prot · FW09155 · 1973-12-31 00:00:00 — Utskottet har i detta sammanhang uttalat sig i fråganhuruvida domkretsen för tingsrätten i ger underlag för en domare.Enligt utskottets mening framgår det inte klart av föreliggande material attarbetsunderlaget är för litet för en ordinarie domare. Detta är enligt min mening felaktigt. Utskottets bedömningdelas för övrigt inte av den domare som tjänstgör i tingsrätten. Jag kan tiU belysning av frågan nämna att om alla domare vid tingsrätteri landet skulle ha en arbetsbelastning motsvarande den i måste antaletdomare vid tingsrätterna ökas med ca 85 stycken eller . En sådanökning av landets domarkår är helt orealistisk och har inte förekommit enssammanlagt sedan förstatligandet av rådhusrätterna . Jag kan också tillägga att antalet mål per domare i dennuvarande är mer än dubbelt så högt som i . Jag kan i detta sammanhang också nämna att endast sextingsrätter hade färre mål per domare än . Två av dessa,nämligen de i och , upphör . Två av de övrigaskall enligt redan fattat beslut sammanläggas den , ochbeträffande ytterligare en föreligger förslag om sammanläggning med annantingsrätt. Jag kan också tillägga att , som med hänsyntUl de skäl utskottet underströk bibehöUs, har fler mål än tingsrätteni . I den senare delen av sin prövning har utskottetdiskuterat vilken betydelse som bör tillmätas statsmakternas beslut under 1972och 1973 om regionalpolitiken. Enligt min mening bör den regionalpolitiskamålsättningen givetvis beaktas vid indelningsändringar av det slag som det härär frågan om. Detta kan dock inte få leda till att viss verksamhet till varjepris behålls på en ort som utgör exempelvis ett regionalt centrum. Omverksamheten, såsom i detta fall, inte ens kräver en domare finns inga andramöjligheter än att utöka myndighetens uppgifter eller låta myndigheten förenasmed en annan myndighet. Den förra möjligheten står inte till buds i detta fall. Regionalpolitiska hänsyn kan vidare inte rimligen åberopassom motiv för att riva upp redan fattade beslut som står i överensstämmelse medtidigare gällande principer. Beslutet om indragning av tingsrätten i Ljusdalfattades . fattades ett stort antal beslut avmotsvarandeinnebörd,i många fall med verkan att tingsrätt med kansli på ort somsenare klassificerades som regionalt centrum indragits. Som exempel vill jagnämna , , , , , och KaUx.Befolkningen pä dessa orter kan, om utskottets majoritet får sin vilja igenom,befaras kräva en omprövning av de tidigare besluten. När utskottet uttalar att mot ett bifall tUlmotionsyrkandet talar att avsevärd tid förflutit sedan Kungl. Maj;t fattadebeslut om indragning, kan jag givetvis instämma. Men när utskottet vUl förringatyngden av detta argument genom att hävda att inga mer betydandeverkställighetsåtgärder vidtagits, måste jag protestera. ÅtskUliga åtgärderhar vidtagits. Jag kan som exempel nämna att vissa författningar utfärdats ochatt nya personalplaner upprättats. Men framför allt har lokalfrågan för densammanslagna tingsrätten lösts genom en väsentlig ombyggnad av tingshuset iHudiksvall. Ombyggnaden, som krävt att lagmannen i tingsrättavflyttas från sin bostad i tingshuset, har dragit en kostnad av inemot 300 000kronor. Denna kostnad hade varit helt onödig om tingsrätten i skallbibehållas. Jag vUl sammanfatta på följande sätt. faststäUde rUcflinjer för en översyn avindelningen i domkretsar. Maj;t skuUe efter utredning i varje särskUtfaU besluta om ändringar i den gäUande indelningen. Dessa utredningar är numerapraktiskt taget helt slutförda. Jag vågar påstå att resultatet har blivit intebara ett större antal domkretsar än domstolskommittén förordade utan även ettstörre antal än räknade med när riktlinjerna faststäUdes. Framförallt har tvådomardomsagor bibehållits i större utsträckning än vad man 1969räknade med. sysselsätter emeUertid ej ens en domare. Utskottet uttalar att någon erinran i och för sig inte kanrUctas mot beslutet att domkretsen för tingsrätten i den 1januari 1974 skall förenas med domkretsen