prot · FW09109 · 1973-12-31 00:00:00 — Den enagången hade regeringen lyckats genomföra en sak därför atl cenlerparliet hadevarit på samma linje. Den andra gängen hade alla do tre borgerliga partiernagått emot, men dä hade kommunisterna hjälpt till, sä regeringens förslag gickigenom fördenskull. I inget enda fall kunde statsministern .säga att det varsocialdemokratin som hade genomfört något - helt naturligt, eftersom den intehar någon majoritet i . Det påminde faktiskt ibland mycket mera omvägmäslarpolitiken av 1930-lalet. Så är del detta program som rnan talar om: vi skall skrivaett gornonsaml program. Inte finansministern men slatsminislern har sagt på detvisol. Hur var del 1936, när det förekom ett samarbete mellan vårt parti ochsocialdemokraterna? Det var ett val I 936, men det skrevs inget gemensamtprogram. Sedan blev det en koalition . Hur var det 1939? Inför valet1938 gjordes det inte upp något program, men del bildades en samlingsregering1939 under de exceptionella förhållanden som rådde dä. Och hur var det 1951?Både finansministern och jag minns ju hur del förhöll sig med programmet då.Del var inget samarbete 1950 så att det skrevs något program, utan det komsenare - det där programrnel som alllid gav mig associationer till ViktorRydbergs Tomten. Det stod inte att midvinternattens köld är hård, men det stodatt efterkrigstiden har varit hård. Jag tror att finansministern minns de därförsta orden i det programmet. Men det skrevs alltså senare, och det var inleså all man hade gjort upp om det före valet. För de koalitioner och andrakonstellationer av regeringar som har varit kan maninte finna att det vid något enda tillfälle skrivits etl program gemensamt föreett val. Men har statsministern plötsligt fält för sig att det nödvändigtskall skrivas ett gemensamt program i förväg. Vi har ju påvisat att kommunisterna har stor betydelse fördet socialdemokratiska regerandet. Det märktes i utskottsvalen redan när viskulle börja , när del föreslogs höjning av mervärdeskatten och närlöneskatten höjdes. sade ju direkt: "Vpk framtvingarradikala lösningar." Han gav alltså till känna att kommunisterna harframtvingat radikala lösningar. Det kommenterades inle från socialdemokratiskthåll, men det var ord, och jag förmodar atl han har något fogför detta. Statsministern säger alt vi i årets budget stödde de fyraprocenten som vi hade gått emot tidigare. Jag får säga beträffande delresonemanget alt konstellationen är precis densamma - mandaten har inte förskjutits Nr 109 något.Skulle man dä säga atl nu skall vi försöka igen alt fä en annan Måndagenden ordning? Det vore bara att spilla kammarens tid. Del är ju samma antal 4 ,g2 socialdemokrateroch samma antal kommunister, och de har väl inte ---------- ändratuppfattning, båda grupperna, så atl det skulle hända något annat. enekonomiska Utgifterna är disponerade, vad skall man då göra ät det? Det hadeväl inte Politiken m. rn. varit någon mening i atl ta upp detta igen? 1 den reviderade finansplanen putsar man upp denekonomiska fasaden med en och annan färgklick som skall inge mera optimism, menskröplighelen framträder i alla fall pä en hel del punkter. Bara man läserlitet så undrar man hur det där hänger ihop egentligen. På s. 4 slår det omOECD-länderna: "Sammanfattningsvis innebär detta att en myckel snabbekonomisk tillväxt kan väntas inom . Del är främst de fastainvesteringarna, lagren och den privata konsumtionen som bedöms bli de mestexpansiva efterfrågeomrädena." På s. 12 sägs om vårt lands egen ekonomi:'De totala fasta investeringarna väntades således totalt sett öka endastobetydligt." Det överensstämmer dåligt med vad man har sagt iinternationellt avseende. På s. 27 står det: "Kraven på ökad exportförutsatte en fortsatt stark utbyggnad av industrins produktion ochkapacitet." Men det är ju det vi inte har lyckats med. Om man fortsätter att bläddra i den revideradefinansplanen sä finner man en hel del som man tycker är litet förvånande. Detsägs att det är en förutsättning atl den