prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Men vi röstade emot regeringens förslag. Därför attvåra egna förslag var bättre. De skulle bl. a. medföra den fördelen, attskattesänkningarna skulle bh bestående och inte ätas upp av inflationen efternågra år. När regeringen lade fram sitt förslag gjordeden också gällande, att det nya förslaget skulle förverkhga vad man hadesträvat efter 1970 med den misslyckade reformen - den som alltså ledde tiUskattehöjningar. Genom förslag, hette det, skulle man nä det resultatman strävade efter 1970. Men även härvidlag finns det anledning att fråga eftersanningen. Och sanningen är den att pä grund av prishöjningar och på grund avkommunernas höjda utdebiteringar kommer skatten att vara högre 1973 än den var1971 för människor i samma inkomstläge. Den skuhe visserligen ha varit ännuhögre om inte regeringen hade tvingats att 'vidta de här åtgärderna - menlöftet att förverkliga vad som avsägs med skattereform, det har intehållits. Skatterna har inte sjunkit. De har stigit. Och de kommer att stiga sälänge socialdemokraterna sitter kvar vid makten. Statsministem har brukat säga; "Ni bara kverulerar.Ni anvisar inga åtgärder." Den beskyllningen faller på sin egen orimlighet.Vi har begärt att skatteutredningen skaU utarbeta en fyraärsplan försänkning av marginalskatterna för i första hand medelinkomsttagarna. Barnfamiljernasproblem måste lösas. AUa kvinnor kan inte få yrkesarbete. Alla kvinnor viU inteha yrkesarbete. Mänga anser att barnen kräver deras vård så länge de är små.Det myckna talet om valfrihet måste ges större innehåll. Barndaghem ochfamiljedaghem står inte alltid tih förfogande. Det är mot den bakgrunden vi harföreslagit att redan frän i är en förälder som vill stanna hemmaoch ta hand om sina barn eller som stannar hemma därför att han eller hon intekan få arbete skall fä ett extra famUjeavdrag på . Det ger enskattelättnad på för en familj som tjänar 36 000 per är, dvs. Och vi har begärt att de familjer med bam som inte kan fådaghemsplats skall kunna få avdrag för vad det kostar att ordna barntillsyn påannat sätt upp till ett belopp av förslagsvis . Det är åtgärder somhjälper barnfamiljerna. De ökar valfriheten. Jag har tidigare talat om den nya otryggheten i sterilabostadsmiljöer en otrygghet som alla som bor där och som aha sociologer ärmedvetna om, men som uppenbarhgen regeringen, i varje fah tidigare, har förnekat.Jag har påvisat att den otryggheten är beroende i inte ringa grad av denregleringspolitik på bostadsområdet som förts . Vihar konsekvent kritiserat den. Vi har undan för undan fått rätt avbostadsministern bl. Vi gick ensamma emot det paritetslånesystem somt.o. m. regeringen nu viU ta bort eller göra om. Och den stelbenta byråkratiskapolitiken har lett tih att mänga familjer fortfarande söker bostad, samtidigtsom höga hyror och dåhga miljöer skapat ett konstlat överskott på lägenheter.Kommunala och allmännyttiga bostadsföretag befinner sig i betahiingskris.De begär statens hjälp. betalarsina egna hyror skah nu därutöver med sina skatter bidra till att hälla destora bostadsbolagen skadeslösa för en felprojekterad bostadsbebyggelse.Därmed fördröjs en naturlig utveckling mot en lägre hyresnivå. Det är , menar jag, att dra upp rikthnjer för enhelt ny bostadspohtik, byggd på valfrihet och konkurrens. Det går inte ilängden att lappa pä ett misslyckat system, det system som socialdemokraternaarbetat med . De bostadspolitiska problemen måsteangripas från roten. Till den nya otrygghetens hor den allt svårarebrottsutveck-Ungen. Våldstendenserna i samhället, den stigande osäkerheteninte bara i våra stora städer, den rädsla framför allt gamla och svagamänniskor upplever då de möter en hämningslös och hänsynslös ny våg avbrottshghet har skärpt kraven på att samhället skall fuUgöra sin skyldighet somrättstrygghetens garant. Vi har blivit avhänade dä vi har begärt insatserhärför, då vi har påmint om samhällets grundläggande skyldighet att svara förmänniskornas säkerhet. Landets