prot · FW0965 · 1973-12-31 00:00:00 — anslagitde optimistiska tongångar som antyder, ulan jag har sagt mångagånger här i och i andra sammanhang att det var väl att vi gjorde denhär kraftansträngningen med tiopunktsprogrammet och den satsning som föhde, ochdet är väl alt vi kunnat upprätthålla den kraftansträngningen, för därmed harvi gjort vissa bestående vinster och har läget någorlunda under kontroU. Mendär missbruket finns kvar och framför allt i storstäderna är del ett allvarligtproblem, och vare sig det är det här samarbetsorganet eller andra som skaU taöver, så kommer man att finna att det här lar tid och att det är utomordentligtsvårt, varför inga säkra segrar kan stäUas i utsikt. Ang. förslag från samarbetsorganet för bekämpning av narkotikam issbmk () kort genmäle: Statsrådet gjorde gällande alt jag hade tagitupp aUt meUan himmel och jord i mitt inlägg. Jag log upp samarbetsfrågorna, jagtog upp faktaskrifterna, jag log upp frekvensstudierna, och jag påstår att aUade här tre sakerna hör hemma inom SBN:s domäner. Herr statsrådet sade att SBNhar aldrig gjort sken av atl vUja synas så mycket utan har arbetat i det tysta.Men jag kan bara från min sida påstå alt i de debatter vi haft här har man ändååberopat och menat att vi kan vara ganska lugna i för att SBNföljer utvecklingen med uppmärksamhet och kommer att ta de initiativ sombehövs. Jag gör gäUande, herr talman, att enligt SBN;s egenuppfattning skulle SBN la direkta inUiativ tiU olika åtgärder. Det betyder juinte att SBN skaU fatta beslut, men SBN skaU aUtså ta initiativ, och bara detär ju en viktig sak. Jag frågade alltså vilka initiativ som har tagils konkretnär det gäller de här samarbelsfrågorna, men jag har inte fått någol svar. Det har också särskilt angetls alt man skaU bedöma hur dellokala samarbetet skall kunna förbättras. Del är ju kärnfrågan. Också ibrottskommissionens ganska svåra arbete upplevde jag att del är en kärnfrågahur man skall kunna förbättra samarbetet mellan exempelvis polis och socialamyndigheter. Och när man där upplevde hur svårt det var måste man konstateraatt i varje faU SBN inte kunnat göra så väldigt myckel för att påverkaopinionen. När det slutligen gäUer frekvensstudierna säger herrstatsrådet atl de delvis är ett resultat av SBN :s verksamhet. Ja, är de det?Och vUka studier har i så fall initierats av SBN? Jag skulle för övrigt viljafråga: Vad har undersökningar givit för resultat? säger herr statsrådet någotaUmänt om atl problemet inle är ur världen men att narkotikamissbruketfortfarande är en storsladsföre-leelse. Några ungefärUga uppgifter om antaletnarkomaner får vi inte. Vi svävar som sagt i ganska stor ovisshet om hurudantlägel är. Man får gissa sig fram. Jag tycker det är beklagligt alt SBN inle kange oss åtminstone etl bättre underlag för vår bedömning av hur pass allvarligtläget är. HerrTORWALD (c): har jag av olika anledningarägnat mig åt frågan varför människor blh missbrukare av olika stimulantia samthur man skaU kunna hjälpa de stackare som har hamnat i ett läge där de intesjälva kan klara upp sin situation. Därför har jag försökt följa SBN;s Ang. förslag från samarbetsorganet för bekämpning avnarkotikam issbmk verksamhetmed stor noggrannhet, och jag har trott att del samarbetsorganel i varje falli stor utsträckning ligger bakom den faktasamling som vi fickför sedan och som jag har gått igenom. Vad man i detsammanhanget kan beklaga är att det dröjde så länge innan dessa förhållandevisnaturliga anvisningar kom tUl, ty bristen på de anvisningarna har uppenbarligeni många fall varit en hämsko på de berörda myndigheternas vilja att ta itu medproblemen. Om man ser på den statistik som redovisas ifaktasamlingarna så kanske man vågar säga - även om jag inte vel om man då harfuU täckning för det atl ökningen av antalet narkomaner i stort sett harstagnerat. I varje faU finns det inte några aUtför markanta tecken på atlantalet narkotikamissbrukare har ökat särskUl kraftigt . Vad som däremot är mycket