prot · FW0915 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag tror man kan säga att man hittillshar goda erfarenheter av denna verksamhet. Det har blivit positiva, mänskligakontakter, vilket är av stor betydelse i rehabiliteringsarbetet. har varitutbildningen av vårdare för denna verksamhet, och vi har ställt kravet attsocialstyrelsen skulle göra en undersökning för att få fram lämpliga vårdare fören ytterligare verksamhet på detta område. Här vill jag beklaga att denutredning, som tillsattes 1969, ännu inte lagt fram något förslag. Vi väckte dåen motion om utredning om familjevården, om huvudmannaskapet, ersättningen tillvårdaren och formerna för utbildningen. har gått sedan fosterbarnsutredningen tillsattes.Jag arbetar i viss mån med dessa frågor på landstingsplanet, och där har vi nuganska länge väntat på utredningens resultat. Det är beklagligt att vi inte kanfå besked om huvudmannaskapet, ersättningsfrågan, utbildningsfrågan ochskattefrågan, vilken sistnämnda aktualiserats . Jag vädjar tillstatsrådet om medverkan till dels att man snabbt får fram utredningensresultat, dels att det blir en snabbehandling i kanslihuset och i riksdagen.Jag hoppas att det skall bh positiva förslag, eftersom dessa saker har enoerhört stor betydelse och det finns ett mycket stort behov av platser för vårdoch rehabilitering i enskilt hem. vill jag beröra en sak som kanskeinte direkt hör samman med detta avsnitt, men som ändå gäller sociala frågor.Det är ju svårt att hålla sig inom gränsen. Det gäller brottsligheten. Jag är glad för det utspel somstatsminister och justitieministern gjorde , även omman blev htet förvånad över dess innehåll. ställde jag en interpellation tillstatsministern, och jag fick svar av justitieministern. Jaghade frågat om regeringen hade för avsikt att lägga fram något förslag tillprogram för åtgärder i syfte att nedbringa brottshgheten, och jag hade frågatvilka åtgärder regeringen avsåg att vidta för att förhindra att de utländskabrottssyndikaten fick ytterligare fotfäste i . Jag fick inte mycket till svar pä den interpellationen -det framgår av protokollet. Det blev i mycket en diskussion om statistik ochhur den skulle behandlas och läsas. Men att det var något allvarligt medbrottsutvecklingen ville inte justitieministern vidgå. Det måste sedan ha hänt någonting. Såvitt jag kan se finnsdet inte någonting om saken i statsverkspropositionen. Det måste aUtså ha häntnågonting då statsrådet signerade stalsverkspropositionen ochfram till . Det är tacknämligt att utspelet kom, men något måstesom sagt ha hänt det kanske tillhör det som i taladeom i början av sitt anförande. HerrROMANUS (fp); Liberalismen har ahtid varit enfrihetsrörelse. Kvinnans frigörelse frän mannens förmynderskap var enhuvudpunkt i stridsskrift Kvinnans underordnade ställning,som publicerades . Den aren plädering för jämlikhet och valfrihet. Jagskall börja med att citera ett stycke ur den. "Den gamla teorin var alt det minsta möjhga skulleöverlämnas åt individens frihet; att allt vad han hade att göra, såvitt möjligtvar, skulle vara utstakat för honom av en högre vishet. Lämnad åt sig själv,måste han handla orätt. Vär tids övertygelse, en frukt av årtusendens erfarenhet,är att saker, i vilka en individ är den intresserade personen,aldrig lyckas väl då de inte överlämnas ät hans eget omdöme, och att varjereglerande därav genom den offenthga myndigheten, utom till skydd för andrasrättigheter, nödvändigtvis måste misslyckas." Mannens formella förmynderskap över kvinnan är sedan längeavskaffat. Men fortfarande finns det åtskilliga, bl, a, svenska politiker, somvill spela förmyndare för kvinnorna och tala om vad som är bäst för dem, hur deegenthgen vill utforma sina liv. Dessa förmyndare går till attack mot arbetetför ökad valfrihet för kvinnor och män. De angreppen kommer bl. a. från konservativt häll. Nyhgensade den moderate ordföranden i sociala centralnämnden i en av Stockholmsförorter, som har ansvaret för kommunens barntUlsyn, att "kvinnorsinnersta