prot · FW0990 · 1973-12-31 00:00:00 — b. garanteraatt hyresgäst hördes före kommunalt beslut, 1973:1951 av () vari hemställts attriksdagen hos Kungl. Maj:t begärde förslag till lagstiftning som ytterligarebefäste kommunernas möjligheter att skydda byggnader som borde bevaras avkulturhistoriska eller miljömässiga skäl. 1973:1962 av m. fl. (vpk) vari föreslagitsatt skulle vidta av motionärerna föreslagna förändringar i regeringensförslag till bostadssaneringslag, innebärande beträffande / § att även fastighet tillhörande stat ellerkommun skulle omfattas av lagen, beträffande 2§ dels att hyresgäst skulle förutom kommunenhos hyresnämnd kunna ansöka om upprustningsåläggande eller användningsförbud,dels att vissa grundläggande regler skulle införas om vad som normalt krävdesför att lägsta godtagbara standard skulle föreligga, beträffande 5 § att upprustningsåläggande skulle fåmeddelas även om beräkningar visade att upprustningen inte skulle ge skäligtekonomiskt utbyte för fastighetsägaren; upprustningens omfattning skullegodkännas av hyresnämnden efter hörande av berörda hyresgäster, beträffande 6 § att användningsförbud skulle få meddelasom hyran efter uppmstningsätgärd ej kunde beräknas bli skälig; sådant förbudskulle få meddelas endast efter hörande av berörda hyresgäster och frågan omersättningslägenhet måste lösas genom enskild fastighetsägare eller kommunsförsorg innan förbudet fick träda i kraft, samt 1973:1963 av () ochfru () vari hemställts att skulle anta det i propositionen1973:22 intagna förslaget till bostadssaneringslag med ändringar som gav deboende en faktisk rätt att utöva skäligt medinflytande. Anslag till bostadsbyggande, m. m. 1. beträffandebehovet av lagstiftning m. m. att skulle avslå motionen 1973:1927 ivad den ej behandlats i civilutskottets betänkande 1973:18 eller nedan under 9, 2. beträffandelydelsen av I § bostadssaneringslagen att med bifall till Kungl.Maj;ts förslag och med avslag å motionen 1973:1962 i denna del skulle anta vidpropositionen 1973:22 fogat förslag, 3. beträffandeuttalande om möjlighet till begränsad upprustning att skulle avslåmotionen 1973:1926, yrkandet 2, 4. beträffandelydelsen av 2 § bostadssaneringslagen att med bifall tUl Kungl.Maj:ts förslag samt med avslag ä motionerna 1973:1926, yrkandet I a, 1950, 1962i denna del samt 1963 skulle anta vid propositionen fogat förslag, 5. beträffandelydelsen av 5 § bostadssaneringslagen att med bifall till Kungl.Maj:ts förslag och med avslag ä motionerna 1973:1926, yrkandet 1 b, och 1962 idenna del skulle anta vid propositionen fogat förslag, 6. beträffandelydelsen av 6 § bostadssaneringslagen att med bifall till Kungl.Maj:ts förslag och med avslag å motionerna 1973:1926, yrkandet I c, och 1962 idenna del skulle anta vid propositionen fogat förslag, 7. beträffandebostadssaneringslagen i vad den ej behandlats ovan att skulle antavid propositionen fogat förslag, 8. beträffandeövriga lagförslag att med bifall till Kungl. Maj:ts förslag och medavslag å motionen 1973:1927 i denna del skulle anta vid propositionen 1973:22fogade förslag till a. lag om ändring i lagen (1970:246) om tvångsförvaltningav bostadsfastighet, b. lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, c. lagom ändring i lagen (1942:429) om hyresreglering m. m., 9. beträffande ändringar i byggnadsstadgan att riksdagenmed avslag å morionen 1973:1927 i vad den ej behandlats i civilutskottets Anslag till bostadsbyggande, m. m. betänkande1973:18 eller ovan under 1 som sin mening gav Kungl. Maj:t tUl känna vadutskottet anfört, 10. beträffande rivningsreglering i vad den ej behandlatsunder 9 att med bifall till motionen 1973:1951 som sin mening gavKungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört. 1. beträffandebehovet av lagstiftning m. m. av fröken () och () som ansett att utskottet under 1 bort hemställa, attriksdagen med bifall till motionen 1973:1927 i denna del skulle a. inte anta de vidpropositionen 1973:22 fogade lagförslagen, i vad de inte