markant är att när det gäller avanceradebrukare alltså sådana som inle bara någon enstaka gång har befattat sig mednarkotUca utan som regelbundet använder narkotika och då tar tiU de kraftigarepreparaten - har det skett en myckel stark ökning . Och detär därför som jag menar, att eftersom vårdbehoven uppenbarligen står i direktrelation till antalet avancerade narkotikamissbrukare och om man vågar draden slutsatsen att bristen på anvisningar har gjort att myndigheterna harblivit litet tafatta och att det har ökat andelen avancerade missbrukare såhar vi på grund av bristen på anvisningar fått ell ökat vårdbehov alt tUlgodosepå sikt. Och vi har kanske i onödan dragit in människor i en situation som deannars inte skulle ha råkat i. Som jag sagt tror jag på teorin om smittorisken idetta fall, dvs. att om vi har en relativt stor grupp avancerade brukare, så ärde för att klara sitt narkotikabehov hänvisade tiU att skaffa nya proselytergenom langning. På det sättet rullar missbruket vidare. Det som i sammanhanget har varit den heta potatisen harvarit frågan om tvångsvård eller icke tvångsvård. har del äntligen ianvisningarna markerats atl man i vissa lägen måste tillgripa också tvång, dvs.vård mot vederbörandes vilja. Man betonar där, och del tror jag är viktigt, attdel i första hand gäUer de yngsta men kvalificerade missbrukarna. Dem måste manunder en, kanske kortare, period försöka atl tvångsrnässigt isolera frånnarkotikan. Sedan, när de har blivit vid någorlunda sunda vätskor, kan manmotivera dem för frivillig vård. AUa experter torde vara ganska eniga om all man inle medgynnsam effekt kan utsätta människor för tvångsvård någon längre lid. Men underen kortare lid kan man genom tvångsåtgärder avgifta missbrukaren, så att hanblir vid sådan fysisk och psykisk kondition att man över huvud taget kan föraett resonemang med honom. Och sedan är det säkert nödvändigt atl denefterföljande vården i regel är det fråga om eftervård sätts in närvederbörande känner sig själv så motiverad att man kan övergå till dennafriviUiga vård. Jag är tacksam för att vi äntligen har fått dessaanvisningar, även om jag inte är övertygad om att de är tillräckligt konkreta ialla sammanhang. Men noterar jag en sak, som ännu inte är löst. Vi harkanske dåliga resurser på tvångsvårdssidan, men de största problemen tror jagtrots aUt finns på eftervårdssidan. Där finns inte resurser som slår i proportiontUl de slutenvårdsresurser som finns. Med dessa ord har jag velat ge min syn pådenna fråga, och jag hoppas att dessa anvisningar skall medverka till altberörda myndigheter får bättre kurage alt ta itu med narkotikamissbruket. Jag skall försöka håUa mig inom ramen för denframställda interpellationen, även om det ibland är lätt att halka utanför. Detär i och för sig inte så egendomligt om vi på nytt för vilken gång iordningen vet jag inte diskuterar SBN igen i , eftersom det organetär under avveckling och det finns anledning att släUa den fråga som fruKristensson slälll. Del kan vara en viss fara förenad med en sådan häromorganisation, nämhgen att det blh ett vacuum, alt man hamnar meUan två stolarunder en lid om del inle blir en riklig övergång mellan del ena organet och detandra. Det finns anledning att fråga dem som träder bort från scenen vad dehar för önskemål tiU det nya organ som skaU ta vid, om det finns någottestamente av något slag och vad det i så faU innehåller. Om statsrådet att del är det nya organets sak atl sköta det, att SBN inte lägger sig idet, kanske jag ändå utan all halka utanför ramen får framställa önskemålom några frågor som jag tycker borde följas upp av del nya organet. För det första anser jag att informationen när det gäUerskola och lärarutbUdning är otiUräcklig. Man blir något förvånad när man tardel av vilken utbildning lärarna har för atl föra sin kunskap i sådana härfrågor vidare i skolan och också vilken brist på utrymme det finns i skolan förden information som del är nödvändigt att lämna där. För det andra