prot · FW09102 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är inte välfärden som skapar brottslighet, utansnarare är det så, att strukturförändringarna i samhället riskerar att drivafram en ökad brottslighet därför att välfärden inte har nätt tillräckligt mångaoch därför att det finns brister i den sociala tryggheten som vi ännu intekunnat avhjälpa. Statsminister hänvisade sedan till makarna bok,där dessa pekar på två skäl tUl våld som dominerar, vare sig man ser historisktpå problemen eller undersöker olika djursamhällen. Det ena gäUer bristande föda det utlöser våld - och det andra är en överdriven trängsel; ett sammanträngandeav djursamhällen eller människosamhäUen. Det framhåUs att det finns ett direktsamband mellan dessa faktorer och våld. Statsminister kom så fram tUlföljande: "Jag tror att i den långsiktiga samhäUsutvecklingen som bådeherr och jag åtminstone tiU någon del kommer att fä uppleva är regionalpolitik förutom alla andra skäl som kan åberopas tUl stöd för den också ett avmedlen för att förhindra en ökad kriminalitet i det moderna samhället." finns det tillfälle att med regionalpolitiska medelförverkliga vad som ges uttryck för i andra sammanhang. Det går bra att hänvisatUl regionalpolitik när man diskuterar andra åtgärder, men när det gäller attfatta beslut och effektuera den verkar det som om intresset inte vore likastort. Dä är det ganska tyst om dessa väsentliga frågor alltså frågan omregionalpolitikens utomordentliga betydelse för att bereda möjlighet att kommatill rätta med de sociala frågorna och den ökade brottsligheten och därmed attge denna en effektivt brottsförebyggande inriktning. Vi mäste skapa ett samhäUe med god miljö, ett samhälle somger förutsättningar för trivsel och gemenskap och som inte genom att byggas päkortsiktiga ekonomiska kalkyler stäUer överkrav på individen. krav påbättre regional balans, både mellan regionerna och inom dessa, och medarbetsplatser och bostäder över hela landet, är av utomordentlig vikt i arbetetmed att förebygga uppkomsten av sociala störningar och brottslighet. Denglädjande folkvandringen som applåderades och finansministernssmå rännilar är båda uttryck för att man helt har bortsett från sambandetmellan samhällets koncentration, sociala problem och en ökad brottslighet.Trots dessa klara samband mellan en stark koncentration och de socialaproblemen är det förunderligt hur litet dessa frågestäUningar beaktas när viskaO ta stäUning tiU konkreta handlingslinjer som minskar koncentrationstendenserna. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. 10 protokoU 1973. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Hur har videt exempelvis pä bostadssidan? 1 vilken utsträckning har dessa viktiga frågorbeaktats när det har byggts mastodontområden i sten ochbetong? Undersökningar visar hur exempelvis ungdomen vill ha sin bostadsfrågaordnad. Dessa önskemål avfärdas ofta med att de är romantiska drömmare,främmande för verkligheten. Hur vore det om man i samhällsplaneringen lyssnademera pä de enskilda människorna? Varför inte låta människorna i störreutsträckning fä vara med och utforma sin egen boendeform, sin egen livsmiljö?Har inte den enskilde individen större möjligheter att avgöra vilken boendeformoch vilken boplats som bäst passar för att uppnå bästa möjliga trivsel än denmöjlighet att avgöra detta som man har exempelvis inom kanslUiusets väggar?Ungdomens reaktion är i mycket en reaktion mot det starkt centraliseradesamhället, även om centrahsterna inte vUl erkänna det. Jag tycker attinrikesministem här i en replik tUl centerledaren gav klart uttryck fördetta dä såsom ett exempel tagit frågan om bostadsbyggandet i sinegen hembygd. sade dä att han inte var imponerad av det exempelsom tog. Ja, det är klart att viU man inte sätta sig in i hur denenskUda människan själv upplever sin situation då kan man naturligtvis säga pådet sättet. Jag vill hävda att de mänskliga kontakterna har en avgörandebetydelse såväl för barnens möjligheter att växa