för . Betydandeåtgärder för verkstäUighet av beslutet har redan vidtagits. Eftersom 1969 årsriktlinjer veterligen alltjämt gäller saknas enligt min mening skäl att rivaupp beslut. En annan sak är vUken inverkan regionalpoUtiskabedömningar m. m. bör få på det fåtal fall där översynen av domkretsindelningenännu inte är slutförd. FrökenBERGEGREN (s); I detta betänkande är vi eniga i nästan allt.Den enda punkt som vi är oeniga om gäller den av regeringen äskade rådmanstjänsteni HudiksvaU, en förstärkning av tingsrätten som har motiverats av atttingsrätten i enligt Kungl. Maj;ts beslut skall sammanföras medHudiksvalls tingsrätt. Jag är tacksam för att justitieministern har velat lämnaen redogörelse för bakgrunden tiU regeringens beslut på denna punkt - detbesparar mig besväret att göra någon längre utläggning. Vi reservanter har intekunnat ansluta oss tUl utskottsmajoritetens uppfattning, att de motioner somhar väckts i anslutning till den här frågan bör föranleda ett rUcsdagensuttalande om att Västra skaU bestå och att manföljaktligen skall avslå yrkandet om inrättande av en rådmanstjänst iHudiksvall. Jag vUl erinra om att 1969 drog upp riktlinjernaför den framtida domsagoindelningen i landet. Den uttalade då också att detskulle ankomma på regeringen att med ledning av dessa riktlinjer besluta om desammanläggningar som skuUe ske . avvisade bestämt attsådana här frågor skuUe underställas . Ätt regeringen också vid sittbeslutsfattande har följt dessa riktlinjer vitsordas av utskottet, som på s. 10i betänkandet påpekar att någon erinran i och för sig inte kan riktas motKungl. Maj:ts beslut om indragning av domstolen. Formellt finns aUtsåingenting att invända. Att sedan enstaka ledamöter i utskottet och i riksdagenkan ha en annan syn på grundval av samma material är en helt annan sak. Alla de omständigheter som åberopas i motionerna för skall behålla domstolen i var kända av regeringen så sent som iseptember 1973, när regeringen prövade frågan och sade att beslutet från 1970skulle stå fast. Det fÖrefaUer mig dä inte konsekvent att med enahanden ger regeringen befogenhet att besluta i sådana här frågor och sedan medden andra handen tar ifrån regeringen möjligheten att fullfölja sina beslutgenom att vägra att bevUja anslag tUl den personal som behövs för attallmänheten skaU kunna få den service som den har rätt att kräva i den nyadomsagan. Vi anser att vad utskottet nu har haft att ta ställningtUl och vad har att ta ställning till är den tjänst som Kungl. Maj:tnu äskar tUl HudiksvaUs domsaga för att domsagan skall kunna fullgöra sinauppgifter. Någonting annat är det inte fråga om. När beslutet nu är fattat att domsaga skallinförlivas med HudiksvaUs, finner vi det nödvändigt med enpersonalförstärkning. Vi reservanter konstaterar därför att Kungl. Maj;tsförslagom ytterhgare en domartjänst bör bifallas. Därmed får jag yrka bifaU till reservationen och avslag påutskottets hemställan. FruKRISTENSSON (m): Justitieministern sade att de riktlinjer somriksdagen antog 1969 alltfort skall gäUa. har på den punkteningen annan uppfattning. Vi menar att riktlinjer fortfarande skallvara grunden för de överväganden beträffande sammanläggningar av tingsrättersom kan bli aktuella. Men vi har tillåtit oss att i sammanhanget väga in detbeslut som rUcsdagen tog 1972 beträffande regionalpohtiken och menar att mankan inte låtsas som om det beslutet inte existerade på det här området, när detförutsetts beaktas i andra sammanhang. Det är skillnaden mellan herrstatsrådets bedömning och justitieutskottets majoritets ställningstagande i dethär ärendet. Vi har från utskottsmajoritetens sida sagt att - det harju justitieministern noterat vi i och för sig icke har någon kritik attframföra mot herr statsrådets beslut om att skullesammanläggas med . De riktlinjer som rUcsdagen hade antagit 1969kunde nämUgen väl leda tUl ett sådant ställningstagande. Å andra sidan kan mansäga att om man hade tagit ökad hänsyn till de lokala förhållandena, kundebeslutet kanske lika