prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — För dessa nya generationer har demokratin blivit något mer än bararätten att rösta vart tredje är. De vill ha större frihet att ta ansvar själva,att påverka sin egen miljö, sin egen framtid och att utnyttja sina egnaförutsättningar. De vänder sig mot det som de upplever som förmynderskap.Samtidigt som utvecklingen och den socialdemokratiska pohtiken har skapat den"nya otrygghet" som jag har brukat tala om och som statsministerntycker så hjärtinnerligt Ula om, har aUtså ett nytt slags"individualism" gjort sig gällande på gott och på ont. Det harbhvit ett alltför stort avstånd meUan de möjligheter tiU oberoende somutveckhngen har medfört för de enskilda människorna och det ansvar ochförtroende som den regerande socialdemokratin velat ge samma människor attutveckla sin egen självständighet. Socialdemokratin tycks misstro individen.KoUektivet skall lösa problemen. Och bära ansvaret. Och ju mera samhäUsapparaten har expanderat, desto mer omfattandehar byråkratin, reglerna och föreskrifterna blivit. Desto svårare har det ocksåbhvit för den enskUde att i varje särskilt fall nå den anonyma beslutskällan,den som bestämmer över honom och hans mUjö. Den naturliga reaktionen mot denna utveckhng tror jag attvi kan avläsa i valstatistiken. Är det inte, herr talman, betecknande att de missöden somskett vid tryckning av valsedlar pä olika häll under det senaste valet intekunnat snabbt rättas tUl? Andra personer har fått träda tiU i stäUet för denavsedda kandidaten, bara därför att fel personnummer angivits vidkandidatnomineringen. Det tycks inte ha förelegat någon som helst tvekan omvilken kandidat väljama lagt sina röster på. Men personnumren har varitviktigare än personen. Vart tog människan vägen? I mina angrepp på "den nya otryggheten" har jagockså påstått att socialdemokraterna i sin ambition att till nästan varie prisförändra samhället haft för bråttom. Strävan att till varje pris ändra detförut bestående sådant som skuUe kunna betecknas med en gemensam benämningsom traditioner har gjort sig gällande på allt fler områden. Normer ochvärderingar, vedertagna månghundraåriga ämbeten och benämningar, by- ochfastighetsnamn i detta gamla rUce vUl man nu i dataåldern ersätta med nägotnytt, med nummer. Den klåfingrigheten, den bristande känslan och förståelsenför symbolvärdens och kulturtraditioners betydelse präglar exempelvis socialdemokraternassyn på monarkin, trots att regeringspartiet vid det här laget borde ha fåttklart för sig att det svenska folket är traditionsbundet och inte vill att vårmonark låt vara utan politiska maktbefogenheter -skall kläs av de formeUafunktioner som markerar hans ställning som statschef, som symbol förriksenheten. Vi moderater kommer - jag viU understryka detta, herr talman - attfullfölja våra strävanden att söka på olika sätt markera monarkin som uttryckför det som förenar vårt folk över de politiska motsättningarna. TiU sist sammanfattningsvis. Jag påstår alltså attsocialdemokraternas valnederlag bl. a. har sin förklaring i den "nyaindividualism" som växt fram i en demokrati, där den poUtiska utvecklingeni alltför hög grad ställt den enskUda människan utanför den beslutsprocess somutformar hennes vardag och hennes tiUvaro och att den utvecklingen under desenaste åren också skapat det jag kallat en "ny otrygghet". Tänk pä tvåbarnsfamiljen i ett förortsområdetUl en av våra stora städer. År har föräldrarna försökt att få ettegethem där de kan ge sina barn den uppväxtmUjö de önskar. Men avsocialdemokraterna har de fått veta, att de som vill ha egnahem vägleds av"grumhga motiv". De senaste årens ekonomiska utveckling har försämratden här famUjens ekonomi trots löneökningar. Stigande skatter och stigandepriser har tagit vad de fått ut. Hustrun har - vare sig hon velat det ellerinte - tvingats ut på arbetsmarknaden. Om hon kunnat få arbete. Och det harvarit svårt att få vård ät barnen. läser de i tidningarna att socialdemokraterna tänkerlåta samhäUet