justitieminister har bagatelhserat. Vi är ochhar ahtid varit klart medvetna om de djupgående svårigheter och problem somligger bakom den växande kriminalitet, som inte bara hör vårt utan även andraländer tih. Men våra krav står fast. I avvaktan på åtgärder för att komma ätsjälva roten måste samhähet fullgöra sina skyldigheter. tycks regeringen äntligen ha insett hur ohållbar dess negativainstähning har varit. Hur skah man annars förklara regeringens plötsligaåtgärd, som inte ens finns omnämnd i årets statsverksproposition, att tillsätta en parlamentarisk kommission för olika brottsbe-kämpandeåtgärder och ett centralt råd för samordning av samhällets insatser i sammasyfte? Tyvärr har denna omvändelse under galgen eller inför valet inteskett med konsekvens. De konkreta åtgärder som behövs för att förstärka deenskilda människornas skydd saknas. Krav pä ökade resurser frän pohsmyndigheterrunt om i landet har i allt väsenthgt lämnats obeaktade. Hela landet om mantar bort , och skah dela pä tio, säger tio, nyapohstjänster. Vi menar att det minsta man kan göra är att ge rikspolischefendet antal tjänster han krävt, ett antal som ändå ligger långt under de behovsom redovisats ute i landet. Jag har också gjort gällande, att en del avdet som förmedlats genom massmedia framför allt genom televisionen rakt in ide svenska hemmen - i så hög grad stått i strid med den syn på samhället ochsamlevnaden människorna emellan samt de krav pä anständighet, moral och etiksom majoriteten av svenska folket fortfarande företräder, att många människorblivit djupt skakade. Att skall stå öppen för samhällsdebattenhar ingen bestridit. Men den skall vara allsidig, opartisk och saklig. Attflertalet i det stora är skickliga och ansvarsmedvetna yrkesutövarefinns det ingen anledning att ifrågasätta. Kritiken mot det storamonopolföretaget har inte sällan skjutit över målet. Men det är icke destomindre en reahtet, att alltför många inslag i programmen varit av den art somjag beskrev och att det utlöststarka reaktioner hos medborgare, som känt sig utlämnade inför kontakten medden nya samhähs- och människosyn som presenterats. Jag menar att de intrycksom detta slags program förmedlar bidrager till känslan av främlingskap införutvecklingen. Den debatt som förs om radio- och televisionsverksamhetenär därför angelägen. Men än angelägnare är det att ta debatten och demissförhåhanden som förekommit tih utgångspunkt för en förutsättningslösprövning av televisionens och radions framtida organisation och programverksamhet.En parlamentarisk utredning bör få det uppdraget. Men en utgångspunkt för vårakrav är att monopolet skall brytas och att radio- och televisionsverksamhetenframdeles skall ge större - inte mindre möjhgheter för skUda åsUcter attkomma tiU uttryck. Socialdemokraternas syn på äganderätten, och framföralltäganderätt tiU mark, har vi moderater också hårt kritiserat. Vi menar, att enspridning av ägandet bidrar till att öka tryggheten, att göra den enskilde meraoberoende och friare samt,att detta är till fördel för en levande demokrati.För socialdemokraterna framstår det kollektiva sparandet och det kollektivaägandet som ett bättre alternativ. Här finns alltså en bred åsiktsklyfta.Socialdemokraterna har under sitt regeringsinnehav flyttat fram sina gränspålarsteg för steg. Nästan varje är har ett nytt steg tagits för att begränsa denenskildes rätt att förfoga över sin egendom. Och beslutet vid förra åretsriksdag att beröva den enskilde rätten att bygga på sin mark kan sägas utgöradet definitiva avsteget från hittillsvarande traditioner. Den gröna vågen är inte bara ett tomt j)olitiskt slagord.Det är ett uttryck för människornas strävan i det överbyråkratiserade samhälletatt få rå sig själva. Att inte vara instängda. Att få kontakt med levandenatur. Däri Ugger också önskemålet att ge barnen, den nya generationen,möjlighet att komma loss frän asfalterade lekplatser till en ny miljö med egnasmultronställen och egna klätterträd. Att i en mekaniserad tillvaro