önskan är egenthgen att vara hemma hos sina barn. Daghemmen skaparungdomsproblem och löser bara vissa kvinnors problem." Men även socialdemokraterna vill nu avskaffa valfrihetensinflytande över sin pohtik. "Vi vill ha arbete åt alla vuxna och kollektivomsorg om bamen. Därmed har vi gjort upp med begreppet valfrihet", sägersocialdemokratiska kvinnoförbundets ordförande och ledamoten av denna kammareLisa , svar till och tih denkonservativa socialnämndsordföranden är detsamma som sadetill sin tids bakätsträvare. Vi ger inte upp arbetet pä valfrihet bara för attden socialdemokratiska regeringen trots innehav av makten harmisslyckats med att skapa valfrihet. Vi har förtroende för att människorna kvinnan och mannen tillsammans i familjen själva vet bättre hur de skallforma sitt liv än både den socialdemokratiska partikongressen och denkonservativa kommunalpolitikern som troligtvis inte själv skulle kunna tänkasig att avstå från de möjhgheter till utveckhng, de kontakter, den uppskattningoch de egna inkomster som förvärvsarbete ger, för att stanna hemma hos sinabarn. Vi tror inte att jämlikheten mehan män och kvinnor i ettslag kan förverkligas. Det kommer att ta , av upplysning ochopinionsbildning, innan de föråldrade attityder som ger män och kvinnor ohkaroller i familj, arbetsliv och samhälle ersatts med ett tänkande, som ger varjeindivid möjlighet att utveckla sina personliga utförsgåvor och intressen,oavsett kön. Vi tror inte heller att valfriheten någonsin kan bli sätotal att alla möjliga val av livsform ger samma ekonomiska utbyte förfamiljen. Men detta självklara konstaterande får inte - som hos desocialdemokratiska kvinnorna hindra oss att arbeta för en möjlig ochrealistisk ökning av valfriheten. Det får inte vara så vilket ofta framförsfrån konservativt håll att man arbetar för valfrihet endast för kvinnan. Denblir lätt ett alibi för männen att smita ifrån sitt ansvar för hem och familj,och den medför samfidigt ett handikapp pä arbetsmarknaden för alla kvinnor.Valfriheten skall gälla bäde män och kvinnor. Vi vill öka bl. a. valfriheten för kvinnorna attförvärvsarbeta. Genom reformer av skatter och bidrag skall det löna sig bättreatt förvärvsarbeta. Barntillsynen måste byggas ut och avgifterna görasenhetliga, oberoende av inkomsten, så att de inte lägger nya hinder i vägen förden gifta kvinna somöverväger att återinträda på arbetsmarknaden efter barnledighet. Ett värdnadsbidrag att fritt disponeras av föräldrarnatill att bestrida kostnaden för daghem, familjedaghem eller som bidrag tillnågon form av tillsyn i hemmet skulle betyda större valfrihet för familjen änom man vägrar att införa detta bidrag. Och de som väljer att stanna hemma hosbarnen skulle få sin ställning stärkt om våra krav på ATP-poäng förbamavårdande arbete och höjd tilläggssjukperming för hemarbetande äntligenkunde förverkligas. I en partimotion till årets riksdag lägger folkpartietfram ett aktuellt handlingsprogram för rättvisa ät kvinnorna. Det grundas pädet partiprogram som antogs av landsmöte , ochnaturhgtvis gäller det i många fall förslag som har framförts iriksdagen år men avvisats av majoriteten. Jag skahhelt kort sammanfatta vårt program. Utbildningen måste lägga en bättre grund för jämhkhetmellan män och kvinnor, läromedlen måste rensas från könsfördomar och en handledningför lärare, läroboksförfattare, producenter och granskare av läromedelutarbetas. Yrkesvägledningen måste syfta till att underlätta icke könsbundnayrkesval. Allt detta är nog accepterat i princip men - som har påpekatshär tidigare av - den praktiska verkligheten, böcker och andraläromedel, lämnar mycket övrigt att önska. Utbildningsbidragen för arbetsmarknadsutbildningen börinte längre reduceras med hänsyn till makes inkomst, eftersom detta i praktikenbhr ett hinder för gifta kvinnors äterinträde i förvärvslivet. Redan närmannens inkomst överstiger efter skatt börjarutbildningsbidraget att minska. En reform av det studiesociala stödet bör ha som mål attvarje studerande behandlas