offentliga sektorn starkt utvecklas.Men det är ingen exportindustri. framgår det inte klart vad som menas medden offentliga sektorn. Men när del t. ex. sades att kommunsammanslagningenskulle spara sä mycket pengar, sä vill jag bara framhålla alt den ökade antalettjänstemän frän 336 100 till 533 100 . Jag vill som sammanfattning säga att jagtycker att det är bra litet besked vi har fått frän regeringen. Det vittnar omrätt stor kraftlöshet, och jag fär etl intryck av att vi inte har fått någotsocialdemokratiskt program års val. i (fp): Vi har haft en intensiv debatt omekonomin i vårl land på kort och pä lång sikt. Vi har hört skilda åsikter ochförklaringar varför arbetslösheten dröjer kvar, varför inflationen stigit ochstiger, varför skatterna är sä höga och lämnar sä litet kvar ät den enskildeosv. Den debatten har ägt rum mot bakgrund av exportsiffror,världsmark-nadsulveckling, EG, valutaoro, växelkurssvärigheter, lång och kortkredilrnarknad etc. Debatten här i kammaren rör sig ju ofta om de övergripandefrågorna, om principerna och de allmänna riktlinjerna eller blir, som tidigarehär , en valdebatt på hög nivå. Den handlar inte lika ofta om de villkorpolitiken skapar och dess konsekvenser för den enskilde. Granskar man stolta paroller frän 1970 årssocialdemokratiska valrnanifest finner man att mycket är ouppfylldalöften. Mycket har också försvunnit ur regeringens propaganda. Dit hör talet omökad jämlikhet och stabila priser. Det uppblåsta talet om skattesänkning har övergått i en intensiv 169 Den ekonomiska politiken m. m. diskussionom hur man skall komma ur den skattekarusell som slår så obarmhärtigt mot allasom försöker öka sin inkomst för att hålla jämna steg med prisökningarna. Prisökningen pä framför allt livsmedel har rusat på i entakt som inte kan vara försvarbar. Det är oacceptabelt därför att alla med lågköpkraft - barnfamiljerna, pensionärerna och andra låginkomsttagare - somanvänder merparten av sin inkomst till inköpet av dagligvaror drabbas på ettorättvist sätt. I den prisökningen är mervärdeskatten genom sin konstruktion ensnöboll som växer enbart genom inflationens härjningar. Därför mäste en politiksom syftar till att solidariskt hjälpa de svaga ta itu med att lyfta undanmomsen pä baslivsmedlen eller se till att dess prishöjande effekter tas bort.Dessa krav i motionen 1996, som och jag väckt, har fältmiltenpartiernas stöd i skatteutskottet, då man i ett särskilt yttrandeunderstryker att skattoutredningen förutsättninglöst bör pröva ett sådantförslag. Oppositionsledarna har i debattenhär och i ett uttalande , dä även andra viktiga reformkravpresenterades, föreslagit "successiv avveckling av momsbelastningen påviktiga livsmedel". JämUkhet kan inte uppnås då prisökningarna tar mer än vadman kan kompensera de köpsvaga i samhället för. Det är förbluffande att de somkallar sig radikala tar så lätt på inflationen. Alla minns vi låginkomslutredningen - den som deflnitivtstack häl pä myten om den färdigbyggda välfärdsstaten. avbröts och dess stridbaresekreterare försvann genom en lucka i golvet. En ny kanslihusgrupp kom till:arbetsgruppen för låginkomstfrågor. Inrikesministern angav som skäl för att avskedalåginkomslutredningen att rnan snabbt och kraftfullt skulle ta itu med demånga problem som utredningen avslöjat. Men varken styrkan eller tempot harimponerat. Gruppens uppgifter har 1 varit att"utvärdera låginkomslutredningen ur älgärdssynpunkt". Den 27september lämnade den en rapport över sitt ditintills bedrivna arbete.Sedan dess har det varit märkligt lyst kring arbetet med låginkomstfrågorna,och kravet på ökad järnlikhet har försvunnit ur socialdemokraternas valfraser. Men låt oss se vad septemberrapporten frånkanslihusgruppen tog upp. Så här heter det bl. a. i en pressammanfattning: Underrubriken sägs det: "En solidarisk lönepolitik i förening med en aktivnärings- och arbetsmarknadspolitik framstår som de grundläggande metoderna attangripa låginkomstproblernet. Lönepolitiken är arbetsmarknadsparternasansvarsområde." "Låginkomstfrägan