prot · FW0948 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag menar fortfarande - och vidhåUer detta att lika välsom enskilda människor måste iaktta en viss måttfullhet i uppträdandet när detgäller att ge uttryck för sina känslor, lika väl och i än mycket högre grad ärstaternas representanter tvungna att i det internationella samarbetet ta hänsyntill vanlig hyfs och anständighet. Jag tycker att det hör till de krav som manbör kunna ställa på en statsman. Statsminister är inte barapartiledare, är statsminister. När han talar, talar han påallas våra vägnar. Det vore inte bara behagligt utan också värdefullt för helalandet om vi alla kunde ställa oss upp bakom honom och säga: Så här tycker viockså. Det skulle ge ett stöd åt honom, ge stöd åt landels manifestationer pådet utrikespolitiska fältet, del skulle ge styrka ål vår neutralitetspolitikoch vårt framträdande om man gjorde på det sättet i stället för att söka strid.Nog borde man av statsministern kunna begära att han, innan sådana här viktigademonstrativa uttalanden snickrades ihop, tog kontakt med oppositionen. Vi haren utrikesnämnd som skall sammanträda och som skall vara ett rådgivande organ iviktiga utrikespolitiska angelägenheter. Den har inte anlitats eller utnyttjatsi de sammanhang då statsministern har vidtagit de åtgärder som jag här harkritiserat, som jag kommer all fortsätta att kritisera och som jag tror att del av svenska folket också kritiserar - de må vara socialdemokrater,centerpartister, folkpartister eller tillhöra mitt parti. De tycker att landetsstatsminister har gått för långt. Jag är i del fallet - kanske inte i så mångaandra fall - förespråkare för den stora grupp människor som tycker att man kankräva måttfullhet av landets statsministeri sådana här viktiga sammanhang. Jag behövde inte ha åberopat deklaration i denförutvarande båda kamrar lill stöd för min uppfattning. Jag har denhär uppfattningen, jag står för den och behöver inte hjälp av någradeklarationer från regeringens sida. Men när nu regeringen själv har gjortuttalanden och även senare om vUket uppträdande bör iaktta föralt dess politik skall tas pä allvar, då var det tacksamt för mig att åberopadetta. Jag behövde alltså i och för sig inte göra det, men jag gavstatsmmistern anledning att söka sig tillbaka till konflikten med JarlHjalmarson , då helt andra -förhållanden förelåg. Man diskuteradedå och och mycket annat. 1 slutet av var det enallmän debatt, och fördes det också debatt om hur skulleställa sig i olika tänkta utrikespolitiska situationer. Det är frågor som ickehar den minsta aktualitet . Men en konsekvent linje i vår kritik genomåren har varit att skall presentera sin utrikespolitik på ett värdigtsätt, så att den blir tagen på allvar. Vi har ingen anledning att vara"längre ute" än , och andra länder. Varför skall Sverigealltid vara det mest militanta landet i sådana här sammanhang? Jag tror attdetta skadar vårt land och våra intressen. Det är därför jag har drivit den härkampanjen - kalla det gärna för det - mot det sätt på vilket regeringen undersenare år utövat utrikespoUtik. Hänvisningen tiU EEC eller EG var i allra högsta gradmissvisande. Vi hävdade att déh linje regeringen själv tidigare hade intagitskulle fullföljas, dvs. deh öppna ansökans linje. Låt oss därvid få klarlagt omdet går att förena ett medlemskap med vår alliansfria politik. Det var vårtkrav. Vi har aldrig påstått att det gick all nå det resultatet. Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Jag har aldrig påstått att harvarit konsekvent i alla avseenden. Jag har sagt att man hade olika varianter isitt sätt att lägga upp sina angrepp. Jag måste korrigera pä tvä punkter. Det är fördet första alldeles riktigt att och jag hade en diskussion ,men dåvarande partiledning sade ingenting. Den stora dramalikenmed kravet på min avgång kom som en reflex på alt den amerikanske ambassadörenhade rest hem för konsultationer. Del är ett obestridligt faktum. För det andra kom protesten från nästan innan jag hadeslutfört mitt tal vid miljövårdskonferensen , och först dagen därpåintervjuades . Hans beskrivning är alltså icke korrekt. Detmtressanta är att ingen annan deltagare på miljövårdskonferensen reagerade pådetta sätt. Ett dugotal länder tog upp precis samma problem. 