prot · FW0948 · 1973-12-31 00:00:00 — I pågår förberedelser för denalleuropeiska konferens för säkerhet och samarbete som aktualiserades för någraår sedan men som få europeiska stater då trodde skulle kunna förverkligas. Attöverläggningar kunnat komma till stånd mellan samtliga europeiska stater utomAlbanien samt och och att förberedande förhandlingarockså kunnat upptas i mellan NATO och stater om enbalanserad europeisk militär styrke-reduktion får ses som en konsekvens avframför allt följande företeelser på det utrikespolitiska planet, nämligen den amerikanske presidentens besöki och , fördrag medSovjetunionen och , avtalet mellan de två tyskastaterna, samt de s, k, SALT-förhandlingarna. Detta utgör nyckelelementen i den nya världspolitiskabilden. Därom tror jag att alla är överens. Däremot bryter sig meningarna viden analys av debakomliggande orsakerna och då det gäller slutsatserna för framtiden. Är detfråga om verklig avspänning i ? Eller är begreppen aggression och fruktanför aggression fortfarande så inbyggda i det internationella mönstret, attavspänningen bara är skenbar? Är det med andra ord fråga om en förskjutning av spänningsfältenmed bibehållen oförändrad global motsättning? Att folken och regeringarna i västerlandet de besuttnaländerna söker avspänning och fred tror jag står utom varje diskussion. Menför avspänning krävs två parter. Hur uppriktiga är motsidans klart uttaladeönskemål om fredlig samexistens? Svaret på den frågan förutsätter en bedömning av motivenför den förändring i det sovjetryska uppträdandet som inträtt under de senasteåren i och inte minst i relationerna till . På det världspolitiska fältet inträdde en omvälvning ijuli 1971 i och med meddelandet att den amerikanske presidenten skulle besökaPeking, Gamla invanda föreställningar bröts ner. Den sovjetisk-kinesiskakonflikten var redan då en realitet. Propagandakriget mellan och Pekinghade länge pågått och pågår alUjämt med oförminskad styrka. Enligt uppgift harSovjetunionen en miljon man vid den kinesiska gränsen, I som förberedelser inför ett bombkrig. Det var i det läget som den amerikanske presidenten togsitt förhandlingsinitiativ. Det utlöste som bekant till en början utomordentligthårda reaktioner i , Men har anpassat sig tilldet nya balansmönstret. Det har kommit till uttryck i och det bidrogtill den lösning som sedan uppnåddes; hur slutgiltig den blir, därom vet viintet. Det gör sig gällande på den . Och nästan vadeutrikespolitiskt telegram vittnar om den nya balanspolitikens följder. Menytterst ligger fruktan bakom; Å ena sidan farhågor för ett i allt mäktigare,som det heter, imperialistiskt Sovjetvälde, flottutvidgningar i och . Dess förbättrade relationer till och devästra staterna i , Dess strävan att utnyttja resurser förexploatering av naturtillgångarna i och att vidga inflytandet i densplittrade, oljerika , Det är inte besynnerligt att i ettsådant läge anser sig behöva öppna nya förbindelselinjer med en part medtillräckligt stora resurser, Å andra sidan fruktan för världensfolkrikaste stat med territoriella anspråk på och med svårigheter attinom de egna gränserna föda en växande befolkning. En statsbildning med nästanoändliga resurser, som redan behärskar kärnvapentekniken och befinner sig iinledningsskedet till en väntad explosiv industriell upprustning. Det är nära nog självklart att det måste vara ett primärtsovjetryskt intresse att i en sådan latent spänningssituation i försökasäkra sina positioner i , Därmed fullföljer en gammal traditionatt undvika samtidig politisk konfrontation i och i , Mot denbakgrunden skall den nya avspänningspolitiken i betraktas. Men också andra skäl gör det till ett klart sovjetrysktintresse att bryta ner motsättningarna på vår kontinent. Den sovjetiskaekonomin har inte kunnat följa med i den teknisk-industriella utvecklingen,utom då det Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt gällermilitär- och stralosfärtcknik. Ännu har sovjetsystemet inte kimnattillfredsställa