omatt målsättningen för denna skall vara att tillhandahålla lösningar påpraktiska problem men att lagstiftningen i övrigt skall respektera människorsfrihet att själva utforma sitt personliga liv och att bestämma de etiska normersom skall gälla för deras familjeliv. Vi är även i stort sett eniga om att äktenskapet är dennormala och naturliga formen av familjebildning för praktiskt taget allamänniskor, varför vi också bör skapa regler som getts en sådan utformning attde kan accepteras av praktiskt taget alla. Vi är också eniga om en annan grundläggande värdering somgår som en röd tråd genom hela propositionen och också genom lagutskottetsbetänkande nr 20, nämligen barnets bästa. Såvitt jag kunnat bedöma är vi alltså i stort sett enigaom målet, och det är endast om vägarna att nå detta mål som våra meningar gårnågot isär och våra värderingar kanske skiljer sig. Jag tänker då bl. a. på detkrav som framställts frän denna talarstol om att äktenskapet skall prioriterasframför andra samlevnadsformer, medan utskottsmajoritetens förespråkare ditjag alltså hör - har ställt sig bakom propositionens propåer om neutralitet närdet gäller olika samlevnadsformer. Ingen skall förlora pä att gifta sig ellervinna på att skiljas, heter det bl. a. i propositionen. Här kommer också barnets bästa in i bilden. Alla barnskall självfallet ha samma levnadsbetingelser, oavsett om deras föräldrar harvalt äktenskapet eller någon annan samlevnadsform. Den väg som propositionen istället har valt för att, skall jag kalla det popularisera äktenskapet -och somockså utskottsmajoriteten har ställt sig bakom - är att förenkla formerna försåväl ingående som upplösande av äktenskapet. Ett exempel på detta är bl. a. tillhandahållandet av ett förenklat formulär för den borgerligavigseln som ett alternativ för dem som så önskar och som endast skall innehållade konstitutiva momenten. Jag delar där helt här i kammarendeklarerade uppfattning att det för många kontrahenter som har ett eller kanskeflera havererade äktenskap bakom sig kan vara svårt att för andra eller kansketredje gängen avge ett löfte om livslång varaktighet. Det är väl annars beträffande skilsmässoförfarandet sommenings-skiljaktigheterna har varit störst. Utskottsmajoriteten har där ställtsig bakom propositionens förslag om slopande av hemskillnadsinstitutet ochförslaget att möjligheter till omedelbar äktenskapsskillnad skall finnas dåmakarna är ense och då det inte finns några underåriga barn. Här ligger också ibotten grundförutsättningen för hela lagförslaget, nämligen att vi skall respekteramänniskors frihet att själva utforma sina personliga liv. Har två vuxnamänniskor kommit överens om att gå skilda vägar, så skall samhällets engagemanginskränka sig till att tillhandahälla de praktiska lösningarna härför. Finnsdet däremot barn i familjen kommer den andra grundförutsättningen in i bilden,nämligen barnets bästa. Då stipuleras en betänketid pä , bl. a. föratt man skall få tid att lösa de praktiska problem som kan vara för handen medutgångspunkt just i barnets bästa. Låt mig här bara tillägga, för att ingamissförstånd skall råda, att ett hänsynstagande till barnets bästa ingalundabetyder att ett söndrigt äktenskap under alla förhållanden skall bestå förbarnens skull. Det är inte alls säkert att det är förenligt med barnens bästa.Däremot torde en avdramatisering av skilsmässoförfarandet vara det som för allaparter, såväl föräldrar som barn, i längden är att föredra. Det har nuetablerats en modesats om "lyckligt skilda". Även om jag ställer nrigtvivlande till att det finns några lyckliga skilsmässor i och för sig, så trorjag i alla fall att det vore synnerligen angeläget om denna reform kunde bidratill att fier skilsmässor blev något mindre olyckliga. Jag vill , herr talman, i likhet med vad herrHammarberg gjort tidigare i den här debatten, uttala min storatillfredsställelse med det mycket