monopolisera barntillsynsverksamheten i den nya förskolan. Ochden utbildning man skaffat sig har man inte aUtid fått användning för.Studieskulder och köer på arbetsförmedlingarna var ofta det som den dyrautbildningen ledde tUl. Är det underUgt att dessa människor reagerar? Är detunderhgt att de vänder ryggen åt den socialdemokrati som lovade så mycket? Jag skulle kunna dra fram en mängd andra exempel på vadsom skett. Jag skuUe kunna ägna ett ännu längre anförande åt att föra in densvenska vardagsverkligheten i denna enorma plenisal. Försöka att återge destämningar och känslor som vi aUa oavsett parti måste ha mött under denvalrörelse som hgger bakom oss. Småföretagaren som förlorat tron påframtiden. Pensionären som ser hur prisstegringarna äter upp en allt större delav besparingar och pension. Den gamla damen som inte som förr vägar gä sinkvällspromenad. Föräldrar som frågar sig vad slags utbildning samhället gerderas barn och med undran följer televisionens barnprogram. Statstjänstemannensom daghgen upplever ihåligheten i socialdemokratins paroUer om trygghet,arbetsmiljö och medinflytande. Bonden som inte längre utan särskilt tiUstånd inåder får bygga ett hus på egen mark för sina närmaste. Det är dessa människor och många andra som är av . Det som böriat vända OlofPalmes socialdemokrati ryggen. Det är för dessa människor som vi vUl utforma vår politik.För de allt fler som tycker att den kostym som socialdemokratin försöker sy åtdem håller på att bli för trång. Att den passar aUt sämre. Vi vUl bygga ettsamhälle, som tar tUl vara den vUja tUl ansvarstagande och den arbetslust somfinns ute bland aUa dem som socialdemokrater ofta brukar kalla"gräsrötter" och som tiUsammans utgör vårt . Vi viU bygga ettsamhälle som är berett att med gemensamma insatser lösa gemensamma problem ochhjälpa dem som verkligen behöver hjälpas. Men som ger de vanhgaarbetande människorna den självständighet som de anser sig ha rätt att kräva.Ett valfrihetens och välfärdens samhälle, byggt på samverkan och sohdaritetmeUan oberoende och ansvars-kännande samhällsmedborgare. Det är dit vär politiksyftar. Det är det slags pohtik som den "nya individualismen" kräver. (vpk): De borgerliga partiledarnas tal här gerett egendomligt intryck mot bakgrunden av vad vi upplevde ända till natten den16 september. Före valet gjorde de borgerliga partierna käckt uppministerlistor. Man fick ibland intrycket att de redan övertagit regeringsmakten.Deras politik föreföll klar och utformad. är sphttringen och osäkerheten detbetecknande. Luften tycks ha gått ur de borgerliga partierna. Man kommer atttänka pä de ofta lästa orden; "Sä gär beslutsamhetens friska hy ieftertankens kränka blekhet över", när man hör deras inlägg här . Deborgerliga partierna är sä osäkra om sin identitet att de inte ens vUl kallasig borgerhga längre. "Icke socialistiska" heter det nu med en termsom kan betyda öppning för vad som helst givetvis utom socialism. talade om den demokratiska familjen. är detfolket och inte som avgör vUka som hör dit. När man än en gång hörvad har att säga om ChUe innebär det en lättnad att få säga att mani varie fall inte hör tUl samma sorts familj som han. Bohmantalade om: "Militärkuppen som innebar slutet på en utveckling, som vräktden en gång löftesrika chilenska demokratin över ända." Det är den mördadepresidenten som moderatledaren angriper, och det är typiskt. I när massmedia spelar en allt större roll och TV,radio och tidningar ömsesidigt skapar nyheter åt varandra kan det i dagenskorta vånda ibland vara svårt att avgöra vad som är verkliga händelser och vadsom är s. k. pseudohändelser. De senare är förgängliga såpbubblor. De förra harverklig betydelse för folkens liv och öden. Hösten har varit rik på inbiUade och verkliga dramatiskahändelser. Till det som är av avgörande betydelse för folkens Uv också på långsikt hör utan tvivel en rad händelser på det internationella planet iVietnam, och Cambodja, i , i , i ().Det är lätt att se den röda tråden i detta skeende. Det