1 efterhand hardet varit ganska stark kritik i mot den överreaktion som man visade.Men det är amerikanarnas sak att avgöra om de viU reagera eller inte. Det äremellertid intressant att när denna reaktion kom och slogs upp stort i TV såvar i radio morgonen därpå och riktade - ensam i -våldsamma angrepp mot mig för det jag hade sagt om miljöförstöringen och påstodatt det var Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Insinuationen att det inte är vår ärliga övertygelse ochvår oro inför miljön som kännetecknar våra ställningstaganden, det är ett sättatt skada , . Självfallet bör man iaktta måttfullhet. Det finns enmåttfullhet i sak som är det viktigaste när det gäller de sakligaställningstagandena. utgav den här berömda boken 1970. ,läromästaren i måttfullhet. När den boken utkom uppsteg ledare ochsade att kunde omöjligen bli utrikesminister i en borgerligregering. Och sade att han kunde knappt sova när hanhade läst den boken. Denna lektion i måttfullhet gick i alla fall inte hem hosde borgerliga bröderna så det knakade om det precis. Jag tycker därför inle attherr är så värst bra som läromästare. Måttfullhet i sak skall man iaktta. Man skall slå vakt omden lilla nationens intressen. Där har ingenting att invända. Sedan har talat om måttfullhet i form. Visstvar det en upprördhet som präglade mitt inlägg . Jag inledde del medorden att ibland tvingas man att tala klarspråk för att markera att det varen ovanlig, skakande situation. Här hade detta krig pågått , medfruktansvärda lidanden som följd. Här hade hela världen förespeglats alt nu varfredens timme nära, och ljusa förhoppningar spred sig över hela världen. Såinleddes dessa bombningar av . Jag hade den absolut bestämdaövertygelsen att här måste en internationell opinion säga ifrån så att dettastoppades, för det kunde inle finnas några rationella, förnuftsmässigamotiveringar för det som skedde, även om försökte säga att manbombade för fred. Det kan, .sade jag mig, inte finnas några rationellamotiveringar, och det kan icke moraliskt försvaras. Så gjorde jag dettauttalande. Jag vill inle överdriva betydelsen av det, men det var ett blygsamtbidrag till en internationell opinion, som gick över gränserna bland människori alla samhällslager, och denna internationella opinion blev en mycket starktbidragande orsak till att bombningarna upphörde. Inte den enda orsaken, men enav dem. Hur starkt bidragande den var kan man inte mäta -- att den bidrog ärsjälvklart. Eftersom det var syftet, var del moraliskt och politiskt rätt attgöra delta uttalande. Jag tror att jag kunde tolka vad miljoner människor ivärlden och i vårt land kände i del ögonblicket. , , måste manjust tala klarspråk om man vill uppnå en påverkan i fredens riktning. Jag konstaterar emellertid ändå alt famlarlitet grand just . Det är inte de klatschiga angreppen på den svenskautrikespolitiken utan det blir bara angrepp på formen i någrauttalanden. Det är i och för sig ett steg framåt för dem av oss som har upplevtde sista åren. Men det hindrar inte att slår där isolerade från demsom nu har menat alt vi måste hävda vår röst när det gäller denlilla nationens rätt till oberoende. säger att det vore bra, om man inom hans partihade kunnat ställa upp och säga att man delar regeringens mening. Ja, det varmöjligt när det gällde invasionen i - jag minns att steg upp och sade: Vi delar regeringens mening. Vi talade då för en mycketbred opinion i . När det gäller Vietnamfrägan har herrBohman skUt ut sig i isolering. Del hindrar inte att vi kan sägaatt vi har tolkat vad en bred opinion har känt och tyckt om den hlla nationensrätt. () kort genmäle: Jämlikhet