prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — 2. beträffande frågan om utredningrörande barnavårdsnämndernas verksamhet av herrar Carlshamre (m) och () som ansett att utskottet under 3 bort hemställa, att med bifall tillmotionen 1973:1976 i motsvarande del hos Kungl. Maj:t skulle anhålla attsocialstyrelsen gavs i uppdrag att skyndsamt utreda huruvidabarnavårdsnämndernas verksamhet stod i överensstämmelse med intentionerna ibarnavårdslagen. FruKRISTENSSON (m); Det kan tyckas vara en dålig planering frånjustitieutskottets sida, när vi först i slutspurt presenterar vårsyn på statsverkspropositionen, avsnittet om polisväsendet, men anledningentill att vi har skjutit pä behandlingen av den frågan är givetvis att söka iatt regeringen tycks ha haft svårt att bestämma sig för hur man skall se på debrottsbekämpande åtgärderna och hur man skall se pä polisförstärkningarna. Vihar nämligen i det föreliggande betänkandet haft att behandla inte mindre äntre förslag frän regeringen i de här hänseendena. 4 protokoll 1973. Åtgärder mot brottsligheten m. m. Det förstaär alltså statsverkspropositionen, det andra är det förslag sombrottskommissionen har presenterat, och det tredje är en detaljfråga omförstärkning av polisen pä Arianda. I statsverkspropositionen föreslogs förstärkning avantalet polismanstjänster med 165. Av dessa skulle det alldeles övervägandeantalet gä till de tre storstadsområdena, och det är värt att notera attförslaget innebar att bara tio polismanstjänster skulle avdelas för landet iövrigt. Men redan innan statsverkspropositionen hade kommit tillhända utfärdade regeringen en presskommuniké där man gjorde gällande attbrottslighetens utveckling var så pass oroande att nu krävdes det snabbaåtgärder för att komma till rätta med de allvarliga missförhållandena, och såtillsattes brottskommissionen. Kommissionen föreslog ett i förhållande tUlstatsverkspropositionen inte oväsentligt ökat antal pohsmanstjänster. Det är ganska lustigt att notera, när man tar del avutskottets betänkande, att de enda som står kvar vid regeringensursprungliga förslag såsom det avspeglades i statsverkspropositionen faktisktär kommunisterna, som här helt ansluter sig till statsverkspropositionenmen som avvisar det förslag som kom från brottskommissionen. Det är för övrigtsamma situation som vi upplevde i det ärende vi diskuterade här i kammarenom äktenskapslagstiftningen. Där var det ju också bara vänsterpartietkommunisterna som kvarblev vid den ståndpunkt som regeringen intagit i sinautredningsdirektiv och som kom tiU uttryck i utredningens majoritetsförslag. Att diskutera frågor om brottsutveckling och enbart göradet till en fråga om antalet poliser är självklart ett alltför snävtbetraktelsesätt. .Man mäste naturligtvis börja med att fundera över vad detfinns för orsaker till att människor begår brott. Och sedan man har försöktklargöra det, måste man komma över till vilka åtgärder som kan vidtas iförebyggande syfte. Även om brottsligheten under det senaste decenniettilltagit på ett alltmer alarmerande sätt, så är ju kriminaliteten i vårtsamhälle ingen ny företeelse. Därför borde vi naturligtvis veta någonting omorsakerna till brottsligheten. majoritet tror för sin del attbrottslighet och ordningsstörande är symtom på social missanpassning, ochdetsamma ger propositionen uttryck ät. För egen del vill jag gärna hålla med omdetta på det viset att jag påstår att en dålig uppväxtmiljö och sociala problemnaturligtvis gör att människor känner sig mera frestade att begå brott, attmotståndet mot detta inte blir så stort. Men lika fullt tror jag att det är enalldeles för grov generalisering att säga att brottslighet och ordningsstörandealltid är symtom pä social missanpassning och att vi först måste förändrasamhället innan vi kan räkna med att komma tiU rätta med kriminaliteten. Jagmenar att ett sådant betraktelsesätt är ganska farligt därför att det leder tUlpassivitet. Det kan innebära att de som jobbar praktiskt ute pä fältet med dehär frågorna