handlar om folkens kampför frigörelse från imperialismens bojor. Eller från andra sidan sett, omimperialisternas kamp för att med våld och massförintelse söka bevara sittherravälde över länder och folk. I den striden mäste aUa anhängare av frihet, demokrati,socialism och fred självfallet ta ställning för folkens kamp och motimperialismen. Vad betyder det i dagens aktuella stridsfrågor? I har USA-imperialismen lidit ett svårt nederlag.Den har tvingats upphöra med den öppna väpnade aggressionen mot folkoch dra tillbaka sina trupper. Den stöder emellertid alltjämt marionetten Thieui södra och dennes otaliga brott mot fredsavtalet. I har enöverenskommelse om fred och samarbete ingätts meUan de båda parterna. ICambodja fortsätter det öppna stödet från ;s sida tUl marionettregimen iPhnom Penh. Den nationella befrielserörelsen och dess regering GRUNK haremeUertid vunnit stora framgångar. Kampen i är alltså ingalunda slut. De krafter somkämpar för nationellt oberoende, folkstyre och sociahsm i , ochCambodja behöver aUtjämt ett internationellt stöd från folkens solidaritetsrörelser.USA-imperialisterna och deras marionetter i södra mäste tvingas attrespektera bestämmelserna i . Saigonjuntan måste tvingas att frigede över 200 000 pohtiska fångar som försmäktar i dess fängelser. Stödet tUlåteruppbyggnaden i republiken och i samt till deområden som styrs av PRR och GRUNK mäste starkt ökas. Regeringen måste äntligenerkänna folkens regeringar i södra och Cambodja - PRR och GRUNK. Färjag fråga den nye utrikesministern hur snabbt han tänker vidta dessa nödvändigaåtgärder? I håller det portugisiska kolonialväldet pä att rasasamman. Befrielsekampen pressar framgångsrikt tiUbaka kolonialherrarnastrupper. De brutala terroraktionema mot civilbefolkningen väcker en världsavsky och kan inte stoppa utvecklingen mot frigörelse. I harbefrielserörelsen kunnat befria den överväldigande delen av sitt landsterritorium och utropat till en självständig stat. Det är en storseger i kampen mot det portugisiska kolonialväldet och ett nytt viktigt steg ide afrikanska folkens frigörelseprocess. Den bör omedelbarterkänna republiken i konse- kvens medden deklaration som antagits av generalförsamling. Menvarför lade den svenska delegationen ned sin röst när frågan avgjordes? Kampen för frigörelse från imperiahsmens bojor pägår äveni . Folken tar upp striden för bestämmanderätt över sitt eget landoch dess naturtUlgångar och industrier. USA-imperialismen har förlorat vUctigapositioner i , men har inte gett upp kampen för dollarnsherravälde. har för alltid ryckts loss ur dess grepp. var på väg, mendär lyckades koahtionen av dollarimperialismen och mhemsk reaktion atttUlfälhgt stoppa processen av folkets frigörelse. Den härskande klassen greptUl öppet våld och inbördeskrig för att bevara sina privilegier. rasar denfascistiska terrorn över landet. Demokrater, socialister, förföljs, kastas ifängelse, torteras, mördas. Kapitalismen blir ett rasande vilddjur när denkänner sina sista dagar nalkas, men dess terror och blodsutgjutelser är inteuttryck för styrka, utan för svaghet. Den chilenska arbetarklassen kommerförvisso att nå sociaUsmen, även om vägen blir lång, hård och offerfylld.Partierna i har - med undantag för moderatema enat sig om enuppmaning till solidaritetsaktioner för de demokratiska krafterna i ChUe.Detta måste komma tiU uttryck i handling. Det statliga bistånd tUl utvecklingeni , som beslutats av före högerkuppen, fär givetvis inte gestill militärjuntan. Dessa medel bör anslås såsom stöd tiU den chilenskamotståndsrörelsen. upprätthåller fortfarande diplomatiskaförbindelser med ChUe. TUlät nug att framföra den uppskattning som många hyserav det arbete som vårt lands ambassadör och hans medhjälpare utför. Om dennasolidaritetsinsats omöjliggörs genom juntans åtgärder och dagens tidningarhar alarmerande meddelanden om detta bhr kravet att avbryta de diplomatiskaförbindelserna aktuellt. Även i finns den avgörandemotsättningen och kampen meUan imperiaUsmen, som