behandlats i civUutskottets betänkande 1973:18 eller nedan under 9, b. avslåmotionerna 1973:1926, 1950, 1962 och 1963, 2. beträffandelydelsen av 1 § bostadssaneringslagen av (vpk) som ansett att utskottet under 2 bort hemställa, att med avslag å Kungl. Maj:ts förslag och medbifall till motionen 1973:1962 i denna del skulle anta Kungl. Maj:ts förslagmed ändring enligt i motionen föreslagen lydelse, 3. beträffandeuttalande om möjlighet till begränsad upprustning av herrar Tobé (fp) och Anneräs (fp) som ansett att utskottet under 3 bort hemställa, att med bifall till motionen 1973:1926, yrkandet2, som sin mening gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanterna anfört, 4. beträffandestandardkrav i bostadssaneringslagen av (vpk) som ansett attutskottets yttrande i viss del skulle ha av reservanten angiven lydelse, 5. beträffandehyresgästs ställning enligt lagstiftningen, m. m. a. av herrar Tobé (fp) ochAnneräs (fp) som ansett att utskottets yttrande i viss del skulle ha av reservanterna angiven lydelse, b. avherr (vpk) som ansett att utskottets yttrande i viss del skulle ha av reservanten angiven lydelse, 6. beträffandelydelsen av 2 § bostadssaneringslagen av (vpk) som under förutsättning av bifall till reservationerna nr 4 och 5 b ansett att utskottet under 4 bort hemställa, att i anledning av Kungl.Maj:ts förslag och motionerna 1973:1926, yrkandet I a, 1950 och 1963 samt medbifall tUl motionen 1973:1962 i denna del skulle anta Kungl. Maj:ts förslag medändring enligt i motionen 1973:1962 föreslagen lydelse. 7. beträffande lydelsen av 5 § bostadssaneringslagen(upprustningsåläggande) a. av herrar Tobé (fp) och Annerås (fp) som ansett attutskottet under 5 bort hemställa, att i anledning av Kungl. Maj:ts förslag, medbifall tUl motionen 1973:1926, yrkandet 1 b, och med avslag å motionen1973:1962 i denna del, skulle anta Kungl. Maj:ts förslag med av reservanternaföreslagen ändring, innebärande att upprustningsåläggande även skuUe fåmeddelas om åtgärden med hänsyn tUl omständigheterna i övrigt var ändamålsenligoch lämplig. Anslag till bostadsbyggande, m. m. b. av (vpk) som ansettatt utskottet under 5 bort hemställa, att i anledning av Kungl. Maj:ts förslag, medbifall till motionen 1973:1962 i denna del och med avslag ä motionen 1973:1926,yrkandet 1 b, skulle anta Kungl. Maj:ts förslag med ändring enligt i morionen1973:1962 föreslagen lydelse, 8. beträffande lydelsen av 6 §bostadssaneringslagen (användningsför bud) av (vpk) som - under förutsättning av bifall till reservationen nr 7 b ansett att utskottet under 6 bort hemställa, att i anledning av Kungl. Maj:ts förslag, medbifall till motionen 1973:1962 i denna del och med avslag pä motionen1973:1926, yrkandet I c, skuUe anta Kungl. Maj:ts förslag med ändring enligt imotionen 1973:1962 föreslagen lydelse, 9. beträffande vissrivningsreglering av fröken () och () som under förutsättning av bifall till reservationen nr I ansett att utskottet under 9 bort hemställa, beträffande ändringar i byggnadsstadgan att medbifall till motionen 1973:1927, i vad den ej behandlats i civilutskottetsbetänkande 1973:18 eller ovan under I, som sin mening gav Kungl. Maj:t tUlkänna vad reservanterna anfört. I detta betänkande behandladesmotionen 1973:693 av m. fl. (m, s, c, fp, vpk). Utskottethemställde att skulle avslå motionen 1973:693. HerrGREBÄCK (c): Jag vUl som en inledning till denna vårsessionensdebatt om bostadspolitiken begränsa mig tiU att i all korthet knyta någraallmänna reflexioner tUl den aktueUa situationen på bostadsmarknaden. Utskottsbetänkandet är trots sin koncentrerade utformningett digert aktstycke på 70 sidor och upptar inte mindre än 31 reservationer och2 särskilda yttranden. Härav skulle man kunna frestas dra den slutsatsen attbetänkandet rimligen borde innehålla en mängd nya synpunkter och förslag tUl enförnyelse av samhällets bostadspolitik. Men så är ingalunda fallet. Anslag till bostadsbyggande, m. m. stort setttUl uppläggning och utformning samma