fä en platsatt verkhgen rotas fast i. Det är mot den bakgrunden, herr talman, som vi hårtopponerat mot den socialdemokratiska synen på människomas strävan efter egnahem, efter marknära boende, efter gles bebyggelse för både fritid och fastbosättning. Vi har en annan syn på ägandet. Vi har en annan syn pä de värdensom hör samman med möjligheten att utvecklas i nära kontakt med jorden. Åtgärder bör vidtagas för att ge allt flera i vårtsamhälle möjligheter till detta. Och de som redan förfogar över dem har rättatt kräva trygghet för sin äganderätt. Den svenska expropriationslagstiftningenär mera långtgående än på de flesta andra häll och ersättningsreglerna ärsämre. Attackerna frän socialdemokratiskt häll mot villaägaren och egnahemsägarehar varit så talrika, att denna grupp av människor är oroad. Pä detta områdehar socialdemokraterna ännu inte tänkt om. Men vi har fortfarande ett antalmånader kvar till valet. Det är möjligt att trycket även här blir sä starkt,att vi sä småningom får höra uttalanden av socialdemokratiska statsråd, att deinte tänker vidta några ytterligare attacker mot egnahemsägarna för attbegränsa deras ekonomiska eller rättsliga möjligheter att fä bo kvar i sinastugor. Vi fär väl se. Sammanfattningsvis, herr talman: Jag påstår alltså attalltför mänga människor är oroade och osäkra . Allt flertror inte pä en . De känner sig besvikna. De tycker att ahtförmycket gått snett i det svenska samhäUet. Ingen i denna kammare med kontakt medvanUga människor kan ha undgått att höra frasen: "Det har gått snett." Det lönar sig inte längre att arbeta, sägs det på mångahåh. Det lönar sig inte att satsa , sägs det också. Och sådana härstämningar underblåses i massmedia genom domedagsprofeter, vilkas spådomar harnyhetsvärde och för vilka tidningarnas spalter därför öppnas. Jag tror inte på undergångsprofetior. Jag tror påframtiden - i och i världen. Även om världsfreden ännu är avlägsen ochäven om vårt land måste fullfölja en klart utformad och konsekvent tiUämpadsäkerhets- och utrikespohtik tror jag på människornas förmåga att angripa ochlösa de nya problem som varje utvecklingsfas för med sig. Jag tror på den nyagenerationens möjligheter att fä växa upp i ett bättre samhälle, i ett samhälledär dagens miljöförstöring tillhör det förflutna. Men det sker inte automatiskt. Vi måste själva skapaförutsättningarna för en bättre framtid och satsa pä de krafter i samhället somför utveckhngen framåt. Vi måste satsa pä tillväxt och pä människomas vUja ochförmåga att skapa, förbättra och utveckla. Den som arbetar, sparar och skötersig måste känna att han är uppskattad. Det behövsen ny politik. Sysselsättningen måste tryggas. Näringspolitiken ochden ekono miska politiken måste stimulera till nya insatser, nya initiativ och till uppbyggnad av produktiva resurser. Detta kräver balans i ekonomin. Den offenthgautgiftsstegringen måste bromsas. Effektiv konkurrens och ökad produktivitet gerutrymme för lönehöjningar utan inflation lönehöjningar med verkhgt innehäU. Lägre skaller.Det orimhga skattesystemet som tar en alltför stor del av löneökningarna måstegöras om. Barnfamiljernas och pensionärernas skalteförhållanden måsteförbättras. Det måste löna sig att arbeta, spara och ta nya tag. Ägandet skallspridas - inte koncentreras. I stället för att satsa på en förmögenhetstillväxtinom den offentliga sektorn kräver vi en pohtik som ger den enskilda människanandel i de nya tillgångar som skapas genom allas våra insatser. God utbildning och goda kunskaper utgör en förutsättning för denenskilde att hävda sig i arbetshvet och för värt land att hävda sig i deninternationeha konkurrensen. Skolan måste fostra goda medborgare. Rättstrygghet.Den stigande brottsligheten måste angripas. Insatser måste i första handinsättas mot handeln med narkotika och den organiserade brottsligheten. Ökaderesurser åt ordningsmakten står inte i motsättning till en humanitärkriminalvård. En ny familjepolitik. Familjens roll för mänsklig samlevnad och barnens fostran