vill jag peka på en fråga som ofta äraktueU: det förhåUandet alt vi har skUda huvudmän för behandling av åtskUligaav de frågeställningar som uppkommer det har sammansättningen av SBN klartvisat. Vad beträffar vården har vi två skUda huvudmän primärkommunerna, somär huvudmän för socialvården, och landstingen, som är huvudmän för sjukvården,och det finns knappast någon mer angelägen uppgift än att ordna samarbetet närdet gäller eftervården av narkomaner på ell vettigt sätt. Jag hoppas atl mantar itu med frågan. För del tredje vill jag beröra det internationella arbeteti detta sammanhang. Jag tycker del har jag sagt förut all vi i Sverigeskall se lUl att WHO får de resurser som behövs för alt fuUfölja det arbete sompåbörjats i och på annat håU för att stoppa upphovet liUnarkotikamissbruket, dvs. Det finns också anledning attlåta det nya centrala rådet fundera vidare på den saken. Jag ställer som sagt en fråga: Finns det några konkretaönskemål från SBN när nu ett nytt organ tar över det uppdrag som SBN har hafthittUls? den 10 aprU 1973 Ang. förslag från samarbetsorganet för bekämpning av narkotikam issbru k Kanske jag med ett par ord fåråterkomma till recension av SBN:s verksamhet och kritUcav vår diskreta liUvaro . Jag sade att vi har levat efter mottot att den 10 aprU 1973 Ang. förslag från samarbetsorganet för bekämpning av narkotikamissbmk vara menicke synas och att vi därför inte tagit så många initiativ där vi själva syntsutåt såsom initiativtagare. Jag tror atl det är en nödvändig och rikliguppläggning. Man får inte glömma vilken funktion detta organ haft. Delmarkerades väl allra tydligast i starten såsom tjänsteman i justitiedepartementetvar jag även då ordförande. Delta organ bestod då praktiskt laget uteslutandeav tjänstemän, cheferna visserligen, från olika verk och ett par representanterför och . Det var avsett att vara ett slagsberedningsorgan. Eftersom det finns så förfärligt många insatser att samordnapå narkotikaområdet behövdes del utöver den vanliga beredningsapparaturen församordning någonting specieUt här, och därför skapades detta organ. Vi har diskuterat rader av saker som har lett tUl allandra, med politisk kompetens, tagit initiativ. I regel har det blivitregeringens initiativ som först har diskuterats i detta beredningsorgan. Det ärinte så märkvärdigt. Som en samling tjänstemän från början och huvudsakligenäven i fortsättningen kunde vi inte gå ut och föreslå atl man skulle öka detoch det anslaget lUl det och del beloppet, ingripa med de och delagstiftningsåtgärderna, organisera om den sociala delen av vården eller denmedicinska efler de och de principerna, osv. Det var inte vår funktion. Det varde politiskt ansvariga som skulle ta den typen av initiativ, i allmänhetregeringen, och det har också skett. En betydligt intressantare frågestäUning hade varit: Harregeringen gjort någonting för att komma tiU rätta med narkotikahanteringen ochnarkotikamissbruket under de tre fyra ? Det är väl ändå uppenbartatt del vartenda år har gjorts och görs en rad satsningar för att bygga utverksamheten, och det sker även denna vår, om accepterar de förslagsom regeringen lägger fram. Men det är aUlså en helt annan debatt.Frågeställningen hur mycket initiativ del beredningsorgan som SBN utgör hartagit eUer inte tagit kan jag inte, herr talman, finna annat än ointressant. Däremot kan man förstå att intresserar sig förvad som skall komma i stället. Jag har sagt att det kommer etl centralt rådmed en något annan sammansättning och betydligt vidare uppgifter när det gälleratt ta itu med problem med en social bakgrund. Delta råd kommer bl. a. attrymma företrädare för de politiska partierna, och sedan får det därigenom enannan karaktär. Från det hållet blir det naturligtvis mer av initiativ altvänta, med tanke på atl rådet får den konstruktionen. Man kan naturligtvisdiskutera hur den verksamheten bör läggas upp. Till del ämnet återkommerjustitieministern när han har fått förslag från