medborgarnas rimliga behov av konsumtionsvaror. Väldigamängder vete köps just nu i och färdiga fabrUcer i delkapitalistiska , Ekonomin kräver en minskning av rustningarna ochökad import av västerländsk teknologi, en import som inle är möjlig utanavspänning, möter svårigheter då det gäller attupprätthålla sin dominans inom . Vad som kommer att hända efter Titos avgång, därom kan baragissningar framföras. Det väpnade motståndet mot regimerna i ,och ligger visseriigen långt tillbaka i tiden, men är fördenskullinte glömt. Än mindre den militära ockupationen av . Rumänienerbjuder genom sin självständiga utrikespolitik speciella problem. Även inom dessa stater gör sig ekonomiska svårighetergällande. Kraven på bättre levnadsstandard har tvingat till eftergifter.Induslraliseringen sker i relativt sett minskande grad med sovjetryska resurseroch alltmera med hjälp av västeuropeiskt tekniskt kunnande och västeuropeiskutrustning. söker vissa av dessa stater , ochPolen att mjuka upp den tidigare hårda statliga centraldirigeringen av detekonomiska livet. Man trevar sig men med stor försiktighet fram på olikavägar. Förebilder hämtas från , För framstår kontrollen över och samarbetetmed som nödvändigt försvarspolitiskt, ekonomiskt och ideologiskt,erkännande som en självständig stal, normaliseringen avförhållandena mellan de två tyska staterna, den eventuella tillkomsten av eneuropeisk säkerhetspakt, som legaliserade status quo och i varje fall indirekterkände Bresjnevdoktrinen, ett upphörande av västs radiosändningar till Östeuropasstater, allt detta skulle vara ägnat alt legitimera och befästaförhållandena mellan och stater. Om man frän de politiska går över till de militärarealiteterna, får man en ännu mera nyanserad bild av avspänningen,har en krigspolential, som under de senaste sexsju årenutvecklats enormt. Enligt en sammanställning, som gjordes av LondonTimes militära medarbetare , står i över enoch en halv miljon soldater, 21 000 stridsvagnar och 4 700 flygplan förtaktiskt bruk, ständigt insatsberedda mot varandra på båda sidor omgränslinjerna, är klart överlägsen i fråga om manskap med näratvå mot en, i fråga om antalet stridsvagnar med tre mot en och i fråga omtaktiska flygplan med två mot ett. Det är egentligen bara beträffande förbandsom kan utrustas med taktiska kärnvapen som läget är bättre på NATO-sidan, Depågående nedrustningsförhandlingarna i ger inle hellernågon som helst antydan om resultat inom överskådlig tid eller hur,statsrådet ? Till bilden hör också den debatt som pågår omtillbakadragning av Eiiropastyrkor, En av de många negativakonsekvenserna av engagemang i har varit den växande Med allt större styrka reses krav pä att skall drasig inom sitt eget skal, upphöra att vara s. k. världspolis och att reducera debördor det amerikanska folket bär för försvar. De aktuellavalutaproblemen utgör en sida av det amerikanska stödet. Vad händer om trycket från den amerikanska opinionen ledertill att avvecklar sina Europaengagemang? Är då tillräckligt starktatt bjuda motstånd? Det är ett problem som angår också vårt land. Även med enfullföljd klar och fast alliansfri utrikespolitik, som syftar till neutraliteti krig, är handlingsfrihet och oberoende avhängigt av den europeiskautvecklingen. Ett som inte kan räkna med stöd blirväsentligt svagare än vad Eurropa är . Är svagt, försvagas ocksåSveriges ställning. De säkerhetsfrågor som kommer att stå på dagordningen förden blivande europeiska konferensen har alltså ett- klart samband medönskemålen om nedrustning i vår del av världen. Men redan nu kan man fastställaatt Wienöverläggningarna om ömsesidiga truppreduceringar mött svårigheter. Östoch väst tvistar bl, a, om huruvida tillhör den sektor i Centraleuropasom skall omfattas av reduceringarna. Väst anser detta självklart.Sovjetunionen hänför till . militära styrkor i Ungernskulle därmed icke bli föremål för debatt. faller ju utanför,liksom också nordflank, där en kraftigt ökad militäruppladdning ägt rum. Murmansk-området