slår sig till ro och säger: Det tjänar ju ingenting tUl att vi vidtarnågra åtgärder. Vi måste först vänta på att samhället skall förändras. Jag tycker alltså att det här är ett farligtbetraktelsesätt, och då kommer jag över till det som jag tycker är väsentligtnär det gäller de förebyggande åtgärderna, nämligen den normbildning som ändåfinns i samhälletoch som samhället och de ledande politikerna mäste ge uttryck ät och ställa sigbakom. Jag tycker det var värt att notera ett uttalande somstatsrådet gjorde i samband med äktenskapslagstiftningen. Han sade attdet är människorna själva som skall bestämma de etiska normer som skall gällaför dem. Ja, det är klart att ens eget handlande til syvende og sidst arenfråga för en själv och ens relation med sitt samvete eller hur man skalluttrycka det. Men detta befriar, som jag ser det, inte lagstiftarna frånden väsentliga normbildning som ju lagstiftningen ändå ger uttryck åt. Vipåstår från moderata samlingspartiets sida att det skett ennormupplösning i det svenska samhället och att respekten för de regler somsamhället uppställt för att underlätta och garantera ett friktionsfritt umgängemedborgarna emellan har försvagats. Det är därför nödvändigt att statsmakternaförsöker aktivt hävda normbildningens betydelse som en brottsförebyggandefaktor. Jag menar även att den politiska ledningen i landet självklart har ettstort ansvar i detta hänseende. Vi kan också notera att familjens fostrande roll har sattsi fråga. Och vi kan tyvärr konstatera att skolan har stora disciplinproblem ochatt dessa har en icke oväsentlig betydelse när det gäUer ungdomsproblemen. Detkan ju inte vara rimligt att unga människor skall få hålla på och skolka veckaefter vecka utan att man vidtar några åtgärder. Jag vill gärna notera som någotpositivt att chef för inte sä länge sedan meddelade att nuhade man för avsikt att inom försöka vidta åtgärder för attkomma tUl rätta med skolket. Det tycker jag är att hälsa med tUlfredsställelse.Det är bara synd att utvecklingen har fått gä så långt i negativ riktning innanman bestämmer sig för att åtgärder mäste vidtagas. En fråga som justitieutskoltet har tagit upp tillbehandling är det viktiga samarbetet mellan polis och socialarbetare. Jag villgärna, herr talman, säga att det var först i samband med arbetet ibrottskommissio-nen och de diskussioner som har ägt rum sedan kommissionenpresenterade sitt förslag som jag fick klart för mig att det på sina hållråder sä pass stora motsättningar mellan vissa socialarbetare och polisen,något som verkligen är beklagligt. Jag vill bara i detta sammanhang uttala denförhoppningen att utvecklingen kommer alt gä ät ett annat håll, till ökadförståelse mellan de här båda grupperna, som har lika betydelsefullafunktioner. Det måste ju främja utveckhngen att också socialarbetarna har klartför sig att polisen är en serviceorganisation vars arbete syftar till atthjälpa och inte till att stjälpa. Men jag tror mig kunna konstatera att det i alla falltrots allt bara är en begränsad del av socialarbetarna som hyser dennauppfattning. Det stora flertalet har säkert en positiv inställning tillpolisens roll. Det kanske vore en tanke att överväga att låta polisen komma inpå socialhögskolorna för all undervisa eleverna om polisens roll. Jag tror detskulle gagna samarbetet ute på fältet. Utskottet har inte gått in särskilt mycket på formerna församarbetet. Vi har bara sagt att frågan måste ägnas särskild uppmärksamhet medsikte på att försöka finna de mest ändamålsenliga samarbelsformerna. Åtgärder mot brottsligheten in. Nr 106 för min del att detta är något sombrådskar, för det kan som sagt inte Fredaeenden gagna någon att det fortfarandefinns så pass djupgående kontroverser på I iuni1973 '" '" "'1" ' ärbåda yrkesgrupperna. ------------------ Vid justitieutskottets betänkandefinns några reservationer fogade. Atgaraermot handlar om detaljspörsmål somjag skall ta upp i detta Det gäller frågan om alt införa jourdomstolar för att '' '' förkorta handläggningstiden