prot · FW09154 · 1973-12-31 00:00:00 — Såvitt jag vet är det en överenskommelseatt kommunen skall ta hand om förskoleverksamheten för i första handsexåringar. Det innebär att om studieförbunden vill fortsätta med att drivadenna verksamhet finns det utrymme för dem att göra det. De kan ta hand om barni lägre åldrar. Jag säger det här därför att jag tycker detta är ettmönster som man kan se över hela landet. Om vi har förskola i regi ochsamhället tar över förskolan för sexåringar, finns ju fyra- och femåringarkvar. Det finns med andra ord mycket att göra som samhället med all säkerhettackar för. Här försju fram en mycket stark kritik mot att samhälletskall ta hand om förskolan. Vi har haft debatter i denna kammare omgrundskolan. Där har varit ensamma när det gällt att plädera föralternativa skolor, och både från och har sagts: "VivUl inte gå den vägen. Om man ser det från utgångspunkt vill vi istället i den allmänna skolan lägga in en religionsundervisning som vi kan accepteraoch som gäller alla barn." I den här frågan om förskolan har moderaternafått med sig både och i sin konservativa samhällssyn,och det beklagar jag. () kort genmäle; Först till i ; Jag sadetydligt i mitt tidigare anförande att jag inte räknade med att statsbidragskall utgå direkt till andra organisationer utan till kommunen men att kommuneni sin plan bör kunna räkna in de förskoleplatser som redan finns och därmed såatt säga slussa över den delen av statsbidraget som rör dessa platser så attdet kan stödja den skolan. Sedan vill jag till i säga att detherr nämnde var precis det som vi har yrkat, nämligen att när detgäller de förskoleplatser som skall finnas bör kommunen kunna gå in och så att sägabekosta dem och sedan få statsbidrag tUl verksamheten. Jag förstår inte att manskall behöva byta lokal och inte heller att man nödvändigtvis skall behöva bytapersonal. Om det finns en personalkader, lokaler, material osv. på en skola,skall väl dessa resurser kunna användas även i fortsättningen. Ännu finns ingenläroplan e. d., men kommer i vae faU en målsättning. Och varförskall man, om förskolorna har samma målsättning, behöva flytta barnen till enannan lokal, om den första är anordnad på ett lämpligt sätt? Jag tror inte attvi i sak är så värst långt ifrån varandra, men själva ordalydelsen är olika påden punkten. i (s) kort genmäle: Kommunerna får följa de regler som riksdagenbeslutar. Beslutar att bifalla utskottets förslag går det inte attflytta över medel så som vill. i (s) kort genmäle; Min replik på den här punkten är att kommunentar över förskolan, och de normer som gäller för kommunens förskola fårnaturiigtvis gälla också för den skola som kommunen tar över. Är lokalerna ochpersonalen bra, så är saken aU right. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation HerrNORDSTRANDH (m); Det är ett riktigt konstaterande som utskottetgör i sitt betänkande att erinringar mot huvudprinciperna i förslaget omförskoleverksamhetens utbyggnad och organisation i tvåavseenden. Det ena gäller valet av eller social centralnämndsom handhavare av kommunens förskoleverksamhet och som centraltillsynsmyndighet. Det andra gäller de framtida möjligheterna för annan änkommun att driva förskoleverksamhet. I båda avseendena har jag någrakommentarer att göra. En del därav har redan sagts i olika sammanhang idebatten en precisering kan då vara nödvändig -, en del kanske tillför nyasakuppgifter och ger ytterligare belysning! Vad beträffar vem som skall vara central tillsynsmyndighetpläderas i motionen 2045, som några moderater står för, för att den centralatillsynen över den allmänna förskolan för sexåringar, deltidsgrupperna alltså,skall utövas av . Bakgrunden till den uppfattningen är behovetav lärarkontakt mellan den allmänna förskolan och lågstadieskolan. Denallmänna förskolan för sexåringar skall vara förberedande för den, som manbrukar säga, riktiga skolan och skall också enligt målsättningen verka för attövergången mellan de två skolformerna