är i stor utsträckning ensysselsättningsfråga. Förutom via lönepolitiken och skattepolitiken börlåginkomstproblemet attackeras rned åtgärder inriktade på att reducera öppenoch dold arbetslöshet." "Vadgäller sysselsättningsfrågan ur inkomslsynpunkt kräver de äldres. kvinnornasoch ungdomens situation särskild uppmärksamhet. De äldres Nr 109 trygghet iarbetslivet måste förslärkas genom insatser direkt i företagen." Den ekonomiska poUtiken m. m. Det viktigaste med låginkomslutredningen var att den slogfast att det 4 jyj 1973 första jämlikhelsproblernet i samhället är attskapa sysselsättning. Det stora gapet mellan människor och grupper går mellandem sorn har och dem sorn inte har ett arbete. sekreterare, Per , säger ien artikel i min facktidning att orn han tillhördeden stora skaran arbetslösa eller riskerade att förlora sitt jobb skulle haninte känna sig ha särskUt stor vägledning av den pågående diskussionen omsvensk arbetslöshet. Och i en nyligen publicerad intervju i regeringsorganetAftonbladet säger samme expert på låglöneproblemet, alltså , atthan blivit trött och desillusionerad av den svenska kanslihuspolitiken. "Det finns så mycket av falsk lojalitet kolleger emellan att man glömmeratt slåss för viktiga mål. Regerings- och riksdagspolitiker fjärmar sig snabbtfrån de verkliga problemen." De låga inkomsterna ger ju också så mångaandra negativa effekter: sämre kostvanor, dålig hälsa. De lågavlönade har denkortaste utbildningen och ofta de smutsigaste och tyngsta jobben. Inför de perspektiv som har tecknats av finansutskottetoch i debatten här och sorn innebär alt de varuproducerande sektorernaminskar sin sysselsättning finns det verkligen anledning tilloro för alla dem som har svårigheter på arbetsmarknaden och därmedtillhör den stora grupp pä flera 100 000 som trots helårs- och heltidsarbetehar låg inkomst eller tillhör den grupp på ca 450 000 löntagare, som vidundersökningstillfället hade en timförtjänst understigande 7kronor. Finansministern betvivlade då att det fanns sådana arbetare, trotsläginkomslutredningens dokument. Sysselsättningen, nu och , är den ekonomiskapolitikens viktigaste problem. Aktuella sysselsältningssiffror visar på enoförändrat hög nivå på problemen - över 400 000 har enligt officiell statistikinte jobb på den öppna marknaden. Framlidstrenden ger inte särskilt mycket nytthopp. Vad vi nu behöver är en politik som gör det lönande attarbeta, en politik som griper sig an den meningslösa jakten på priser, skatteroch luftökningar i lönekuverten, en politik som stimulerar till arbete och enskilde reella förbättringar samt en politik som ger samhället mera attfördela till de svaga som behöver vårt solidariska stöd. Utbyggnaden av desociala reformerna fär inte komma i bakvatten därför att regeringen har fört enfelaktig ekonomisk politik. Regeringens agerande under den mandatperiod somgått ger visserligen besked om god vilja, men det är ingen garanti för att manhar ork eller förmåga att även en kommande period klara de här problemen. Dengarantin finns inte i flammande paroller eller i lingonröda knappar pårockslagen; den kan man endast få med en politik som ställer människan ochmänniskans vardagsnära bekymmer i centrum för sitt handlande. Bara några fä ord orn finansutskottetsbetänkande, där utskottet behandlar motioner frän representanter för fyrariksdagspartier och som handlar om postverkets möjligheter att få disponera det Den ekonomiska poUtiken rn. uppkomnaöverskottet i avsikt att förhindra en portohöjning. Den skulle i så fallfördröjas ytterligare något är. Utskottets vice ordförande hartidigare redogjort för situationen och hänvisat till att vi numera intehar postverkets inkomster som en form av bevillning. Utskottetssocialdemokrater vill att det oväntade överskottet, utöver vad staten fär iskälig förräntning, skall sopas in till statskassan. Inom postverket har en mycket stram sparsamhet iakttagitsunder det senaste verksamhetsåret. Brevbärare, transportörer och kassörer har