prot · FW0954 · 1973-12-31 00:00:00 — Utgifterna skulle dockför statens del inte ha ökat i avsevärd grad, då kommunen redan anslagit över 1miljon kronor till upprustningen av hamnanläggningen. Redan nu bidrar förövrigt staten med inköp av färjor liksom med viss del av kostnaderna fördriften. I motionen 1383 har och jag i förtfram förslaget att färjeleden mellan och får karaktär av allmänväg med kronan som väghållare. Utskottet avstyrker visserligen formelltmotionen under hänvisning till alt frågan bör prövas i den för handläggning avvägärenden föreskrivna ordningen. Man har dock markerat som sin uppfattning atti förevarande fall särskUda förhållanden torde föreligga. Vid den framtidabedömningen av storleken på det statliga bidraget till färjeleden bör därförenligt utskottets enhälliga uppfattning hänsyn tas tUl dessa förhållanden. Därmed har utskottet, så långt jag förstår, undanröjt deekonomiska betänkligheter, som kan ha förorsakat den negativa behandlingen avärendet i tidigare skeden. Vid kommande anslagsäskanden har följaktligenvägverket utskottets och som jag hoppas också uttalade meningatt stödja sig på när det gäller en ökning av anslagen till färjeleden. Enförnyad framställning om färjeledens förändring till allmän väg i den för vägärendenföreskrivna ordningen borde därför också ha utsikt att leda tiU ett positivtresultat. Det är från dessa utgångspunkter, herr talman, som jagyrkar bifall till utskottets framställning med avseende på motionen 1383. (vpk): Jag har bara begärt ordet för att belysa detvansinniga i den nuvarande vägplaneringen. Jag har i motionen 1357 tagit uppett fall, som bara är ett bland de många samhälls-, mark- och miljöfrågor, somhelt förbises och nonchaleras. Motionen föreslår att en del av den planerade nybyggnadenav skall undergå förnyad prövning. Vägsträckan gäller , ochomprövningen gäller de sista genom tätorten , vUket inteskulle innebära någon större olägenhet; tvärtom skulle en omprövning medförastora fördelar. Från stadsplanesynpunkt måste det te sig myckel märkligtatt driva en riksväg rakt igenom ett samhälle och därigenom klyva detsamma.Genom en sådan åtgärd skulle samhället drabbas av en skada, som ej går attreparera . När man vill dra en riksväg på sådant sätt somplanerats, har endast kortsiktiga intressen fått vara avgörande. Måstekommunikationerna mellan länets stora centra eller till huvudstaden ta sig sådesperata uttryck att mindre samhällens intressen får stå åt sidan? Denplanerade nybyggnaden av är en sådan desperat åtgärd. Betänker manatt en klyvning av ett samhälle även betyder stora bullerstörningar, måste manreagera häftigt mot de normer, som i praktiken får göra sig gällande. Dragningenav genom tätorten skall ske på ett sådant sätt, attbullerfrågan med all sannolikhet kommer att bli ett stort problem, om intebefolkningen flyttar från Kommunikationsministern omtalade under ett TV-framträ-dande attdet kommer alt bli skärpta bestämmelser om buUer, vilka ovillkorligen skuUeefterföljas. Dragningen av vägen genom enligt vägverketsnuvarande alternativ skulle bli ett skolexempel på ovarsam bullerplanering. Det förekommer vidare - något som särskilt vi i Dalarnahar haft mycket otrevliga erfarenheter av att väg dras fram på mark som ärhelt olämplig. Det finns experter som bestämt påstår att vägunderlaget är heltolämpligt i det område som motionen avser och som förslag gäller.Den är tjälfarlig och i övrigt olämplig som vägunderlag. Planeringen i fallet borde först visa att ingarisker finns, innan man satsar medel till den senare delen av den aktuellautbyggnaden. har goda förutsättningar att innehåUaalla önskade samhällsaktiviteter: jord- och skogsbruk, tätortsbebyggelse,grönområden, trafikled, var och en på för ändamålet lämplig mark. Vägverkels plan för dragning av står i motsatstill en planering i enlighet med de naturliga förutsättningarna och bör därförundergå förnyad prövning. Om vägen i stället drogs söder om by, skulledessa problem elimineras. Där skulle vägen kunna dras fram