för sig, utan hänsynstagande till makens inkomst.Det nuvarande systemet utgör ett hinder för giftas studier, och det kan ocksåfå den egendomliga effekten att personer som annars hade tänkt gifta sig avstårfrän detta av ekonomiska skäl, och det är inte rimligt. Arbetslivet bör göras mera familjevänligt, bl. a. genomökade möjligheter att anpassa arbetstiderna efter familjens behov. Ökademöjligheter till deltidsarbete och förkortad arbetstid för småbarnsföräldrarbör skapas. Vidare bör man göra vidgade försök med flexibel arbetstid. a.bör regeringen överge den märkliga inställning som den gett uttryck för mängagånger, nämligen att flexibel arbetstid skulle strida mot jämhkheten därföratt den inte kan tillämpas för alla. Det är en i hög grad utvecklingsfientligtolkning av jämhkhetsbegreppet. Kvinnornas arbetslöshet måste bekämpas mera kraftfullt,bl. a. på kort sikt genom ett större utbud av beredskapsarbeten, som svarar motkvinnors utbildning och tidigare yrkeserfarenheter. är kvinnorna ungefärhälften av de arbetslösa, men bara en tiondel av dem som fått beredskapsarbeteär kvinnor. Det är ju helt orimhga proportioner. Det visar att man inte i tidhar varit vaken för behovet av ökade insatser för att bekämpa den kvinnligaarbetslösheten. Denindividuella principen inom skattesystemet bör successivt förverk- Manbör till att börja med ersätta den faktiska sambeskattningen med möjlighet tillindividuell beskattning för makar som arbetar i gemensam rörelse. betalarsädana makar därför att de är gifta mer skatt än vad de skulle ha gjort, om dehade haft en annan inkomstkälla. Det är inte rättvist. Hemmamakeavdraget bör ersättas av ett bidrag, som härdenfördelen att det lättare än det nuvarande avdraget kan utnyttjas av dem sombäst behöver det, nämligen de som har låga inkomster. En allmän egenpension bör vara målet för en reform avfamiljepensioneringen. Den skall ge var och en möjlighet att bygga upp etteget pensionsskydd, som är grundat pä den egna arbetsinsatsen. Även detbarnavårdande arbetet i hemmet bör ge ATP-poäng. En reform av inkomstprövningen av bostadstilläggen börgenomföras, sä att man minskar marginaleffekterna. Man bör övergå tillenhethga, icke inkomstgraderade avgifter inom den kommunala barntillsynen, såatt det också i det fallet lönar sig bättre att arbeta för de gifta kvinnorna. Familjepohtiken bör byggas ut. Ett vårdnadsbidrag börinföras, som jag nämnde tidigare. Moderskapspenningen bör göras om tillföräldrapenning. I samband med det bör adoption av små barn likställas medbiologiskt föräldraskap och medföra samma rätt till föräldrapenning. Sjukpenningen för hemarbetande make bör höjas, sä att denbättre motsvarar den verkliga kostnaden för barntillsyn och hushållsarbete. Manbör utreda om man kan införa en obligatorisk skattefinansierad sjukpenningförsäkringför dem som är hemma och vårdar minderåriga barn. Samhällsplaneringen måstebättre beakta behovet hos de familjer där båda föräldrarna förvärvsarbetar.Sovstäder och samhällen med ensidig samhällsstruktur bör undvikas. Lånegränsenför bör höjas, sä att den kommer närmare vad som gäller förallmänkooperativa bostadsföretag. Utbyggnaden av barntillsynen måste fortsätta.Statsbidragen bör höjas även för familjedaghemmen. Möjligheten tih en bättresamordning av skola och fritidshem för att snabbt få fram fler pläter förtillsyn av barn i de lägsta årskurserna måste snabbt utredas. Fritidshem är enmycket dyr tillsynsform. Det är väl en av anledningarna till att det finns säfå fritidshemsplatser. Där måste man försöka tänka om och utnyttja resursernabättre, så att fler barn kan få tillsyn. I fråga om den föräldrautbildning, som begärs i engemensam motion från och , bör det komma tih stånd enförsöksverksamhet på bred front. Man kunde tycka att ett av de första målenför familjepolitiken borde vara att göra föräldrarna bättre rustade att ta itumed den svåra uppgift som barnuppfostran är. Tyvärr måste vi konstatera attunder den ganska långa fid som vi har haft vår nuvarande