gärna ha gått i annan riktning, för riktlinjerna från 1969är inte absolut entydiga. Man kan lägga olika vUct vid exempelvis avstånd ochvid andra sådana synpunkter som vi framförde till ledning för överväganden ochbeslut i de konkreta frågorna. Vad vi säger är att när därefter beslutet har kommitbeträffande regionalpolitiken väger vågskålen definitivt över i riktning motett bibehållande av Västra . Det är på den punkten som vivågar framföra en emot herr statsrådet avvikande synpunkt. sominrikesdepartementet utfärdar ett cukulär tUl statsmyndigheterna, där man sägeratt statlig myndighet skaU med iakttagande av vad Kungl. Maj;t och riksdagenanfört inom sitt verksamhetsområde följa de rikthnjer för regionalpolitiken somriksdagen godkänt och verka för att de allmänna regionalpolitiska mål nås somriksdagen uttalat sig för, tycks dessa uttalanden inte äga gUtighet beträffandejustitiedepartementets verksamhet. Det kan inte vara rimligt. Vi måsteförsöka se regionalpolitiken i ett sammanhang och inte med beslutmotverka de syften som där har anslutit sig tUl. Som statsrådetkänner till har värderats som ett regionalt centrum, där statsmakternaskall insätta speciella åtgärder till stöd för regionen. säger statsrådet beträffande attlagmannen där inte har full sysselsättning. Då finns väl anledning framhållaatt de normer som har gällt för beräkning hur många mål som skall belöpa på endomare för att han skall få fuU sysselsättning kanske inte fortfarande ägergUtighet. En hel del mera bagateUartade mål har förts bort från domsagorna, ochde mål som kvarstår har blivit mer arbetskrävande. Därför finns det anledningatt se över de här normerna. I det sammanhanget kan jag inte låta bU att citeravad utskottet har anfört ur de direktiv som justitiemmistern har gett till denutredning som skall mäta arbetsbelastningen i tingsrätterna. Statsrådet sägersjälv i direktiven: "På grund av olUca reformer inom domstolsväsendet hardet emeUertid blivit allt svårare och helt omöjligt att tUlämpa dessanormer." Detta stämmer ej med justitieministerns uttalande tidigare. Detföreföll åtminstone på Ert inlägg som om Ni stod fast vid den nuvarande normberäkningenoch menade att den alltfort skulle gälla. Sedan påstår statsrådet att lagmannen däruppe självhar menat att han inte hade full sysselsättning. Men av en skrivelse, som flera andra ställde till statsminster , framgår attlagmannen har full sysselsättning. Här står uppgift mot uppgift. För övrigt kanske man skall notera att all befattning medinskrivningsärenden, som vilar på lagmannen, inte heller har tagits med iberäkningen, förutom de administrativa arbetsuppgifterna som vad jag förstår ärlika omfattande för en sådan här tingsrätt som för en något större. Det ärockså en del av hans arbetsuppgifter som man skall ta med i beräkningen. Utskottsmajoriteten har i aUa fall menat - även om vi intei och för sig vill rikta kritik mot statsrådets stäUningstagande 1970 attriksdagens regionalpolitiska beslut bort leda till en omprövning av dettaärende. Jag tycker att de skäl som reservanterna anför, nämhgen att Kungl.Maj:t så sent som hade frågan uppe tiU bedömning och då vidhöUsitt tidigare beslut, faktiskt inte är särskUt starka. Vad jag kan förstå bordestatsrådet då ha tagit hänsyn tUl regionalpolitiska beslut. Vi har tillåtit oss att på s. 10 i vårt betänkande angevad vi menar bör vara riktlinjer i fortsättningen. Till de tidigareriktlinjerna bör man också lägga de regionalpolitiskaståndpunktstagandena. Jag skuUe i det sammanhanget vUja fråga justitieministernbeträffande de ärenden som i fortsättningen kan bh aktuella om intejustitieministern också förmenar att regionalpolitiska ståndpunktbör vägas in i ställningstagandet till fortsatta indragningar. Jag skulle till slut bara vilja säga att hela utskottethälsar med stor tillfredsställelse att antalet domkretsar har blivit större änvad t. o. m. utskottet kunde förutse . Det är inte obekant att det inomutskottet rådde delade meningar och en viss kritUc mot det förslag som dåförelåg. Att justitieministern generellt sett gått mera varsamt fram med sammanläggningarnaär någonting som vi noterar med tUlfredsställelse. Jag vUl också erinra om,herr talman, att vi har biträtt Kungl. Maj;ts proposition i 10 protokoU 1973. alla delarbortsett från den här detaljen. Vi är inte så motsträviga som det kanske kansynas. Vi tycker bara, som sagt, att vi inte vUl förbigå det viktigaregionalpolitiska ställningstagandet. Jag villmed detta, herr talman, yrka bifall tUl utskottets hemställan. 