prot · FW0998 · 1973-12-31 00:00:00 — har ju vunnit ideologisk rykbarhet genom sinskarpsinniga analys att detta förslag är den största sociahseringsaktionen iSveriges histora. Han har därmed kommit i jämbredd med de gamla revisionistersom enligt en dåtida socialdemokrat såg socialism i varje kommunalbekvämlighetsinrättning. En mera förfinad borgerlig invändning, framförd av aUa detre s. k. oppositionspartierna som i denna hksom i de flesta frågor visat sinoförmåga att formera en enhetlig opposition, är att det här gäller en stridmeUan centralisering och decentrahsering. Det har vi också hört här i enrad inlägg. Genom att motsätta sig regeringens förslag skuUe de slå ett slagför decentrahsering. Denna argumentation är ju helt förljugen. VUket är det ekonomiska system som de borgerliga partiernaförsvarar? Det är kapitalismens system. Vilka är de ekonomiska lagar sompräglar detta system? Det är bl. a. lagbundenheterna i fråga om ekonomiskkoncentration och centralisation av produktion och kapital. Enligt den statliga koncentrationsutredningen har 17ägargrupper större ägandeintressen i företag med sammanlagt ca 450 000anställda. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Tvåtredjedelar av samtliga börsnoterade företag tillhör denna grupp. Tvåtredjedelar av samtliga anställda i storföretagen, med minst 500 anställda, hördit. Sedan koncentrationsutredningen lade fram sitt materialhar de stora finansgrupperna och särskilt finanshuset WaUenberg ytterligareförstärkt sin maktställning genom koncentration och centralisation. Av de 68industri- och handelsföretag som finns pä fondbörsens lista har dettafinanshus kontrollen över 26. Dessa representerar hälften av det totalaaktiekapitalet. Finanshuset kontroUerar ensamt sex företag somvartdera har ett aktiekapital med ett s. k. nomineUt värde i närheten av elleröver de som regeringen vill använda för aktieköp urAP-fonden. Deras börsvärde är större. Den största enskUda akt av centralisering som genomförts idet svenska näringslivet ägde rum genom sammanslagningen av enskUdabank och Skandinaviska banken. Jag kan inte minnas att ochmoderaterna opponerade sig och krävde att sammanslagningen skulle förhindras,eftersom den innebar en stark centralisering. Men då kan deras argumentationhär inte heller tas på allvar. Vilken är den tendens som just nu är förhärskande inom detprivata näringslivet det som stöder de borgerliga partierna och som deborgerliga partierna stöder sig på? Den kan illustreras med några fakta omkoncentrationen från : ASEA köpte Kohlswa jernverks AB 1968 och 1971 och därjämte en rad medelstora företag, bl. a. Järnkonst ochNorrköpings kabelfabrik. LM köpte 1966. Kullager övertogMalcus industri AB 1969. köpte Wikmanshyttan och Grycks-bopappersbruk 1966 och senare Häksbergs gruvor av Statsföretag. tog hand om Nordarmatur och flygindustri 1968och slogs ihop med Scania-Vabis till 1969. köpte Ankarsrums bruk, Flymo och Bencoverken1968, Allmänna städnings AB och StädutensUier 1969 och övertog Facitsom köpt Addo. Incentive har förvärvat ett femtontalmedelstora företag, bl. a. och bruk, Stockholmsbenmjölsfabrik, instrumentAB och glasbruk. köpte 1969 .Ja, den häruppräkningen kunde fortsättas i många timmar, men jag skall avbryta den häreftersom redan en gång har beslutat om förlängning av vårsessionenoch ingen är angelägen om ytterligare en sådan förlängning. Men detta är alltsåinnehållet i de ekonomiska processer som försiggår i . Sådan är denekonomiska verklighet där de borgerliga partierna nu vill slå ett stort slagför decentraliseringen. Men om ni vill göra det, ge er då pä de krafter somligger bakom koncentration och centralisation, dvs. kapitalets ägande av produktionsmedlen,av fabriker, verkstäder och banker. Så länge ni inte gör det är det ingen somtror på er förkunnelse om decentralisering. Ni är som de fävitska jungfruarna.Ni har lampor men ingen olja i dem. Regeringen å sin sida påstår i sin agitation att köp avaktier i privata företag för medel ur