upp till harmoniska människorsom för den vuxnes psykiska balans och välbefinnande. Möjligheterna tiU kontaktoch gemenskap med andra människor har inte som man kanske kunde tro ökat i detcentraliserade samhäUet. Befolkningsomflyttningen, de nya bostadsmUjöernasutformning och andra faktorer har i stället skapat rotlöshet och ensamhet förmänga människor. Ideologin att samhället skall klara aUt har också resulterat iatt människor i högre grad slutat att dä det behövs ge varandra en hjälpandehand. Attityderna tUl medmänniskorna har i det urbaniserade samhälletförändrats pä ett sätt som är negativt både för individen och för samhället. I redovisning av erfarenheter frännarkomanvårdsom-rädet pekar man bl. a. på den bristande mänskliga kontakten somär orsak till att många unga dras in i narkotikamissbruk. En rad av behandlarnaunderströk att missbrukarnas "isolering" och"relationslös-het", deras "utanförstående" måste ses motbakgrund av att de under sin uppväxt och senare utsatts för en läng rad svårabesvikelser i sina kontakter med andra människor, något som grundlagt en djupmisstro med starka garderingar mot nära relationer tiU andra. Den långsiktiga psykologiska behandlingens primära uppgiftskulle därför vara att försöka bryta denna misstro genom att erbjuda missbrukarenen långvarig, trygg och emotioneUt betydelsefull kontakt. Detta är ytterligare en erfarenhet som visar pänödvändigheten av att vi i samhäUsplaneringen utgår från individens behov. Detdecentraliserade samhället, de mindre enheterna ökar möjligheterna attupprätthålla de mänskliga relationer och den gemenskap som är en nödvändighetför oss alla. FmTHUNVALL (s): Den målimiktning av värt regionalpolitiskahandlingsprogram som i angav i sitt anförande tidigarei dag vUl jag gärna instämma i och skall därför inte upprepa nägot av det hansade. Jag vill också instämma i det anförande som höll och somberörde en annan sida av lokaliseringsproblematiken. Jag vill i detta skede av debatten bara pånågra punkter understryka vad utskottet sagt, då det har betydelse för det länoch särskilt den region jag representerar. Jag skall därför inte gä in på vadden föregående talaren här anförde. Ljusdalsregionen är vidsträckt och rymmer flera utprägladeglesbygdsområden. Genom utskottsbetänkandets olika förslag, vUka liksom propositionenär grundade på glesbygdsutredningens betänkande, kan möjligheterna tUlsysselsättning i dessa områden komma att ökas tack vare de stödformer somredovisas. Ur beslut återger utskottet: "Om människornas anspråkpä sysselsättning och service pä rimligt avstånd från bostadsorten inte kantillgodoses i något fall, skall strävan vara att flyttning skall ske inom denregion som den enskilde känner naturligt samband med." Utskottetunderstryker därmed föregående års beslut och jag finner detta vara enangelägen princip och strävan. Man hör ibland sägas att vissa förespråkare förLjusdalsregionen och dess problem ger lyssnaren en så negativ bUd av bygden attdet kan avskräcka dem som eventuellt tänkt sig lokalisering dit. Ett ensidigt näringsliv som är hårtrationaliserat, nämligen skogsbruket, har varit huvudorsaken tUl den storautflyttning som drabbat regionen, eftersom människorna tvingats söka arbete påannan ort. Många blir pendlare som det talats om - bl. a. därföratt man hoppas på en utveckling som åter skall ge dem sysselsättning påhemorten. Givetvis kan stark utflyttning sä småningom få återverkan pä denstatliga och regionala service som är beroende av befolkningssiffrorna och ävenöka de kommunala kostnaderna för de människor som alltjämt har möjlighet ellersom väljer att stanna på hemorten. Det- är för att stoppa denna trend, vilkenkan ge negativa effekter, som det är angeläget att tillförsäkra regionen sådanasysselsättningsobjekt att allt flera får möjligheter tUl arbetstillfällen inomhemorten och den egna regionen. De yttre föratsättningama för en lokalisering borde varaljusa och förmånliga för Ljusdalsregionen, t. ex, beträffande läge och närhettill