gamla Kungl. Maj:ts förslag, sammautskottets hemstäUan och samma gamla reservationer som vi känner igen fränföregående års bostadsdebatter här i kammaren, även om text och siffror avvikeren aning. Någon förnyelse av vår bostadspolitik är inte att väntaförrän de tre sittande kommittéerna boendeutredningen, bostadsfinansieringsutredningenoch bostadsbeskattningsutredningen - har avgivit sina betänkanden. Målsättningen för dessa utredningar måste väl vara atttala om hur vi skall kunna bygga billigare hus med lägre hyror som följd ochhur vi skall uppnå en skattelagstiftning som fungerar neutralt, oberoende avupplåtelseform av bostäder. Särskilt boendeutredningens betänkande torde ibostadspolitiska kretsar avvaktas både med stora förväntningar och otålighet. Enighet borde väl kunna råda om att efterkrigstidens bostadspolitikför många människor, ja, för stora folkgrupper, inneburit förbättringar ibostadsförhåUandena, som en tidigare generation knappast vågat drömma om, och idet avseendet varit framgångsrik. I det faUet har en ekonomisk och socialutjämning meUan olika medborgargrupper ägt rum, som inte bör fördöljas då mandiskuterar den förda bostadspolitiken. Efter detta konstaterande kan det förtjäna påpekas attdagens bostadsmarknad fortfarande utmärks av många och besvärliga problem. Jagtänker då närmast på de 20 00030 000 outhyrda lägenheterna i flerfamUjshus ochdä i huvudsak i nyproduktionen. I det sammanhanget bör observeras att detrångbodda hushållen uppskattas till upp emot 500 000. StäUt i relation tiUdessa siffror ter sig de outhyrda lägenheternas antal inte alltföröverväldigande. Problemet för bostadspolitikerna är att förklara varförnära en halv miljon familjer fortfarande skall behöva bo trångt somvi har ett stort antal lägenheter outnyttjade. Utvägar för att komma ur dettadilemma är det angeläget att med det snaraste söka finna. Det är ju ingen lösning av problemet att konstatera attden bekymmersamma situationen beror på de senare årens konjunkturnedgång, attden utländska arbetskraften i betydande omfattning flyttat hem eller att deninrUses omflyttningen minskat i styrka. Det nu anförda må anges som exempel päatt fortfarande har vi svårlösta problem som det är angeläget att samhäUet medhjälp av olika medel med det snaraste mäste försöka komma tiU rätta med. Deouthyrda lägenheternas problem löser man ju bara tUlfälligt med ettstatsfinansieUt stöd i någon form för att i en akut situation reda uppsvårigheterna, men mäste andra utvägar sökas. Dessa utvägar mäste desittande utredningarna hjälpa till att anvisa. Men det är inte bara de outhyrda lägenheterna som visaratt bostadsmarknaden råkat i obalans. Den betydande arbetslösheten blandbyggnadsarbetarna är ett annat uttryck för denna obalans. Det är djuptotUlfredsställande när yrkesskickligt folk inte kan finna utkomst inom sin egenbransch och framför allt om de tvingas gå arbetslösa. Byggnadsbranschen är jui och för sig ett arbetsområde som innebär osäkerhet och otrygghet ianställningsförhåUandena. Det är därför utomordentligt angeläget att tvära omkastningar inom byggnadsverksamheten kan undvikas.Jämn och kontinuerUg sysselsättning måste eftersträvas. Detta borde inte behövavara ett ouppnåeligt mål, om målsättningen för byggandet och avvägningen mellanolika sektorer i fråga om byggnadsverksamheten vore tillräckligt långsiktig,dynamisk och samordnad. Ökad säkerhet och trygghet i anställningsförhållandenainom byggnadsbranschen är en av förutsättningarna för att säkra rekryteringenav yrkeskunnigt folk och ge den äldre yrkesvana arbetskraften utkomst ocharbete. Detta innebär, att kortsiktiga insatser av typen utökad bostadssanering,utveckling av boendeservice, beredskapsarbete m. m. hur värdefulla de än kanvara för att lösa akuta arbetslöshetsproblem ändå inte är någon lösning sikt. Även i detta sammanhang inställer sig behovet av ett långsiktigtbostads- och byggnadsprogram. Vore det så enkelt att hela frågan om bostäderoch byggande endast vore en marknadsfräga, som