är det uppenbarligen inte fråga omnär statsministern får tala hur länge som helst medan jag måste begränsa migtill . Det tvingar mig att dra ihop vad jag vill säga på ett sättsom ibland kan göra det svårt att förstå. Jag vill klara upp en sak med statsministern: Jag har inteifrågasatt statsministerns eget engagemang men i högsta grad hans omdöme. Ochdet gör jag fortfarande, inle minst efter att ha hört det senaste inlägget. Jag gjorde gällande att det vorevärdefullt om vi allihop kunde stå bakom utrikespolitiska uttalanden i sådanahär sammanhang och hänvisade bl. a. till utrikesnämnden. Jag vill också påminnaom att utrikesnämnden, när det gällde , sammanträdde omedelbartoch gjorde ett gemensamt uttalande. Men när vi sedan på den demokratiskaborgerliga sidan försökte få socialdemokraterna att delta i en gemensammanifestation här i , vägrade socialdemokraterna detta. Kommerstatsministern ihåg det? Ni gick för er själva och ville inte delta med deandra demokratiska partierna i en gemensam demonstration mot vad som hände iTjeckoslovakien. Vi blev ense om manifestationen när det gälldebombningarna och kriget i . Det blev vi eftersom vi kom framtill en formulering som mitt parti kunde acceptera. Men det ordval somstatsministern använde dagen före skulle vi aldrig ha kunnatacceptera. Även om uttalandet bars upp av medkänsla med "lidandemänniskor", var det inte formulerat på det sättet, herr statsminister. Denkunde inte ha fått den effekt som ni påslår, nämligen att hävda den lillanationens rätt till oberoende. 1 utlandet jämfördes vad som hände i medgasningarna i och alla andra illgärningar som och sig skyldiga till under världskriget. Det är inte märkvärdigt att detutlöste de reaktioner som sedan följde. Till yttermera visso, eftersom herrPalme beskyller mig för larvligheter, hade den goda smaken alt underde då pågående överläggningarna med oss helt förtiga de åtgärder från som han då hade kännedom om. Han förteg alltså de upplysningar han hadefått om reaktion medan han förhandlade med de andra partiernaom utformningen av en gemensam manifestation. Och sedan får man inle tala omanständighet och hederlighet! Jag hävdar fortfarande - på den sekund jag har kvar alldet sätt på vilket statsministern bedriver utrikespolitik skadar svenskaintressen. När får nästa gång vara med i fredsbevarande internationellaaktiviteter? Tror statsministern inte att - det oberoende -blivit diskvalificerat att vara med> i sådana internationellamanifestationer genom det som skett under den senaste liden? Det är kanske bäst att säga det , herr talman: inte rätt till flera repliker. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Jag är glad att åtminstone på enpunkt blivit intresserad av jämlikheten. Jag vill ändå säga till honom att viden debatt i om de här tingen, då vi hade exakt lika mycket tid till vårtförfogande och jämlikheten i detta avseende sålunda var fullständig, försökteherr till förtvivlan undvika att gå in i debatt. Det gällde då framförallt miljövårdskonferensen. Beträffande 1968 var det rikligt som herrBohman sade. I anordnades en manifestation där alla partier gick med, meni hade man den bedömningen att mitt under valrörelsen var det bättreom varje parti för sig hade sin manifestation. Det hade man också, och det varinget fel i det. Eftersom inte har mera tid till sittförfogande, lämnar jag honom därhän. Jag vill ändå mycket mycket kort tillägganågot i principfrågan. I den värld vi lever i har stormakterna en mycket starkställning. De är oerhört mäktiga. De avspänningsslrävanden som ägt rum under detsenaste året och där kan vi alltså bedöma den amerikanska utrikesledningenmycket positivt - har varit till gagn för freden. Man har fått kontakter medKina. Man har fått förhandlingar i . Det har underlättatEuropaförhandlingarna. Allt detta är positivt. Vi skall så att säga stödjadenna stormakternas strävan att komma till överenskommelser som gagnar freden. Men trots allt betyder