helt utanförsamhället, den skuUe kunna skäras ned i terrängen och det skulle finnas ettgott stycke tät skog, som skulle skydda det fåtal fastigheter som skulle bliberörda. Utförandet av vägen skulle dessutom förenklas, då det bl. a. finnsbetydligt bättre förutsättningar att gå under järnvägen nordväst om byjämfört med, som planeras, söder om byn. Man måste även acceptera det faktum att god jordbruksmarkinte längre är en obegränsad tillgång. Om annan mark som ger likvärdig lösningför väg- och tätortsbebyggelse finns, bör man välja denna frånjordbrukssynpunkt sämre mark. En dragning av söder om by skulledelvis gå över skogsmark och därmed tillgodose och vara till fördel förjordbruksintressena. Ur statsplanesynpunkt måste flera fördelar nås med enutbyggnad av samhället kring . Genom att dra en motortrafikled raktigenom samhället skulle man förstöra den boendemiljö som redan finns. Det fårinte vara så att tätorten med omgivning skall exponeras för turisternapå bekostnad av befolkningen, som skulle få betala priset i form av en sämreboendemiljö. Såväl från näringspolitisk, byggnadsteknisk ochmiljömässig som från ekonomisk och stadsplanesynpunkt är den vägsträckning somvägverket förespråkar olämplig. Frågan är av principiell art och gäller huruvida riksvägarskall kunna dragas utan beaktande av de samhällens existens, som råkar hamna iriksvägens sträckning. Jag yrkar bifall till förslaget i motionen1357 att medel skall ges endast tUl de första av denplanerade nybyggnaden av . HerrHUGOSSON (s) kori genmäle: började sitt anförande med attsäga att den sträckning, som föreslagits för vid by, visar det vansinnigai nuvarande vägplanering. Han avslutade med att säga att frågan är avprincipiell natur, och därför yrkade han bifall till motionen 1357. Avslutningsvis i mitt inledningsanförande redogjorde jagför hur dessa frågor handläggs. När det gäller byggandet av riksvägar upprättasplanerna av statens vägverk efter förslag som avges av länsstyrelsen.Länsstyrelsen i sin tur har att ta hänsyn till de synpunkter som kommunernaframför. Från kommunernas sida har man utomordentligt stora möjligheter attpåverka , om man inte är nöjd med en vägsträckning ellerhandläggningen av ett vägärende. Om man inte lyckas påverka ,föreligger möjligheter att överklaga det slutgiltiga beslutet hos Kungl. Maj:t.Men det torde vara helt omöjligt för att fatta beslut om hurvägsträckningen skall vara i olika samhällen här i landet. Vad här kräver är att man skall gå ifrån detdecentraliserade beslutsfattande som tillämpas, där kommunerna harutomordentligt stora möjligheter att påverka beslutsprocessen, och i stället gåöver till ett centraliserat system, där regering och riksdag fattar beslut i varjevägärende i vårt land. Det kan, herr talman, inte vara en riktig utveckling,och därför yrkar jag avslag på motionen och bifall till utskottets hemställan. (vpk) kort genmäle: Det gäller i detta fall en förnyad prövningav de sista kilometrarna i vägprojektet. säger att detta skulleinnebära en centralisering av beslutsfattandet. Ja, i och för sig skulle detbli ett centraliserat beslutsfattande, men principerna måste väl ändå prövascentralt. Om en länsstyrelse i ett fall har förbisett t. ex. bullerproblemetoch den lokala opinionen inte fått gehör för sina synpunkter på detta, måste dåinte , när den ställs inför en sådan helt vansinnig planering somdenna, se som sitt ansvar att fä till stånd en förnyad prövning av problemet,t. ex. enligt de principer för bullerstörningar som kommunikationsministernutarbetat? () kort genmäle: Är det så att den enskilda kommunen inte ärnöjd med beslut eller är inte nöjd med vägverkelsbeslut, kan kommunen eller överklaga hos Kungl. Maj:t, och detkan man göra också i denna fråga om man inte redan har gjort det. Det tyckerjag är den riktiga administrativa vägen. Det finns klara direktiv i vägkungörelsenoch kungörelsen om statsbidrag till väg- och gatuhållning om hur dennaadministrativa beredningsprocess skall gå till. Vad nu kräver är en ändring av