1 detta anförande instämde i (c). De synpunkter som framfördes 1969, närriktlinjerna godkändes, var ju av olika art. Om man ser till servicesynpunkten,så tycker jag mig ändå ha kunnat påvisa att en sammanläggning här inte medförnågon sämre service i det stora hela. De människor som behöver besökatingsrätten kommer även i fortsättningen att kunna utnyttja , då detblir tingsställe. Jag tänker på de situationer då man är tvungen att infinnasig vid domstol i ett civUmål eller i ett brottmål. I de övrigadomstolsärendena äktenskapsförord, inteckningar, lagfarter osv. upprätthålles kontakten i regel genom att man anlitar postverket. Om vi då ser på den andra synpunkt som härtar upp, nämligen den rent regionalpolitiska eller låt oss säga sysselsättningssynpunkten,så är det klart att det regionalpolitiska beslutet måste komma med iblickfältet. Då kan det naturligtvis sägas att konsekvensen av dennasammanläggning är att det försvinner en , ett par notarier och visskanslipersonal säg att det rör sig om åtta å tio personer ty det förekommervisst deltidsarbete i någon utsträckning och att man med hänsyn till att denregionalpolitiska synpunkten här skulle väga så tungt ändå borde låtatingsrätten vara kvar i . Menar att man skall tillämpadet regionalpolitiska beslutet så dogmatiskt att det inte under någraförhållanden skulle vara möjligt för statsförvaltningen att genomförarationalisering eller effektivisering, trots att de skäl som föreligger för detväger tyngre än synpunkten att ett tiotal människor skulle få stanna kvar påorten? Där skiljer sig tydligen våra uppfattningar. Jag skall inte upprepa vadjag sagt förut, men jag vill understryka att i har vi denbestämda uppfattningen att det från statsnyttans synpunkt inte är rimligt attbibehålla denna tingsrätt med det svaga sysselsättningsunderlag som föreliggerdär. Det är riktigt, , att jag har tillsatt enutredning för att fä bättre underlag för bedömning av arbetsbelastningen itingsrätterna, men jag tror mig ha tillräckligt underlag i det här fallet föratt kunna säga att i jämförelse med andra tingsrätter är arbetsbelastningen häricke sådan att den ger full sysselsättning på personalen. bordeväl ändå kunna vara lyhörd för tankegången att statsförvaltningen inte skallvara mera omfattande än vad som verkligen är nödvändigt. Därmed har jag väl ändå svarat på frågaom hur man skall se på det här i fortsättningen. Jag menar alltså att mangivetvis skall ta hänsyn till de regionalpolitiska synpunkterna men att detfinns en viss gräns vid vilken statsnyttosynpunkten ändå måste ta över. Viskall inte tillgodose sysselsättningssynpunkten på olika håll i landet genomatt upprätthålla en statsförvaltning som inte ger personalen fullsysselsättning, utan det skall vi göra på andra sätt. () kortgenmäle; Jag vUl visst inte motsätta mig att man sertiU statsnyttan och att man försöker få en effektiv statsförvaltning. Det varfaktiskt bl. a. därför som jag och många med mig röstade emot förslaget omutlokahsering av statliga ämbetsverk det skedde just med den motiveringen attdet skulle bh dyrt och minska effektiviteten. Justitieministern har i den härdebatten anfört argument stridande mot den ståndpunkt som regeringen intog närdet gällde utlokaliseringen av statliga ämbetsverk. Jag vill inte se dogmatiskt på frågan om hänsyn tillregionalpolitiken. Detta framgår väl av att är den enda tingsrätt somvi har plockat ut av aUa dem som varit aktuella, just därför att Ljusdalligger i en sådan region som har uttalat