prot · FW09108 · 1973-12-31 00:00:00 — De tekniska produktionsförändringar somfriställt mänsklig arbetskraft har skett så snabbt, att de inte alltid varitmotiverade ur vare sig ekonomisk synpirnkt eller allmän välfärdssynpunkt.Etableringen av nya företag har på mänga viktiga områden helt stannat av. Men den nödvändiga produktionsökningen i fråga om varor och ' tjänster kan inte uppnås utan attdet fortlöpande kommer till nya företag och attföretag byggs ut. De mindre och medelstora företagens villkor spelar därvid enavgörande roll, inte minst när det gäller sysselsättningen ute i regionerna.Svårigheterna att upprätthälla sysselsättningen måste sålunda i storutsträckning tillskrivas det förhållandet, att den näringspolitik somregeringen fört direkt missgynnat de mindre företagen. Det finns många exempel på detta. Kreditrestriktionerna19691970 träffade de mindre företagen särskilt hårt och satte under en periodi stort sett stopp för nya investeringar. Det har även däreftervarit svårigheter att tillgodose kreditbehovet. Höjningarna av löneskatten harlikaså i första hand gått ut över de mindre företagen. Det hänger just sammanmed att de företagen är personalintensiva till skillnad från vad förhällandetofta är i de större. har småföretagen haft mer begränsade möjligheteratt utnyttja de extra investeringsavdragen för maskiner och byggnader, eftersomavdragsmöjligheterna har varit uttömda. Den faktiskasambeskattningen innebär orättvisor mot familjer som driver egna företag iannan form än bolagets. Den beslutade höjningen av lägstaaktiekapitalet i aktiebolag till kommer med all säkerhet ocksåatt skapa svårigheter för mänga mindre näringsutövare. Att den kommer attmotverka en ökad nyetablering torde stå helt klart. Uppräkningen skulle kunnagöras betydligt längre. Det är de här förhållandena vi måste ändra på. Bättreutvecklingsmöjligheter för de mindre företagen är utan tvivel en av deviktigaste förutsättningarna för att vi skall kunna klarasysselsättningsfrågan. förslag till åtgärder gäller bl. Bidrag och länför nyetablering och utvidgning av mindre och medelstora företag. Räntefrihetunder när investeringen ger ökad sysselsättning. Befrielse fränlöneskatten för alla företag, stora som små, för den del avlönesumman som svarar mot nettoökningen av antalet anställda. Utbyggnad avföretagarföreningarna till effektiva regionala näringspolitiska organ och enförstärkning av deras resurser när det gäller uppsökande verksamhet,marknadsundersökningar och exportfrämjande verksamhet. Bidrag somkomplement till de extra avdragen vid investeringar i maskiner och byggnader,sä att dessa förmåner kan utnyttjas även av företag som inte uppvisar vinst. Ökad överföringav AP-medel till Industrikredit och övriga mellanhandsinstitut, vilka förserde mindre och medelstora företagen med krediter. Omläggning avuttaget av ATP-avgift, så att avgiften inte i lika stor utsträckning som nubelastar äldre arbetskraft. Till detta kommer bl. a. de åtgärder som vi har föreslagitinom ramen för det regionalpolitiska stödet och som diskuterades här i kammarenför . Det är klart att åtgärder av det här slaget ställer ökadeekonomiska anspråk på staten. I första hand rör det sig dock om länemedel. Den ekonomiska pohtiken m. rn. Den ekonomiska pohtiken m. m. ocksåkomma ihåg, att det här rör sig om insatser som snabbt ger utdelning i form avökade skatteintäkter. När det rör sig om sådana offensiva investeringar kommeralltså pengarna fort tillbaka. Det ur samhällsekonomisk synpunkt klart sämstaalternativet är utan tvivel att inte göra någonting alls - då ökararbetslösheten och då sjunker skatteintäkterna för både stat och kommun. Detbör inte minst ha lärt oss. När det gäller de regionala problemen vill jag i övrigtinskränka mig till att än en gäng understryka att de av finansministern angivnariktlinjerna i den reviderade finansplanen beträffande arbetsmarknadspolitikenför oss är helt oantagbara. De regionala politiska aspekterna avfärdas mycket snabbtav