dessaprinciper, och jag tror att det vore utomordentligt farligt, om vi skapade ett systemdär beslutsfattandet skulle åvila , vilket skulle betyda att riksdagenmåste ha klart för sig precis vilka vägbehov som föreligger i varje liten delav vårt land. kan inte ha dessa informationer, och därför menar jagatt det skall vara ett decentraliserat beslutsfattande. Dock skall det finnasmöjligheter för den enskilda kommunen att överklaga ett beslut, och sådanaföreligger . Jag tycker att detta system är tillfredsställande. HerrHAGBERG (vpk) kori genmäle: Nr 54 Jag skall inte ta upp den formellagången i detta den sammanhnag. Det gäller såvitt jag kan se enpolitisk fråga, som innefattar jg niars 1973 enavvägning mellan olika intressen. Det skall nu till storstäderna - det --- skallför resten inte längre heta så utan det skall ha andra och vackrare vagvasenaet namn anläggas vägar, som dras fram utan att några hänsyn tas. enpolitisk fråga, där de små samhällenas behov skall vägas in. enbartregeringen avgöra detta tycker jag inte får tillåtas eftersom det, som jagnämnt, gäller en principfråga. Det är därför jag har tagit upp ärendet.Den aktuella delen av ifrågavarande vägprojekt visar så väl hur manhänsynslöst gar fram över ett samhälle, att borde kunna ta I motionen 475 har jag yrkat att riksdagenskall uttala sig för att motorvägen eller motortrafikleden färdigställesi ett sammanhang utan det uppskov till en oviss framtid som den fastställdavägplaneringen innebär för vägsträckan . finnstidsbestämda planer i stort sett bara för sträckan från till platsenför det nya storflygfältet i . Eftersom denna planering avser tiden framtill 1977 innebär det, att största delen av sträckan BoråsLandvetter intekommer att färdigställas förrän . Denna tidsplan är, herr talman, verkligen oroande. Både förBorås kommun och för i övrigt är det av mycket stor betydelseatt ha goda vägförbindelser med . Angelägenheten blir ännu större, närden nya storflygplalsen i tas i bruk . Den nuvarande riksväg40 mellan och har för liten trafikkapacitet och är dessutom påmånga ställen klart trafikfarlig med en mycket stor olycksfrekvens. I en interpellationsdebatt i första kammare iapril 1969 fick jag av dåvarande kommunikationsministern besked att motorvägenBorås-Göteborg hade hög prioritet, även om kommunikationsministern det varstatsrådet - inte kunde bestyrka uppgifter om att den skulle påbörjasredan år 1970. Men har vi ju , och ännu är det alltså ovisst när mankan räkna med all den blir färdigställd. De upprepade uppskoven med vägbygget är verkligenoroväckande. Utskottet har avstyrkt min motion under hänvisning till attprioriteringen av vägbyggnader bör avgöras i särskild ordning, dvs. som nu skergenom vägplanering med eller utan Kungl. Jag hoppasdock att man vid denna vägplanering skall ta hänsyn till angelägenheten av attBorås får godtagbara vägförbindelser med och medGöteborg. Under den punkt i trafikutskottets betänkandesom vi just nu debatterar behandlas ett stort antal motioner. Man kan kanskeförstå att utskottet vill spara arbete genom att helt enkelt bunta ihop dem och avstyrka dem. Jag förutsätter emellertid att bakom de här motionernaligger problem som inte låter sig så lätt avspisas. Då vi hade motsvarande debatt, mötte viyttranden i både statsverkspropositionen och trafikutskottets betänkande somväckte gensvar hos många. Det antyddes att i viss mån skulle nya bedömningsgrunderanläggas för investeringsanslagen. Departementschefen sade då istatsverkspropositionen: "Syftet med det av mig förordade utvidgadeutvecklingsarbetet bör sammanfattningsvis vara att ta fram ett underlag, somgör det möjligt att klarlägga och värdera de grundläggande sambanden mellanväginvesteringar och vägnätets standard å ena samt bebyggelse- och näringslivsutvecklingenå andra sidan. Utifrån ett sådant underlag bör en utveckling ske avplaneringsmetodiken, som gör det möjligt att med utgångspunkt i en giveninvesteringsnivå på ett bättre sätt än bedöma och prioriteravägbehoven inom ramen