familjeminister, harpraktiskt taget ingenting hänt på detta mycket viktiga område. Detta är för migen gåta. Jämlikhet mellan män och kvinnor bör ocksä vara ettviktigt mål när vi vänder oss utåt med värt internationella biståndsarbete. I den här aktuella re form ka tal ögen vill jag slutligennämna en lag mot könsdiskriminering, som framför allt skulle få effekt påarbetsmarknaden men även på andra områden, t. ex, inom försäkringsväsendet. ingengrund för hoppet att arbetsmarknadens parter själva skall komma till rätta medkönsdiskrimineringen, som den i individuella fall tar sig uttryck i skillnaderi lön, i skillnader tiU möjligheter till befordran etc. Där skulle enlagstiftning, uppbackad av en organisation av typ konsumentombudsmannen, kunnafå en väsentlig, praktisk betydelse. Där har vi mycket att lära från andraländer. Hur ter sig nu regeringens aktuella handlande i ljuset avde ståtliga paroller som utsändes frän den socialdemokratiska partikongressen ihöstas? Jag skallta upp några punkter. Man har tillsatt en jämslälldhelsdelegation. Det är bra.Det överensstämmer praktiskt taget helt med en motion som jag väckte -det är inte därför det är bra, men det är onekligen en källa till glädje bönhörs så snabbt. Enbart en delegation löser dock inte problemen. Sammansättningen har kritiserats såsom varande alltförensidig. Jag vill inte delta i den kritiken. Hur delegationen bör bedömas berorpå hur den arbetar och vad den uträttar. Såvitt jag förstår är det inget fel pädem som sitter i den s. k. delegationen, men det är också viktigt att denstora delegationen engageras i arbetet, att den sakkunskap och de allsidigaerfarenheter som där finns kommer till utnyttjande, sä att den inte bara bUr endekoration, ett organ som i efterhand får godkänna åtgärderna. Detta är ettarbete som behöver bedrivas inom alla sektorer av värt samhälle. Bhr det sätror jag att den här delegationen kommer att möta förståelse överallt. Man har tillsatt en utredning för att se över kvinnornassituation i statsförvaltningen. Det är bra. Men utredningsuppdraget omfattarinte de statliga bolagen, och där behövs det kanske allra mest. De lyder inteunder bestämmelsen att bara förtjänst och skicklighet skall räknas vidbefordran, de övervakas inte av JO etc. När könsdiskriminering inom de stattigabolagen påtalades här förklarade finansministern att han inte tänkteingripa. Jag är ingen "Mädchen fiir allés", sade finansministern.Det säger kanske något om hans kvinnosyn och om de resultat man kan vänta sigav hans handlande. Han tyckte närmast att del var en fördel att kontorist- ochsekreteraryrket förbehölls kvinnor. Den socialdemokratiska kvinnokampanjenkanske i första hand borde riktas in pä att rekrytera rikets mäktigaste man försina syften, eller i varje fall att ge honom litet mera upplysning. Jag vill i detta sammanhang nämna att och jaghar väckt en motion om att skall uttala att könsdiskriminering intefär förekomma i de stathga bolagen. Sedan får vi väl se om finansministern villrätta sig efter det. Det behövs alltså en lag mot könsdiskriminering. I tre århar socialdemokraterna i sagt nej till våra förslag om ett sådantlagskydd. Det bör bli en första uppgift för den nya delegationen att förberedaen socialdemokratisk omvändelse på denna punkt. Den föräldraförsäkring som förebådades istatsverkspropositionen är ett steg i rätt riktning. Den innebär ökad jämUkheti flera avseenden. Jag hoppas bara att man, när förslaget läggs fram, också sertill att försäkringen kommer att utgå i samband med adoption vid barnets 6 protokoll 1973. En viktig fråga är familjepensioneringen. Förslag omförbättrade barnpensioner kommer att läggas fram. Det är bra. Men denlångsiktiga reformen av familjepensionen i riktning mot en allmän egen pension,med rätt till ATP för barnavårdande arbete i hemmet, har tydligen lagts på is.Såvitt jag förstår av statsverkspropositionen har inte denna viktiga tankeförts ett steg framåt. Eftersom den tar att förverkliga är detönskvärt att man börjar . En del förslag från den