sig särskUt vilja slå vaktom och där samhället skaU sätta in speciella åtgärder. Man kan tycka att en tingsrätt med så få anstäUda är en såliten verksamhet att den är försumbar, men erfarenheten säger att om man börjarflytta den ena lUla verksamheten efter den andra har man snart tunnat utunderlaget, och då finns det inte längre en attraktiv region kvar. Vad jag vethar nu ett befolkningsunderlag som ligger på gränsen tUl att man skaUfå bibehålla gymnasium och andra sådana aktiviteter, och jag tror därför attdet är kolossalt känsligt att också flytta ut en verksamhet av det här slaget,även om den är mycket liten. Det är angeläget att samhället bedömer dessafrågor som en helhet så att inte ett departement vidtar åtgärder som motverkaråtgärder vidtagna av ett annat departement. Ett uttalande som justitieministern gjorde är värt attnotera som positivt, nämligen att Ni också menar att man skall ta hänsyn tiUregionalpohtiken. Då kanske jag får återkomma med min fråga om det betyder attjustitieministern också när det gäller framtida sammanläggningsärenden kommeratt ta hänsyn till regionalpolitiken och inte enbart tUl de riktlinjer somriksdagen antog 1969. i (fp); Eftersom justitieministern gick in i börjanav debatten kan det hända att det blir svårt för mig att hålla det tidsschemasom jag har angett. Jag återkommer senare tiU vad justitieministern hade attsäga. De ändringar i fråga om domkretsindelningen som vi redanhar diskuterat och diskuterar och där domkretsens för överförande till domkretsen för HudiksvaUs tingsrätt är en del utgörett led i den översyn av landets indelning i domkretsar varom statsmakternafattade principbeslut . Vid samma tillfälle uppdrogs åt Kungl.Maj;t att besluta om ändrad domkretsindelning i enlighet med de riktlinjer somrUcsdagen då antog. Så långt är vi ense. Vi som var med den gången minns att riktlinjerna bl. a.innebar att domkretsarna helst skulle göras så stora att de gav arbetsunderlagför minst tre domare. Men beslutet rymde även stora möjligheter tiU undantagfrån den regeln, när särskUda skäl av lokal natur kunde åberopas. Som exempelpå sådana skäl angavs geografisk samhörighet mellan olUca orter och bygder, centralortens uppgift att erbjuda kommunernafullgod service, kommunikationerna och förutsättningarna över huvud taget förbehövlig kontakt mellan domstolen och domkretsens olika delar. Det sades ocksåifrån att de generella riktlinjerna borde tillämpas med stor försiktighet.Skulle en indragning av domstol påtagligt försämra den rättssökande aUmänhetenskrav på service eller eljest medföra väsenthga olägenheter för enskUda ellerdet allmänna, borde enligt beslut undantag från riktlinjerna göras.Det betonades också och det är i detta sammanhang enligt min meningutomordenthgt väsentligt - att domsagokansli i centralort så långt möjhgtborde bibehåUas. Skäl av här nämnda slag kunde enligt meningbefinnas vara så starka, att de motiverade bibehållande av domkrets som gavarbete för endast en domare. Vad här anförts äger i högsta grad tUlämpning på i , som därför enligt utskottsmajoritetens meningbör bevaras. Men tUl vad som här anförts kommer att en hel del inträffat sedanriksdagen fattade sitt beslut och Kungl. Maj:t bestämde sig för attVästra skuUe upphöra och förenas med HudiksvaUstingsrätt. Utskottets ordförande har på denna punkt fört en mycket ingåendeargumentering, och jag skaU därför fatta mig kort. Men jag vill ändå peka på endel saker. har , som påminde om, beslutatom ett regionalpolitiskt handlingsprogram och om medlen i den fortsattaregionalpoUtiska stödverksamheten. Enligt uttalanden i propositionen tUl år1972 skaU regionalpolitiken syfta tUl att tUlförsäkra människorna i olika delarav landet likvärdiga levnadsbetingelser och hela samhällsverksamheten skallengageras i dessa strävanden. Det sistnämnda uttalandet, att samhällsverksamheten skaUengageras i dessa strävanden, kan enligt min mening varken regering ellerriksdag komma förbi. , där Västra är belägen,ligger inom det inre stödområdet