ibrottmål. Detta är en detaljfråga. överens omi brottskommissionen att frågan om jourdomstolar eller en på annat sättförenklad brottmålsprocess borde kunna övervägas i något sammanhang. På dennapunkt har dock utskottets ledamöter delat sig. Socialdemokrater, kommunisteroch centerpartister har ansett att frågan ej bör övervägas medan folkpartisteroch moderater står kvar på den ståndpunkt som en enig brottskommission uttaladesig för. hoppas jag ändå att den motsättning som finns skall överbryggas,och jag kan inte se annat än att det borde vara ändamålsenligt att få tUl stånden snabb handläggning. Det förbättrar trovärdigheten i vittnesutsagor, och detär också humant mot den tilltalade själv att han inte behöver vänta så längeinnan dom är meddelad. Vi tar också upp frågan om kortvarigt frihetsberövande förunga lagöverträdare. Jag skall gärna säga att jag är mycket glad ät attfolkpartiet och vi moderater har kunnat ena oss i allt väsentligt i dennafräga. Det är viktigt att man kan bryta en stigande brottsutveckling på ett såtidigt stadium som möjligt, och vi tycker att man bör kunna överväga frågan omett kortvarigt frihetsberövande, som är en mera human åtgärd än att vänta sålänge att fängelse kanske blir det enda alternativet. Det finns ju erfarenheterfrån utlandet av kortvarigt frihetsberövande, och vi tycker att denna frägaockså bör kunna övervägas här hemma. När det sedan gäller frågan om permission frånfångvårdsanstalter kan del tyckas att den inte direkt hör hemma i dettasammanhang. Men eftersom brottskommissionen behandlat den, har utskottet ocksåhaft att la ställning härtUl. Jag har i brotlskommissionen hävdat att gränsentvä års fängelse när det gäller mera restriktiva bestämmelser angåendepermission, placering pä öppen anstalt och vUlkorlig frigivning för det grovaklientel som ägnar sig åt exempelvis illegal narkotikahantering är alltförschematisk. Jag menar att en person som ägnar sig ät illegal narkotikahanteringeller annan hänsynslös yrkesbroltslighet och som kanske dömts till fängelse påett år och också bör kunna komma i fråga för denna restriktivabehandling på fängvärdsanstalt. I det hänseendet har vi inte fått med oss någraandra ledamöter i utskottet. Vi moderater har avgivit en reservation till stödför delta yrkande. Jag trorför min personliga del att sådana schematiska regler inte gagnar saken. Jagtycker all man bör kunna få en lUlämpning som tar hänsyn till individen ochtill brottets art. Detta är ju ändå del väsentliga. Jag skall i dettasammanhang gå förbi hela problemet om sexklubbs-verksamheten ochposeringsateljéerna. kommer senare att säga några ord om det,och det finns ingen anledning all nu ta kammarens tid i anspråk med delta. Jag övergår härefter till frågan om förstärkning avpolisverksamheten. 52 Där vill jag först gärna säga alldet är glädjande att brotlskommissionen accepteradeförslaget i moderata samlingspartiets partimotion vid detta Nr 106 års börjanom en treårsplanering av polisförstärkningarna för att få en Fredagen den lugnareutveckling och för att kunna planera resurserna på något längre j .jj J973 Dethar alltså brottskommissionen accepterat, och det gör även--------------- Beträffande spörsmålet hur stort antal polismanstjänstersom man orottsUgneten skall tänka sig under dessa tre är kan man inledningsvis kanske ställa frågan:Vad tjänar det egentligen till med flera poliser? Jag har försökt ta fram någrauppgifter som kunde mera tydligt visa vilken nytta ett ökat antal poliser gör.Jag tog därvid del av det siffermaterial som förelåg efter här i . Om man jämför broltsfrekvenseni under den lid som denna konferens pågick och dä väsentligapohsförstärkningar sammandragits till med broltsfrekvensenmotsvarande lid närmast föregående år, alltså 1971, kan man konstatera atttillgrepp av motorfordon eller tillgrepp ur motorfordon minskade med över 33procent. Inbrottsstölderna minskade och andra tillgreppsbrottmed under den tiden i förhållande till 1971. Det är ett exempelbara, men enligt min mening