större centra, såväl norrut som söderut. Jag för min del anser attLjusdalsregionen borde vara en mycket attraktiv lokaliserings- och turistortoch Önskar vederlägga uppfattningar i eventuellt annan riktning. Jag kan fördenskull inte förneka att utvecklingen varitogynnsam och, som utskottet också framhåller, kan vara ägnad att inge oro avskäl som jag nämnt samt motivera särskilda åtgärder, Pä s, 23 ibetänkandet säger utskottet bl, a,; "Det är regionalpohtikens uppgift attfrämja att den eftersträvade industrieUa tillväxten kanaliseras till orter ochregioner som behöver en förstärkning av sysselsättningstillfällena. Det är motden bakgrunden man bör se propositionens förslag." Det är just mot den bakgrunden jag hksom tidigare Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m. Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m. hävdar attdet är angeläget och absolut nödvändigt att bl. a. en basindustri kanaliserastUl Ljusdalsregionen för att få en nödvändig förstärkning avsysselsättningstUlfäUena. När det gäUer anser utskottet, att denförstärkning av lokahseringsstödet som har föreslagits bör bli till fördelför länet. Inte minst, säger utskottet, gäUer detta om , som ligger inominre stödområdet, för vilket stödinsatserna föreslås bli väsentligt förstärkta.Även om södra delen av länet inte tillhör det allmänna stödområdet, men ingår ien gränszon, förutses en smidig tUlämpning av bestämmelserna omlokaliseringsstöd. Med ledning av utskottets skrivning på s. 48 angåendetiUkomsten av eventuellt ytterligare industricentra, när orter inom det inrestödområdet förutsätts bli aktuella, förväntar jag också att då kankomma i fräga även om något direkt yrkande på den punkten inte ensreservationsvis har framförts inom utskottet. Medveten om att regeringen har uppmärksamheten riktad påGävleborgs län och på Ljusdalsregionen och dess sysselsättningsproblem inteminst efter de krav pä sysselsättningsobjekt som framförts från värt häll harjag önskat understryka utskottets positiva skrivning tUl förmän för Gävleborgslän och Ljusdalsregionen. Det är för mig angeläget att det inte får stanna enbartvid en skrivning utan ger ett konkret resultat. Jag har inte nägot yrkande utan tillstyrkerutskottets förslag. i Holmgården (c): Den proposition som är föremål för debattfår väl betecknas som ett svar på de regionalpolitiska program som vi frän deohka länsstyrelserna lämnade . I egenskap av länsstyrelseledamot är det ganska intressantatt studera statsrådets svar i propositionen. Det regionalpolitiska programmetfrån mitt hemlän ansåg vi vara utomordentligt ambitiöst. Det låg ett mycketstort allvar bakom dess avlämnande. Vid presentationen av programmet sadelandshövdingen att han och ansåg att vi i hade ennådatid på fem är och att avsevärda insatser mäste göras under den tiden föratt inte en landsdelskatastrof skulle inträffa. Jag vill för all del inte säga att ingenting har hänt det skulle vara i högsta grad felaktigt. Det har gjorts investeringar iNorrbottens järnverk, , tekniska högskolan osv. Vissa andra positivaåtgärder har vidtagits, som vi är glada över. De medför troligtvis attlandsdelskatastrofen kan begränsas och inte kommer att beröra de centraladelarna av länet Luleäbygden och dess närmaste omgivning. Men vi har någonting som vi kallar den östra länsdelen -området norr om och . Det är tanken på det området som ärfrämsta anledningen till att jag har tagit tUl orda i den här debatten. Det harför oss varit ett utomordentligt stort bekymmer. fanns idet området 44 000 människor; bor där ca 32 000 människor. Dåräknar jag inte med Kalixområdet utan enbart . Det har följaktligenskett en minskning med inte mindre än 28 å . Det har varitutomordentligt svårt att komma fram tiUnågon lösning av problemen i den östra länsdelen i , och jag måsteärligen erkänna att jag inte heller hade väntat mig att man i denna propositionskulle kunna ge någon fuUständig anvisning om hur problemen skall lösas. Det har i denna församling pratats omhembygdstoner, och