måstestärkas. Den diskriminering som föreligger i olika hänseendeni dag måste hävas. Den nuvarande politiken har misslyckats. Den har lett tih högahyror, tomma lägenheter och en alltför ofta dålig bostadsmiljö. DetbostadspoUtiska komplexet måste angripas från roten. Egnahemsägarna måste gestrygghet. Plötshga skattehöjningar fär inte rycka undan grunden för derasekonomi. Förtroendet förradio och TV måste återställas. Radiolagens regler om objektivitet och sakhghetmåste garanteras. Radiomonopolet måste brytas. Det västeuropeiska samarbetet måste fördjupas.Sveriges aktiva deltagande utgör pä sUct en förutsättning för välståndsökning och full sysselsättning. Sverigebehöver alltså en ny poUtik inte bara en ny regering. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrHERMANSSON (vpk); Att ett omfattande stöd måste ges vårtisländska broderfolk i av nöd, därom torde det råda fullständigenighet. är det icke längrenödvändigt att i allmänpolitiska debatt ställa kravet att av skall upphöra och att alla främmande trupper,dvs. de amerikanska och allierade förbanden, skall lämna . av har upphört. Parterna har underskrivit enöverenskommelse om att avsluta kriget och återställa freden i . Inom 60dygn skall samtliga trupper, mUitära rådgivare, ammunitionsupplag ochkrigsmateriel frän och dess allierade länder dras tillbaka från Sydvietnam.Alla amerikanska krigsbaser skall nedmonteras. Kriget i är därmed icke slut. I och Cambodjafortsätter bombningarna och striderna. Öppen väpnad kamp har fortsatt ocksåefter tidpunkten för eld upphör i . Strider kan också i fortsättningenblossa upp. USA-imperialismen kommer med ohka metoder att fortsätta sininblandning. har byggt upp en omfattande militär- och polismakt ät sinmarionett Thieu. Denne har redan hotat med terroråtgärder som står i direktmotsättning till den undertecknade överenskommelsen. Saigonfascisterna sökeråtererövra förlorad terräng och sabotera avtalet. De som överlevt frän dentiden i har säkert inte glömt hur Genéveavtalen frän 1954 bröts av USAoch Saigonjuntan. Men trots allt har ett viktigt steg tagits genomöverenskommelsen i . Det tappra vietnamesiska folket, som i århundradenfått kämpa för sin nationella självbestämmanderätt, har vunnit en stor seger.Den amerikanska imperialismen, som varit det vietnamesiska folkets mest brutalaoch hämningslösa fiende, har tvingats erkänna oberoende. En grundvalför fred i har lagts. Den förstörelse som den amerikanska krigföringen åsamkatIndokinas folk är fruktansvärd. bomber har fällts över Indokinaoch lika mycket granater, raketer och annan ammunition har kreverat sedan Somjämförelse kan nämnas, för att vi över huvud taget skall förstå innebörden avdessa siffror, att pä alla krigsskådeplatser under hela andravärldskriget fällde sammanlagt ca bomber. Enbart i Sydvietnamberäknas minst 600 000 människor ha dödats och många fler ha särats. Mellan 6och 8 miljoner människor har tvingats lämna sina hem. Stora områden harförgiftats eller förstörts genom bomber. 1 har det amerikanskabombflyget åstadkommit en oerhörd förstörelse. Trots att ett fredsavtal låg färdigtför undertecknande satte president in den omfattande bomboffensivenunder mot och Haiphong. Inte många komman ändrades i avtaletfrån oktober, men tusentals människor dödades, bostäder, sjukhus och skolorförstördes. ;s krig i är ett av de största brotten i mänsklighetenshistoria. Nixonadministrationen har inte skrivit under avtalet av fredsvUjaeller storsinthet, utan därför att den tvingats tUl det. är ingenfredspresident, utan en krigspresident som gjort sig skyldig thl folkmord. TUt värderingen av händelserna i anförde jag iden, allmänpolitiska debatten i följande, som tecknadeutgångspunkten för kommunisternas solidaritetsarbete medVietnams folk: "TUl sitt grundläggande innehåll är det amerikanskakriget mot ett smutsigt kolonialkrig fört av en imperialistiskstormakt. Detta krig måste fördömas och bekämpas därför att det dödar människor,förstör deras egendom och söker lägga hinder i vägen