prot · FW0950 · 1973-12-31 00:00:00 — Det stod i pressen, i någon tidning, i går att den härdebatten om är en skendebatt. Den är bara avsedd att in i detsista ge kommunernas representanter en känsla av att det ändock på något sättkommer att lösa sig. Det kanéke ligger något i strofen: "Vadgöras skall är allaredan gjort Iherredagsmän, reser icke så fort! " Men ändå tror jag inte att debatten här har variteller kommer att bli resultatlös. Jag tror att den har betydelse. Mångamänniskor kommer nog att fundera på statsrådets ord om en jämnarefördelning av välfärden. I en insändare i skriver enman, som också har satt ut sitt namn, att när han lyssnade på TV-debatten i ettprogram från fick han en känsla av att statsrådet försökte slå blådunster i ögonen på folk. Jag såg inte det programmet och kan därför inteavgöra om uttalandet är rättvist. Jag vill bara säga att talar man omskendebatt, kommer ett annat ord i tankarna, nämligen ordet skendemokrati. ÄrSverige på väg att bli en sådan? I en demokrati lyssnar man till människorna och försökerjämka samman viljorna. I en demokrati röstar man och låter majoriteten fåavgöra. Här sade statsrådet att alla har fått tillfälle att säga sin mening,och det är ju riktigt. Och det är sant att vi har en regering som är vald idemokratisk ordning. Jag kritiserar inte regeringen för att den har fattat ettbeslut, den hade ju avgörandet i sin hand. Men just med tanke på den kommunalademokratin och på allt som är sagt om att lyssna till rörelsen och gräsrötternaoch med tanke på hur många människor som upplever olust i en mängd andra frågori så måste man fråga: Är inte detta ett olyckligt beslut? Vi vetatt det inte bara är fördelar med sammanläggningarna. Vi medger att de måst skei de flesta fall, men här hade det varit att jämna vägen till en bättrefördelning av välfärden om man hadelyssnat till de människor det gäller. Kommunalmännen i fråga har verkligentänkt, och de kan den här saken bäst. När jag har talat med statsrådet och statsrådetHolmqvist i frågor som gällt regionalpolitiken har jag märkt vilka resonablamän de är. Det har ofta varit i frågor som har rört de här områdena, och de hardå visat vilja att lyssna till sakskäl. Jag har också träffat delegationer somrest från och andra håll till för att träffa företrädare fördepartementen. Man har sagt: "Det var väldigt trevligt, de lyssnade påoss. Vi tycker att vi har fått framföra vad vi ville ha sagt. Vi kommer säkertatt få våra önskemål beaktade," Jag medger att statsråden inte alla gånger kan göra precissom folk vill. Men jag måste ändå mot bakgrunden av de senastehändelserna och inför det här obönhörliga nejet till dessa kommuner fråga: Vadär det för system som i det här fallet civilministern är offer för? Är det denideologi som uttrycktes i de ord som jag antecknade från : "Samhället leder utvecklingen." Det är ingen annan som fårstyra. Jag vill ärligt säga att jag har mycket stor personligrespekt för statsrådet , och jag har alltid tyckt om att prata medhonom, men medan jag lyssnade här blev jag mycket beklämd. Jag tycker attdet är gåtfullt att sådant här kan ske. När jag lyssnade till vår vän på vpk-kanten, ,som naturligtvis hade storfinansen med i bilden - det har ju kommunisternaalltid - så undrade jag hur det är med det kommunala självstyret i de länderdär hans egen ideologi är förverkligad. Hur är det med den kommunalarepresentationen i eller i de andra staterna där borta? Jag vill ärligtsäga ut att jag finner det olustigt att i detta sammanhang ha fått enbundsförvant på vänsterkanten. Jag säger det också därför att det visar sig nu tydligenatt trenden går därhän att vi också när människorna i den här demokratinhar röstat har samma regering vid makten som i sin fullkomlighet säger sammasaker och stöds av vpk. Det är tydligen en utveckling utan nåd. Men när valetär över och om regeringen fortsätter, varför inte hämta en man från Risebergaeller som konsult exempelvis? Det kanske vore bra att få in någon sominte har