stormakternas mycket stora maktvissa risker för små nationer och deras självständighet. De stora delar uppvärlden. De har den militära, tekniska och ekonomiska makten. Små nationer kanlätt bli till bekymmer och besvär. De kan störa en världsbild - i så fall vedem! Det har förekommit sådana skeden i historien. Då är det väldigt viktigt att små nationer kan hävda sinrätt till existens, sin rätt att själva få utvecklas efter egen vilja. För attdet skall lyckas måste det finnas en solidaritet mellan små nationer. Det ärinte lätt att ställa krav på den solidariteten den dag man själv kommer i faraom man inte ställde upp, sade sin mening, den dag en annan liten nationssjälvständighet var i fara. Då får man ta risken att från tid till annan ta på sig enstormakts missnöje över att också den lilla nationen vågade hävda sin meningoch driva denna sin mening. Vi måste ha förmåga att ta sådana reaktioner medlugn, för vi vet ju att vi inle har någon annan önskan än att ha rimligarelationer lill all världens supermakter. Det ligger i småstatens intresse. Vivet att vi inte har några egenintressen eller maktanspråk som vi driver. Vi kanalltså ha det självförtroende som det innebär att man slår för en övertygelseoch inte önskar de stora nationerna något ont. Paasikivi skrev myckel om de små nationernas svårighet.Han skrev visa ord om förutsättningarna för deras rätt att överleva. Men jaghar något att tillägga; 1 denna värld måste de små nationerna ha möjlighet atthävda sina egna vitala intressen, och lill dessa vitala intressen hör andra smånationers rätt att överleva. Så enkelt och så svårt är det, och jag tror alt detvi har sagt och gjort i Vietnamfrågan i alla sina huvuddrag har stämt med detsvenska folkets övertygelse, ställ i samklang med vitalaegna intressen och har inneburit att vi kunnat ge ett blygsamt men därför inteoviktigt bidrag till freden i och därmed till avspänningen i världen. Ganska mycket i marginalen tiU sinaanföranden har partiledarna ställt ett par frågor till mig, som jagpliktskyldigast skall försöka besvara, men jag lovar att göra det helt kort. På tal om de framstötar i nedrustningsfrågor som frånsvenskt håll har gjorts alldeles i på säkerhetskonferensensförberedande möten frågade mig vilken roll CCD, nedrustningskonferenseni , just nu spelar och hur CCD skall kunna utnytdas för att utvecklasträvandena på nedrustningsområdet. Jag är frestad att svara med ord, för herrBohman harangerade mig också. Han sade: "De pågående nedrustningsförhandlingarnai GenSve ger inte heller någon som helst antydan om resultatinom överskådlig tid eller hur, statsrådet ?" Jag vUl barabekräfta det intrycket. Det tolfte verksamhetsåret i nedrustningsförhandlingarna iGeneve har börjat, och man borde kunna vänta att i den just nu rådandeinternationella situationen förutsättningarna att uppnå meningsfylldavapenbegränsningar och ett stycke verklig nedrustning skulle vara goda. Men detråder fortfarande ett dödläge i förhandlingarna. Man står och stampar på sammafläck i fråga om de två ämnen som står på dagordningen för året: att åstadkommaett fullständigt provstopp och att åstadkomma förbud mot tillverkningen avkemiska stridsmedel. Det är självklart att vi fortsätter all hoppas attdödläget snart skall kunna brytas, och vi skall naturligtvis från svenskt hållgöra ytterligare ansträngningar för detta vi skall fortsätta att vara ganskamilitanta i . På de rättframma frågorna måste jag emellertid ge etträttframt svar, och det är att CCD har kommit i skymundan. De tvä supermakternasom där är ledande. och , är orörliga i sinapositioner. Det är då inte underligt att vi försöker utnyttja den störreflexibilitet som foreligger vid , den europeiska säkerhetskonferensen. Vi fortsätter också att verka för mer globalanedrustningsansträngningar, men där är det f. n. också svårt att åstadkommanågot. Jag tror att man måste vänta pä något slags nypremiär för dessadiskussioner, en mer spektakulär ansats, och del är av den anledningen som vifrån svensk sida har stött ett FN-förslag om en världsnedruslningskonferens.Men i det fallet är del och som är omedgörliga. villdiskutera allt och intet. vill ha förhandsgarantier från de nuvarandesupermakterna att de hell skall stoppa sin ständigt upptrappadekärnvapenkapprustning. Närmare bestämt har ställt två villkor. Det ena äratt samtliga kärnvapenmakter skall ulfästa sig all inle vara den första att användakärnvapen, det andra är alt de skall utfäsla sig alt aldrig i något skede av enmilitär konfrontation angripa icke-kärnvapen-makter med kärnvapen. Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Dessa krav sammanfaller i och för sig med ochandra smärre staters intressen. Vi har naturligtvis inte gått så långt att vihar stött anspråk pä att dessa villkor skulle vara uppfyllda i förväg,eftersom del skulle vara föga realistiskt att tro alt man skulle kunna fåsådana förhandslöften. Men vi har gått så långt som tUl att säga att vi frånsvenskt håll förutsätter att detta skaU vara de primära förhandlingsfrågornavid en världsnedrustningskonferens. är det faktiskt inte stora utsikter altfå ens den förberedande kommittén för den konferensen sammankallad, därför attflera av supermakterna vägrar att infinna sig till ett sådant sammanträde. Jag vill inte ta kammarens tid i anspråk för att merdetaljerat redovisa skälen till att vi finner det osannolikt att några störresteg framåt i nedrustningsarbetet kommer att kunna tas i är - i varje fall inteförrän FN sammanträder igen , men jag lovar att den svenska regeringeni varje fall skall försöka det omöjliga. () kort genmäle; Jag vill bara uttrycka min tacksamhet för denvärdefulla komplettering till den hittillsvarande debatten som från talarstolen. Jag vill också uttrycka min uppskattning av deinsatser som statsrådet gör vid nedrustningsförhandlingarna i . Vi vetalla med vilken energi och kunnighet som statsrådet har ägnat sig åtdetta tyvärr alltför otacksamma arbete. () kort genmäle: Det var ju ett rakl-på-sak-besked vi fick,att Genéveförhandlingarna har kommit i skymundan. Och det måste man verkligenbeklaga, eftersom är naturliga forum. Underåtskilliga år har också spelat en mycket väsentlig roll i dessaförhandlingar, och statsrådet har inte utan tidigare ikammaren fått ta emot rosor för sina insatser. Det har förefallit oss, som inte kunnat följa detta arbetefrån insidan, som om inte varit lika aktivt ,medan exempelvis har drivit vissa frågor mycket hårt, inte minst fråganom kärnvapenprovens definitiva stoppande. Vi är väl alla medvetna om detskymtade också i statsrådets inlägg att små länder aldrig kan lösanedrustningsproblemen utan stormakternas medverkan, och då måste ju de småländerna samordna sina strävanden. Om jag får tolka slutet av statsrådets svarpå det sättet att ämnar aktivt söka medverka i denna samordningssträvanär det ett bra svar, annars inte. Det som har uppkallat mig till att säga någraord i den här debatten är anförande , där han talade om detnordiska samarbetet, särskilt det nordiska lagstiftningssamarbetet. att jag pä Nordiska rådels möte i i undergeneraldebatten avfärdade den lagharmoniseringslinje som de nordiska ländernahar bundit sig vid i som närmast identiskmed skandinavismens drömmerier. Det är riktigt att jag i sade att jag inte kännernågon stor sorg över att de skandinavistiska drömmarna nu har skingrats drömmarna om ett enhetligt nordiskt rättssystem i den bokstavliga betydelsen avlikalydande lagar. Men jag sade också och jag kan citera direkt ur mittanförande i : "Dagens nordiska samarbete i både lagstiftningsfrågoroch andra frågor har till skillnad från skandinavismen en bredfolklig förankring. Det är ett intresse både för de nordiska länderna självaoch för omvärlden att detta samarbete kan fortsätta och utvecklas vidare.Viljan att fortsätta finns i alla de nordiska länderna," Om lyssnade på mig i måste han ha märktatt vad jag ägnade mig åt under generaldebatten