utredningsmannen,expeditionschefen , om rådets organisation. Det blh tillfälle attdiskutera det, förmodligen också i anslutning till alt behandlarregeringens proposition på basis av broltskommis-sionens förslag. Jag kan barahär tih lämna det lugnande beskedet att avsikten när vi låter SBNavträda och ersättas av etl centralt råd inte är att narkotikafrågorna skaUträda i bakgrunden. Detta råd kommer med aU sannolikhet att under sig få ensärskUd arbetsgrupp som kan arbeta intensivt och hka brett med dessa frågor somSBN gjort, dessutom under direkt ledning av rådet, där alla politiska partierblh företrädda. EraKRISTENSSON (m); Jag vUl bara tUl sist konstalera attstatsrådet karakteristik av SBN:s verksamhet och hans egen uppgift somordförande i detta samarbetsorgan karakteriseras av en lika ovanlig som klädsamblygsamhet, vilket jag noterar. Överläggningen var härmed slutad. Ang. utvecklings- och miljöproblem Herr civUministern erhöllordet för atl besvara i (vpk) framställdainterpellation, nr 32, och anförde: i har frågat mig vilkeninställning man från och regeringens sida intar tiU Skånesutvecklings- och miljöproblem och vUka initiativ man ämnar ta för alt bidra tUldessa problems lösning. Näringslivs-, bebyggelse- och mihöförhåUandena i Skåneskiher sig i många avseenden från dem som råder i övriga landsdelar. Den högabefolkningstätheten och det relativt stora antalet expanderande tätorter i ettvälutvecklat jordbrukslanskap leder liU utveckhngs- och miljöproblem av sammakaraktär som inom många områden på den europeiska kontinenten, särartunderstryks av landskapels stäUning som gränsregion, genomkorsad av viktigatrafikleder och med specieUa anknytningar till , Läget intUl kontinentenmedför också ell särskUt tryck mot landskapets resurser för rekreationsändamål. Bl, a, de förhållanden som jag nu kort har antytt medförspeciella planeringsproblem när det gäUer atl på bästa möjliga sätt styra denlångsUctiga samhällsutvecklingen i , Betydande planeringsinsalser krävsdärför både centralt, regionalt och i den kommunala planeringen. Många avproblemen är av den arten atl de i första hand bör lösas av kommunerna antingenvar för sig eller i samverkan mellan grupper av kommuner. Med hänsyn tillförhållandena 2 har de nu snart avslutade kommunindelningsreformernaför del, i högre grad än inom många andra delar av landet, inneburit enövergång från myckel små kommuner tiU starka kommunala enheter som är lämpligtsammansatta för att hantera en stor del av de aktueUa planeringsproblemen. Detär min uppfattning att den kommunala organisation som i huvudsak kommer atlvara i full funktion från kommer att utgöra en bra grund församhällsplaneringsarbelet i . I en region som med hög befolkningstäthet och kortaavstånd kommer emellertid aUtid administrativa gränser alt innebära vissaproblem. Dessa måste lösas genom inlerkommunal samverkan och med nuvarandelänsindelning genom samverkan över länsgränsen. I har den regionala planeringen i inlerkommunal regiunder senare år utvecklats och sökt sig nya former. Jag tänker då på arbetetinom Sydvästra respektive Nordvästra . för och en samarbetskommitté för Ang. utvecklings- och miljöproblem planeringeninom sydöstra har också bUdals. Två av dessa organisationer omfattarkommuner i såväl som län. Sydvästra kommunalförbundhar publicerat ett förslag tih regionplan för aUmän debatt inomregionen. I vad gäller förhåUandena mellan länen ingår det ilänsstyrelsernas instruklionsenliga uppgift alt svara för alt erforderligsamordning kommer tiU stånd. Ett mycket omfattande samarbete sker meUanlänsstyrelserna i form av fortlöpande informationsutbyte, samordning ochgemensam redovisning av utredningsarbete, gemensamma beredningsgrupper förvissa fackområden, arbetsgrupper i samarbete med berörda kommuner angåendeplaneringsfrågor i gränsområden osv. Samarbetet mellan länsstyrelserna iplaneringsfrågor är aUlså omfattande, och det sker för övrigt i vissa faU inomramen för ett vidare samråd meUan flera länsstyrelser i . När