någon kanske menar att också jag slår an sädana tongångarnär jag tar upp denna fråga. De kommuner jag talar om upptar emeUertid ettområde som är av åtminstone samma storleksordning som de medelstora länen iMellansverige, De är också värt ansikte mot våra östra grannländer det endalandfasta området vid gränsen mot öster. Frågan om utvecklingen i den östralänsdelen av är därför inte obetydlig och inte enbart en länsfråga. Vi är i länet mycket bekymrade över utvecklingen. Vi hadenog väntat att den här propositionen skulle innehålla någon anvisning om ennådatid. Visst har vi storarbetsplatserna, som man har pratat om , i , och . De storarbetsplatserna är naturligtvisinte oväsentliga de är av betydelse för framför allt dem som börjar närma sigpensionsåldern och inte gärna kan flytta därifrån. Men de ger inte någon trygghetät de unga människor som vi måste räkna med skaU stanna kvar här uppe, om östralänsdelen. , skaU kunna leva vidare. Det gär inte att tänka sig attden delen av vårt land skaU bestå bara man hyser omsorg om dem som är närapensionsåldern. Därmed viU jag naturligtvis inte pä nägot sätt underkännaomsorgen om dessa - de är väl värda den. Men vad som är väsentligt är attnågonting måste åstadkommas, några arbetstiUfäUen måste skapas, för att de ungamänniskorna skaU kunna känna en viss tiUförsikt . Jag har vågat mig på att i en enkel motion ta upp detproblemet och försökt finna former för en förändring som möjhgen skuUe kunna geden yngre generationen en viss tiUtro tUl framtiden där uppe. Dessastorarbetsplatser skuUe enligt mitt förslag ombildas till företag i bolagsforminom . Därmed skuUe en industrieU utveckling i östraNorrbotten främjas. Jag skaU gärna erkänna att jag inte väntat mig bifall tUlden här motionen, för jag tror att problemet är rätt stort. Men jag har tagitupp frågan i debatten för att verkligen understryka att man frän regeringssidanmäste med större allvar än hitintills beakta problemet. Man kan kanske då hänvisa till den enskilda företagsamhetenoch hoppas att den skall komma in här. Den faller man ju sä gärna tillbaka päoch hänvisar till i sådana här debatter. Tyvärr är situationen den i östraNorrbotten att det praktiskt taget inte finns några enskUda företag där. Mankan följaktligen inte hoppas alltför mycket på en insats frän den sidan. Medhänsyn till de utomordentligt stora värden och rika tillgångar som staten tagitjust frän har vi all anledning och rätt att kräva att staten gör enordentlig insats för att också trygga och bevara sysselsättningen i Norrbottensöstra länsdel. Jag har pekat pä lämpligheten av att man t. ex. i Överkahxförlägger en förädlingsindustri, baserad pä NJA:s stål- och plåttillverkning.Varför skulle detta vara omöjligt? Det finns kanske någon som menar att vi däkan fä samma svårigheter och problem som man haft vid Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m. järnverk.Jag är väl medveten om de problemen och vad de har kostat, men jag dristar migtiU att säga att det trots allt har varit en billig insats för att ge de däranställda människorna arbete. 1 annat fall hade man varit tvungen att ta handom de människorna och skaffa dem arbete pä annat sätt. Det skulle säkerligen hakostat minst lika mycket. Låt mig tillägga att säkerligenskulle ha kommit på fötter tidigare, om där hade funnits en driftledning somvarit mer lämpad för sin uppgift. Dess bättre har man numera fått en sädan, ochav aUt att döma tycks det gå ganska snabbt i rätt riktning; det är viutomordentligt glada över. Jag är övertygad om att med en kunnig driftledningskulle sådana här "avläggare" till eller andramindre industrier i östra länsdelen kunna fä en rimlig ekonomi. Följaktligenefterlyser jag från statsrådets sida en mer aktiv insats för att om möjligtåstadkomma någonting i den här länsdelen, som är så utomordentligt väsentliginte bara för värt län utan för hela värt land. Låt mig också nämna att vi har ett grannland som rätt oftasägs ha sämre resurser än vi själva. Det är intressant att