visar det ändå den viktiga roll som polisen spelari brottsförebyggande syfte. Att vi behöver ha fler poliser visar också den förnärvarande låga uppklaringsprocenten, som dessutom tyvärr är i sjunkande. Då kan man fråga: Hur många nya pohsmän klarar vi av attutbilda och hur skall rekryteringen bedömas? Det var en viktig fräga när vi ibrottskommissionen diskuterade antalet poliser. Ingen gjorde emellertidgällande att det fanns ett absolut tak, utan det var närmast en ekonomisk ochpolitisk bedömning man gjorde av vilket antal polismanstjänster det kunde vararimligt att stanna för. Som jag ser det behöver vi i varje fall när det gällerrekryteringsfrågan inte hysa några större betänkligheter. Vi har ju ibrottskommissionen satsat rätt mycket på att förstärka de rekryteringsfrämjandeåtgärderna. Det skall tillsättas nio nya tjänster i den lokalapolisorganisationen som rekryteringskonsulenter, och på rikspolisstyrelsenskall det tillsättas en ny handläggartjänst på rekryteringsexpeditionen. Delavtal som har träffats om polismanslönerna är också rätt positivt, och jag troralt del kommer att medverka till att polisyrket blir mera lockande än det varittidigare . Vi kan också notera, herr talman, att det under allrasenaste året har skett en glädjande ökning av antalet sökande tillpolisutbildningen. /71 var det bara något över 1 000 sökande,1971/72 var det 1 400 sökande och 1972/73 var antalet sökande inte mindre än I800. Alla tecken tyder alltså på att man inte har anledning att tro att detkommer att bli svårigheter ur rekryteringssynpunkt. Då kommer man alltså fram till det som jag nämnde förut;den ekonomiska och politiska bedömningen av hur många polismanstjänster som behövs. Vi har i reservationen 10 vid justitieutskottets betänkande anfört de skäl som vi från moderata samlingspartiet menar finns för en ökning av antalet polismanstjänster utöver det som brotlskommissionen har föreslagit. Vår huvudtanke är naturligtvis att det är viktigt att komma till rätta med de allvarliga missförhållandena och att människor här i landet måste få känna att vi gör vad vi kan för att bryta 53 dijn 1 jimi 1973 Åtgärder rnot brottsligheten rn. Det finns ju också, herr talman, en del att repareraefter alla de år av underlåtenhetssynder som jag menar att regeringen har gjortsig skyldig tUl. Jag skall inte diskutera statistik - det vet jag attjustitieministern inte uppskattar så särskilt mycket - men jag kan ändåkonstatera att det har skett en allvarlig ökning av brottsligheten, i synnerhetnär det gäller brott mot liv och hälsa. Man kan förstå om många människor fårenkänsla av oro för den personliga säkerheten. Den internationella brottslighetenär också värd att uppmärksamma, och den har inte blivit mindre uppseendeväckande.Tvärtom blir det klart för allt flera att det är nödvändigt att vidta effektivaåtgärder för att stävja den. Vi kan också notera att majoritetens förslag om 400 nyapolismanstjänster för det närmaste budgetåret faktiskt inte ger utrymme förnågon enda förstärkning av polistjänsterna i ett betydande antal polisdistrikt.Där kommer det alltså att bli status quo i förhällande till läget under det härbudgetåret. Jag delar självfallet den uppfattning som uttrycks ipropositionen, nämligen att man skall satsa på fotpatrullering och ökakvarterspoUs-verksamheten. Det är krav som vi har fört fram fiån moderatasamlingspartiet , och vi är glada över att de yrkandena nu äntligenvunnit gehör Men, herr talman, om dessa yrkanden skall innebära någonting irealiteten och inte bara vara tomma ord, så förutsätter de ett icke obetydligt ökatantal polismanstjänster, eftersom en kvarterspolisorganisation naturligtvis ärganska personalkrävande. Vi skall inte heller glömma bort landsortsdistrikten.Ett enigt justitieutskott sade om jag minns rätt - att i varjefall då frågan om sammanslagning av polisdistrikt aktualiseras, bör man som ettalternativ överväga en förstärkning av antalet polistjänster för att därigenomundvika en sammanslagning som. i många fall kan