är ett av världens största militärabasomräden. Det har stor global strategisk betydelse, inte minst med hänsyntill det ökande antalet kärnvapenbestyckade atomubåtar. Den sovjetiska militäraöverlägsenheten i förhållande till norska angränsande stridskrafter har sombekant väckt oro i vårt västra grannland. Eftersom inte tillåterstationering av utländska förband imder fredstid, är försvar beroende avsnabba förstärkningar från övriga NATO-länder. Vad kommer frågar sig många eventuellanedrustningsresultat i att få för konsekvenser för de bådaflankområdena och framför allt för ? Är det ytterst bara fråga omen militär tyngdpunktsförflyltning eller vad är del fråga om? Finns här ettsamband mellan de upprustningsåtgärder som förbereds eller äger rum iFörenta staterna och ? Skall Murmanskbasen enbart betraktas somen länk i det globala slategiska försvaret eller är den också avsedd alt fåmera begränsade näraliggande uppgifter? En del av de konventionella sovjetiskastyrkorna i nordomrädet speciellt amfibiekapaciteten kan knappast motiverasav världspolitiska sammanhang, förklarade den norske försvarsministern för inför militäre samfund. Och han underströkatt även om den politiska utvecklingen i ger tendenser till avspänning,måste västmakterna lägga de faktiska militära förhållandena till grund för sinsäkerhetspolitik, AlUjämt kvarstår frågan obesvarad: Varför harSovjetunionen koncentrerat så väldiga resurser norr om den skandinaviskahalvön, trots den politiska avspänning mellan de två supermakterna ochSovjetunionen som utan vade tvivel ägt rum ? De sidorav den europeiska avspänningspolitiken som jag här berört Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt saknasnästan helt i regeringsdeklarationen. Den bild den tecknar innehåller enbart deljusa och optimistiska konturerna. Det är detta som föranlett mig attkomplettera bilden, att med andra ord försöka klarlägga vilka motiv som kantänkas ligga bakom utvecklingen, att försöka fastställa vad som sker i det somsynes ske. De säkerhetspolitiska slutsatser som vi kan dra för vårt egetvidkommande av det förändrade utrikespolitiska läget måste ju i sin turomsättas i vårt försvarspolitiska tänkande. Beslutsamhet att upprätthålla ettstarkt försvar är - det har ju regeringen vid upprepade tiUfällen understrukit grundläggande för vår politiska trovärdighet. Brister i realistisk informationom det internationella skeendet och dess bakomliggande orsaker kan försvåra deriktiga försvarspolitiska slutsatserna. Här har alltså regeringen, menar jag,ett dubbelt ansvar, 1 har synbarligen en viss överensstämmelseuppnätts om att den blivande säkerhetskonferensen skall behandla - förutomfrågor om säkerhetspolitik och samarbete på handelns, industrins, ekonomins ochmiljövårdens områden även spörsmål om kontakterna över gränserna mellan-människorna, ett vidgat utbyte på kulturens och utbildningens område samt ettbreddal informationsflöde över huvud taget. Detta ämne har som bekant varitomstritt från olika sidor lägger man in olika tolkningar i de här begreppen.Avspänningspolitiken har hittUls icke resulterat i motsvarande lättnader för deenskilda människorna i den östliga Europahalvan, Tvärtom tycks tendensernatill en uppmjukning av det utrikespolitiska klimatet ha lett till hårdareinrikespolitiska band, I den västeuropeiska debatten och inte minst iEuroparådet har brukat hävdas alt ett vidgat teknologiskt, industriellt ochkommersiellt utbyte mellan öst och väst nära nog automatiskt skulle föra medsig också bättre kontakter mellan de enskilda människorna och störrerörelsefrihet över huvud taget. Men i vade fall har inga säkra teckenkunnat inregistreras på att det ekonomiska samarbetet fått några påtagligaföljder i det hänseendet. De grundsatser som kommer till uttryck i Europarådetskonvention om de mänskliga rättigheterna har alltjämt ingen praktisktillämpning i statssystem. För ett land som oberoende i utrikespolitiskthänseende och starkt engagerat i kampen för social och nationell frigörelse,som det brukar heta borde just detta ämnesområde utgöra ett naturligtarbetsfält. Ett vidgat utbyte av tankar och idéer och ökad förståelse mellanfolken borde mer än någonting annat vara ägnat att lägga grunden för enverklig avspänning mellan folk. Att verka i sådan riktning behöver ickestå i strid med regeringsdeklarationens konstaterande, att en grundläggandeförutsättning för att konferensen skall bli framgångsrik är alt de deltagandestaterna "respekterar varandras samhällssystem". 