och utgör ett av de få regionala centra, beträffandevilka departementschefen i den nämnda propositionen uttalat att särskildainsatser från samhällets sida kan bli aktueUa för att upprätthålla regionalservice. Vi vet också att befinner sig i ett befolkningsmässigtkänsligt läge, som gör att underlaget för den service som bör finnas i ettregioncentrum genom en åtgärd av det slag det här gäller kan äventyras. Att statsmakterna i ett sådant läge och efter gjordauttalanden beträffande regionalpolitUcen skulle gå in med en negativ åtgärd avdet slag det här är fråga om kan enligt min mening bara inte komma i fråga. Ettsådant handlande skulle ju direkt motverka de syften statsmakterna uttalat sigför på det regionalpolitiska området. Man skulle då kunna tala om att den högrahanden inte vet vad den vänstra gör. Det är ju inte bara de elva tiänsterna vidkansliet det gäller. En åtgärd av det här slaget drar gärna annat med sig.Därför måste man befara - åtminstone - att även advokatbyråerna och detvå lantmäterienheterna försvinner. Deras arbete försvåras nämligen omtingsrätten lokaliseras tih HudiksvaU. Allt detta måste leda tUl att underlagetför den allmänna servicen minskar och bygdensutvecklingsmöjligheter hämmas eller försvåras. Jag behöver inte här närmare gå in på servicesynpunkternabeträffande aUmänheten och det allmänna. Vi vet aUa att de försämras. Det harju t. o. m. hovrätten för medgivit genom följande uttalande:"Åtgärden medför genom att kansliet i dras in självfallet en vissförsämring av den statliga servicen i orten." Detta har man alltså redandär konstaterat. Jag behöver inte heller beskriva vUket värde det har förlantmäterienheterna att ha nära tillgång till fastighetsböckerna. Det ärsärskilt värdefullt i vår kommun, där lantmäteriets specialenhet ägnar sig åten omfattande strukturrationalisering inom jord- och skogsbruk. Jag viU i detsammanhanget citera vad överlantmätaren har att säga; "De båda i Ljusdalstationerade lantmäterienheterna bedriver inom en omfattandefastighetsregleringsverksamhet för jord- och skogsbrukets rationahsering. Medde komphcerade äganderätts- och inskrivningsförhållanden som råder i denna delav länet, speciellt i , är en kontinuerlig medverkan avinskriviungsmyndigheten utomordentligt angelägen. Förfastighetsbildningsmyndigheterna i måste därför befaras allvarligaolägenheter ur effektivitets- och kostnadssynpunkt om inskrivningsmyndighetenförflyttas tiU på grund av Kungl. Maj:ts beslut." TUl allt detta kommer att det har ägt rum en omsvängning iopinionen sedan beslutet om indragning av tingsrätten i fattades. Påden punkten vet jag att justitieministern är ense med mig. Han har vid skUdatUlfällen konstaterat denna opinionssvängning. Man har mer och mer förstått attcentralisering ofta innebär försämrad service och ökade svårigheter för dennärkontakt som man alltmer kräver på olika områden av samhällslivet. Därförvill man nu i stäUet så långt som möjligt slå vakt om de små enheterna imedvetandet om de fördelar i form av närkontakt och personlig service som dekan ge. Jag tror att det är viktigt att vi tar hänsyn även tiU denopinionsförändringen. Den kan inte få gå spårlöst förbi. Också vi politiker måsteta hänsyn till den. Men självfallet är det de negativa följder en nedläggningav domstolskansliet i skulle få för allmänheten och bygden som vifrämst vill hänvisa tiU. Särskild hänsyn måste tas tUl de långa resvägarna -och till att vissa kommuninvånare med nuvarande reguljäraförbindelser måste ta mer än i anspråk för resa tiU , vilketinnebär frånvaro från arbetet och ökade kostnader, bl. a. för övernattning.Indragningen skulle aUtså innebära en betydande försämring. Vad jag finner särskilt viktigt att framhålla äremellertid det allvarliga läge som befinner sig i och vad en sådan häråtgärd kan betyda när det gäUer att försämra möjhgheterna till en gynnsamutveckling inom regionen. Vi äventyrar enligt min mening underlaget för denservice som bör finnas i ett regioncentrum, om vi följer regeringens förslag.