görs mjuk. Barn som kominer tilllågstadiet, framhåller vi i motionen, skall i förskolan ha fått lära sig attkoncentrera sig på en uppgift, och förmågan att ge och ta emot i engruppsamvaro skall ha utvecklats. En positiv attityd till börskapas i den allmänna förskolan. Vi menar nu att den garanti för kontinuerlig kontakt ochsamverkan som väl alla vill vara med om att åstadkomma bäst ernås genom en förförskola och lågstadieskola gemensam huvudman. har, vilketkanske är ganska självklart, uppfattningen att förskolan i sin helhet Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation skahförvaltas av skolstyrelserna och . Den uppfattningen delas avutredningen om skolans inre arbete (), liksom av TCO och . En radlärarorganisationer, som får anses besitta stor sakkunskap, har samma mening.Vid detta tycks emellertid utskottet tyvärr inte fästa något nämnvärt avseende.Därmed har man undvikit en sakdebatt. Utskottet nöjer sig med att i vad gäller tillsynsmyndighetför den allmänna förskolan för sexåringar kort uttala att en uppdelning av dencentrala tillsynen motionen 2045 tar i första hand bara sikte på förskolanför sexåringar inte kan anses lämplig bl. a. med hänsyn till att sexåringarsom deltar i den allmänna förskolan i vissa fall skall ingå i deltidsgrupperoch i andra fall i daghemsverksamhet. Utskottet hänger alltså upp sig på depraktiska svårigheterna att för tillsynsuppgiften ha, som man menar, dubbla huvudmändå det gäller de sexåringar i daghemsverksamhet som på dagenskall bilda deltidsgrupper. Jag vägrar att tro att dessa eventuellasvårigheter är så stora att de motiverar förlusten av de pedagogiska vinstersom kan göras. avvisas alltså av utskottet såsomtillsynsmyndighet såväl för förskolan i dess helhet som för den allmännaförskolan för sexåringar. Jag tror att det är ett olyckligt ställningstagande.På sikt kommer det att visa sig både ändamålsenligt och nödvändigt att göraskolöverstyrelsen till central tillsynsmyndighet för hela förskolan, även ommotionen 2045 ännu inte funnit vara inne. Jag yrkar bifall dels till reservationen 13, somvisserligen går längre i sin hemställan än motionen 2045 men dock innebär etttillgodoseende av densamma, dels till reservationen 5 rörande daghemsbarnsdeltagande i deltidsgrupper. Så långt frågan om tillsynsmyndigheten. Slutligenytterligare några ord beträffande de redan Uvligt debatterade alternativen tillde kommunala förskolorna. Jag ansluter mig helt och hållet till den mening sominneslutes i reservationen 3, nämUgen att den skyldighet som enhgtförskolelagen kommer att åvila kommunerna att anordna viss förskoleverksamhetinte får medföra någon begränsning, vare sig när det gäller den tidsmässigaförläggningen eller i annat avseende, i rätten för , andratrossamfund, ideella organisationer m. fl. att bedriva förskoleverksamhet. Bland de ideella organisationer som medframgång och med stor uppskattning från föräldrarna bedrivit en ganskaomfattande förskoleverksamhet befinner sig också landets erkända studieförbund,något som tidigare i debatten en smula har berörts. För /73rapporterar i tillgänglig statistik t. ex. ,det studieförbund som jag bäst känner, i hela landet inte mindre än över 4 000barngrupper med 12 och bortåt 58 000 barn. Ungefär trefjärdedelar av dessa grupper har med förskolan helt eller delvis jämförligkaraktär. Vill man plocka ut någon speciell kommun för att få enregional och lokal belysning av det nämnda studieförbundets verksamhet, kan mant. ex. välja , som självklart ligger speciellt mig varmt om hjärtat.Där har i detta , , i gång ett sjuttiotallekgrupper, som man kallar det, med ett tusental barn. Omfattningen är ungefärdensamma termin efter termin med grupperna geograflskt lokaliserade till allastadsdelar, alltså tillgängliga för föräldrar i hela staden. Därutöver drivsockså någon verksamhet av typen rytmisk lek och barnteater. Barnfilmklubbar ochliknande är ytterligare en form av barnverksamhet, samlande tusentals barn meninte ingående