söker upprätthålla sittherravälde, och de sociala och nationella krafter som söker förändraförhållandena så att folken i detta område kan övervinna den fattigdom och deproblem som den imperialistiska utplundringen skapat. Problemen i MellerstaÖstern har alltså inte sitt ursprung i en konflikt mellan judar och araber.Dessa folk har levat sida vid sida i årtusenden utan krig. Det är imperialismensom söker blåsa under nationalism och spela ut folken i ohka länder motvarandra i sin strävan att härska genom att söndra. I kampen om oljan och om strategiskapositioner utnyttjar imperialisterna staten som en amerikansk utpost iVästasien. Endast genom att man driver ut imperiahsterna och tillämparprincipen om självbestämmanderätt för aUa folk i kan freden säkras idetta område. Och den principen måste gäUa araber, däribland palestinier, såvälsom judar. Det avgörande i konflikten i , men tyvärr det som lättkommer bort i staternas spel, är att också det palestinska folkets rätt tillsitt land och nationellt självbestämmande garanteras. Kampen mot imperiahsmen är inte avgjord. Folken kan notera framgångar och segrar, men måste också inregistrerabakslag och tillfälliga nederlag. Huvudströmmen i utvecklingen är emellertidskönjbar för alla. Den världshistoriska övergången från kapitahsm tUl socialismhar påbörjats och kan inte hejdas. Folken utvecklar i alla världsdelar sin kampmot imperialismen. Var finns i denna bUd? Det finns en starkprogressiv opinion i detta land som bestämt tagit ställning mot Förentastatemas anfaUskrig i , som med avsky vänder sig mot högerkrafternasblodbad i och som stöder de nationella och sociala befrielserörelsernaskamp. Denna opinion har mött en stark uppskattning hos folken världen över.Denna sohdaritetsrörelse mäste ytterligare stärkas och utvecklas. Men denna opinion verkar inom ett som är enimperialistisk stat. De svenska storföretagen exporterar kapital och flyttarfabriker och produktion till andra länder. Svenskt kapital sammanflätas medkapital från andra länder. Svensk och utländsk storfinans går alltmera sammanför att utplundra folken. De svenska storföretagen söker utnyttja denfascistiska lagstiftningen och polisterrorn i , , ochPortugal för att minska sina lönekostnader. Folken i Brasihen och , iPortugal och dess kolonier, i och i möter i form avutländska investerare, utländska kapitalister. Nutida svenskt näringsliv är en del av ett världssystemför utplundring av folken. Frigörelse ur detta system förutsätter engrandläggande förändring av ekonomi och politik i landet. Det betyder inte attdet i nuvarande läge skulle saknas olika handlingsmöjligheter. har enviss rörelsefrihet inom systemets ram. Målsättningen anser värt parti vara enkonsekvent antiimperialistisk politik. Vi strävar efter att befordra varje stegi denna riktning. Först därigenom kan också den alliansfria politiken bhkonsekvent. Vad kan då göras? Jag vill ta ett men ett avgörandeexempel. Svenska kapitalisters investeringar i utlandet har ökat kraftigt underde . uppgick de till sammanlagt 4 miljarderkronor, till nära . Antalet anställda i svenskägdaföretag utomlands har ökat från 130 1960 tiU ca 250 000 . En viktigdel av dessa kapitalinvesteringar finns i fascistiska eller halvfascistiskastater som , och , Planer föreligger för stora investeringarav delvis svenskägda företag i Mogam-bique. Dessa investeringar är ett direktstöd för de reaktionära regimerna och ett ställningstagande mot folkensfrihetskamp. kommunisterna kräver ett direkt förbud försvenska investeringar i fascistiska stater och i kolonialmakter. Den omfattandesvenska kapitalexporten måste över huvud taget underkastas en strikt kontroll.Det är glädjande att man från fackföreningsrörelsens sida hårt tar upp dessakrav. När det gäller storföretaget och dess investeringar i Portugalkan jag hänvisa till senaste numret av , som har ettföredömhgt material om dessa förhåUanden. Den nye riksbankschefen ha möjlighet att medverka tUl att gällande valutalag tUlämpas pä ettsträngare