konstatera att i detgrannlandet, pä andra sidan älv, pägår det en industrieU utvecklingsom minsann saknar motsvarighet på den svenska sidan. Det finns väl ingentingsom säger att inte vi också skuUe kunna ordna rned en utveckling. Jag vill i korthet ta upp ytterligare en liten detalj, somjag faktiskt pä fullt aUvar väntat skulle komma med i propositionen. Det gällerförverkligandet av det skogsbruksprogram som vi frän har anvisatvägar för, ett skogsbruksprogram som verksamt skulle bidraga tiU att skaparåvaror till våra anläggningar, ge åtskilliga arbetstiUfällen och dessutomarbetstUlfäUen för en rätt rimlig kostnad. Jag stäUer faktiskt frågan tillstatsrådet; Av vilken anledning har man inte kommit med det programmet isamband med denna proposition, och kan det väntas ? Det är inte särskilt intressant att gång efter annan i ettsådant här ärende fä höra, att avsikten är att ett program skall komma dä ochdå. Sist jag pratade med statsrådet i denna fråga, var det skogsbrukspolitiskautredningen som var flaskhalsen. Dä skulle den avvaktas. har den både kommitoch förkastats. 1 det läget borde man rimligen inte behöva vänta på den. Låt mig tUlägga att det här är fråga om en åtgärd sommåste komina snabbt, annars kommer den . Man har ingen anledning attvidta åtgärden, när det bara finns ett ålderdomshem kvar i denna bygd. Detmåste finnas unga människor kvar i bygden när insatsen görs, annars är det intesärskUt mycket värt. Jag skulle, herr talman, kunna sluta med detta, men mängafrågor har förekommit i denna debatt . Det har inte bara varitlokaliseringspolitiska frågor utan även i rätt hög grad frågor som mera kanbetecknas såsom inslag i en politisk valdebatt. Den yrkeskår jag tillhör minnsatt man skällde på bönderna inför valet. Sedan visade detsig att detta inte var särskUt givande. Därför har man tagit tiU åtgärdenatt skäUa pä böndernas föreningsrörelse. tror man att man skaU vinna mera på den åtgärden. T. o. m. den lilla och oansenliga föreningsrörelsesom finns inom jordbruket i har uppmärksammats i dagensriksdagsdebatt. Jag vet inte om är inne i kammaren, men hanhar enligt uppgift ställt frågan, om det ändå inte var en centralisering somskedde inom föreningsrörelsen i när man beslöt om en fusion. JagskaU inte ta läng tid i anspråk för att förklara den saken. Låt mig baraunderstryka att den fusion som skaU göras i vårt i jordbrukssammanhang liUa länär tiU för att motverka en centralisering till ett föreningsområde, som skulleha spänt från ätskiUiga mU norr om ned tiU . Vi har inte funnitdetta vara lämpligt. Därför ansåg vi att vi skulle hålla vår föreningsrörelseinom länet och där slå samman de olika branscherna tiU ett så pass starktföretag som det över huvud taget gär att få i . Det har i dennadebatt betecknats som en form av centralisering. På vilket sätt har jag svårtatt begripa. Men avsikten är väl inte heller att någon skall begripa någontingav sådana saker. tog förstås fram denna fräga precis i samma aktoch mening som den tas fram i i annat sammanhang. Det mä, herr talman, ändå tillåtas mig att säga några ordom skallet på föreningsrörelsen. Det pratas om den centralisering som där sker.Finns det någon rörelse eller något organ som är så decentraliserat somjordbrukets föreningsrörelse? Praktiskt taget varie dag gär föreningsrörelsensbUar och transporter till vartenda aktivt jordbruk ute i byarna för att gejordbrukama den service de mäste ha för att kunna föra sitt yrke vidare. På det sättet bedriver jordbrukets föreningsrörelser sinverksamhet. Det kunde kanske vara rimligt med en jämförelse med , som justår vissa herrar rätt nära. Hur har de betett sig när det gällermedlemsservicen? Jo, de har dragit in alla butiker och har kvar några storavaruhus på centrala platser. Det är den formen av centralisering som detUlämpar. Sedan säger man: Det är inte detta vi pratade om, utan vipratade om centraliseringen av föreningsrörelsens anläggningar och fabriker.Ja, det skuUe väl vara underligt i det samhälle som vi nu lever