i vad som kan sammanfattas i begreppet förskola. Siffermaterialet kan mångfaldigas, hämtat frånMedborgarskolan eller andra studieförbimd. i gav i sitthuvudanförande en bild av hur det förhåller sig i hans kommun. Där har studieförbundenenligt hans uppgift 218 barn i åldern i sina förskolor, medan kommunenhar 350 barn. Det är en lysande betygsättning av den utomordentliga roll,större än på de flesta andra platser, som studieförbundens förskolor spelar iherr hemkommun. Någon tankeställare inför de här siffrorna har herrSvensson, efter vad jag kan förstå av debatten, mte fått. Kommunen tar över,heter det bara lakoniskt. Och i en senare replik säger att detåterstår ju alltid fyra- och femåringarna till studieförbunden, men kommunensförskola skall ha sexåringarna, även om föräldrarna inte vill att de skall gådär. Det bör kanske påpekas att det inte, som några velat ochandra fortfarande vUl påstå, bara är s. k. borgerliga studieförbund som ägnarsig åt förskoleverksamhet. Allt tal om segregationstendenser och segregationsavsikterborde därmed kunna avföras ur debatten. Sådana fula saker kan väl inte ettsocialistiskt studieförbund med barnverksamhet sådant finns i sinnevärlden -förfalla till? Det som gäller för den ene skall också gälla för den andre, detär en ganska enkel sanning. Och sanningen är den att studieförbunden jag talar baraom dem, men andra organisationer och samfund gör liknande insatser bedriveren omfattande och betydelsefull barnverksamhet, som samhället inte får bliutan, vare sig verksamheten bedrivs parallellt med eller endast kompletterandeden kommunala förskoleverksamheten. Jag kan tyvärr inte komma ifrån, när jag såobjektivt som möjligt läser propositionen och utskottets betänkande och lyssnartill debatten, att man från socialdemokratiskt håll kanske inte direkt tyckerilla om men åtminstone inte är förtjust i den förskoleverksamhet som har annanhuvudman än kommunen möjligen med undantag för den barnverksamhet som kanbedrivas av ABF - och gärna vill föra barnverksamhet med annan huvudman någotåt sidan. På annat sätt kan jag inte förstå inställningen attförskolor, drivna av annan huvudman än kommunen, bl. a. skulle uppdela barnen,som det heter, efter föräldrarnas anknytning till viss organisation som ombarn i t. ex. förskolor, ditsända av föräldrar som uppskattarden där bedrivna verksamheten, därmed skulle bli segregerade på något vis. Detde har gemensamt är att de går i en bra förskola. Är det segregation, då hardet förvisso gått troll i orden. Här hjälper inga senkomna eventuellabedyranden om motsatsen tUl att inte vara förtjust i förskolor drivna av annanhuvudman än kommunen. Garantinför den fortsatta existensen och för det fria utvecklandet av Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation så välalternativ som kompletterande förskoleverksamhet, som inte varit eftervad jag kan bedöma till annat än gagn och glädje för barn och föräldrar, liggeri en anslutning till reservationen 3 som jag alltså yrkar bifall till. I övrigtber jag, fru talman, att också få yrka bifall till reservationerna 4, 6, 18 och19. Några korta reflexioner under en långdebattdags färd . Jag tillhör dem som menar att statsrådet ofta harbhvit ensidigt och orättvist bedömd, och jag vUl gärna böria med att säga dettaeftersom jag tvingas polemisera mot henne på en bestämd punkt. I sitt inledande anförande sade attförskolepropositionen bhvit "föremål för misstolkningar från vissahåll" och att många människor hade "blockerats av skrämselpropagandamot den aUmänna förskolan". Om det nu förhåller sig så som säger, har mannaturligtvis anledning undra hur det har bhvit så att sådana misstolkningaruppstått och sådan skrämselpropaganda förekommit. Det kan vara så att deföräldrar som reagerar är okunniga, ointelligenta, fördomsfulla och kanske rentav illvilliga. Men det kan ju också vara så att propositionen innehållerformuleringar som är dubbeltydiga, missvisande eller klumpiga. att det skulle röra sig om