suttit så länge i central ställning, som vet hur folk känner ochtänker där ute i glesbygderna. Jag är medveten om att jag inte har rättighet att kommamed något förslag, men det är i alla fall mycket lätt att komma på den tanken. Jag yrkar,herr talman, bifall till utskottets hemställan. HerrWESTBERG i (fp): Det är besvärligt att närma sig det ärende vinu behandlar, eftersom vi ju måste följa grundlagens bestämmelser. haremellertid utskottsordföranden sagt ifrån att grundlagsvallen är genombrutenoch att vi håller på att diskutera de enskilda fallen. Och om den möjlighetengäller några, måste den såvitt jag kan förstå gälla samtliga deltagare i dennadiskussion. Man kan väl inte göra undantag för någon enstaka deltagare idebatten. När kommunindelningsreformen planerades 1962 sades detklart ifrån att man skulle gå ut mjukt och att man skulle ta rätt vida hänsyn.Det sades t.ex. att vissa jämkningar i de angivna indelningsprinciperna torde behöva görasinom områden med gles befolkning och stora avstånd exempelvis i fråga omnäringssamhörigheten. Detta för att undvika bildandet av kommunblock, somskulle bli alltför vidsträckta och sakna förutsättningar för en naturligintressegemenskap. Jag tycker att det anförda passar rätt bra t. ex. på en avde kommuner som har nämnts i debatten jag tror inte att det är farligt attsäga, att jag därvid tänker på . Det sades också att kommunerna själva borde ha ettavgörande inflytande i frågor om eller när sammanläggning skulle komma tillstånd. Detta uttalande har också tidigare citerats. Det var vad som sades vid det tillfället. Men hur har detblivit? Var står vi ? Ja, det finns ett antal exempel som visar att maninte jämkat och inte tagit hänsyn. Och man frågar sig varför. Är det möjligen så att bildandet av storkommuner visat sigvara så synnerligen värdefullt och att det därför är så angeläget att varjekommunblock sammanslås. Erfarenheterna är ju långt ifrån entydigtpositiva. Man kan läsa i tidningarna uttalanden som t. ex. "En onaturligkommunbildning, som ingen egentligen önskat" och "Tre hushåll av fyraanser att servicen har blivit sämre sedan kommunsammanslagningen". Manupplever att möjligheterna att påverka beslut har blivit obetydliga. Denkommunala närdemokratin har försämrats. De vinster man skulle göra t. ex. iform av kostnadsbesparingar inom administrationen har uteblivit. Är inte dessa erfarenheter från många håll ett ytterligareskäl för att man borde ha kunnat gå fram litet försiktigare och tagit litetstörre hänsyn till de lokala opinionerna? De fall som jag har haft tillfälle att följa är ochDorotea. Jag har väldigt svårt att förstå varför man i sådana här fall heltnonchalerar folkviljan. Jag har också mycket svårt att förstå varför manbehövde ha så bråttom. Maj:t har dispensrätt och därmed möjlighet att tahänsyn till lokala opinioner, men detta har inte skett. Man kan inte, säger statsrådet , ge dispens frånsolidariteten med den gemenskap som kommunblocket utgör. Men, herr statsråd,det kan finnas andra bindningar och annan solidaritet som man behöver ta hänsyntill. I det fall som ligger mig närmast finns det andra bindningar och annansolidaritet. Jag skall inte närmare exemplifiera, ty jag förstår att någon somtalar efter mig kommer att göra det mera ingående, och jag skall fatta migkort. Men jag menar att det finns inte underlag för påståendet att det skullegälla dispens från solidaritet att gå vederbörande till mötes. Den centralortsom det är frågan om skulle kunna klara sig mycket väl, även om regeringen gickden här opinionen till mötes. Vi är, hoppas jag, ense om att samhällsplaneringen bör skeför människorna. Det är på kommuninvånarnas positiva medverkan ett samhälle börbyggas vidare. Om ett beslut om kommunindelning står helt i strid med folketsvilja, kan det få betydande negativa verkningar både för och framtiden.Det finns också många skäl som talar för en kommunindelning av det slag sominvånarna här har kämpat för. De skälen redovisas i den motion, nr 