detgäller har samarbetet förts upp på styrelsenivå genom ett förstagemensamt sammanträde meUan länsstyrelserna, som äger rum . Det planeringsarbete som aUtså pågår på det lokala ochregionala planet får ytterligare stöd och sätts in i sill större sammanhanggenom utvecklingen av den regionalpohtiska planeringen, den fysiska riksplaneringenoch den regionala trafikplaneringen. När det gäUer den regionala utvecklingen bör man hålla iminnet att en markant dämpning skett av slorstadstillväxten isydvästra . De problem som berörs i interpellationen i fråga om regionalobalans i och behovet av en översUcllig planering har uppmärksammats bl.a. i de regionala handlingsprogram Länsprogram 1970 - som har utarbetats avlänsstyrelserna i och . I dessa länsprogram framhåUsatt utvecklingen kommer att ställa allt större krav på en regional planeringsom omfattar hela . De båda länsstyrelserna har också vid utarbetandet avlänsprogrammen gemensamt utformat målsättningen för bebyggelsens fördelning iSkåne. Därvid har beaktats önskvärdheten av att få expansionen jämnare fördeladi landskapet, och det framhålls att samrådet mellan de båda iplaneringsfrågor kommer atl ytterligare fördjupas. De planeringsambilioner som finns på länsnivå for attkomma till rätta med den bristande regionala balansen i har fått stöd avden plan för utveckling av den regionala strukturen som godkände idecember 1972 i samband med beslutet om ett regionalpolitiskt handlingsprogramför hela landet. Denna plan sammanfaUer för del med de riktlinjerför bebyggelsens utveckling som har uttryckts i länsprogrammen. Del kan vidare erinras om att vid upprepadeliUfällen, senast i det regionalpoliliska beslutet , har ullalat atttillväxttakten i storstadsområdena, och därmed i , bör dämpas. 1detta syfte har införts etl obligatoriskt lokaliseringssamråd i storstadsområdena.Ytterligare må erinras om all chefen för har tiUkallatsärskilda sakkunniga för all utreda frågan om behovet av starkare styrmedel iregionalpolitiken. De sakkunniga skaU klargöra om etableringskontroU ellerandra restriktiva medel bör införas i storstadsområdena. Den fysiska riksplaneringen fuUföhs nu i samarbete meUanlänsstyrelser och kommuner. Detta arbete, som i första hand skall leda framliU program för planering och andra erforderliga åtgärder och varsresultat skaU understäUas Kungl. Maj:t, ger ett utmärkt tUlfälle liU en samladbedömning av landskapels naturvårds- och rekreationsproblem sedda frånmarkanvändningssynpunkt. De båda länsstyrelserna samarbetar vid programmensutformning, särskilt i vad gäller skydd av områden som skärs av länsgränsen.Länsstyrelserna försöker utgå från samma grundsyn pä planeringen samt användasamma kartunderlag och redovisningsmetodik. Den regionala trafikplaneringen, där länsstyrelsernasarbete nu går över från inventeringsskedet till planeringsskedet, innebärtUlämpning av ell sådant regionall synsätt på kommunikationsfrågorna sominterpellanten efterlyser. Även detta arbete utförs av länsstyrelserna i närasamverkan. Trafikfrågorna får givelvis - liksom andra speciella planeringsproblem också sin särskilda bevakning mom den statliga planeringen för respektivesamhäUssektor. De exempel som jag nu har gett på interkommunaltsamarbete, på samarbete över länsgränsen och på möjligheterna all sälta inSkånes utvecklings- och mUjöproblem i deras rikssammanhang skulle kunnakonkretiseras och kompletteras i betydande grad. Vad jag har anfört visaremellertid alt planeringsproblemen i uppmärksammas av centrala, regionalaoch kommunala organ och all de organisatoriska formerna för planeringsarbetetutvecklas snabbt, inte minst i syfte alt åstadkomma tUlräcklig överblick ochsamordning. Detta arbete måste fuUföljas med kraft, men del har enligt minmening en sådan bredd och en sådan inriktning atl några' ytterligare speciellaåtgärder från centralt håU beträffande planeringen i inte nu ärmotiverade. Resultatet av vissa av de planeringsaklivUeler som nupågår eUer inleds i län och kommuner