medvetna misstolkningar från den kyrkligaopinionens sida. För min del tror jag att propositionens formuleringar är såtill den grad fyrkantiga och utmanande att det inte är underligt att det harblivit opinionsstorm. Låt mig bara nämna några korta meningar ur propositionen: "FörsamUngarna kommer liksom att habefogenhet att bedriva verksamhet bland barn i förskoleåldern." "Som jag redan anfört kommer församlingarna inom att harätt att anordna verksamhet bland barn i förskoleåldern." "Jag räknar med att inte heller de ideella organisationer som bedriverförskoleverksamhet skall motverka syftet med den kommunala förskolan." Tycker statsrådet att det här är kloka ochvälansade formuleringar? Eller kan möjligen opinionsstormar och namninsamlingarha förorsakats av propositionens egna ord? föranledde inte någon motsvarandedebatt, men den uttryckte sig inte heller lika tvetydigt. I den fortgående debatten har men även andrastatsråd börjat tala om de kyrkliga förskolor som bedrivs som tecken påsegregationstänkande; Man använder här ett uttryck som normalt reserveras försynnerligen allvarliga tendenser i ett samhälle tendenser till rasåtskillnad,till uppdelning av boendemiljö efter inkomstklasser osv. Detta sätt att uttrycka sig vittnar om en betydandeokänslighet för hur många svenska föräldrar upplever den miljö som möter derasbarn. Att utnämna dem som i många fall varit pionjärer i det lokalaförskolearbetet till företrädare för segregationstänkande är egentligen ganskafantastiskt. Vilkenverklighetsbild rör man sig då med? Är det så att den svenska kultur-och opinionsmUjön helt präglas av och dess värderingar, attbarnen omges inte av en kommersiahserad utan av en strängt religiös barnkultur,att programverksamhet präglas av ett allvar och en moral somvisar att kyrkan håller denna institution i ett järnhårt grepp, attseriemagasin och kvällstidningarnas seriespalter innehåUersöndagsskolberättelser och att mot de blygsamma resurser som stat och kommunhar skall ställas de obegränsade tUlgångarna hos svenska kyrkor och samfund? Jag undrar om det inte snarare förhåller sig så att mångaföräldrar oavsett egen uppfattning i religiösa frågor tycker att barnmiljöni vårt land håller på att bh ganska utarmad. Därför har de gärna sänt sina barntill ett närbeläget församlingshem, där barnen har fått leka och sysselsättasprecis som i andra lekskolor men där de också har fått lära sig sjunga psalmeroch kyrkliga barnvisor, be bordsbön och göra studiebesök i kyrkan. Med ett varligare handlag och med en rimhg känsla förordens valör hade den konfliktsituation som debatten nu har hamnat i knappastuppstått. Men när föräldrar med barnens bästa för ögonen sänder sina barn tillkyrkliga förskolor och sedan bUr beskyllda för segregationstänkande kan maninte förmena dem att bli upprörda. Och när präster får läsa hur ett statsrådsäger att församUngarna inom har "rätt att anordna kristenverksamhet bland barn i förskoleåldern" undrar de naturligtvis vad somavses med detta. Är det bara en truism eUer döljer det sig någontingbakom en sådan sats? Ett statsråd kan ha de bästa avsikter men uttrycka sig såUla att hela debatten går snett. Det är detta vi här har fått uppleva. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation I detta anförande instämde herrar i AUngsås (fp)och i (fp). FruSUNDBERG (m); Åtskilliga av de många föregående talarna harägnat tid åt att förklara orsakerna tiU den stora opinionsstorm som möttstatsrådet proposition om den allmänna förskolan. Jag skuUe vilja sägaatt barnstugeutredningen redan från börian hade ett omöjligt problem attbrottas med så omöjligt att statsrådet i sin proposition inte harkunnat följa upp utredningens förslag annat än . Jag syftar då påproblemet att integrera två uppgifter i en enda institution, nämUgen tillsyns-eller vårduppgiften och den pedagogiska förskoleuppgiften med betoningen justpå förskola. Vi kan runt omkring i världen konstatera att man i oUkaländer håller på att sänka skolpliktsåldern från sex tUl . Vi harantagligen tUlsammans med några andra länder världens högsta skolphktsålder,dvs, den ålder när barnen skall börja i skolan. Jag finner det därförtacknämUgt och konstaterar med glädje införandet av en aUmän förskola, som geraUa sexåringar möjlighet att komma i åtnjutande av en pedagogisk ledning och iviss mån, enUgt vad som också sägs i utredningen, någon form av undervisning. Det är emeUertid den omöjUga uppgiften att kombinera denna 8 protokoU 1973. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation verksamhetmed en tillsynsfunktion som orsakat en stor del av den debatt som har förts häri dag. Om vi hade haft en förskola, som begränsat sig till vad deltidsgruppernai framtiden skall syssla med, hade det vill jag åtminstone hoppas varitlättare för statsrådet att i högre grad tolerera alternativaverksamhetsformer. Moderata samlingspartiet har alltid ställt sigpositivt till sådan verksamhet, och jag vill betona förskolans betydelse förbarnets framtida anpassning i skolarbete och samhälle. Men vi har inte ställtoss positiva till sådan verksamhet som avser att skapa ett monopol. När det gäller tiUsynsfunktionen är kraven påtillsynsmyndigheten så stora att det, med endast mycket få undantag, äromöjligt för andra organ än offentliga att träda in och svara för dennafunktion. Men när det gäller utbildning i olika former, lekskoleverksamhetosv., kan vi av erfarenhet konstatera att många olika institutioner, inteminst kyrkan och frikyrkosamfunden, genom sin barnverksamhet har trätt in ochfungerat alldeles utomordentligt. När man nu i propositionenvidhåller ett monopol, delvis bunden av samhällets monopol på tUlsynsfrågan,tycker jag och många med mig att man i propositionen hade kunnat förvänta sigen större generositet gentemot alternativa verksamhetsformer. Är man övertygad vilket jag tror att statsrådet är om att den kommunala förskolan ärden bästa av förskolor, då behöver man ju inte frukta konkurrensen. Kvalitet ärinte bara fråga om antalet kvadratmeter eller om leksakernas pedagogiskautformning, det är också fråga om livskvalitet. Många, många föräldrar uppleverdet som ett oberättigat intrång i deras livsuppfattning att de skall förmenasatt ge sina barn en fostran som står i samklang med deras livsåskådning. Såväl som tog upputskottets ord om segregering och uppdelning av barnen efter föräldrarnaslivsåskådning. Jag tycker att utskottets yttrande är grundat på en cynism avofattbart slag. För vem delar upp? Måste inte också varje familjoch uppväxtsituation för barnen vara unik? Den stora uppgiften för samhället äratt kompensera de barn som genom sin bakgrund är sämre rustade än andra, ochdär är kommunens förskola av största betydelse. Men varför bara den kommunalaförskolan? Om alternativa förskolor hade fått samma möjligheter, bl. a. när detgäller det ekonomiska stödet, skulle de givetvis ha kunnat göra motsvarandeinsats för sådana barn. Det är inte ett jämhkhetstänkande som ligger bakom detta,det är ett likformighetstänkande, som förutom att det strider mot Europakonventionenom respekt för föräldrarätten kan bidra tUl att skapa ojämlikhet. Odhnoff har förklarat .sin proposition har det ju framkommit attalternativ verksamhet får bedrivas, men den får inget stöd av kommun ellerstat. Det innebär att den i många fall måste bU avgiftsbelagd. 1 sin turbetyder det att det kommer att finnas vissa famUjer som har råd och möjlighetatt skicka sina barn till sådan alternativ verksamhet, medan andra förmenasdet. Jag finner detta vara en höggradig ojämlikhet. Likhet är nämligen intealltid detsamma som jämhkhet. Jag skall i all hast beröra ett parreservationer. I reservation nr 5, som bygger på en motion av ochmig, begärs rätt förbarn som vistas på daghem under heltid att gå över i deltidsgrupp.Målsättningen i den allmänna förskolan är ju att deltids- och heltidstillsynskall vara Ukvärdiga, men var och en som har besökt ett daghem respektive enlekskola - som vi kallar det kan