1 slutet av regeringsdeklarationen tillkännager regeringensin avsikt att - tydligen oberoende av hur andra neutrala stater ställer sig -erkänna , Bristen på logik i den argumentationsom för fram till den slutsatsen kommer att påtalas av , Den neutralitetspolitik som vi har valt framhöll Sverigesstatsminister i ett anförande inför Foreign PolicyAssociation "måste fullföljas med fasthet och konsekvens". Dettahar starkt understrukits även i andra sammanhang av både regering ochopposition, "Det är inte tillräckligt att stå utanför militärapakter", fortsatte statsministern, "Vi måste göra vår neutralitettrovärdig genom ett försvar på den modernaste och effektivaste nivå som kan nåsutan tUlgång till atomvapen,- Och vi måste också se till att våra internationellaförhållanden och vårt handlande inte ger andra länder berättigad orsak attifrågasätta trovärdigheten i vår politik," Detta s, k, trovärdighetsbegrepp har spelat en stor roll idebatterna. Det åberopades i regeringens alltmer negativa och efter 1970 årsval klart avvisande argumentation mot svenskt medlemskap i , Det hade ocksåcentral betydelse i kampanjen mol och sedermera motSven för deras kritiska uttalanden om , Trots att JarlHjalmarson och icke företrädde den utan tvåoppositionspartier ansågs trovärdighels-aspekten så viktig att regeringen utestängdes från den svenska FN-delegationen, Och i riksdagensbåda kamrar uttrycktes den inställning med följande ord ien uppläst deklaration; Vårt lands möjligheter att främja fred ochavspänning är "beroende av att vi inte starkt engagerar oss på ena sidan iden politiska stridenmellan öst och väst eller andra gruppbildningar, Ifall vi lidelsefulltoch tar parti för ena sidan i de politiska grupperingar som existerar i vår söndrade värld, förlorar vi alla utsikter att verka för fredlig sammanlevnad och folkförsoning, När vi valt neutralitets politiken, är det angeläget att vår politik rätt uppfattas och att våra avsikter vinner tilltro. Måttlösa angrepp av inflytelserika politiker mot andra staters politik motverkar den neutralitetspolitik som vi officiellt ansluter oss till,---- Det är inle fråga om begränsning i yttrandefrihe ten, det gäller att vinna förtroende i andra länder för den politik som vårt land vill stå för," Det får antas att nationerna i vår omvärldoch deras representanter tagit del av deklarationen och att de pä den byggt sinuppfattning om hur det officiella självt anser att dess neutralapolitik skall presenteras och var gränserna skall dras för yttrandefriheten.Omvärlden måste i vade fall då ha fått klart för sig att även om svenskameningsyttringar i "olika skeden styrs enbart av våra egnavärderingar", som det heter i dagens regeringsdeklaration, och även om de"dånar att understryka vår egen beslutsamhet att bevara vårt oberoende",som det också heter i regeringsdeklarationen, likväl med hänsyn tillneutralitetspolitikens trovärdighet tvingas ålägga sig vissa begränsningar isitt framträdande både i sak och i form. har regeringens neutralitetspolitiskatänkande i praktiken fått en ändrad innebörd, inle minst sedan statsministerOlof tagit över en del av utövningen av utrikesministerämbetetsfunktioner. Politiken har blivit mindre återhållsam mer "aktiv",heter det i dagens regeringsdeklaration. 