familjepolitiska kommittén haralltså förts vidare, men de två förslag i kommitténs betänkande som skulle göradet mera lönande att arbeta för familjerna omnämns inte ens, såvitt jag kanfinna, i statsverkspropositionen. Det är tyvärr ganska symtomatiskt för dennuvarande regeringspolitiken. De förslagen framlägger vi i en partimotion tillårets riksdag. Värdnadsbidragen skjuts också upp. Där finns ett gemensamtförslag från och som skulle ge större valfrihet. Om man nu ser pä barnfamiljernas ekonomiska situation överhuvud taget tycks det finnas tre linjer. Det finns den konservativa somföreträds av moderata samlingspartiet. Man vill ha ytterligare etthemmamake-avdrag pä . Det bhr en ny tröskel för den gifta kvinnansutträde i förvärvslivet i stället för den som togs bort med sambeskattningensavskaffande. Dessutom utformas det som ett avdrag på skatten. Det kanske ärtypiskt. Det betyder ju också att den person med hemmafru som har hög inkomstfår slörre skattelättnad än den som har låg inkomst. Det är svårt att förståmotiveringen tUl detta. På ett annat ställe i den stora moderatmotionen talarman om att man vill underlätta deltidsarbete. Såvitt jag kan förstå måste detförsvåra kvinnans deltidsarbete om familjen dä blir av med ett avdrag på 2 000kronor. Resonemanget går alltså inte ihop. Den socialdemokratiska linjen är väl att man vill ha detungefär som . Man gör ingenting åt de här stora marginaleffekterna som finnsför barnfamiljerna och som naturhgtvis är ett hinder för de gifta kvinnornasutträde på arbetsmarknaden bortfall av bostadstillägget och de högadaghemsavgifterna. mumlar man något om att man skall avskaffavalfriheten som målsättning, vad nu det konkret skall innebära. Så finns det den tredje linjen, den liberala, att avskaffahindren för de gifta kvinnornas förvärvsarbete, att öka valfriheten för män ochkvinnor inom familjerna genom bättre tillgäng på barntillsyn och genom ettvårdnadsbidrag, som familjen själv fär avgöra hur det skall användas. Beträffande barntillsynen är del glädjande attstatsbidraget höjs enligt statsverkspropositionen. Men fortfarande blir det nogtyvärr dyrare för kommunen, medan daghemmen ju är en ganska lönsam affär förstaten. Särskilt svårt är det för vissa kommuner, som har ett i förhållande tihsin allmänna ekonomiska situation och sitt invånarantal stort behov avbarntillsyn. Därför hoppas jag att fär ta ställning tiU ett nyttsystem för statsbidrag i samband med det förslag om allmän förskola som harutlovats. Det har ju ocksä begärt. Vi föreslär här, som i nämnde,ökade statsbidrag ocksä för familjedaghemmen. Det är särskilt viktigt nu när kommunernahar det svårt öch när många har antytt att man inte kan tihgodose denefterfrågan som finns, vare sig i fråga om daghem eller familjedaghem. För att ingen oklarhet skah råda om folkpartietsinstähning när det gäUar barntiUsynen vUl jag gärna betona - jag har gjort detmänga gånger förut; och det har framhållits av talesmän för ochdess ledning - att folkparriet har varit pådrivande för en utbyggnad av denkommunala bamtillsynen för att öka valfriheten. Det finns inget belägg för tankenatt de som har sina barn på daghem skulle försumma dem, eller att de skulle gedem en sämre start i hvet. I enskilda fall kan det vara lämphgare med en annantillsyn, men några generaliseringar av den typen finns det inget underlag för. Låt mig tih slut säga några ord om familjerätten. Tidigarehär hörde vi att statsrådet meddelade att lagrådsremissenoffenthg-görs . Den finns tyvärr inte i tryck förrän , men vikanske ändå kan föra något av en prehminär diskussion. En reform av familjerätten är ju en mycket svår sak. Manrör vid viktiga regler för privatlivet. Många års traditioner ifrågasätts. Detär uppenbart att en modernisering av familjerätten behövs. Det är också för migganska självklart att det är önskvärt att den kan ske i så stor enighet sommöjligt. Även en nordisk rättslikhet är naturhgtvis önskvärd sä långt det ärmöjhgt. Då kan man fråga sig: Hur skah man nu bete sig för