utskottsmajoriteten. skrivning finns ingen invändning motvad finansministern säger i den reviderade finansplanen. Det står alltså enligtmajoriteten fast att "åtgärder för en ökad yrkesmässig och geografiskrörlighet framstår som ett särskilt angeläget inslag i den aktuellaarbetsmarknadspolitiken". Den socialdemokratiska majoriteten har helleringen invändning mot finansministerns åsikt att "särskilt för ungdom somsöker sitt första arbete bör en geografisk rörlighet vara naturlig". I ochmed att socialdemokraterna sluter upp bakom dessa formuleringar framstår denpolitiska inriktningen på detta område helt klar. Flyttnings-politik medåtföljande utglesning i en del områden och koncentration till andra områden ärsocialdemokraternas linje. Särskilt den unga arbetskraften vill man flytta. Omsocialdemokraterna får fortsätta att regera kommer centraliseringsutvecklingenatt fortsätta. De regionalpolitiska målsättningarna blir självfallet ingentingvärda, om man än en gång försöker lösa problemen i en uppåtgående konjunkturgenom att flytta folk i stor skala. Det är nödvändigt att i stället försökautnyttja de bättre möjligheter som uppgången i konjunkturen ger till att sökafå till stånd nyetableringar av företag inom de områden som har ett mer ellermindre permanent arbetskraftsöverskott. har också skattefrågorna på nytt kommit icentrum för den ekonomiska debatten. Framför allt har ju intresset inriktats pämöjligheterna att göra en skatteomläggning i anslutning till den kommande lönerörelsen.Tanken har därvid varit att ta i anspråk en del av löneutrymmet för en sänkningav den direkta skatten. Statskassan skulle i stället kompenseras genom enhöjning av arbetsgivaravgiften. Företagen skulle på det sättet få vidkännassamma kostnadsökning som om hela utrymmet hade tagits i anspråk för höjdalöner. Den direkta beskattningen ändrades så sent som för ett årsedan, och ändringen trädde i kraft . Men den vändning somskattedebatten tagit får ändå tas som ett tecken på att denjusteringen inte löste några avgörande problem. Det förhållandet attfinansministern själv har tagit initiativet till en fortsatt skattedebatt är,som jag ser det, ett uttryck för att även han är medveten om detta. Förra årets omläggning skedde i stor hast. Denursprungliga tanken var som bekant att finansiera den sänkta direktskatten medhöjd mervärdeskatt, och totalt sett skulle man öka skatteuttaget.Omständigheterna tvingade finansministern och socialdemokraterna här i riksdagenatt i ställetdubbla kommunisternas förslag och ta ut den behövliga summan Nr 108 genomhöjd arbetsgivaravgift. Reellt sett innebar detta knappast någon Måndaeenden större förändring. Den höjda arbetsgivaravgiften har dock utan tvivel a igyo bidragittill att ytteriigare öka arbetslösheten och sätter också sina spår i ----- priserna '' ekonomiska Inte minst efter den senaste omläggningen bör det ståklart att politiken m. tn. möjligheterna att genomföra verkliga skattereformeri hög grad hänger samman med att det finns ett ekonomiskt utrymme tillförfogande. Med det skattetryck som vi nu har får en ren omläggning mycketbegränsade fördelningspolitiska verkningar. Flertalet skattebetalare uppfattari stället omläggningen sä att finansministern ger med den ena handen och tartillbaka med den andra, och man har svårt att förstå nyttan av detta. Detta innebär inte att jag helt vill utesluta enomläggning av det slag som diskuteras. Däremot tror jag mindre pä enomläggning såsom en lösning nu och på kort sikt, för verkningarna aven sådan omläggning är svåra att överblicka. Enbart de senaste dagarnas pressdebatttycker jag har visat att det finns betydligt fler faktorer att ta hänsyn tillän vad de ursprungliga förslagsställarna kanske har tänkt på. Ty om de allralägsta inkomsttagarna skall avstå en betydande del av sin möjliga löneökningutan att fä minst en motsvarande skattesänkning kommer de ju bevisligen att förlorapå arrangemanget. Vi vet också att kommunernas ekonomi påverkas. Det försvinnerett skatteunderlag både