för en till regionalpolitiken lämpligt anpassadvägpolitik. I avvaktan på den arbets- och tidskrävande utvecklingen aven mera generellt tillämplig planeringsmetodik, som inrymmer möjligheter tillvidare samhällsekonomiska och regionalpolitiska hänsyn, bör enligt min meningäven på kortare sikt ett ökat utrymme under vissa förutsättningar kunna beredasför regionalpolitiska hänsyn vid överväganden beträffande väginvesteringar ochandra åtgärder på vägområdet." , som med tacksamhet mottog dessa ord fråndepartementschefen, underströk hans uttalande och fortsatte: "Denintegrerade väg- och trafikplanering som bör eftersträvas måste vidare ske inära kontakt med samhällsplaneringen i stort och i högre grad än samordnas med en aktiv lokaliserings- och regionalpolitik. resursersom avsätts för vägändamål bör i enlighet härmed fördelas på ett sådant sättatt alla delar av landet får ett vägnät som tillsammans med andra åtgärderskapar bättre förutsättningar för befolknings- och näringslivsutvecklingen.Lönsamhetsbedömningarna måste sålunda styras av kravet härpå. En sådan allmän målsättning ger också departementschefenuttryck för. Han anser emellertid att det även på kortare sikt bör finnasmöjlighet att i särskilda fall komplettera de rent trafikekonomiskautvärderingarna med samhällsekonomiskt betingade hänsyn till behovet avspeciella regionalpolitiska åtgärder. Härvid åsyftas vägprojekt av särskUdregionalpolitisk betydelse där de samhälleliga vinsterna uppenbarligen inteoväsentligt kan överstiga vad som följer av en ren trafikvinstkalkyl." kan man fråga sig hur resultatet har blivit. Det länsom jag närmast representerar, län, har genom direktivför uppgörande av flerårsplaner erhållit ett relativt generöstinvsleringsanslag till riksvägar, . Men i direktivenhar också angivits att för utbyggnad av och E 4, de två europavägarna somgår genom länets nordvästra hörn, avsågs . För ett annatprojekt, som sålunda också har anvisat medel till, avsågs 3 miljonerkronor. För övriga riksvägar finns praktiskt taget inga medel för hela denflerårsplaneperiod som den här planen omfattar. Detta faktum har påpekats imotionen, och det är därför med förvåning jag konstaterar att trafikutskottetinte beaktat att den praktiska medelsplaneringen går tvärs emot utskottets egetyttrande och beslut . Jag hargivetvis ingen utsikt att vinna bifall till motionen och kommer därför inte attframställa något yrkande om det, men frågan om utbyggnad av riksvägarna iKristianstads län kan inte vara slutgiltigt avgjord med beslutet . Åtminstone två vägavsnitt där är, som nämnts i motionen, imycket beklagligt skick i förhållande till de trafiksäkerhetskrav man måsteställa på dem. De är av mycket avgörande betydelse för hela länets näringspolitikoch regionalpolitik. En väg betjänar Österlenområdet ett besvärligt område urregionalpolitisk synpunkt - och en annan är den pulsåder som löper genom helalänet, från och bort till . Delar av den vägen är såsmala och av så dålig kvalitet att vägen inte alls svarar mot de krav som måsteställas med hänsyn till trafikintensiteten. Här måste göras någonting för att inte utbyggnaden skallstå stilla på dessa vägar t. o. m. 1977, vilket flerårsplanerna tyder på. Detmåste göras något åt dessa vägar. Jag har gjort mig underrättad om att man harfärdigprojekterat ett par vägobjekt för att kunna ta emot eventuell hjälp frånarbetsmarknadsstyrelsen om förhåUandena skulle bli sådana att den sortensarbeten krävs. Jag anser det emellertid i vilket fall som helst nödvändigt attnågonting görs åt dessa vägar inom län. Om motsvarandeförhållanden råder även inom övriga län känner jag icke till. Man måstebeträffande L-län uttrycka sin förvåning över att de rätt många miljoner kronorsom ändå har anslagits, har koncentrerats till ett par vägar, som för länetsnäringsliv och regionalpolitiska problem egentligen har relativt begränsadbetydelse. HerrSJÖHOLM (fp): Det får väl anses motiverat att enhelsingborgare lägger sig i det här meningsutbytet, särskilt då det gällerreservationen 