AP-fonden kommer att leda dels tiU ökad sysselsättning,dels till löntagarinflytande över företagen. Bägge påståendena ärtvivelaktiga. Det är inte bristen på kapital som är orsak till arbetslösheten.Under de senaste åren synes det tvärtom ha rätt ett överflöd pä kapital ilandet. De privata företagen har drivit en omfattande kapitalexport, som uppgått till och enbart tiU . Det är alltså väsentligt större summor än de 500 miljoner somman nu diskuterar om.. Regeringen och har tillåtit denna omfattandeavtappning av kapital ur landet. De övriga partierna har avslagit vpk-motionerom åtgärder för att stoppa kapitalexporten - det ville de aUtså inte vara medom. Men därmed har ju regeringen ryckt undan grunden för sitt påstående att etttUlskott av ytterligare kapital "för främjande av produktion ochinvesteringar i väletablerade företag", som det heter med propositionensord, skulle lösa arbetslöshetsfrägan. Om kapitalbrist var det stora problemetborde den stora kapitalexporten ha förbjudits. I själva verket sker ju redan enomfattande slussning av kapital från AP-fonden till det privata näringslivet,som jag redan belyst. Vad debatten gäUer är formerna för användning avAP-fonden. kommunisterna har länge krävt en mera aktivplaceringspolitik när det gäller ÄP-fonden. Det förslag som vi ställt under enrad riksdagar, men som de övriga partierna sagt nej tiU, är ju att pengar urAP-fonden skaU användas för att bygga upp nya statligt ägda industrier. I dessaföretag skall lönearbetarna från början ha ett avgörande inflytande överföretagets alla angelägenheter. Vi ställer in detta krav i ett större sammanhang. Denstora arbetslösheten sammanhänger både med nedgång i konjunkturen och medlångsiktiga förändringar inom den svenska kapitalismen. Det finns etttillväxtproblem inom den svenska ekonomin som är mycket allvarligt.Sysselsättningen inom industrin har minskat och väntas fortsätta att minska ominte effektiva motåtgärder vidtas. Det privata näringslivet kan inte lösa dessafrågor. Inga nya stora företag kommer till. Investeringarna inriktas på attminska behovet av arbetskraft, inte på att utvidga och öka sysselsättningen.Det behövs under det närmaste årtiondet ett tiUskott av flera hundra tusen nyaarbetstUlfäUen för att parollen om rätten till ett meningsfuUt arbete skallkunna bli verklighet. Här måste stat och kommun gripa in. Kapital finns iAP-fonden. Det är utgångspunkten för vpk:s krav pä ett statligt produktions-och sysselsättningsprogram. Däri ingår bl. a. byggandet av nya industrier, inteenbart i skogslänen utan även t. ex. i . Genomförandet av dettaprogram skulle betyda ett verkligt tillskott av nya sysselsättningstillfällen.Det är anmärkningsvärt att socialdemokratin inte vägar göra ett positivtställningstagande för detta förslag. Själv har man inget program som varaktigtlöser de stora sysselsättningsproblemen. Vpk:s krav på satsning på nya stathga industrierinbegriper också att de som arbetar i dessa företag skall ha det avgörandeinflytandet över företagen. Här garanteras alltså en verklig företagsdemokrati.Regeringsförslaget om aktieköp innebar inget som helst löntagarinflytande i deberörda företagen. Regeringen viU inte ens ge majoritet åt de ledamöter i dennya fondstyrelsen som skall utses på förslag av löntagarnas organisationer. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. På den första av dessa punkter har näringsutskottetgenomfört en förändring. Efter motionskrav från vpk och från gårman med på att rösträtten för aktier ägda av AP-fonden skaU kunna delegeras tUlrepresentanter för de anställda. De skall aUtså kunna utöva den rösträtten. Härborde man ha tagit ytterligare ett steg och gjort detta tUl en obligatorisksak. Men när det gäUer fondstyrelsens sammansättning viU man inte göra någonändring. Vårt krav - framfört också av - om en majoritetav löntagarrepresentanter avvisas av regeringen och av näringsutskottet. Mendet är ju löntagarnas pengar. Detta har även understrukits här i debatten. DäskaU