för kommunerna och för landstingen, men de får juökade utgifter genom att själva betala löneskatt. Därför finns det enligt min uppfattning all anledning attge den sittande skatteutredningen tid att analysera alla de problem som ärförenade med en sådan här omläggning. Det är också viktigt att det material somutredningen fär fram fortlöpande ställs till förfogande för den offentligadebatten. Det vill säkert till att alla med kunskaper och erfarenheter på dettaområde får belysa effekter pä olika häll som underlag för ett eventuellt besluti ärendet. Vad man nu i första hand bör diskutera är i stället förändringar somär av mera begränsad räckvidd men som ändå har stor betydelse för stora grupperav inkomsttagare. En sådan fråga är samordningen mellan skatter och bidrag.Kritiken mot det nuvarande skattesystemet riktar sig i hög grad mot de s. k.marginaleffekterna. Men de mest stötande marginaleffekterna finns inte i självaskattesystemet utan i kombinationen av ökad skatt och avtrapp-ningsregler förbostadsbidrag och andra inkomstprövade förmåner. Här bör det gå att medrelativt begränsade ekonomiska insatser åstadkomma en lösning på ett problemsom otvivelaktigt utgör en mycket påtaglig skevhet i skatte- ochbidragssystemet. En annan skönhetsfläck i det nuvarande skattesystemet ärden s. k. faktiska sambeskattningen. Den berör ett ganska litet antalinkomsttagare. Men för dessa företagarfamiljer, där bägge makama arbetar i detegna företaget, innebär de nuvarande skattereglerna en direkt straffbeskattning. När det gäller förändringar i skattesystemet tror jagockså att man nu mer på allvar måste diskutera möjligheterna att få bqrt en del av mervärdeskattens fördyrande verkan på viktiga livsmedel. Den ekonomiska politiken m. rn. åtgärdskulle dessutom ha betydelse för prisstabiliteten. Vi förde fram tanken på ettsådant konsumtionsstöd i början av . Det avvisades dä kategoriskt avregeringen, bl. a. med motivet att det skulle strida mot jordbruksavtalet. Mennu är det ju fullt klart att en sådan påverkan på jordbruksavtalet har inte denåtgärden; det framgick också klart när regeringen införde detännu gällande prisstoppet. De belopp som jordbruket inte fär ut i form av höjdapriser överförs nu till regleringskassorna pä samma sätt som om det gällt ettavlyft av moms. Prisstoppet är i kraft under hela det här året. Det måstesedan antingen avlösas av fortsatta tillskott till regleringskassorna eller avett engängslyft av priserna, som svarar mot den prisökning som normalt skulleha tagits ut . En sådan höjning av priserna ärenligt min mening otänkbar. I stället bör man, som vi har föreslagit frånmittenpartierna, avlösa det nuvarande prisstoppet med ett mera permanent systemmed återbetalning, där slutmålet bör vara att ta bort momsbelastningen på deviktigaste livsmedlen. Vi har under denna vårriksdag fattat mångaviktiga beslut, som kommer att få betydelse för medborgarna. Det sista storabeslutet för våren fattas eller , då den nya grundlagenantas. Det är glädjande att en stor enighet på viktiga punkter harkunnat uppnås i denna fråga i utskottet. Det beklagliga med årets vårriksdag, liksom med de senasteårens riksdagar, är bl. a. de beslut som inte har blivit fattade inom denekonomiska politiken, inom näringspolitiken och inom regionalpolitiken.Värdefulla förslag har på grund av majoritetsförhållandena inte lett tillpositiva beslut. Frånvaron av viktiga beslut pä dessa områden gör att vi intekommer till rätta med näringslivets problem, med den bristande sysselsättningenoch med den regionala obalansen. försummelser spelar givetvis en stor roll. Underde har inte socialdemokraterna varit sig lika. Det är säkert mångamed mig som erinrar sig socialdemokraternas arbete pä försysselsättningen och för den ekonomiska stabiliteten. Om man jämför deninställning till sysselsättningspolitiken, som socialdemokraterna hade på1930-talet, med den som har präglat , så blir man ocksåbesviken. grep man sig med kraft an sysselsättningsproblementillsammans