man med förtroende kundeöverlämna ät marknadskrafterna att lösa, vore det ingen större konst att drivabostadspolitik här i landet. Men det finns nu och måste finnas ett starktsocialt inslag i den bostadspolitik ett land med vår samhällsstruktur måsteföra och detta av skäl, som jag i denna församling inte närmare behöverutveckla. Det är ofrånkomligt att en sådan politik måste ta hänsyntUl en mängd förhållanden som inverkar på bostadsmarknaden. Jag behöver i detsammanhanget bara nämna sädana frågor som kapitalmarknaden, räntenivån,markhushällningen, sysselsättningen osv. VUl man driva en bostadssocial politik måste samhället hamöjligheter och befogenheter att inverka på dessa faktorer. Hur och i vUkenutsträckning? Om detta står debatten och därom kommer den att fortsätta.Låt mig uttrycka en förhoppning om att debatten skall bidra tUl att vi finnerallt bättre lösningar pä detta viktiga samhäUsproblem. Jag ber att fä yrka bifall tUl alla dereservationer i civilutskottets betänkanden nr 19 och 20, där mitt namnåterfinns, och i övrigt till utskottets förslag. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrULLSTEN (fp): Jämför vi bostadsdebatten med den vihade skall vi finna att det är helt annorlunda. Vad somdå skildrades i tidningar, radio och TV var interiörer från bostadsslum,berättelser om ockrare som bedrev en samvetslös hantering med människornasbostadsnöd. Vi läste skUdringar om människor med framför sig istorstädernas bostadsköer. Det var bristen pä bostäder och allt det sociala eländesom följde i dess skugga som var det dominerande. Så blir det alltid när det ärbrist pä en livsnödvändig vara. Bland dem som drabbas värst finns alltid mängaav de ekonomiskt svagaste. För det stora flertalet innebar naturligtvis denallmänna höjningen av kvaUteten på det som byggdes en viktig förbättring, menmånga hamnade utanför. Hade man inte gott om pengar, fick man heller ingenbostad. Det var islutet av det här skedet som gav det beryktade 5 protokoll 1973. Anslag till bostadsbyggande, m. m. svaret tiUett ungt par här i , som undrade hur de skulle bära sig åt föratt få en bostad. Flytta någon annanstans, sade dåvarande statsministern. Idagens debattklimat, med högkonjunktur för politiska "grönskedrömmar"hade statsministerns svar kanske applåderats av några. Dä applåderade ingen.Ändå var det på sitt sätt ett ganska bra svar, därför att det var uppriktigt.Men innebar det naturligtvis ett underbetyg ät den bostadspolitik somhade förts. Den hade misslyckats med den grundläggande uppgiften att garanteramänniskor rätten tUl en hygglig bostad. har vi ett annat slags bostadskris, en hyreskris ochen miljökris. Det ena hänger ihop med det andra. I gär var många kommunersproblem brist på lägenheter, kämpar de med brist på hyresgäster. Mängalägenheter står tomma. Därför att vi har tillgodosett behovet, byggtför mycket? Nej, inte sä, men vi har byggt fel slags lägenheter tUl fel pris.Folk- och bostadsräkningen redovisar även tiotusentals människor som bortrångt, som bor i dåliga bostäder, som skulle vilja flytta om de hade råd attflytta in i de lägenheter som erbjuds dem. Men många har inte råd, och mänga av dem som har rådtycker inte att de bostadsmUjöer som erbjuds är värda priset. Därför får vårslutsats inte bli att vi skall minska utbudet av modernt utrustade lägenheter,men att vi skall bygga annorlunda. Bygga mindre nytt och satsa mera på attsanera de äldre bostäderna, som ofta bättre svarar mot de miljökrav sommänniskorna har . Om det är vi numera ganska överens. Vi skaU också byggafärre hyreshus och flera egnahem, eftersom alla undersökningar entydigt visaratt många fler vUl bo pä det senare sättet. Vi skall bygga hyreshusen mindrestereotypa, bygga dem lägre, eftersom lika entydiga undersökningar visar attmänniskor vill bo nära marken, även de som föredrar att bo i hyreshus. Om detär vi också numera ganska överens här i . Men bekännelser tUl principer är en sak, det praktiskahandlandet är en annan sak. I