1553, därmitt namn finns med, och jag skall inteupprepa de skälen. Jag hänvisar till motionen. I anfördes, när jag var däruppe, starka skäl föratt bör bestå som egen kommun. Jag nämnde förut att man vid lagstiftningensbörjan var beredd att ta hänsyn till områden med gles befolkning och storaavstånd, och här är det verkligen fråga om stora avstånd. Äsele kommun avseskomma att omfatta ett och område. Folk i by t.ex. får till centralorten. En bussresa från Avasjö i västra tillÄsele kostar tur och retur. Jag har också på platsen kunnatkonstatera att kommunen har goda utvecklingsmöjligheter och förutsättningar attleva vidare som egen kommun. 1 dagens läge kan jag endast uttrycka förvåning över detsätt på vilken Kungl. Maj:t har skött de här ärendena. Jag yrkar, herr talman,bifall till utskottets hemställan, innebärande att ger till kännauppfattningen att erfarenheterna av kommunindelningsreformen bör tas tillutgångspunkt för en översyn och bedömning av den permanenta lagstiftningen.Bedömningen bör ta sikte på möjligheterna att förankrakommunindelningsbeslut i levande opinioner och förena översiktliganäringsgeografiska och regionala synpunkter med rent kommunala önskemål. Jagtycker att det är en riktig målsättning och vill som sagt yrka bifall tillutskottets hemställan. Jag hade tänkt mig att hålla ett litet meraprincipiellt anförande i debatten, men det synes mig nu rätt omöjligt. Jagskall anlägga några principiella synpunkter och därefter i stället kommenterastatsrådet anförande och rätta till uppenbara sakfel som hanframförde och som tydligen legat till grund för regeringens ställningstagande.Jag kommer alltså att gå in på det enskilda fallet , men jag skall förstsäga litet mera allmänt. Man brukar tala om den gamla goda tiden. Jag har lästprotokoll års debatt om översyn av rikets indelning i borgerligaprimärkommuner. Då talades från regeringens sida om lyhördhet för denkommunala opinionen. Vid delning av en kommun skulle man kunna tillämpa någonform av frågeinstitut eller folkomröstning inom kommunen. - Det var då det! 1dag talar regeringen i sin tilltro till sin egen fullkomlighet sannerligen inteom folkomröstningar. Man har haft folkomröstningar i en del kommuner när detgäller sammanläggningsfrågorna, men de har negligerats av regeringen. Den dåvarande riksdagsmannen från , . Jonssoni Fjäle, socialdemokrat, som förresten också var min svärfar, höll på frihetenoch frivilligheten för kommunerna. Han framhöll debatt att det ärkommunalfullmäktige som själva har att besluta om det skall tillsättas ensamarbetskommitté eller om kommunen skall ingå i en större kommun. Därmed ansåghan kravet på frihet och frivillighet tillgodosett. Den utveckling som har skett är ur mångasynpunkter beklaglig. Tvångsbeslutet var, som jag ser det, ett olyckligtbeslut. Många förstår det, och många inser det dock icke regeringen. Men pååhörarläktaren sitter tysta människor från , och , och derastystnad är fylld av frågor, av förvåning, av vrede, av sorg, men kanske ännutrots allt av hopp. Den lokala opinionen har varit och är särskilt stark i dehär kommunerna. Man kämpar här in i det sista och man kommer att fortsättakämpa för sin uppfattning, men regeringen har sin ståndpunkt som det inte gåratt rucka på vare sig med sakskäl eller med folkomröstning. Härigenom har vi fått motsättningar, som vi inte önskaroch som vi alla beklagar. Svenska medborgare borde åtminstone ha den trygghetenatt regeringen lyssnade på dem utan förutfattade meningar, och svenskamedborgare borde inte behöva känna sig så utlämnade att de vänder sig tillinternationella organ för att påkalla uppmärksamhet för sin situation. Svenskamedborgare borde inte heller behöva hungerstrejka för att vinna gehör hosregeringen för sina sakskäl. Trots att regeringspartiet infört tvångsprinciperför att kunna förverkliga kommunindelningsreformen borde det ha funnits utrymmeför hänsynstagande till de lokala opinionerna, så att man hade kunnat undvikade motsättningar som har