löntagarorganisationernas representanter också ha majoritet ifondstyrelsen. Representanter för arbetsköparna har däremot ingenting här attgöra. De bör uteslutas. Regeringen viU ju - det har framgått av den offentligadebatten framställa förslaget om aktieköp för AP-pengar sammantaget med vissaandra förslag som ledande till en genomgripande demokratiseringsprocess i detsvenska samhället. Vad som är förvånande är ju i stäUet den tveksamhet och denlängsamhet med vilken regeringspartiet velat gå med på även mycketgrundläggande krav på inflytande för arbetare och tjänstemän. Ta några av defrågor som det här gäller: anställningstryggheten, avskaffandet av § 32,arbetsmiljön. När kommunisterna började driva kravet päatt § 32 och motsvarande paragrafer i lagarna för statstjänstemän ochkommunaltjänstemän - måste bort möttes vi med kalla handen av de övrigapartierna. De hänvisade tUl att parterna på arbetsmarknaden tillsammans skuUelösa dessa problem, vilket ingen trodde på. har man tvingats vika från dennaposition. På motsvarande sätt var det när vårt parti tog upp frågorna omlagstiftning för att skapa anställningstrygghet och lagstiftning för att öka deanställdas inflytande i företagen. De övriga partierna hänvisade tillorganisationerna och manade tUl "samförståndslösningar". Också härhar man tvingats ge vika och erkänna behovet av lagstiftning. Även vpk:s kravpä åtgärder för att skapa en bättre arbetsmiljö avvisades till en början. Desom är intresserade av politisk historia bör t. ex. läsa andra lagutskottetsoch riksdagsmajoritetens oerhört negativa uttalande vid riksdag. Nutalar alla sig varma för behovet av åtgärder för att förbättra arbetsmiljön. Avgörande för denna förändring, som är viktig och som vihälsar med tiUfredsstäUelse, har varit opinionen ute pä arbetsplatserna och ide fackliga organisationerna. Alla dessa frågor är skolexempel pä betydelsen avatt det drivs en agitation för radikala arbetarkrav. Kommunistiska,socialdemokratiska och även partilösa radikala arbetare har här svarat för detgrundläggande arbete som varit nödvändigt för att framdriva reformer. Beslutenfattas formellt av , men den avgörande kraften för deras framdrivandeoch även förver-kligande finns ute på arbetsplatserna och i de fackhgaorganisationerna. Den agitationen och den verksamheten måste fortsätta.Regeringens förslag tUl reformer på en rad av dessa viktiga områden ärhalvmesyrer. Anställningstrygghet för löntagarna, inflytande för lönarbetarna iföretagen, en hälsosam arbetsmUjö, makt över arbetsvillkoren allt detta kan vinnasendast i kamp mot de kapitalistiska makthavarna i näringslivet. För att deskall bli realiteter krävs det att storfinansens makt bryts, krävs det attkapitalismen ersätts med en socialistisk planhushållning. Först då kanarbetslösheten helt utrotas, först dä erövrar arbetarna makten pä arbetsplatsernaoch i näringslivet. De viktiga rättigheter som det här gäller förlönarbetarna och deras organisationer rätten att förhandla i alla frågor,strejkrätt osv. bör enligt vår mening grundlagfästas. Det är inte dagensproblem här i : det kommer upp till behandling . Dä fär vi sehur mycket allvar som finns i de olika partiernas aUmänna deklarationer omsympati för lönarbetarnas krav. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. () kort genmäle; viUe göra gällande attnäringslivets representanter i kapitalmarknadsutredningen hade en annanuppfattning om aktieköp för AP-pengar än vad moderata samlingspartiet ochfolkpartiet har. Detta gav bekymmer för att man inte skullekunna lägga ut en rak kurs, om det blir en icke-socialistiskregering. Men är det väl så att hlla lustighet helt mistersin spets, om man betänker att vad näringslivets representanter ikapitalmarknadsutredningen sade ja till var ett helt annat förslag än det sommoderata samlingspartiet och nu säger nej tUl. Eftersom jag visste att många, medvetet eller omedvetet,missar detta faktum underströk jag redan i mitt inlägg att herrIveroth m. fl. anslöt sig till