sätt. Redan detta ger stora möjligheter. Den stora kapitalexporten från har skett ocksåunder den ekonomiska krisen och haft en direkt negativ återverkan på sysselsättningen inom landet. Kapitalägarna har vägrat att göra tillräckliga investeringari nya fabriker och andra anläggningar inom och i stället skickatkapital utomlands i förhoppning att erhålla större profiter. Det är gynnsamtför kapitalägarna men inte för de lönearbetare som shtit ihop dessa värden somsenare exporteras till andra länder. "Den svenska ekonomin fortsätter att stadigtförbättras", heter det i regeringens höstproposition om den ekonomiskapolitiken. Det är en skönmålning som lönearbetama och deras familjer intekänner igen. Förbättras för vem, måste de fråga. Prisstegringarna har sedan 1960-taletökat i takt och inte bara hotat reallönerna utan vissa år direkt skurit nerkonsumtionen för mänga arbetarfamUjer. Däremot har företagens vinster ökatkraftigt, särskUt . Vad regeringen menar med "stadigt" är en annanfråga. hgger arbetslösheten på en nivå långt över vad den varit inågon lågkonjunktur och . Regeringens perspektiv förefaller otUlåtligt kort. Nusatsar den pä en tUlfällig kapitaUstisk högkonjunktur. Den räknar med "enfortgående minskning av arbetslösheten". Men inom ett eller ett par årkommer åter den ekonomiska aktiviteten att mattas och arbetslösheten att öka.Så fungerar kapitalismen. Pä något stämmer det för övrigt inte alls attarbetslösheten skulle kännetecknas av en fortgående minskning. Det typiska är en fortgående ökning avarbetslösheten, från en konjunkturcykel tiU nästa. Arbetslösheten beror mteenbart på en nedgång i konjunkturen, som lagbundet avlöses av en uppgång. Denberor som aUa vet tUl väsenthg del på vad som brukar kallas strukturellaförändringar, dvs. långsiktiga förändringar inom själva systemet.Koncentrationen av företag och kapital ökar, både geografiskt och inomnäringsgrenarna. Se den stora cementtrusten, se förlagshuset uppköp avSvensk filmindustri! Monopolens makt ökar. Detta hindrar man inte med en skärptkonkurrenslagstiftning, som tycks tro. Exemplet bevisar detta.Där har man en mycket strängare konkurrenslagstiftning än i , men detfattas inte monopolmakt och trustmakt i det landet. Monopolen är en direktföljd av det system som de borgerliga partiema försvarar, och det är i detsammanhanget man mäste se frågan om kampen mot monopoliseringen. Inom industrinoch på kontoren liksom i detaljhandeln fortsätter också mekaniseringen,rationahseringen och utstampningen av arbetare och tjänstemän. Arbetslösheten orsakas av den kapitalistiska ekonominsutveckling. Den kan inte slutgiltigt avskaffas under detta system. Det kräverplanhushåUning och socialism. Men redan nu kan och måste man naturligtvisbekämpa arbetslösheten. Detta kräver dock en långsiktig pohtik.Socialdemokratin mötte den ekonomiska krisen med kortsiktiga åtgärder. möterman konjunkturuppgången pä ett lika kortsiktigt sätt. Var finns den långsiktiganäringspolitik som regeringspartiet talade sä mycket om ochsom skulle vara dess stora giv inför 1970-talet? Har den försvunnit med herrWickmans utträde ur regeringen? Krisen anser man nu börjar vara övervunnen,men möjligheterna har inte utnyttjats att genomföra sådana förändringar som kanhindra att arbetslösheten om några är växer till nya rekordsiffror.Möjlighetema har inteutnyttjats att föra en krisbekämpande politik som stärkt lönarbetarklassensställning i samhället och försvagat monopolkapitalets. Värt parti har upprepade gånger framhäUit att det krävsett långsiktigt StatUgt program för att kunna klara sysselsättningen underkommande år. För att bereda alla ett meningsfullt arbete krävs det att flerahundratusen nya arbetstillfällen skapas fram tiU . Vi framför nuåterigen kravet pä ett sysselsättningspolitiskt program för 1970-talet.Naturhgtvis menar vi därvid något annat än de borgerliga partierna. Derasexistens och deras verksamhet är knuten till kapitalismen. Det enda de kanföreslå som bot mot arbetslösheten är att kapitalet skaU