te sig olycklig. haralltså när det gäller dessa landsortsdistrikt haft den meningen att man börundvika sammanslagningar Då måste det också bli personalförstärkningar, ifallett sådant önskemål skall bli tUlgodosett. Vi har också problemet i våra storstäder, och när detgäller har vissa åtgärder vidtagits för att förbättraförhållandena. Personligen tror jag att man utöver de åtgärder som redan ärvidtagna kan tänka sig ett större antal befordringstjänster i Stockholmsområdet.Jag tror att del avsevärt skulle kunna förbättra den nu besvärandevakanssituationen. Med detta, herr talman, skulle jag vilja säga att man, somvi ser det från moderata samlingspartiet, borde kunna bevilja medel till 500nya polismanstjänster för det kommande budgetåret. Vi tror också att man bör hållasig till samma antal polismanstjänster under vart och ett av de tvä kommandebudgetåren. Antalet är säkert inte tilltaget i överkant jag tror snarare atterfarenheten kommer att visa att det är ett minimum som man i varje fall bordekunna ställa sig bakom. Vi har i reservationen 13 tagit upp en gammal välkändfråga som vi fört fram hka , tror jag, som frågan omkvarterspoliser och ökad fotpatrullering, nämligen frågan om särskildaansvarsområden för polismän. Jag vill bara med några ord motivera dettaförslag. att också polisen i landsortsdistrikten skall få möjlighet till sådana Nr 106 tjänstgöringsförhållanden att de blir bekanta med människor i trakten p , och attmänniskor i de ohka orterna vet vem som är deras polis. Det är . . iqtt klart attdetta också är personalkrävande. Men vi har tyckt att det vore ------- lämpligtatt uttalade sig för att man bör sträva efter en sådan Åtgärderrnot organisation. Detta ligger precis i linje med den motivering som har Drottstigneten anförts när det gäller kvarterspolisorganisalionen, nämligen skall "' " skapa organisatoriska förutsättningar för en godrelation mellan polis och allmänhet, och den får man lättast, tror vi, ifallallmänheten vet vem som är dess polis och ifall polisen känner förhållandena itrakten. Under detta avsnitt vill jag till slut säga några ord omorganisationen av flygplatspolisen. Jag står ensam bakom reservationen 19, sominnebär att man bör söka effektivisera och samordna verksamheten vid vårastorflygplatser med den internationella flygtrafiken. Brottskommissionenbehandlade ju denna fräga, och kommissionen enade sig om att göra ett uttalandeav den innebörden att flygplatspolisens verksamhet borde kunna samordnas ocheffektiviseras. Men, herr talman, i den proposition som vi nu behandlar kan jaginte se hur man tänker sig att detta önskemål från brottskommissionens sidaskulle kunna förverkligas. tänker man sig att exempelvis denflygplatspolis som skall betjäna skall lyda under polisdistrikt,och det är väl inte särskilt effektivt, såvitt jag förstår. En sådan ordninguppfyller ju inte kravet på samordning inom landet mellan flygplatspoliserna,och det uppfyller inte heller kravet på en samordning med andra internationellaflygplatser som kan ge största möjliga effektivitet när det gäller bekämpningav den internationella brottslighet som alltmer börjat göra sig gällande ocksåvid våra flygplatser. Jag noterar detta med beklagande och har själv inte velatavstå från att begära att den här frågan skall få fortsatt uppmärksamhet idepartementet. Jag ber att få yrka bifall till reservationerna2, 3, 4, 5, 6, 7,9, 10, 13, 17, 19 och 20 vid justitieutskottets betänkande nr26. Sedan bara några fä ord beträffande socialutskottetsbetänkande nr 18. behandlar ju de delar av brottskommissionensförslag som hänför sig till det sociala området. Det har i det hänseendetframförts ganska kraftig kritik från sociala myndigheters sida över attbrotlskommissionen inte mera pä allvar har tagit itu med de sociala åtgärdernaoch föreslagit anslagshöjningar därvidlag. Jag skall inte gå in pä någon långargumentering rörande den saken. Det är väl bara att konstatera atttraditionellt åvilar ju dessa sociala uppgifter primärkommunerna, och del