tanken att ett begränsat belopp under diverserestriktioner och spärrar skulle kunna komma i fråga. Regeringsförslaget harslopat spärrarna och restriktionerna och lämnat vägen öppen för nyamångmiljonsatsningar. Det är detta helt annorlunda förslag som moderatasamhngspartiet säger nej till. Jag sade också i mitt första inlägg att man vUle hoppasatt ingen i debatten skulle åberopa det gamla förslaget, när det nu är fräga omett helt annat, och begagna dem som anslutit sig tiU det gamla förslaget somslagträ mot dem som avvisar regeringsförslaget. Det skulle vara oärligt,sade jag, och jag vidhåUer det påståendet. (vpk) kort genmäle: Ingen kan bestrida,inte heUer , att det förslag som har lagt fram iriksdagen och ställer sig bakom är precis det förslag somkapitalmarknadsutredningen lade fram. Men här har ju ochfolkpartiets repre,sentanter i utskottet sagt nej tiU detta förslag. De intaren annan ståndpunkt än . inlägg hänger alltså helt iluften. HerrREGNÉLL (m) kort genmäle: Jag tycker att argumenteringhär inte var SärskUt övertygande. Vi säger nej tiU förslaget sådant det nuföreligger, men jag upprepar, , att det är ett helt annatförslag än den begränsade försöksverksamhet under mycket restriktiva Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. former somkapitalmarknadsutredningen siktade till. I övrigt är det rörande att höra hur dennagång har bekymmer för hur näringslivet och moderata samlingspartiet skall kunnasamarbeta. I andra sammanhang brukar man från hans sida fä beskedet att detsamarbetet är aUtför nära. (vpk) kort genmäle; Jag har inte ett ögonbhck trott att detmycket nära samarbetet mellan och ä ena sidan och detprivata näringshvet å andra sidan skulle vara brutet. ochfolkpartiets stäUningstagande i den här frågan är ju bara en politisk manöveroch ingenting annat. Herr tredje vice talmannentUlkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande . Jag har haft nöjet att sitta och lyssna tiUen enormt intressant diskussion här , framför allt därför att denmanifesterar en radikal begreppsförändring och förändring i uppfattningarnafrån den dag propositionen blev offentlig tUl , när vi har att ta stäUningtUl förslaget. Man frestades då, när propositionen blev bekant, atterinra sig ord: Hur lätt bli människornas kinder heta. Allrahetast var , men inte heller var oberörd. Båda sadeni nej tUl propositionen. Jag behöver inte heller understryka vilken ställningdet moderata partiets ledare tog, och ledare var, kanske sinvana trogen, i den benägenheten att han anförde: För dagen kan man nog intesäga någonting alls. Det har hänt mycket väsentligt som gått,och naturligtvis har man som mycket riktigt sade i sittinlägg att räkna med en reaktion ute pä fältet: från fackföreningar, fränfolk som läser tidningarna och följer med debatten. Och det är ingen tvekan omatt och hans partivänner i stor utsträckning har påverkats avden reaktionen. Jag vore den siste att häckla honom för det. Jag hälsar honomtvärtom välkommen i den helt andra och mer balanserade uppfattning om förslagethan har än han hade när det presenterades första gången. Men i detta som i mänga andra fall har man väl att hittasanningen någonstans mitt emellan de båda ytterlighetsuppfattningarna: dels attdetta skulle vara den största socialiseringsaktionen i historien, i varje falli den svenska historien, dels att de föreslagna åtgärderna egentligen intebetyder någonting alls. Jag har i en del offentliga framträdanden försökt klara utmin principiella syn på frågan utifrån dessa mer ideologiska utgångspunkter.Jag skall referera några rader ur ett föredrag som jag hade tUlfälle att hållavid en tillställning uppe i , som jag vill minnas ägde rum i början avaprU. Jag försökte där klara ut hur jag egentligen såg på det mer ideologiskaoch principieUa i den här frågan. Jag tUlätmig att säga där, vilket var rätt: "Vi upplever nu en uppskrämd och ganska primitivsocialiseringsdebatt om en i och för sig praktisk lämplighetsfråga. Jag harpersonligen efter att ha