positiva uttalande för de homosexuellasproblem som finns i utskottets skrivning. I den svära och, jag tror för deallra flesta av oss, ofattbara situation som denna minoritetsgrupp befinner sigi, måste ett uttalande av detta slag som jag förmodar att om enliten stund ställer sig bakom te sig mycket uppmuntrande. Att somsin mening uttalar att "en samlevnad mellan två parter av samma kön är frånsamhällets synpunkt en fullt acceptabel samlevnadsform", måste för dessagrupper innebära ett stort steg framåt i deras strävanden att nå enlikaberättigad och jämlik tillvaro. Ä ktenskapslagstift-iiingen in. i (s): I ett pluralistiskt samhälle, där många olikaåskådningar bryts mot varandra, är det självklart att lagstiftningen påäktenskapets område är sekulariserad och att den inte kan bindas upp vid någonbestämd trosuppfattning, och självfallet inte heller vid någon annanuppfattning. Det betyder i klartext att äktenskapslagstiftningen är ensamhällelig angelägenhet. Det finns tillräckligt med erfarenheter från utlandetav hur det kan gå om man gör på ett annat sätt. den 1 jimi 1973 hänvisatill vad som sker i , där man överlåtit denna lagstiftning åt de olikatrossamfunden och där det är nästan omöjligt att legalisera ett förhällandemellan personer med olika religioner. Det blir också oerhörda problem vid enskilsmässa. Detta betyder naturligtvis inte att trosuppfattningarna iett samhälle är utan betydelse för den lagstiftning som genomförs. De harframför allt sin betydelse när det gäller de sociala och ekonomiskaförhållanden man har att se till i detta avseende. Det är från religiösautgångspunkter självklart att varje människa i frihet får utforma sinaförhållanden, också på detta område. Jag har därför svårt att förstå den debattsom föregått beslutet och som pä många håll varit mycket hetsig. 1 många länder har man ordnat äktenskapets ingående genomatt införa ett obligatorisk civiläktenskap - fröken berörde det. Manhar då gjort den religiösa vigseln frivillig, dvs. till någonting som var ochen fått vara med om om man velat. Ingenting hindrar att man går den vägen. Mennär vi i tog upp denna fråga försökte vi få till stånd enannan lösning, och anledningen var närmast att vi ville undvika dedubbelceremonier det här kan bli fråga om: att först gå till borgmästaren ochsedan till prästen eller någon annan inom frikyrkosamfunden, som det välnärmast gäller. Vi har inom frikyrkosamfunden erfarenheter av en sådan ordningfrän en tidigare lagstiftning, och den uppmuntrade oss inte att gå vidare påden vägen. Man borde alltså finna en utväg för att ordna upp också denjuridiska sidan vid en kyrklig vigsel. Men det är ändå viktigt, sade vi oss,att man skiljer dessa saker åt. Familjelagssakkunniga föreslog registrering aväktenskapet, och vi hade ingenting särskilt emot det; vi tyckte det kunde varaen väg att gå. När detta nu av olika anledningar inte blivit regeringensförslag, får man också godta den väg som föreslås i propositionen. Vad somemellertid blivit resultatet av denna behandling och det är väsentligt - äratt man har kvar den gemensamma ceremonin. Vi hade också ett annat krav - att man skulle komma ifrånvigselskyldigheten för präster. Vi har haft tillräckligt mångaolustiga processer kring problemet att en präst har vägrat att viga frånskilda.Det borde man försöka komma ifrån. Vi vet att det som legat i vägen ärsambandet mellan stat och kyrka och det förhållandet att prästerna ärstatstjänstemän. säger emellertid regeringen att kyrkomötet skall fä ettförslag i den här frågan, och vi kan se fram mot en lösning. Därmed, herrtalman, skulle alla dessa olyckliga processer vara ett minne blott, och ingenkan sörja över det. Vidare har vi framfört ett önskemål om att vigselrättenför frikyrkopastorer skulle utvidgas. Den har, som vi vet, varit begränsad påsä sätt att en av kontrahenterna skall vara medlem i den kyrka därvigselförrättaren är pastor.