för ett folks frihet ochsjälvständighet, därför att det utgör ett hot mot världsfreden och därför attdet bidrar tih att förgifta förhållandena mellan nationer, kontinenter ochraser. Det har mer och mer antagit karaktären av ett utrotningskrig mot ettlitet folk, som börskurserna stiger och krigskonjunkturen blomstrar iangriparstaten. Ty som något annat än ett anfallskrig kan man intekarakterisera den amerikanska terrorbombningen mot , enterrorbombning som utvidgats även tUl där bombmattorna nu utplånarfolk och byar. Vad kan vi göra? Vi kan uttrycka vår mening och vi kanmedverka i aktioner. Opinionen bör gälla kravet att det vietnamesiska folketskall fä leva i fred och nationellt oberoende. Men detta förutsätter att deamerikanska terrorbombningarna av upphör och att alla främmandetrupper, dvs. de amerikanska och allierade förbanden, lämnar . Detta ärförutsättningen för fredliga förhållanden, eftersom de amerikanska trupperna ärangriparen." I fortsättningen av talet ställdes krav om materielltbistånd till det vietnamesiska folket samt om erkännande av Demokratiskarepubliken och av FNL som den verkliga representanten för folket iSydvietnam. Detta är - var det inte möjligt att uppnå enighetmellan de politiska partierna att ställa kraven att skulleinställa bombningarna och underteckna etl fredsavtal, som innebar att manlämnade . Det skulle ta många är ännu innan den situationen var möjlig.Herr var kritisk inte mot terrorbombningarna i , utan mot vad hankallade "fördömanden av vissa amerikanska åtgärder". Hanklagade över dem som "inte vUl inse att den kamp, i vUken Förentastaternas ungdom är beredd att offra livet, i sista hand är uttryck förpolitiska och ideologiska motsättningar mehan västerländsk demokrati ochkommunistisk diktatur". avfärdade kritiken mot ;sanfallskrig i som ensidig och uttryck för inrikespohtiskt taktikspel. Om de uppgifter i solidaritetsarbetet som föreliggerhoppas jag det är möjligt att uppnå större enighet. Tre frågor står iförgrunden. För det första; Världsopinionen fär inte invagga sig i lugn.USA-imperialismen har brutit förr mot internationella avtal och konventioner.Världens folk måste vara pä sin vakt och kräva att följer det ingångnaavtalet och att det vietnamesiska folket och de andra folken i inte änen gång skall tvingas ta tUl vapen för att försvara sig mot avtalsbrytare. För det andra; Behovet av solidariskt stöd och hjälp tihåteruppbyggnaden av det sargade är omättligt. Inga insatser kan heltsopa bort spåren efter ett medvetet och barbariskt folk- och miljömord. De somutfört dessa förbrytelser borde kunna dömas ansvariga att bekostaåteruppbyggnaden. Det materiella biståndet frän folken tUl är ettviktigt uttryck för solidaritet och kan bidra tUI att säkra grundläggandeexistensbetingelser och att snabbare bygga upp vad som förstörts. Det krävsenligt vär mening en massiv ökning av det statliga biståndet tUl Nordvietnamoch till den provisoriska revolutionära regeringen i . För det tredje; måste erkänna PRR somfolkets regering i . Det är ett ohåhbart läge att regeringen, som ,formellt har kontakter med militärjuntan i . Som motivering för att maninte velat erkänna den revolutionära regeringen har regeringen tidigare anförtatt ett sådant erkännande kunde fä, som man sagt, "negativa effekter",underförstått av diskussionerna om ett fredsavtal. I varje fall det argumentetkan ju rimligen inte längre användas. Ett erkännande av PRR är ett viktigtbidrag till säkrandet av fredsavtalet. Solidaritet i handling med detvietnamesiska folkets nationeUa och sociala befrielsekamp är alltjämt en förstarangens uppgift. Folken i har vunnit en stor seger.USA-imperialismen har lidit ett svårt nederlag. Men imperialismen ärfortfarande stark och kampen mot den fortsätter. Att utveckla stödet tihbefrielserörelserna t. ex. i , och är en viktiguppgift. Det brutala lönnmordet pä , en folkledare och nationellhjälte av utomordentlig resning, visar de portugisiska kolonialherrarnasdesperation inför det nära sönderfallet av deras välde. Imperialismen är aha folks gemensamma fiende. ,, är inte långt borta. Kapitalismen har minskat avståndetmellan länderna. Svenska kapitalister har stora investeringar i och iandra stater. och andra finansherrar flyttar kapital och företagutomlands för att öka sina profiter. De vUl utnyttja den fascistiskalagstiftningen och polisterrorn i , , och föratt minska sina lönekostnader. Utsugningen är ännu brutalare i dessa länder.Genom att flytta produktionen utomlands kan de också hälla nere de svenskaarbetarnas löner. Afrikanska, portugisiska. 