avlyssnat många klagomål från företagarhäll om densjunkande självfinansieringen hos industrin och den risk för stagnation iutveckhngen det skulle innebära sagt mig att mäliända ligger det en del i dettaresonemang. Man är inte lika pigg pä att satsa lånade pengar på riskfylldaprojekt, innovationer och oprövade områden som om man har tillräckligt med egnapengar. I lånefallen ligger skulden kvar och kostar sina räntor ochamorteringar. Och det är möjligt att den omständigheten dämpar självadjärvheten i den nya satsningen. har vi en kapitalkälla AP-fonderna - somhär kan göra en insats. Jag tror ingen kan förneka att det här är fråga omkapitaltillgångar som löntagarna kollektivt kan kalla för sina." Jag ärrätt glad över att i den här debatten ingen har bestritt dettakonstaterande. "Vid avtalsförhandlingarna har man" det sade jagför att bestyrka den slutsatsen - "på löntagarsidan accepterat attarbetsgivarkollektivet ur den fram förhandlade pott som utrymmesmässigt ansesstå till fördelning också har lagt in ATP-avgiften och den gradvisa höjning avATP-avgiften som successivt genomförts efter beslut av . Man harsåledes vid förhandlingarna likaställt ATP-avgifterna med lönen och inrymt bådafaktorerna inom ramen för den fram förhandlade uppgörelsen. Det är menar jag enverifikation på att ATP-avgiften för det första är att likställa med lönen ochatt de anställda avstår från vad som i annat faU skulle bli lönehöjning tUlförmån för förstärkningen av AP-fonderna. Dessa fungerar också med deanställdas välsignelse inte endast för att skapa trygghet för framtidapensionsutbetalningar utan också för att bidra tUl det sparande och denkapitalbUdning, förutan vilken all ekonomisk frammarsch stagnerar. har löntagarna, såväl i LO som itjänstemannakollektivet, via sina organisationer sagt att de är beredda attsatsa en del av sina pengar i detta efterfrågade riskkapital inom industrin.Jag betraktar det som en solidaritetsförklaring till den industriellaverksamhet där löntagarna är medvetna om att de skall ta sin sysselsättning,sin inkomst och sin bärgning. Insatserna kommer väl i praktiken i huvudsak attkunna göras i samband med företagens kapitalanskaffning via nyemissioner. Dåkanske det också är riktigt att understryka att varje sådan insats sker isamklang med en majoritet av aktieägarna och deras uttalade vilja. Det ärendast vid ett beslut på bolagsstämman som denna s. k. riktade emission kangenomföras, dvs. fonden kan erbjudas ett aktieköp. Denna nya chans attförstärka sin kapitalsida borde vara välkommen för företagen, som sannerligenmte rosat marknaden i avseende på kapitalförstärkning vianyemissioner." Det är ju ett känt faktum. Med den kursbildning vi haftunder 1972 har kapitalförstärkningen, det egna kapitalets formerande vianyemissioner på aktiemarknaden, varit utomordentligt blygsam. Det har rört sigom ett par hundra miljoner för hela företagarkollektivet. Jag fortsatte: "En intressant iakttagelse är ocksåatt en förklaring från löntagarnas sida att kollektivt gä in och ta medansvarför industriell Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. utbyggnadpå nytt väcker andarna tUl liv i form av en, som jag menar, malplaceradsocialiseringsdebatt. Vi kan ju göra den enkla jämförelsen att dä Sverigesskogsägande bönder eller jordbrukarna i vårt land snabbt och målmedvetet går inpä de industriella områden som hela skogsförädlingen" - manufaktureringenav skogens produkter "livsmedelsproduktionens förädling innefattar ochpä den allra till och med via sina ekonomiska organisationer satsarnågra tiotal miljoner i vamhus-aktier, sä hör vi inte en viskning omsocialisering. När jordbrukare och skogsägare går in på den industriellasektorn utlöser det intet adrenalin i den politiska debatten och då frågar mansig varför luftas alla dessa olycksprofetior med beskyllningar omcentralisering, socialisering och pampvälde, om löntagarna säger sig vilja göraen direktinsats med sina medel i produktionsutvecklingen?" Jag förmenar självfallet