kommer alt redovisas tUl Kungl. Maj t. Ianslutning tiU utvärderingen av denna redovisning kan finnas anledning att återkommatiU frågan om särskilda åtgärder bedöms nödvändiga. Frågan om ändradansvarsfördelning mellan stal och koinmun i dessa planeringsfrågor eller omändrad områdesindelning för den regionala samhällsplaneringen bör inteaktualiseras förrän resultat föreligger från länsberedningens arbete. Ang. utvecklings- och miljöproblem HerrSVENSSON i (vpk): Jag får lacka för svaret. Bland de problem som är vitala för och dessutveckling är kanske framför allt, som nämnts här, den stigande totalabefolkningen och befolkningstätheten, den i skUda hänseenden bristande balansenmellan provinsens olika delar och den bristande integration som karakteriserarprovinsens ekonomiska läge. Den sistnämnda faktorn är inle minst förvånande medtanke på den ringa utsträckning som provinsen har. Del är ganska förbluffandealt finna att detta lilla område kan vara uppdelat i så många arbetsmarknaderoch atl del där kan tillämpas så många skilda lönenivåer. En utredning som förnågra år sedan gjordes vid i visade hur storalöneskillnaderna Nr 65 mellan exempelvis å ena sidanKristianstadregionen och Malmöregio- nen och å andra sidan mellan Kristiansladregionen ochÖsterlenregionen. 1 1Q7T Den senare ligger i förhåUande liUKristianstadregionen avsevärt lägre. Allt detta visar att provinsen är uppspaltad i en rad mindre Ang.Skånes ut- arbetsmarknader, som harförhållandevis litet utbyte med varandra och vecklings-och där man har en för varje litendelregion specieU nivå på lönesättningen. miljöproblem Det är ett uttryck för stark bristpå integration arbetsmarknadsmässigt och påannat sätt. Som aUa vet finns det också ett myckel starkt tryck pålandskapet; de grönytor som finns kvar äts gradvis upp, vilket medför enkraftig försämring av den allmänna miljön och av frUuftsmöjligheterna. Vad som emellertid är markant är att dessa olika problemunder har skärpts. Vad man också haft anledning observera äratl för regionen som helhet viktiga planfrågor har lösts - del intryckethar man med en väldig brist på hänsyn tUl regionens samlade behov. Om ettlitet större perspektiv hade fått avgöra sådana frågor som Stumpsfrågan ochbrofrågan, är det inte aUs så säkert all man hade fått exakt de lösningar somnu har tagils och som alltså för överskådlig framtid kommer att utgöra ettdominerande inslag i de fortsatta planeringsförutsättningarna, ett dominerandeinslag av en typ som sannerligen icke är ägnat atl minska obalansen ulan somsnarare kommer all skärpa denna. Jag har själv varit verksam i denna region och mångagånger intensivt upplevt otillräckligheten i de befintligaplaneringsinstrumenten. Kärnfrågan i min interpellation var också huruvidaregeringen överväger särskilda styrningsåtgärder. Statsrådet svarar att så förnärvarande inte är faUel, och han ger en rad intressanta illustrationer tUlsitt synsätt, även om han sedan i slutet antyder att utveckhngen självfalletfår avgöra huruvida man bör ingripa med starkare medel. Trots den fyllighet ochsaklighet som präglar svaret förblir många vUctiga frågor obesvarade och en delolika problem förbigångna. Om jag först får la upp frågan om betydelsen av enutveckling av det kommunala planeringssystemet, är det klart att statsrådet harrätt så långt atl det ur en viss synpunkt ur den specifikt lokalaplaneringens synpunkt - är till fördel atl de kommunala enheterna blivitstörre. Det medger en större överskådlighet över de rent lokala problemen. Detär ur den synpunkten naturligtvis också en viss fördel alt det inlerkommunalasamarbetet utvecklats. Men sedan har den frågan, åtminstone som jag på sin tidupplevde den som verksam förvallningsman där nere, en helt annan aspekt sominle alls nödvändigtvis är gynnsam ulan som tvärtom är ganska problematisk, omman har syftet atl åstadkomma en större överskådUghet och sammanhållning avplaneringssystemet i och därmed också en större social och ekonomiskintegration.