isina olika funktioner fält vara med om pressande arbetsförhållanden, dåpostverket har tvingats till stark återhållsamhet i fråga om övertid ochförstärkning m. m. Man har tagit sädana olägenheter därför att man lojalt medverket har varit medveten om att en sparsam linje i fråga om personalstyrkanvarit en förutsättning för att verkets debet och kredit skulle gå ihop. Enpersonalminskning på har rnan burit i hopp om att konkurrenskraftengentemot andra serviceföretag skulle beslå. personal och ledninghar den gemensamma rnålsätl-ningeri atl stärka postens Irafikunderlag. Man ärmedveten om atl man måste akla sig för atl hamna i SJ :s situation, dvs. : högaläxor sorn ger försämrat underlag, vilket kräver ytterligare höjda taxor ochmedför ännu sämre trafik. Statsmakten har här etl ansvar för alt inte sättapostverket i samma situation. Man har lyckats att fä ett bokslut som skulle kunnahålla undan porlohöjningar ytterligare , och det blir ett starktsäljargument för postverkets tjänster. Skulle finansministern med stöd av sinasocialdemokraliska partivänner rycka undan denna postverkels möjlighet atthävda sin marknad, sä är det som jag ser det ytterst ett slag mot deposlanslällda. Det kan inte vara rimligt atl på principiell grund kräva en,gentemot vissa andra verk, tiodubblad förräntning. Där har utskottets majoritetskjutit högt över målet. Jag vill bara upprepa del yrkande somtidigare ställts här orn bifall till reservationen I, i vad gäller punkten 3 hi utskottets hemställan. Under delta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. HerrHELLSTRÖM (s): I , och sker justnu en ytterligt kraftig konjunkturuppgång. Inte minst har fått en starkhögkonjunktur. Det finns de som ser detta som en berkäftelse på att de sämretiderna var en konjunktursvacka av traditionellt slagoch att inga nya mönster egentligen har tillkommit i ekonomin. Men vad sker egentligen i ? BNP ökar ,priserna stiger rned . Men ligger arbetslösheten - denregistrerade på ; för ungdomen är det . Dvs.arbetslösheten 1973, under högkonjunkturens mest markerade fas, är högre än denvar /70, del är när lågkonjunkturen i började pä allvar denkulminerade med en minskning i BNP. oroandetecknen på nya strukturella förändringar i marknadsekonomierna från1960-lalets slut finns kvar även i högkonjunkturen . Infiation och arbetslöshet ökar . Detta är ettnytt mönster som präglat främst men också de flesta västeuropeiska länder.Också har fått en om än förhållandevis mild släng av sleven. Under tidigare skeden brukade man ha antingen dåliga tider-arbetslöshet men också vikande efterfrågan och låga priser - eller i ställetfull sysselsättning, goda tider och inflation. I de flesta länder står man nurätt handfallen inför detta nya mönster som innebär att inflationen ocharbetslösheten i stället går hand i hand. Orsakerna till detta fenomen, som ibland kallatsstagflation, är svåra att entydigt ange, men uppenbarligen hänger de ihop medden allt häftigare strukturomställningen inom näringslivet. Inflationen iindustristaterna drivs fram, delvis oberoende av konjunkturernas skiftningar ien accelererande process. Många institutionella faktorer finns bakom dettafenomen. En del av förklaringen till det nya mönstret liggersannolikt i beteendet hos de allra största företagen. Jag menar då främst meninte enbart de s. k. multinationella jättebolagen, som nått en sådan storlekatt de ibland snarare fungerar som ett slags ekonomiska stater än som vanligaföretag. De är ofta prisledande och kan i kraft av sin storlek klara enprisutveckling som är omöjlig för mindre företag. De största företagen skaparibland en avgränsad ekonomi i ekonomin, som lever under helt andra villkor äntraditionell företagsamhet. 