3 som rör fasta förbindelser mellan och . Det har varit ett hit och dit när det gällerdenna fråga. Det som är allra viktigast att slå fast är att det måstefattas ett beslut relativt snart för att kommunerna där nere skall kunnaplanlägga för framtiden. Detta gäller inte minst , som har enytterst besvärlig bangårdsfråga, säkerligen känd för alla som kommit tillHelsingborg . Vi har två stationer mellan vilka tåg dras, och det gåren man med en röd flagga med tåget efter sig ganska grönköpings-mässigaförhållanden som vi måste komma bort från. Vi har för under ungefär 40 årförhandlat med SJ om ett bangårdsavtal. För inte så länge sedan slöts ettavtal, men vi hade inte väl hunnit hem från förhandlingarna förrän två av demera harhjärtade och vankelmodiga representanterna hoppade av från avtalet avnågon dunkel anledning. Det avtalet hade inneburit många fördelar förHelsingborg, eftersom färjetrafiken naturligtvis är till stort gagn förHelsingborg - den ger många sköna miljoner i kassan och ger mångasysselsättningstillfällen för arbetskraften. Sedan får man väl hålla med om attrikspolitiskt är en tunnel att föredra. Jag trodde att all tanke på en bro mellan ochHelsingör hade slopats; det kommer nog som en kalldusch för miljövännerna i Nr 54 att resonemanget om attbygga en bro över den vackraste Onsdagenden delen av Sundet nu tas upp igen.Det har dessutom aldrig varit tal om 28 mars1973 annat än att den tunnel somdiskuterats skulle användas endast för ;;;;----------- järnvägen och inte för biltrafiken. * Det har som sagt varit ett hattandehit och dit. Danmarkskommunikationsminister i som gäst. Han sade då mycketkategoriskt att inte har det ringaste intresse av en tunnel mellanHelsingborg och . Sedan gick det några månader, och då har danskarnatydligen helt ändrat ståndpunkt i den frågan. Man må gärna bygga en bro mellan och somfinansieras med avgifter. Men de avgifterna måste naturligtvis vara så höga,att färjetrafiken mellan och blir konkurrenskraftig,inte bara den statliga färjetrafik som förekommer utan även den färjetrafik somså framgångsrikt bedrivs av enskilda företagare och som för varittill så stort gagn. Sedan är det en fråga som anmäler sig, nämligen om SJprioriterar en färjetrafik mellan och . Mycket tyder på det- man har byggt nya stora färior. Men varför skall vi i så fall ha en tunnelmellan och som kanske inte kommer att bU så mycket trafikerad? Det finns många aspekter på denna mycket viktiga fråga. Vihoppas att statsrådet slår sin bastanta näve i bordet och ser till attdet verkligen blir ett beslut nu så att vi kan planlägga. I alla kommunerdärnere, inte minst i , är vi bundna innan det blir ett beslut omhur frågan kommer att lösas. Det är viktigt att kommunerna hålls underrättade.Det kommunala sambandet kan man verkligen efterlysa i konkret form. Jag håller med dem som säger att det vore underligt omriksdagen skulle, som reservanterna vill, besluta något i en fråga som ärföremål för internationella förhandlingar. Vi kan naturligtvis ge till känna enuppfattning, men att vi skall besluta något finner jag helt uteslutet. Med dettayrkar jag bifall till utskottets hemställan. Jag skall bara ta upp ett par punkter, somkanske likaväl hade kunnat behandlas under någon av de andra punkterna iutskottets betänkande. En av de frågor jag ämnar beröra är emellertid saltspridningenpå vägarna, och den behandlas i betänkandet under punkten 2. Trafiken och särskilt trafiksäkerheten är något som i höggrad berör medborgarna, eftersom vi alla är trafikanter så snart vi befinner oss utanför hemmet. Det är därför angeläget att ytterligare åtgärder vidtas i syfte att förbättra trafiksäkerheten. Förutom det som uträttas av samhället och det som görs beträffande utformningen av våra bilar kan trafikanten, som ofta påpekats, bidra till sin egen säkerhet genom att använda bilbältet och reflexmaterial. Det innebär givetvis inte hundra procentig säkerhet oavsett hur man kör eller går eller som någon sade i samband med en kollision: "Jag hade