inte jordbrukarna dennarättighet. Jag har mänga gånger stått här i bänken och sagt att jag tycker attdet är helt naturligt att man vill begagna sig av den. Men jag gör anspråk päatt man skall ge löntagarna samma rättighet. Vidare sade jag: "kommer det här att gä över. Vihade exakt samma debatt dä statens investeringsbank inrättades 1967." Jaganförde sedan några citat från oppositionssidan ur denna s. k.socialiseringsdebatt i . Ett citat lyder: Detta är ett "hot motvälståndsutvecklingen. Den kommer att lägga band på den naturligautvecklingskraft, den vilja tiU initiativ och risktagande som är det frianäringslivets natur." Andra citat: "Banken kommer att möjliggöra enstatlig styrning av näringslivet som inger starka betänkligheter. ""Det föreligger betydande risker för att den nya banken i dirigerandesyfte för in det statliga engagemanget i näringspolitiken." "leder tUl ett ökat statligt inflytande, ökat statligkontroll över näringslivet, företagsamhet och industriell verksamhet. Det äringen reform. Det är i stället en fräga om ett socialistiskt politiskt önskemålsom regeringen och Sträng slåss för," "haråterfallit i ett stelt marxistiskt tänkande" man skulle nästan kunna troatt jag hade iklätt mig Jöm skepnad! "Systemet innebär att viriskerar ett ryskt system pä bankpolitikens område," "Investeringsbankenbhr inkörsporten tUl ett förstat-hgande av värt näringsliv i betydandeomfattning," "Det är den statliga centralbyråkratins dröm i sinprydno" känner herrarna igen sig? "Den nya banken blir inkörsportentill värt näringshv med betydande risker för den personliga friheten," Ja, detta är valda stycken. Jag skulle, herr talman, kunnafortsätta hur länge som helst med att citera ur protokoll, men jagtror det här räcker tUl, Jag fortsatte; "Jag vill gärna säga nägot om hur passsannspådda alla dessa olycksprofeter har blivit. Jag tror jag gör det enklastgenom att ta några exempel från Investeringsbankens verksamhet och desskredit-givning. kredittagarna står, för att nu nämna de större somligger på 50 miljoner och däröver. , skogsägare.Rederiaktiebolaget , , bruk, NCB, SydsvenskaKraft, Aga, Billerud, Svenska salpeterverken, Ängfartygsaktie- bolagetTirfing, , Håller jag mig till krediter meUan 10 mUjoner och 50miljoner, hittar jag , Beijer byggmaterial. , KemaNord, Sydsvenska kraft. Bålforsens kraftAB, Esab, järnverk, Husqvarna vapenfabrik, ,Defibrator, Holmens bruk. och många fler. Det är en ganska imponerandeuppräkning av svensk privatägd industri som i sina handlingar bevisat att deinte uppfattar Investeringsbanken på det sätt som dess motståndarepresenterade den då den kom till " - det är ju praktiskttaget två tredjedelar av hela börslistan som är med; och ingen kan väl beskylladessa företag för alltför mycket av socialistisk förvillelse i tänkesätten! Jagslutade mitt anförande: "Jag hoppas således----- att vi skall kunna lösafrågan om AP-fondernas insats med riskkapital i det svenska näringslivets såviktiga framtidsinvesteringar. Den insatsen bör leda till båtnad för ossalla." Jag har med detta, herr talman, velat ge min personligauppfattning om hur jag ser på själva den "principiella sidan" avdenna fråga. Alla de här överdrifterna, där lederöverdrifternas rad av talare, och å andra sidan hela den här underskattningen,där leder underskattningens talesmän ingen är naturligtvisriktig uttolkning av det förslag som föreligger. Jag skall sedan bemöta de inlägg som har gjorts avpartUedare och vikarierande partUedare. Jag viU börja med . Vi önskar alla, säger på det troskyldigaoch för all del också förtroendeingivande sätt som han alltid läggeri dagen italarstolen, en progressiv utveckling av industrins investeringar. På denpunkten är det ingen som tar upp någon debatt med honom; där är vi ense. Men, säger vidare, vi gjorde ju enkompromiss kring utredningen. Det var ett enhälligt betänkande. Bankväsende,näringsliv och intresseorganisationer var med på detta, och det har Strängsatt sig över och gjort rent bord med.