i, därcentraliseringen har gått så långt som den har gjort, om inte föreningsrörelsensarbetsplatser också måste följa den centralisering som har skett i övrigt. Detskulle väl inte vara särskUt rimligt, om vi hade kvar våra anläggningar ochvåra fabriker på platser som människorna har flyttat jfrän. Det skulle knappastvara lämpligt. Dä säger man att det är helt riktigt det är bara inteförenligt med resonemang och uppträdande i den här frågan.Det är fullständigt fel. Vi har från sida aldrig begärt att man skallbygga en massafabrik där det inte finns någon trävara. Vi har aldrig begärt skall bygga ett sockerbruk i osv. Vi har varit realistiska nogatt säga att vad vi krävt är att man skall flytta ut tillverkningen även ellerannan vara som kan tiUverkas på de platser där människorna finns, vilket är denfrämsta förutsättningen för att en tUlverkning skall kunna ske. Det skulle vara mycket att säga om den här saken, men närman i sin jakt efter föreningsrörelsen t. o. m. mäste dra in i resonemanget denlilla Den regionalpoUtiska stödverksamheten m. m. Den regionalpolitiska stödverksamheten m. m. åtgärd somvi har vidtagit i värt län för att om möjligt undvika en centralisering, då stårdet klart vad som är avsikten, och det var detta jag vUle komma fram tUl. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandlingar. I motsats tiU den föregående talaren, som vältrodde att detta var någon form av aUmänpohtisk debatt, skulle jag vilja säganågra ord i anslutning tiU det ärende som föreligger till behandling. Det är med tUlfredsställelse jag noterar att denlokahseringspohtik som har bedrivits har givit sä godaresultat. Inte minst i den landsända som jag företräder har vi mänga exempel påvad denna politik har betytt i form av nya arbetstillfällen. Det är också värvarmaste förhoppning att den nya politik som kommer också i fortsättningenskaU kunna ge den stimulans som är en förutsättning för att vi skall kunna ännuvidare bygga ut det näringsliv som skaU ge oss större sysselsättning i olikaavseenden. Det här är en liten sammanfattning av hur vi ser pä den politik somförts och de förhoppningar vi har på den politik som kommer i anslutning tillden proposition som utskottet har behandlat och som har att taställning till. En fråga som skymtat i debatten och som har förts fram avtalare från min egen länsdel gäller och kommuners anslutningtill det inre stödområdet, något som vi utgår ifrån kommer att bli verklighet.Vi hoppas och tror att den skrivning som utskottet har gjort innebär att dessatvä kommuner kommer att anslutas tiU det inre stödområdet. Jag utgår också ifrånatt det är departementschefens mening att så kommer att ske. Slutligen har från och jagtagit oss friheten att väcka en motion, nr 522. Där har smugit sig in etttiyckfel. Det talas om kommunblock, det skall självfallet vara Ludvikaplaneringsregion, som förutom omfattar kommunblock. Vihade hoppats att denna planeringsregion, den bit som är kvar av hela länet,också skulle föras till det allmänna stödområdet. Vi har inte fått någon somhelst förståelse för den synpunkten. Utskottet skriver i sitt avslagsyrkandeatt den kommande femårsperioden nu skall få ge klara besked om det föreliggerbehov av att föra även denna del av tiU det allmännastödområdet. Vi trodde väl att erfarenheterna redan nu var så omfattande attdet var klart för ett ställningstagande. Men det var inte utskottetsuppfattning. Vi har inget annat att göra än att ge oss till tåls under denkommande perioden för att se om utvecklingen kommer att ge stöd för de synpunktersom vi i denna motion har framfört. Men det är alltid sä i riksdagsarbetet atthar ett utskotts ställningstagande blivit enhälligt på en punkt är detsjälvfallet mycket svårt att rubba från denna uppfattnmg. Därför harjag i detta sammanhang inget särskilt yrkande men uttalar den förhoppnmgen attden nya femårsperioden skall ge möjlighet att noga penetrera och undersökaförutsättningarna för att planeringsområde skall kunna anslutas tiUallmänna stödområdet.