attförsvära en sådan här samhng? Hur skall man göra för att underlätta för de mestkonservativa att driva en agitation som sätter stopp för en reform? Hur skallman göra för att maximalt försvåra ett nordiskt samarbete? Funderar man på den frågeställningen tror jag man kommerfram tiU att man skall göra ungefär så som den och statsrådetLidbom har gjort. Man skah skriva direktiv med ett antal formuleringar som lättkan framställas som utmanande. De här direktiven skaU man sedan presenterasåsom varande mycket radikala, som att nu skah äktenskapet avskaffas eller ivarje faU förvisas till historiska museet. Sedan skall det ansvariga statsrådetuppträda i ett antal nordiska sammanhang och betona direktivens radikalism. Hanskall tala om omöjhgheten av att förena tänkandet i de ohka nordiska länderna.Den samarbetsvilja som man ändå vill ge uttryck för bör stoppas undan i någrahastigt avklarade bisatser. Då har man lagt en god grund för konflikter ochbuskpropaganda mot det förslag som sluthgen kommer frän utredningen. Dennauppläggning har också fått precis den effekt man kunde vänta. Jag skall nämnabara ett par exempel. I direktiven talas det om att lagstiftningen bör vara"neutral i förhällande rill olika samlevnadsformer". Detta harkommenterats och attackerats av många, men få tycks ha upptäckt att utredningen- dvs, familjelagssakkunniga - är enig om att någon sådan neutralitet inte ärmöjlig pä äktenskapsrättens område, I direktiven diskuteras tanken att vigseln skall ersättasmed ett registreringsförfarande. Även denna tanke avvisas av utredningen. Inteheller det har upptäckts av mänga. I själva verket påstås det i regeringens egetpressmeddelande , att utredningen har föreslagit att vigseln skallersättas av ett registreringsförfarande, något som alltså ingen i utredningenhar ställt sig bakom. Tvärtom finns det på detta avsnitt tre olika linjer iutredningen, av vhka ingen innebär att vigseln skall ersättas av ettregistreringsförfarande. Det vore inte så dumt om man upptäckte detta ikansUhuset. tycks regeringen att döma av det knapphändiga material somhittills har offentliggjorts vara inne på något som mer hknar det förfarandejag förordat i ett särskilt yttrande till betänkandet. I och för sig har det inte varit någon svårighet förutredningen att arbeta med direktiven. De innehåller tihräcklig rörelsefrihetpå de flesta punkter, om man läser dem noga. Men de har skapat mängamissförstånd, som kommer att försvära genomförandet av önskvärda reformförslag.Om de som kritiserar utredningens förslag läser betänkandet i stället fördirektiven vore mycket vunnet. föreligger emehertid lagrådsremissen, och vi får dåutgå från den. De som reser invändningar t. ex. med utgångspunkt i det nordiskasamarbetet får alltså nu diskutera vilka av de föreslagna ändringarna som ärbetänkliga från nordisk synpunkt. Självfallet kan man, som jag har gjort, kritiseraregeringens handlag med det nordiska samarbetet. Därav följer dock inteautomatiskt.att de ändringsförslag som kommer fram måste avvisas. De som är angelägna om att äktenskapslagstiftningen skahhjälpa människorna och att äktenskapet skall utformas så att det passar fördagens människor - dvs. att vi tar bort de inslag som upplevs som plågsamma ochsom orsakar svårigheter har ett stort ansvar för att den politiskadebatten inte förs så att varje lagändring försvåras. Jag hoppas att fm ,som är antecknad efter mig pä talarlistan, kan instämma på denna avgörandepunkt. Att jag särskilt frågar sammanhänger med denpropaganda om äktenskapets diskriminering som med sådan energi förs fränmoderata samlingspartiet. Vi hade en ganska ingående diskussion om detta idecember, men jag måste tyvärr återigen ta upp ett par inslag i den, eftersomde har återkommit i motion och i anförandei går. Ni tar upp effektema av stödet till de ensamstående föräldrarnapå ett mycket kritiskt sätt. Den fråga man då vill ställa är; Vad vill ni? Villni avskaffa stödet till de ensamstående föräldrarna, eftersom ni kritiserardess effekter så intensivt?