1 spänningen mellan dessa olika villkor kan såprishöjning och arbetslöshet gå hand i hand. Skilda arbetsmarknader isolerasfrån varandra. Olika sektorer i ekonomierna går alltmer isär från varandra. Efter varje konjunkturnedgång är i de flestaindustristater arbetslösheten högre än före konjunkturförsämringen. Ett avmånga skäl är - som ofta sagts att den allt fränare pressen i arbetslivetskapar allt fler utslagna människor. Men man skall framför allt komma ihåg attstrukturomställningarna i nationerna i väst nu har en sådan inriktning att 65procent av investeringarna syftar till att ersätta människor med automatiseradeprocesser i syfte att rationalisera och tekniskt förnya, och det innebär enminskning av antalet arbetstillfällen. av de totalainvesteringarna i väst inriktas direkt pä att utvidga produktionskapacitetenså att nya sysselsättningstillfällen skapas. 1 detta ligger problemet med dets. k. efterindustriella samhället och den krympande industrisysselsättningen. Sammantagna skapar dessa fenomen i strukturomställningenden nya situation där inflation och arbetslöshet går hand i hand i marknadsekonomierna.Men ekonomernas recept gäller oftast den gamla situationen, där vi hadeantingen Skylla eller Charybdis. Särskilt intensivt tycks de borgeriigapolitikerna och ekonomerna i klamra sig fast vid de gamla recepten.Mycket litet har ekonomerna tagit itu med de nya problemen. Faktiskt har då den socialdemokratiska regeringspolitikeni i sin praktiska utformning betydligt bättre svarat mot dessa nyamönster än vad ekonomernas teorier har gjort. Ty vad är just den s. k.selektiva Den ekonomiska politiken tn. Den ekonomiska poUtiken rn. arbetsmarknads-och näringspolitiken med riktade insatser till de områden där problemen finns,vad är den annat än en metod alt söka möta de strukturella problemen? Allmänna påspädningar av lönsamheten, som de borgerligaönskar, hjälper i den situationen föga eller slår fel. Struklurproblemen mästemötas i en planerad hushållning ungefär så som den socialdemokraliskapartikongressen skisserat. positiva uttalande omförslagen i den socialdemokratiska motionen 242 om konjunktur-anpassadeindustriinvesteringar och om en investeringsberedning är också väsentliga idetta sammanhang. Det s. k. efterindustriella samhället debatteras alltmer, bl.a. i ljuset av de problem jag har berört. Allt fler ser en av orsakernatill den massiva arbetslösheten i däri alt de miljoner människor somindustrin inte längre behöver inte kan ges annan sysselsättning just därför attden offentliga sociala sektorn och sysselsättningen där prioriteras så lågt.Det är uppenbart att möjligheten att undvika en stor strukturell arbetslöshet iframtiden också i vårt land ligger i en reell expansion av sysselsättningen iden offentliga sektorn och av dess tjänster. har även någotberört det här frågekomplexet. Men från borgerlighetens sida talar man dä oftaom en rävsax. Vi kan inte , säger man, leva på att göra tjänster åtvarandra. De offentliga sociala tjänsterna är en börda, säger man, som måstebäras av vår industriproduktion och dess kapacitet. Men det är ett grundläggande fel, trorjag, att seindustriell politik och social politik åtskilda, som om det ena bekostade detandra. Ett samhälles industriella framtid är beroende av de problem somsamhället åtager sig att söka lösa, och ett samhälle som ger stark förtur åt desociala målen kan och bör låta de sociala frågeställningarna slå igenom också isin näringspolitik och i sin inriktning av investeringar och teknisk forskning. Kanske är det så att industriella framtid i vissmän ligger på områden där vi skiljer oss från andra länder och kan varaföregångare. Då måste vi konstatera att vi har en social målsättning isamhället som mänga andra länder saknar eller inte har i samma utsträckning . Det kan gälla utbildningspolitik, regionalpolitik, trafikpolitik,miljöpolitik, hälsovård, investeringar i arbetsmiljön och mycket mera. Det ärnaturligtvis bara om det finns en effektiv efterfrågan i samhället som en nyprodukt eller en ny verksamhet utvecklas och kommer fram, och del är bara ettsamhälle som i detalj bygger upp en social välfärd som i praktiken kommer attanvända också den tekniska utvecklingen för att lösa sociala uppgifter. Ettexempel kan gälla trafiksystemet i storstäderna; på miljöpolitikens