med föregångare. däremot fick man upplevaatt socialdemokraterna stod tveksamma och räddhägsna när det gällde att ställasig i främsta ledet för att skapa sysselsättning. Tvehågsenhet och hoppande mellan ståndpunkter utankonsekvens är ingen bra grund att bygga politik på. Framläggandet av förslagsom sedan tas tillbaka har ju inte varit ovanligt hos regeringen under desenaste åren. Vi behöver här bara nämna skattepolitiken, kyrka-stat-frågan ochinstäUningen till brottsbekämpningen. Vi ser allvarligt på situationen med bl. a. bristandeinvesteringsvilja inom näringslivet, stor arbetslöshet trots högkonjunktur ochstark prisstegring och bristande regional balans. Resurserna är otillräckliganär det gäller att tillgodose angelägna reformbehov. För vår del kommer vi att fortsätta arbetet för att fåtill stånd en större aktivitet inom näringslivet, att skaffa framsysselsättningstillfällen - iförsta hand 100 000 nya jobb - samt att skapa ett decentraliserat Nr 108 samhälle som ger de bästa livsmiljöerna för medborgarna. I detta anförande instämde herrar Fägelsbo och , --------------- samt herrar i , i , , " ekonomiska i Holmgärden, i Skegrie, Josefson i Arrie,i politiken m. m. , Grebäck, i Ulfsbyn,, och i (samtliga c). Jag tror inte det är överdrivet atl säga att det i nästanalla demokratier finns en misstro rnot det etablerade partiväsendet som gårvida utöver tillfälliga opiriionsförskjutningar och popularitelsrnät-ningar.Detta är ett problem som de demokratiska partierna har gemensamt. De danskapartier som ser fenomenet Glislrup som etl allvarligt symtom på en sådanmisstro gör säkert rätt, särskilt de partier som bestämt sig för att försöka gätill roten med problemet och ta itu med vad som ligger under symtomen. Vi har sluppit en Glislrup i - ingen vethur länge vi gör det. Särskilt allvarlig blir en sådan här misstro när äldremänniskors personligt färgade missnöje slår sig samman med unga människors hetakänslor för att de seriöst och litet tungt arbetande partierna inte skulle hakraft att möta framtidens faror och enorma ovisshet. Därför är det viktigt attpartierna ger sig i kast med de viktiga framtidsuppgifterna, i vårt fallsysselsättningen, de sociala bristerna, miljön och inte minst hur ett litetland som , starkt beroende av utlandet, skall kunna hävda sitt oberoendei internationell samverkan. har i sitt nya partiprogram stakat ut enenligt vår mening verkligt bra social-liberal väg mot framtiden. Lika viktigtsom det är alt partierna i program anger sina framtidslinjer, lika naturligt ärdet att väljarna genom debatten verkligen fär en möjlighet att bedöma hurprogram och löften förverkligas. Därför är det naturligt att denna sistariksdagsdebatt före valet om den ekonomiska politiken i stor utsliäck-ningmåste handla om hur den socialdemokratiska regeringen har svarat mot sinalöften och hur den skött sitt fögderi . Då måste man starta i , dälöftena ställdes ut. Sä här lät det dä: sänkt skatt för två tredjedelar avinkomsttagarna de nya näringspolitiskainstrumenten skall fä full verkningskraft ökad jämlikhet och omfattandesociala reformer. Jag tror detta är en korrekt redovisning avKrarnforsmanifestel av den Il . På dessa löften fick socialdemokraterna ett knapptförtroende att, stödda pä kommunisterna, regera års val. har de tre åren gått. Då finns det skäl att fråga sig: Hur har löftena infriats? Väljarna har rätt att få den frågan besvarad innan de lyssnar till nya 17 2 protokoll 1973. Nr 108 socialdemokratiska löften, >,, , , Lät oss starta medskattesänkningen, som finansministern satte in hela A ,q-j-> sitt förtroendekapital på med orden: "Vi kräver att bli trodda pävärt "Går två tredjedelar av svenska folket omkring och känner att Denekonomiska fj skatten sänkt sedan I 970? Nej,tyvärr inte. Marginalskatterna steg snabbt medöver i vanliga inkomstlägen,och kommunalskatterna sköt i höjden. Barnfamiljerna kunde i vissa lägen bli avmed av en nytjänad hundralapp. Detta orimliga förhällande avfärdadefinansministern med orden: "Det är fasligt sterilt ochintetsägande att exercera en detalj i ett stort skattesystem." Varken förbarnfamiljer eller för ensamstående var det någon betydelselös detalj att delitet eller ingenting fick över när inkomsten ökade. Regeringen tvingades att vända om, och justnu kanske den håller pä att vända på nytt. Men i stället för att låta den storaskatteutredningen förbereda en genomtänkt skattereform valde den att istörsta hemlighet arbeta ut ett eget förslag, som överrumplades medförra våren. Efter just den våren med starka prisstegringar skulle momsen höjasför att regeringen skulle kunna genomföra ett dåligt skatteförslag. Det varregeringens bud. Till det sade vi nej. Sä kom förslaget om den andrafinansieringsformen - den fördubblade löneskatten. Även om det inneburit en tillfälligt verkandeskattejustering till priset av en högre arbetslöshet, som delvis framkallatsav den fördubblade löneskatten - har den omläggningen inte på något sätt löstproblemen. Om manskulle tro regeringen sänktes skatten för två tredjedelar av inkomsttagarna 1970 och har sedan sänkts ytterligare en gäng. Verklig heten är att skatten höjs i smyg genom inflationen. Om det häller finansministern tyst. Däremot stiger han fram med något års mellanrum och framställer sig själv som skattesänkare då han lägger fram dåligt genomarbetade skatteförslag. Vilken perfekt ordning är det inte vi har - för den som är finansminister. Om skatterna sänks för några sker det med pukor och trumpeter. När skatterna höjs för alla sker det i tysthet, för inflationen verkar även när vi sover. De äldre kommer säkert ihåg Vita Tvättbjörn, som arbetar medan du sover. har tydligen anställt honom sedan han försvann ur den allmänna marknaden. Hur har det gått med priserna sedan socialdemokraterna lovade begränsa prisstegringarna med stram ekonomi och dessutom införde prisstopp mitt i förra valrörelsen? Pä de tre steg priserna . Priserna på mat har skjutit än snabbare i höjden. Livsmedelspriserna har stigit med . Diagrammet som jag visar pä TV-skärmen belyser det. I själva verket har penningvärdet raserats snabbare av än - detta trots extremt låg aktivitet i ekonomin 1971 och 1972. Diagrammet visar prisutvecklingen , och det visar också klart hur mycket livsmedels priserna har stigit snabbare än andra priser just . 18 Hur gick det med det tredje löftet, om den snabba ekonomiska utvecklingen,givet är 1970? Alla vet att det i stället för snabb ekonomisk Nr 108utveckling blev två förlorade år i ekonomin. Hur mycket den än har putsat och putsat i efterhand på siffrornaför c)- 1972 finns verkligheten ändå kvar. Välfärdsförlusten går inle helt att --------- Den enda glädje en kvarsittande socialdemokratisk regering " ionomiska skulle haav de tvä förlorade åren är att alla beräkningar för resten av politiKen m.m. , som tar som utgångspunkt, skulle ge en ljusare bild aven tänkt uppgång än andra jämförelser. I stället för den fulla sysselsättningen, somsocialdemokraterna lovade 1970, har det blivit en rekordhög oacceptabelarbetslöshet. Regeringen stramade åt ekonomin när den behövde stimuleras 1971,Regeringen valde att köpa sig en förbättring av valutareserven till priset aven hög och oacceptabel arbetslöshet. Regeringen drev igenom en fördubbling avlöneskatten när det var som mest ont omarbete. Tidpunkten kunde inte ha valtssämre. Det parti som förde fram parollen om full sysselsättning stod intelängre i främsta frontlinjen i kampen mot arbetslösheten. Det är, som herrFälldin påpekat, det nya i den politiska situationen. Och den nyanäringspolitik som enligt Kramforsmanifestel skulle blomma ut till "fullverkningskraft" vissnade i stället. Det är dä inte att förvåna sig över att parollen"ökad jämlikhet", som spelade en så central roll i 1970 årsvalrörelse nu liksom smugglats undan från den socialdemokratiska plattformen.Regeringens egen arbetsgrupp i låginkomstfrågor slog fast att ingenting skaparså stora klyftor i samhället som hög arbetslöshet. Och hur har inte