konstatera att det med nuvarandeekonomiska resurser inte finns någon som helst möjlighet att hkställa detpedagogiska värdet av dessa två tillsynsformer. Bakgrunden till motionen ochreservationen är att barn till ensamstående mödrar och barn vilkas bäggeföräldrar arbetar inte får komma i en sämre pedagogisk situation därför att deåtnjuter heltidstillsyn. Vissa stora kommuner kan inom heltidstUlsynen anordnadeltidsgrupper med bara sexåringar, och där finns inte problemet, men problemetfinns i de mindre kommunerna, där deltidsgrupperna ofta kommer att ligga i näraanslutning till skolan. har tidigare talat om betydelsen avatt i så hög grad som möjligt integrera deltidsgrupperna med lågstadiet. TUlsist, fru talman, ber jag att få yrka bifall till de reservationer därmoderaterna förekommer. Jag vill instämma i ' anförande,där han uttryckte sitt beklagande av att man höjer antalet barn iförskolegrupperna. Jag tycker att det är en helt felaktig utveckhng, och jagkommer på den punkten att rösta för reservationen 19. Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation FrökenMÄTTSON (s); under denna långa debatt har herrHellström hållit ett mycket analyserande och allsidigt anförande, där hanbelyst inte bara den proposition som vi nu diskuterar i samband medsocialutskottets betänkande nr 30 utan också alla de synpunkter och problemsom har kommit fram i anslutning till förarbetena. Jag skall be att fåkoncentrera mig till två av de tankegångar han förde fram i sitt anförande. Han talade om de prioriteringar som man alltid måste görai ett samhälle, de sammanvägningar som måste göras när vi nu får det nyaförslaget tUl en allmän förskola som ger kommunerna möjlighet att bereda platsi förskola för alla sexåringar, och den brist som fortfarande finns när detgäller de grupper barn som ännu inte har uppnått denna magiska ålder. HerrHellström talade om allas rätt till daghem, om de möjligheter som de milandefemårsplanerna ger kommunerna att verkligen redovisa både de behov som finnsoch de möjligheter man har att täcka behoven. Han talade också om regeringensstimulanspaket, som ju direkt inbjuder till daghemsbyggande. Jag anser emellertid att småbarnsföräldrarnas behovytterligare måste poängteras i slutet av den här debatten. Försmåbarnsföräldrarna är det nämligen inte någon större tröst med en fin reformsom verkar först efter det akuta behovet. Som det nu ärfinns det verkligen, fru talman, stark anledning att hysa oro för attkommunernas heltidstillsyn, i synnerhet när det gäller resurser för de allraminsta barnen blir alltför begränsad. Vi vet ju att spädbarnsavdelningar pådaghemmen upplevs som alltför kostnadskrävande av många kommuner, bl. a. därföratt de fordrar mer personal. Efterfrågan på daghemsplatser däremot ökar ocksåför de allra minsta barnen. Många föräldrar som jag har talat med säger att dehelt enkelt upplever daghemmen som den Förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation tillsynsformsom ger mest trygghet och de bästa förutsättningarna för barnen att utvecklas.Ett villkor är då att spädbarnsavdelningarna är kvalitativt väl rustade. Jag tror att detta bör komma in i den debatt som vi för häri dag. Men den främsta anledningen till att jag har begärt ordet är att jagrepresenterar en organisation som har engagerat sig mycket för förskolan ochsom har rest krav på en obligatorisk förskola. Vi anser att det är ettjämUkhetskrav för barnen. Det finns en risk för att en icke obligatoriskförskola kan ge de barn ett försprång vilkas föräldrar accepterar förskolansidé. Barnens sociala, inteUektueUa och kulturella utveckling bör vara oberoendeav föräldrarnas inställning till förskolan. Utifrån den grundsynen måste jagerkänna att jag har djupa sympatier för den reservation, nr 2, som fogat tiU utskottets betänkande. Ä andra sidan säger utskottet, statsrådet och herrHellström att man tror att man kan uppnå samma mål på annat sätt, att helatalet om obligatoriet så att säga är en tolkningsfråga.