områdegäller något liknande. Bara i ett samhälle som har satt upp stränga miljökravkan det i praktiken bli tal om en teknisk utveckling av miljörenande instrumentoch utrustning i större format. Hälso- och sjukvård, handikapphjälpmedel ochutbildningsteknologi, som man brukar säga ibland, är ytterligare exempel. Inomarbetslivet bhr frågan om tekniska investeringar för en förbättrad arbetsmiljöen av 1970-talets stora frågor, Pä alla dessa områden kan den tekniskaförnyelsen länkas in för att lösa sociala uppgifter. Dessa problem finns i alla länder, och all sannolikhettalar också för att de stora länderna i sin politik efter hand måste tvingasatt tackla problem avdetta slag. Då kan kanske ha givits det tekniska försprång vi behöverför att också vara en avancerad exportinriktad nation. Att driva en ambitiös social politik i det dagligareformarbetet för barn, pensionärer, barnfamiljer, handikappade och utslagna skapar också den efterfrågan och tekniska utvecklingsstimulans som sedansuccessivt kan ge oss ett ökat ekonomiskt manöverutrymme, så att socialareformer och en expanderande offentlig sektor inte behöver bli en börda päproduktion och bytesbalans - som sä ofta sägs från borgerligt håll utan istället kan ge en kanske nödvändig förutsättning också förindustriell export och förnyelse. En sådan politik för den offentliga sektornkan dä också bli den nödvändiga garantin för trygghet i sysselsättningen sikt. Vad som kommer att hända medhushållssparandet är en fråga av stor vikt vid bedömningen av den ekonomiskautvecklingen vi vet ju att den privata konsumtionen väger tyngst blandBNP-kompo-nenterna. De siffror som vi har, och som förvisso är behäftade medavsevärda felmarginaler, visaratt hushållens sparkvot trendmässigt föll sedanmitten av från till år 1969.Från denna bottennivå började sparkvoten stiga och nådde 6 procent.Ingen vet vad denna förändring beror pä - vi har inga riktigasparundersökningar, och finansministern har ju tyvärr också stoppat det arbetesom pågått för att få fram bättre och tillförlitligareundersökningar. En förklaring, som ligger nära till hands, är att denovanligt höga arbetslösheten 1971 och 1972 och den otrygghet som denna medförtspelat en stor roll. 1 årets kompletteringsproposition konstateras attsparkvoten minskade med och att den alltsådetta år stannade vid . 1 de långsiktiga sparande-ochkonsumtionsutvecklingsstudier som gjort för perioden framtill 1977 räknar man också med att sparkvoten kommer att gä ner, dock inte tillden bottennivä som nåddes . Är antagandet riktigt attden ökade arbetslösheten och otryggheten varit en väsentlig faktor föruppgången finns det anledning att anta att sparkvoten äter kommer att sjunka,om vid en ekonomisk expansion arbetslösheten kan reduceras. - Och vi hörde jupä finansministern att han räknar med en snar nedgång av arbetslösheten. Som erfarenheten visat är beräkningar beträffandehushållssparandets framtida utveckling mycket vanskliga att göra. Jag villdärför för min del sätta ett frågetecken för den reviderade nationalbudgetensantagande att en ökning av sparkvoten kommer att ske i jämförelsemed 1972. Osäkerheten i bedömningarna och risken för en nedgång av sparkvotengör det emellertid angeläget att den ekonomiska politiken också inrymmer ettsystem med sparfrärnjande åtgärder, färdiga att sättas i kraft utan dröjsmål ienlighet med vad har krävt. Ursamhällets synpunkt är hushållssparandet speciellt viktigt därför att Den ekonomiska poUtiken m. rn. Den ekonomiska poUtiken m. rn. hushållenvid sidan av AP-fonden är de enda sorn regelmässigt presterar ett störresparandeöverskott ett överskott som via banker och andra kreditinstitut gårtill att finansiera bostadsbyggande och näringslivets och kommunernasinvesteringar. Det är t. ex. inte likgiltigt vilket slags sparande som skallexternfinansiera näringslivets investeringar - det kollektiva eller detprivata. En decentraliserad ekonomi möjliggör att de ekonomiska besluten fattasnära de enskilda människorna och de enskilda behoven.