sammanträdesrum och ritsalar är det ofta på detsättet att byggnadstekniken och kortsiktiga ekonomiska intressen får bestämma merän människornas egna önskemål. Jag tror inte mycket på dem som vUl göra renthus med normer och regler och som odeciderat talar för vad de kallar en fribostadsmarknad. Men det finns en klockartrb, som drar åt andra håUet också, detfinns de som helst vUl ha en egen paragraf för varje skruv och som nästan heltunderkänner det instrument för information från konsument tUl producent som vikallar marknadskrafter. För sedan skrev chefen för vår högstaplaneringsmyndighet i en artikel; "Jag tycker inte att frågan om en ökningav markbostadsandelen får avgöras av opinionsbildare eller av den aktuellaefterfrågeutveck-lingen." Var det överdrifterna och förenklingarna i denpågående boendemUjödebatten han var ute för att gissla, ja, dä är det inte såmycket att säga om uttalandet. Men inte kan vi väl underkännaefterfrägeutvecklingen som riktlinje för vårt byggande. Vem skuUe veta bättreän de som själva skall utnyttja bostäderna hur dessa bör vara utformade? Är detmeningen att , planverket, byggnadsnämnderna ochkommunstyrelserna skall vara smakdomare åt konsumen- terna?Frän liberalt håU kan vi inte acceptera den inställningen. De politiskaorganens och myndigheternas uppgift skall vara att skapa förutsättningar förvalfrihet för konsumenten, valfrihet när det gäller pris, kvalitet, boendeformoch yttre miljö. Men det är naturligtvis fel att tro att vi löser detvalfrihetsproblemet bara genom att bygga fler småhus, fler bostäder där varjeboende har en lägenhet med markkontakt. Även sådana områden kan göras sterila,monotona och servicefattiga. Och valfriheten när det gäller priset är inte detminst viktiga. Om alternativet tUl en hyreslägenhet är ett småhus som kostardubbelt så mycket att producera och som även med ränteavdrag blir avsevärtdyrare att bo i, då har vi åstadkommit valfrihet bara för dem som har råd. Två forskare vid kungl. tekniska högskolan här i Stockholmhar visat att detta ofta är fallet. Den genomsnittliga lägenhetsytan förlägenheter i flerfamUjshus är enligt deras undersökningsrapport 69 m, försmåhus 113. Det genomsnittliga priset för att producera en lägenhet är 74 000kronor mot för småhusen. Den friliggande villan med stora kravpå markresurser och dyra kommunala investeringar är fortfarande den heltdominerande typen på småhusmarknaden. Det är förmodligen mot den bakgrundenmånga kommunalpolitiker med bostadssociala ambitioner och omsorg omkommunalekonomin ställer sig tvekande till småhusevangeliet. Den slutsats som dras i den här forskningsrapporten ärfördenskuU inte att småhusalternativet skall överges tvärtom. Men man menar och jag vUl hålla med om det att inriktningen måste ändras. Det måste blilika naturligt på småhusmarknaden att variera storlek på lägenheterna som detär pä flerfamUjshusområdet. Det är ett sätt att bygga bUliga småhus. Det andrahar med byggnadsrätten att göra. byggs de flesta småhus i egen regi avden som köpt marken ofta ett stort byggnadsföretag trots att man nu vet attden principen leder tiU att husen blir i genomsnitt dyrare än om debyggs efter anbudskonkunens. Men kravet pä byggkonkurrens gäUer naturligtvis inte barasmåhus. Av våra hyreshus är det mindre än hälften som byggs efter anbudskonkurrensoch de husen blir alltså i mänga fall väsentligt dyrare än de behövde bli. Frånfolkpartiets sida har vi därför länge hävdat kravet på anbudskonkurrens, enprincip som helt enkelt handlar om att det företag som visar att det kan byggaden begärda produkten tUl lägsta möjhga pris också skall få uppdraget,oberoende av vilken typ av företag det är. För att ge eftertryck ät det kravetvill vi att anbudskonkurrens skall gälla som generellt vUlkor för att fåstatliga lån, for allt byggande, på all mark. Detta kan tyckas vara en självklar princip; ändå är detmärkvärdigt svårt att få gehör för den. När jag i förra årets bostadsdebattförsökte fä den socialdemokratiska synen på problemet