4 protokoll 1973. latinamerikanskaoch svenska arbetare säljer i ökad utsträckning sin arbetskraft ät sammaarbetsköpare. Deras kamp måste bli gemensam. Den riktar sig mot samma fiende,de stora multinationeha företagen, det imperialistiska världssystemet vari detsvenska monopolkapitalet ingår. En ökad samverkan mellan arbetarrörelsens fackhga ochpohtiska organisationer i olika länder är en trängande nödvändighet. Defackliga organisationerna och de politiska arbetarpartierna i ett land kan inteisolerade ha framgång i kampen mot ett multinationellt företag som hardotterbolag i tio eller tjugo länder och möjlighet att flytta produktion ochkapital om det hotas i ett land. Mot kapitalets International, mot de storavärldsomspännande trusterna måste ställas arbetarklassens internationellasohdaritet och samverkan. En viktig del av denna internationella solidaritet är densom måste gälla på hemmaplan med de invandrande arbetarna, som välkomnats ellerdirekt importerats hit för att sälja sin arbetskraft till stora och småfinanskungar. De utländska arbetarna fär ofta de sämsta jobben, de lägstalönerna, de sämsta bostäderna. De tvingas in i isolering, av språksvårigheteroch andra förhållanden. De är pä olika sätt diskriminerade också av stat ochkommun. Det finns nära en halv miljon människor här i landet som är föddautanför gränser. Omkring 300 000 av dem har utländskt medborgarskap.De har inte rösträtt till och inte ens i den kommun där de bor. Derasrätt tUl pension är i stor utsträckning oskyddad. Invandrarbarnen kan inte ialla kommuner få undervisning pä sitt eget modersmål. Detta är en kulturellimperialism som måste bort. Invandrarna skah ha samma rättigheter som vi andrasom lever och bor i detta land, och inte bara i ord utan i praktiken. TUl dessarättigheter måste höra rösträtt efter förslagsvis . Ett viktigtdemokratiskt krav är alltså rösträtt för invandrare eller, som detheter pä ett par språk som talas av tusentals människor i det här landet menaldrig hörs i riksdag: Kunnahinen äänioikeus maahanmuuttajille.Eklojiko dikääma stis dimotikes eklojäs ja tos metanastes. Samma krav borde egentligen uttryckas här päalla de 120 språk som talas av invandrarna i . Jag avstår dock frän det bl. a. av omtanke om stenografer. Den stora kapitalexport som svenska företag driver harhaft en direkt negativ återverkan pä sysselsättningen inom landet. De direktainvesteringarna i företag utomlands uppgick , de år dåarbetslösheten varit stor i , thl . För 1972beräknas siffran närma sig . Antalet svenska dotterbolag iutlandet mer än fördubblades . Många svenska företag investerarnu betydligt mera utomlands än i . Investeringarna ökas snabbare iföretagens utlandsdelar än i . Medan antalet anställda inom industrinminskat inom landet har det starkt ökat i svenska kapitalisters företagutomlands. En rad svenska storföretag sysselsätter fler utomlands än de gör iSverige. Det är storföretagen som helt dominerar denna kapitalexport. Motivet för att flytta kapital utomlands är möjlighetenatt erhålla större profiter. Det är gynnsamt för kapitalägarna, men inteför de arbetare iSverige som slitit ihop dessa vaden vilka nu exporteras till andra länder.Anläggning av utländskt kapital är heher inte gynnsamt för folket i de länderdet gäller. Vi accepterar inte uppfattningen att kapitalägarna frittskah kunna förfoga över kapitalet. Det har skapats och växt genom folketsarbete, inte genom att aktieägarna khpper kuponger.