var att försöka göra en analysav det nordiska lagstiftningssamarbetet, dess villkor, förutsättningar och framtidsmöjligheter.Den analysen utmynnade för övrigt i en ganska optimistisk och positivslutsats. Jag sade att jag är "övertygad om att nordisktlagstiftningssamarbete i obundna former och utan i förväg uppställda krav påharmonisering är ett nödvändigt inslag i vår gemensamma strävan att på olikaområden värna om nordiska intressen och stärka samhörigheten i ". När jag talade om det nordiska lagstiftningssamarbetetförsökte jag skildra hur det har utvecklats . Det har jubreddats alldeles oerhört från att ha startat huvudsakligen på detcivilrättsliga och kommersiella fältet till att täcka det mesta som har medmänniskornas vardagstillvaro att göra. kan vi ilagstiftningssamarbetet komma in på så vitt skilda ting somintegritetsskyddsfrågor och niiljöskydd i glesbygder och storsläder. Det ärutomordentligt positivt. Men utvecklingen har också inneburit något annat: vissakvalitativa förändringar. i väriden satt man i det nordiskalagstiftningssamarbetet och försökte knåpa ihop alldeles likadana lagar. Vihar skaffat oss likadana avtalslagar, köplagar osv. Det har vi mer och merkommit bort ifrån. är det mer av obundenhet i formerna när det gäller attlagstifta, och vi uppställer alltmera sällan några konkreta mål eller krav påen harmonisering. Det är också en viktig och en riktig utveckling, såvitt jagkan förstå, för harmonisering i den här gamla betydelsen av identiska lagar ärpä det hela taget någonting ganska överspelat. Om det sade jag i Nordiska rådetframför allt följande: "För möjligheterna att fortsätta det nordiskalagstiftningssamarbetet är det av alldeles avgörande betydelse att vi inteställer upp krav på rättslikhet som i verkligheten blir krav på att detbestående skall konserveras. Om alla nordiska länder i varje fråga skulle väntapå det land där frågan sist får aktualitet, skulle detta uppenbarligen innebäraen mycket effektiv spärr för fortsatt utveckling. Det skulle vara beklagligt omde krafter växte sig starka i våra länder som mest intresserar sig för nordiskrättslikhet från den synpunkten att rättslikheten kan användas som ett argumentoch en ursäkt för att motsätta sig välbehövliga reformer," var annars i sitt inlägg här angelägenatt hålla distansen till de mest konservativa rösterna i debatten i , och detkan man förstå - det är klokt av att göra det. Men då bör han Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt 5 protokoll 1973. Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt också varalitet grand försiktig i sin kritik av regeringen. Och det fanns kanske skäl förherr att i lyssna även till andra än dessa de mest konservativarösterna. Det förekom en hel del nyanserade och sakligt tunga inlägg. Dendanske statsministern utvecklade tankar om nordiskt samarbeteoch lagstiftningssamarbete som låg väldigt nära mina. Jag vill bara säga detta för att ge en något riktigarebild av mitt bidrag i generaldebatten i än den som framgick av . Jag bryr mig inte om att ta upp de beskyllningar som villdra fram i ljuset mot för att vi skulle bryta våra förpliktelser enligtHelsingforsavtalet, Det är ju erbarmliga beskyllningar. Jag utgår ifrån attherr själv begriper ohållbarheten i den argumentationen, och jag låterden därför vara. () kort genmäle: Jag lyssnade noga på statsrådet i Oslooch här . Det är ju en betydligt fredligare minister som vi har i dagän den som gjorde det stora inlägget i generaldebatten. Och faktum är attstatsrådet nu refererar sig själv på ett från hans utgångspunktergynnsammare sätt än vad som stämmer med protokollet över vad han verkligen sadei , Nyckelmeningen var jag citerar alltså statsrådet : "Minslutsats av detta är, att nordisk rättsenhet i den ambitiösa meningen avenhetliga lagar inle längre är ett realistiskt mål att sträva mot," Detvill nu statsrådet förvandla till "likalydande" lagar i denförsta meningen och senare till "identiska" lagar.