ju dubbdäck och ändå kunde detta 44 ske! " Man måste naturligtvisiaktta gällande trafikregler, ta hänsyn till trafikhksom till vägens beskaffenhet och färdas med omdöme och under ansvar i allafall. I väntan på ett obligatorium beträffande bilbälten liksom även reflexermåste kampanjerna fortsätta och intensifieras, som jag ser det. Jag anser att saltspridningen, somvisserligen hör till vägunderhållet men också kan vara en trafiksäkerhetsrisk,är viktig i trafiksäkerhetssammanhang. Även om jag inte undertecknat någon avårets motioner i frågan har jag ansett detangeläget att saltspridningen upphör, och jag har begärt ordet för att kraftigtunderstryka den här frågans vikt. Men då har fått i uppdrag attsammanställa och utvärdera erforderligt material för frågans bedömning, somutskottet skriver under punkten 2 i sitt betänkande nr 1, vill jag i likhet medutskottet avvakta vad kan komma fram till, och därför har jag fördagen, herr talman, inget yrkande. HerrWESTBERG i (fp): Debatten om vägarna har tagit ochengagerat många talare - aUtför många, tycker säkert somliga. Men det är inteutan orsak som det har skett. Vägfrågorna är av utomordentligt stor vikt ochberör så gott som alla människor i det här landet. Det allmänna vägnätetsstandard är en faktor av allra största betydelse när det gäller en landsdels,ett läns eller en bygds utveckling. Och enligt min mening har inte vägfrågornarönt den uppmärksamhet som de förtjänar i den regionalpolitiska debatten ochännu mindre vid statsmakternas ställningstagande i regionalpolitiska frågor. Vägbyggandet har i viss utsträckning använts somsysselsättningsprojekt i sysselsättningssvaga regioner det gäller mte minsti mitt hemlän och situationen hade varit väsentligt sämre om inte möjlighetenatt bygga vägar med beredskapspengar stått öppen. Men inte heller detvägbyggandet har skett i den omfattning som varit motiverad ur bl. Den eftersläpning av tidigare planerad utbyggnad avvägnätet som vi kan konstatera måste betcknas som olycklig. Den har särskiltdrabbat landsortsregionerna inte minst , där vägnätet är långtifrån tillfredsställande. Vi är i mycket starkt behov av ett förbättrat vägnät.Visserligen har vi vägsträckor som är mycket bra och en hel del har skett underde det skall villigt och med tillfredsställelse erkännas mendet är dock klart otillräckligt. Jag skulle kunna stå här ochräkna upp vägsträckor som är under all kritik. Jag har vid tidigare tillfällentalat om den s. k. timmerrännan, som för sedan drabbades av ettväldigt svårt olycksfall. Jag har talat om "dödens väg" i det härsammanhanget. Jag skulle kunna tala om många andra vägsträckor där det äralldeles nödvändigt att något sker. Vi har vägar som redan nu måste avstängasför tung trafik, vägar som är trafikfarliga, vägar som är till hinder för engynnsam utveckling men jag skall inte fördjupa mig mera i detta. Jag harpekat på några exempel i min motion nr 1382, och jag hänvisar till den. Ettexempel vill jag ändå nämna. Nog är delorimhgt att den mesta trafiken från och söderut Nr 54 via E 4 skall passera rakt igenomde centrala delarna av stad. Onsdagenden måste vara ett riksintresse att ensådan sak rättas till . 28 mars1973 '- ärendet ligger långt framme iplaneringen men om man börjar med det arbetet kommer det också att innebära att det mesta av våra vägpengargår dit och att avhjälpandet av aUa de andra bristerna kommer attskjutas framåt i tiden. Näringslivet i länet är i stort behov av ett förbättratvägnät det känner vi alla till. En förbättring av vägnätet kommer även allainvånarna tUl godo i form av snabbare förbindelser, säkrare trafik och bättreutvecklingsmöjligheter för länet. Och att den stimulansen verkligen behövs äralla som känner länet ense om. Jag har i motionen begärt ett tUläggsanslag förinnevarande budgetår om för underhåll och förbättring avstatliga vägar inom länet. För byggande och förbättring av riksvägar och länsvägarinom X-län åren 19731977 har jag begärt en kraftig höjning avmedelstilldelningen för de nämnda åren.