denekonomiska stagnationen drabbat just det sociala reformarbetet! Den socialdemokratiske väljaren 1970 mäste rimligen hatrott att han röstade för full sysselsättning, men han fick alltså rekordhögarbetslöshet. Han trodde på stabila priser men fick snabba prisstegringar. Hanväntade sig sänkt skatt för två tredjedelar av inkomsttagarna men fick upplevahöjd skatt för nästan alla. Han räknade med snabb ekonomisk utveckling men ficktvå förlorade år. Han trodde sig rösta för framgångsrik näringspolitik och ökadjämlikhet men har fått en havererad näringspolitik och ökade klyftor. Det kanske låter hårt, negativt och tillbakablickande attkonstalera detta, men det är av flera skäl viktigt att göra det. Det första skälet att konstatera det är det demokratiska,som jag nämnde i mina allra första meningar. Det är ett grundläggande krav atlen regering inte skall kunna svika givna löften hur som helst ulan att detutkrävs ansvar av den för det. Den här debatten är det naturliga tillfället attställa regeringen till svars, och sedan är det väljarna som fäller utslaget. Det är dessutom så, att regeringens missgrepp under degångna åren skapar svårigheter alltjämt och in . I den reviderade finansplanen har regeringen lagt fram sinegen bedömning. Den är präglad av precis den optimism som börjar verka gamla vanan. Optimismen är befogad när det gäller exportefterfrågan; där finns det belägg för den. Däremot är hemmamarknaden, såsom påpekade, fortfarande alldeles för svag. Det gäller särskilt den viktiga byggnadssektorn, men också den privata konsumtionen har en 9 Nr 108 påfallande svag utveckling. Och deoffensiva investeringarna, som skulle Måndasienden " behövts för atl ta emot depositiva verkningarna av högkonjunkturen 4 iuni1973 '' orderna kommer utifrån, har istor utsträckning uteblivit, och därför Den ekonomiska jjolitiken m. m. slår mångaföretag för snabbt huvudet i taket; de har inte kapacitet. Arbetslösheten, prisstegringarna och marginaleffekternakvarstår som tre huvudproblem för medborgarna. Ingenting har hänt med arbetslösheten som gör att vi nukan slå oss till ro. Konjunkturläget är annorlunda - det är sant. Det sättergränser för generella stimulansåtgärder. Men egentligen är det ännuallvarligare att arbetslösheten trols konjunkturuppgång envist håller sig kvarpå samma höga nivå. Antalet nyanmälda lediga platser har inte ökat jämfört medsamma tid . Precis lika mänga står också utanför den reguljäraarbetsmarknaden. Men antalet sysselsatta har ju ändå ökat sedanhögkonjunkturen på 1960-talel, försöker regeringen och dä i synnerhetstatsminister - trösta sig med. Ja, det är verkligen en sanning medmodifikationer. Just har fått framdefinitiva uppgifter för hela landet frän folk- och bostadsräkning,avseende förvärvsarbetande. Enligt de uppgifterna har denförvärvsarbetande befolkningen, dvs. de som i jämförelsemomentet är 1965arbetade minst halv normal arbetstid och är 1970 minst ,minskat med 23 152 personer trots folkökningen.Arbetskraflsundersökningarna , 1972 och 1973 ger inget underlag förregeringens påstående att antalet sysselsatta har ökat just de tvä senasteåren. Mätt i antalet arbetade timmar har det skett en nedgång med nära 5procent . har och hela denna vårbegärt ytterligare åtgärder för att klara sysselsättningen. Dit hör förslag omökat småhusbyggande och en utsträckning av saneringarna av gamla bostäder såatt de omfattar också småhusen. Dit hör krav pä att möta de stigande svårigheternaför tjänstemännen på arbetsmarknaden, bl. a. i form av bidrag till utbildning iföretagen och en upprustning av arbetsförmedlingarna såsom nu senast TCOkräver i ett förslag till nytt arbetsmarknads-politiskt program. Men det värsta är all också sysselsättningen pä sikt ingeroro. Genom det dåliga utgångsläget finns risken för atl vi aldrig tar oss upptill en rimlig nivå på sysselsättningen med hjälp av högkonjunkturen. Det är dåinte säkert att det hjälper särskilt mycket, om industrin år 1974skulle börja satsa pä mer offensiva investeringar.