blev svaret att vi måstevänta på byggkonkurrensutredningen. har den framlagt sitt betänkande, det ärnästan , men ingen proposition har synts tUl. Jag skulle därförvilja fråga inrikesministern när vi kan vänta några initiativ med anledning av utredningens förslag. Jag skulle också vilja fråga herr Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. ,som utlovade en debatt om konkurrensfrågorna när, som han sade, vihade tiUgång till utredningsmaterial; Hur ser på den här idén medett generellt krav pä anbudskonkurrens som villkor för statliga län? Jag ärmycket intresserad av att fä veta det, men framför allt tror jag attbostadskonsumenterna är intresserade. Man vet ju att en effektivare konkurrensi producent- och givetvis också i förvaltningsledet ger lägre kostnader. Mankan väl väga säga att det egentligen är det hittUls enda konkreta förslaget omhur man skall kunna sänka produktionskostnaderna mera radikalt. Men vi måste naturligtvis också söka oss fram på andraområden för att göra det bUligare att bo. Det som framför allt gör det dyrt attbo är kapitalkostnaderna, och här spelar givetvis räntan en avgöranderoll. Som visade i ett anförande för sedan skulleeffekten på boendekostnaden bli lika stor med 1 procents räntesänkning som omalla byggnadsarbetare jobbade gratis. Det mycket omdiskuterade markprisetmotsvarar bara hälften av lönekostnaden. För en modern trerummare med 6 500kronor i årshyra utgör kapitalkostnaden . VUl man göra någonting radikalt för att sänka hyrorna,borde det därför Ugga nära tUl hands att diskutera räntans höjd. Räntan är juden största biten i det vi kallar kapitalkostnad. Mot tanken att laborera meden räntesänkning som medel att åstadkomma lägre hyror brukar anföras attränteläget inte får bestämmas av bostadspolitiska motiv; det är enkapitalmarknadsfråga. Pengarnas "pris" bör bestämmas av tUlgång ochefterfrågan, brukar man säga. Och där är det inte bara situationen i Sverigesom betyder något, vi måste också ta hänsyn tUl den internationellakapitalmarknaden. Om vi sänker räntan i under vad som ärmarknadsmässigt motiverat, då flyr pengarna utomlands där förräntningen ärbättre, respektive blir utländska kapitalplacerare ointresserade av . Det här resonemanget är naturligtvis i princip aUdelesriktigt, men frågan är om det nödvändigtvis behöver gälla också förbostadsområdet. Ett skäl att ifrågasätta det är det faktum att bostadsmarknadenredan i dag är en mycket hårt reglerad del av näringslivet. Statsmakternabestämmer hur mycket som skall byggas och kan komma överens med bankeroch kreditinstitut om att dessa skall låna ut det kapital som behövs för att defastställda bostadsbyggnadsprogrammen skall kunna hållas. Därtill kommer numeraatt staten genom AP-fonderna är den största utlånaren och kommer att bli det iän högre grad ju mera fonderna växer. Risken att bostadsbyggandet inte skulle få tUlräckligt medkapital om man införde en särskild ränta för bostadsfinansieringen, som ärlägre än för annat långfristigt kapital, finns alltså enligt min bedömninginte. Dessutom är faktiskt utlåning tUl bostadsbyggandet ju en tämligen säkerplacering, vilket också talar för att bostadsräntor inte nödvändigtvis behöverligga på samma nivå som räntan för pengar som sätts in i andra, mera riskfyUdainvesteringar. Men innebär då inte det är den andra frågan mannaturligtvis ställer sig - en ensidig sänkning av priset på bostadskapitalet ensubvention av byggandetoch därmed en återgång tiU det system med räntesubventioner som vi övergav förett antal år sedan, då med motiveringen att särskUda subventioner tiUinkomstsvaga grupper var bättre? De som lånar ut pengar tiU lägre ränta än deannars behövde göra får ju en faktisk förlust, som måste ersättas av någon,dvs. Även det resonemanget är i och för sig riktigt, men om detbehöver bli fråga om en direkt subvention över statskassan beror på hur mankonstruerar systemet. Tvä tredjedelar av dagens hyreshus byggs av s. k.allmännyttiga företag, som får statliga lån tUl .