ges ännu störreprofiter, ges "ökad lönsamhet" som det heter i deras egendomhgaspråkbmk. Vad vårt parti kräver är däremot ett stortsysselsättningspolitiskt program, grundat på en aktiv och självständig statligföretagsamhet och produktion och med en annorlunda inriktning än kapitalistisktproduktionsliv. Det mäste inbegripa satsningar för att förbättra standardenutifrån andra värderingar än ökad produktion av prylar vilka som helst. Det böralltså inrikta sig på de stora sociala bristområdena - värd, barntiUsyn ochatt förbättra miljön. Det stora kapitalbehovet kan fyllas via AP-fonderna ochgenom en särskild fondavgift på de större företagen. En avgörande satsning måste därvid göras på förbättring avarbetsmiljöerna. Man kan se detta ur olika synpunkter. Man kan säga så här;Inget samhäUe, ingen typ av näringsliv har i längden råd att leva på enfortgående förshtning av den mänskliga arbetskraften. Men detta betraktelsesättkan leda tiU iUusioner om kapitalismens natur och drivkrafter. Kapitalism ärproduktion av profit, och detta kommer inte att ändras. När lönarbetarna kämparför en bättre arbetsmiljö är de väl medvetna om att detta är en maktfråga. Vadde vänder sig mot är det omänskliga i ett produktionssystem som kräver attarbetaren skaU tvingas betala med sin hälsa, med nedsättning och förlust avhörseln, med utsUten rygg, med förstörda andningsorgan, med aUmän nedshtningför att förtjäna sitt levebröd. Nägra artiklar i ett enda tidningsnummer under den senasteveckan (Ny Dag ) illustrerar problemen. En hälsoundersökningvid järnverk visar att av arbetarna -vid stålverkethar fullgod hörsel. av arbetarna har alltså fatt sin hörsel mer eUermindre fördärvad. Ett annat exempel: på en Öresundsfäria, privatägd men förtUlfället chartrad av ett statligt bolag, tvingas personalen bo i hytter med enbuUernivå av . Det är nio gånger så högt som den övre gränsen förvanliga bostäder. Ytterligare ett exempel; 361 arbetare vid harinstämts till arbetsdomstolen därför att de sittstrejkat i protest mot företagetsförhalning av löneförhandlingar. Detta är vardagsvillkoren för lönarbetama. Är det attundra på om allt fler säger som arbetarna vid ASSIS:s anläggningar utanförPiteå; är vi trötta på allt pratet om medinflytande som vi hört i så mångaår. Vi kräver bestämmanderätt när det gäUer arbetsmUjön, löneformema,personalpolitiken! Vad kanoch måste göra för att understödja lönarbetamas 3 protokoU 1973. kamp förmänniskovärdiga förhållanden pä arbetsplatsema och för bestämmanderätt iföretagen? Två saker borde gå snabbt att göra. För det första att faststäUalåga hygieniska gränsvärden för buUer, giftiga ämnen osv. så att skyddsombudenoch de fackliga organisationerna kan stödja sig på en progressiv lagstiftning.För det andra att förbjuda § 32 och lagfästa strejkrätten. Men den avgörandekampen för makt och bättre förhållanden åt lönarbetama sker på arbetsplatsemaoch genom organisationerna, nu som . Det gäller också ansträngningama att förbättralönarbetarklassens, dvs. folkmajoritetens, levnadsstandard och andel avproduktionsresultatet. Prisstegringen har gått snabbare under de senaste årenän den gjorde i genomsnitt . beräknaskonsumentpriserna stiga i minst samma takt som det senaste året.Hyresstegringar har ägt rum slag i slag. Nyahyreshöjningar förbereds nu . De förslag som anmälts om statligasubventioner för vissa årgångar av fastigheter är inte tillräckliga för atthälla hyresnivån stabil, nu också mot bakgrunden av höjda bränslekostnader. Det är ingen överdrift att säga att den förda bostads- ochhyrespoli-tiken misslyckats på avgörande områden. Och den grundläggande orsakenhärtUl är att man inte hållit fast vid principen om bostaden som en socialrättighet för aUa, utan låter den vara en kapitalistisk marknadsvara.Markspekulationen tillåts aUtjämt blomstra. Inom byggmaterialindustrinfortsätter koncentrationen och monopoliseringen. Bostadsfinansieringen uppvisarstora missförhållanden med resultat att kapitalkostnadema starkt ökat medstigande hyror som följd.