1 vissa fall mera"provokativ", skulle man också kunna säga, om man inte är fullt såvänlig. Mitt partihar riktat kritik mot denna utveckling. Vi har hävdat att Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt aktiveringenkan dels minska trovärdigheten till oberoendeutrikespolitiska linje, dels också och det kanske är det viktigaste skadasvenska intressen. Enbart det förhållandet att politiken avsiktligt ändrats kanvara ägnat att föranleda missförstånd om hållning, kan inte,menar vi, i sin officiella utrikespolitik utan urskillning ge uttryck för allakänslor och åsikter som avspeglas i den svenska opinionen. Där grundläggandemänskliga och demokratiska intressen trätts för när, har vi visserligen inte avoppotunistiska eller kortsiktiga kommersiella intressen undvikit att uttala vårmening. Men - och detta är väsentligt det måste ske på ett sätt och i sådanaformer som motsvarar den svenska utrikespolitikens primära syften: attupprätthålla trovärdigheten och att tillgodose våra egna nationella intressen.Det var precis det som regeringen sade 1959, Vi kan , herr talman, konstatera att den svenskaregeringens aktivitet medfört just de konsekvenser vi uttryckt farhågor för.Trovärdigheten har påverkats. intressen har skadats. Vårt anseendeoch vår auktoritet har minskat. De diplomatiska förbindelserna mellan ochSverige upprätthålls inte på vedertaget sätt. Den amerikanska reaktionenmot de djupt kränkande former, i vilka svenska regeringsrepresentanter uttrycktsin syn och också en stor del av svenska folkets syn på ,har varit hård och bestämd. Även om vår alliansfria politik formellt inteuppställer några gränser för det sätt på vilket vårt land redovisar sinuppfattning om utrikespolitiska företeelser, gäller dock för delinternationella umgänget länderna emellan regler som icke utan vidare kanöverskridas, allra minst av länder som valt neutralitetspolitikens väg. Attregeringen i sin kritik av satt sig över dessa regler är jaglångt ifrån ensam om all påstå. Även socialdemokratiska regeringschefer ochpolitiker ute i delar denna mening. 1 annat sammanhang har jag starktifrågasatt det förnuftiga i den amerikanska förkaslelsedomen över regeringenshandlingssätt. Jag har svårt att förstå dess styrka. Faktum kvarstår likväl.Förhällandet mellan vårt land och är sämre än någonsintidigare. Och det är allvarligt. Det skadar vårt land. Det skadar vårt landsintressen. Det har uppenbarligen rubbat tilltron till svensk utrikespolitik. Det går inte, herr talman, att komma förbi de svårigheterregeringen själv skapat genom alt skylla på den amerikanske presidentens"dåliga humör", som det brukar heta. Eller genom att antyda att bakomden amerikanska reaktionen skulle ligga enbart en personlig missnöjesyttring.En sådan borlförklaring är minst sagt naiv. Det är Vita huset, StateDepartment, representanter för både majoriteten och minoriteten i kongressen,kort sagt hela det officiella , som har reagerat. Det ger ingen tröstatt enstaka oppositionspolitiker, grupper av intellektuella och andra kritikerav den amerikanska regeringens politik gillar det lilla hållning.Förbindelserna mellan två länder ligger som bekant på ett annat plan. PresidentNixons administration, stödd av en majoritet av det amerikanska folket,företräder det , med vilket vårt lands förbindelser nu frusits ner.Detta faktum kan ingen verklighetsförvanskning fördölja. Regeringen har alltså lyckats skada den politik som i höggrad präglades av och bakom vilken alla demokratiska partier ståttförenade. Det var en politik som åtnjöt allmän aktning bland både stormakteroch obundna stater. Vårt land var bland de första att komma i fråga förinternationella fredsbevarande aktioner eller framstående internationellaposter inom FN och på andra håll. TUlåt mig ett citat, herr talman: "Om harkunnat spela en nyttig och förmedlande roll nu och i fortsättningen" -framhöll den nu avgående franske utrikesministern i denfranska senaten "så är det därför att vi iakttagit tillräckligåterhållsamhet för att kunna upprätthålla kontakt med alla parter i konflikten.Om vi vill kunna verka i'efter ett fredsslut, måste vi vara på platssåväl i söder som i norr. Och kommer att vara närvarande överallt därdet sluts