ärdärför i och för sig ingenting som skall lägga sig i. Men vi har ändåtyckt all man inte kunde gå förbi de sociala problem, som de tar sig uttryck pävåra gator och torg när det gäller ordningsstörande förhållanden, och därförhar brotlskommissionen föreslagit vissa nya statsbidrag och ökningar avtidigare statsbidrag för att komma till rätta med förhållandena. Ingen av oss menar väl att detta är hela lösningen på dehär svåra problemen, men det är i varje fall en bit pä vägen. För egen del måste jag med beklagande konstatera att det inte har blivit någon förbättring när det gäller narkotikaområdet. Vi saknar fortfarande riktlinjer för hur man 55 Åtgärder rnot brottsligheten rn. skall lahand om narkomaner, och under en debatt som jag hade med någrasocialarbetare i ställde jag frågan till dem; Vad gör ensocialarbetare som kommer ut i-en knarkarkvart och hittar nedgångna ungdomar?Vad har ni för riktlinjer för era åtgärder? Jag frågade ; Vad finnsdet för riktlinjer? Vad skall ni göra för att ta hand om den här unga pojkeneller flickan? Jag fick inget svar. Det finns väl, fru talman, inte någon större anledning attklandra enskilda socialarbetare, och möjligen - fast där är jag litet meratveksam - finns det inte heller så stor anledning att klandra enskildabarnavårdsnämnder. Jag menar att den stora anmärkningen trots allt bör riktasmot såsom ansvarig tillsynsmyndighet för den här svåraverksamheten. Man har låtit narkotikaproblemet, med all den brottslighet somföljer i dess spär och med alla de mänskliga tragedier som också är oupplösligtförenade med narkotikaproblemet, bestå alltför länge, och man har låtitutvecklingen bli så allvarlig utan att verkligen ta sig samman och försökabestämma sig för några handlingslinjer, efter vilka problemen skall kunnalösas. Jag skaU gärna säga att det tjocka gula betänkande som kom för inte sålänge sedan det var väl - i alla fall är ett steg åt lätthåll. Men hur länge skall vi behöva vänta på att få entydiga riktlinjer, eftervilka människor som jobbar praktiskt med de här problemen kan rätta sig? Detskulle jag vilja veta. Jag vill, fru talman, sluta med att citera en artikel iLäkartidningen av en läkare från som heter . Det är enartikel som, tycker jag, skildrar situationen som den är, och jag vill helt ochhållet ställa mig bakom artikeln. "Situationen för stora ungdomsgrupper i bl. a.storstäderna är utomordentligt alarmerande. Skolskolk, kriminalitet, öl-,thinner- och narkotikamissbruk breder ut sig. Äldre människor känner sig intesäkra för våldsgängen. Ungdomarna själva spårar ofta ur och blir kriminal- och mentalvårdsfall.Ingen gör något särskilt åt det hela. administratörermen också vissa psykologer och läkare bagatelliserar händelseutvecklingen. Manfortsätter på den inslagna vägen som orn man haftframgång med den.--- Varför ingripa mot öl, hasch och thinner, säger man,del är ju bara symtom, man måste gå pä djupet. upphörtankeverksamheten.- Är det radikalt att stå och se på hur det enatonårsgänget efter del andra förstör sig med thinner, öl och narkotika? Är det reaktionärt att säga att nu får det vara nog numåste de vuxna ta sill ansvar för sina tonårsungdomar och samverka till att defarliga tendenserna inte får husera fritt?" Jag har velat citera detta därför att detspeglar den debatt som förs. Jag menar för min personliga del attpolitikerna måste ta sitt ansvar i dessa frågor. Det kan vara impopulärt, menom man ser problemen framför ögonen är det helt otillfredsställande all inteockså ha det moraliska modet - eller vad man skall kalla det - att säga ifrånatt nu måste vi vidta effektiva åtgärder för att skydda och hjälpa våra ungdomar.Det är ju bara det det handlar om. Därför har jag återkommit i reservationentUl brottskommissionen, som återspeglas i de reservationer som ärfogade till socialutskottets betänkande med krav om uttalad vårdskyldighet förnarkomaner Ty hur skall man kunna begära att ungdomar som är giftberoende ochsom själva saknar sjukdomsinsikt frivilligt skall efterfråga vård?