fred." En sådan deklaration hade kunnat göra på ÖstenUndéns tid. Jag tycker att regeringen borde ha kunnat förutse detta.Inte minst därför att de politiska handlingar som utlöst krisen en kris ärdet ju fråga om stått i klar strid med regeringens egen beskrivning av debegränsningar den svenska neutralitetspolitiken måste förutsätta av sinautövare, beskrivningar inte bara och början av1960-talet utan beskrivningar också - även efter det att vårnuvarande statsminister blev statsminister. Låt mig bara påminna om vår nuvarande utrikesministersanförande inför Paasikivisamfundet så sent som , ettanförande i vilket utrikesminister beskrev utrikespolitik: "En småstats ansträngningar att upprätthålla sittnationella oberoende innebär inte en motsättning gentemot stormakterna. Tvärtommåste det vara ett viktigt element i en småstats utrikespolitik att skapa godaförhållanden till stormakterna. Om stormakterna har anledning att hysa respektoch förtroende för en liten stats politiska intention, minskar samtidigtbenägenheten till inblandning och påtryckning. Ett vänskapligt och ömsesidigtförtroendefullt förhållande mellan alla stater tjänar avspänningens ochstabilitetens sak." Den logiska slutsatsen av den sista meningen i dettauttalande borde vara att skadat avspänningens och stabilitetens sak. I en interpeUationsdebatt har utrikesministerWickman uttryckt sina förhoppningar om att normala förhållanden skall kunnaåterställas mellan och . Samma tanke avspeglas i dagensdeklaration. Jag tycker att-det är utomordentligt värdefullt att man talar såklart på den punkten som man gör. Bakom dessa förhoppningar står riksdagensalla demokratiska partier det vet vi . om har högtidligen bekräftats vidkonferensen i . Steget är likväl väldigt långt till en fullständig fred,tiU normala förbindelser och en långsiktig lösning för de hårt drabbade folkeni , Fä konflikter har utlöst så engageradereaktioner i västvärlden. Behovet av enkla förklaringar tUl den stora tragedins 3 protokoll 1973. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt uppkomstoch utveckling har varit betydande, I den svenska debatten har det nästanenbart varit fråga om en imperialistisk stormakts försök att hindra ett litetfolk att utan inblandning lösa sina egna sociala och nationella problem. Såokomplicerad är självfallet inte förklaringen, är inteTjeckoslovakien, Det ankommer på den historiska forskningen attvetenskapligt beskriva konfliktens bakgrund, orsaker, förlopp och upplösning.Mycket kommer säkert aldrig att bli fullständigt klarlagt. Många gåtor kommeratt kvarstå. Vad man emellertid kan hoppas är att så mycket material skallkunna redovisas och accepteras, att en nykter debatt och analys skall kunnakomplettera de känslomässiga bedömningarna, 1 den del av världen där fullt fri opinionsbildningförekommer lär verkningar komma att bestå , IFörenta staterna har utrikespolitiken omprövats. Den s, k, Nixondoktrinenkommer att leda till att amerikanska militära åtaganden runt om i världenbegränsas, I har den generation som jag representerar skakats i sintUltro till . En del av den yngre generationen en generationutan egna minnen från och det fruktansvärdahot mot fria stater betraktar med ovilja. är en av världens största demokratier.Det betyder inte att är världens mest demokratiska land, utan endast attdet är världens största demokratiska land. Många av de värden och de begreppsom den västerländska demokratin representerar har genom Vietnamkonfliktenkommit att ifrågasättas. Det kommer att ta tid innan följderna av denna demånga felbedömningarnas och missgreppens tragedi har övervunnits. Och likväl -herr talman utgör i en värld, där demokratierna befinner sig i klar minoritet.Förenta staterna fortfarande den yttersta och starkaste garantin fördemokratin. Det är ett faktum, som vi icke kan bortse från. Det är därför ett klart svenskt intresse att våraförbindelser med normaliseras. Detta kan inte uppnåsmed demonstrativa gester. Jag delar helt uppfattning på denpunkten.