uppstått. Vi får en känsla av att regeringen ärfastlåst i sin attityd, och det är angeläget att - som civilutskottetsmajoritet gör - betona "vikten av att Kungl. Maj:t utnyttjar sindispensrätt och tar all möjlig hänsyn till lokala opinioner". Statsrådet gick här in på frågan om Alftaskommuntillhörighet. Det torde för de flesta som närmare studerat de lokalaförhållandena stå klart att och är en näringsgeografisk enhet.Jag har här en karta, som jag skall be att fä visa pä TV-skärmen. Kommunreformens huvudprincip om näringsgeografiska enheterstämmer in på de båda Voxnadalskommunerna . Voxnadalen bildaren egen näringsgeografisk enhet med drygt 13 000 invånare, och dalens egenprofil framstår med all tydlighet. Samhörigheten inom området är starktmarkerad, och det finns många gemensamma angelägenheter. Vi ser pä den kartasom visas här de aktuella kommunerna kring de bägge dalgångarna. Vi ser ocksåatt den indelning av kommunerna som innebär att läggs samman medOvanåker skulle betyda att man redan geografiskt får en betydligt bättrebalans. Inom- de här kommunerna i Voxnadalen finns hävdvunnatraditioner som binder människorna samman. Vi har en unik företagsamhet och vihar ett expanderande näringsliv. Det finns ekonomiska, kulturella ochgeografiska förutsättningar för ett samgående i en gemensam kommun, samtidigtsom den överväldigande majoriteten i och blandkommunens invånare skulle få sin önskan uppfylld. Bollnäsblocket har i sin nuvarande utformning 33 000invånare och något under 8 000 invånare. Om kommunöverföres till Edsbyblocket skulle Bollnäsblocket erhålla närmare 28 000invånare och den nybildade kommunen i Voxnadalen drygt 13 000 invånare.Bollnäsblocket skulle således fortfarande vara tillräckligt starkt regionaltsett med som regioncentrum. En av vinsterna ligger i att deninlandskommun, som en kommun omfattande Voxnadalen skulle utgöra, skulle få ensådan storlek och omfattning att en fortsatt progressiv utveckling bådeindustriellt och invånarmässigt kan möjliggöras. Det skulle således vara tillfördel också för om dennasammanläggning kom till stånd. Det torde vara bekant för alla att folkviljan i Voxnadalengivit klart uttryck för en sammanläggning av och kommuner genomen folkomröstning som jag inte närmare skall gå in på. En överföring av kommun till Edsbyblocket skulleinte strida mot principen att de nya kommunerna skall omfattanäringsgeografiskt sammanhängande enheter. Det är naturligtvis ocksåutomordentligt viktigt att invånarnas viljeinriktning så långt möjligtrespekteras. Man kan inte heller bortse från de svårigheter som kan uppstå idet framtida samarbetet om en sammanläggning sker mot kommunens vilja. Jag skall kommentera statsrådets anförande på ett parpunkter. Den första gäller den regionalpolitiska aspekten. Statsrådet och jag hade en storinterpellations-debatt med utgångspunkt i och dess kommuntillhörighet.Redan då lade statsrådet stor vikt vid regionalpolitiken, och det medall rätt, och sade att det var nödvändigt att helt genomföra kommunreformenför att kunna fullfölja regionalpolitiken. Men har regeringenverkligen givit sig själv en bakläxa, nämligen när den i december i fjolgenomdrev ett beslut om ortsklassificeringen. Om det viktigaste motivet förkommunreformen är regionalpolitiken, som säger, varför behövervi då en ortsklassificering? Det här ortsklassificeringsbeslutet stämmer rättbra överens med regeringens attityd i Alftafrågan; Det är regeringen som vetbäst, som centralt gör upp ortsklassificeringen, som bättre änkommunalpolitikerna i och andra kommuner vet vad som är bäst för dessakommuner. Utifrån min decentralistiska grundsyn tror jag mer på dekommunala förtroendemännens möjligheter att bedöma sina kommuners utvecklingsmöjligheterän jag tror på centralbyråkraterna. Det har också visat sig mycket märkbart iAlftafallet att det är folkopinionen och de kommunala förtroendemännen somstår för de tunga sakskälen. Sedan är det bara att beklaga att regeringen intelyssnar på dem. Och varför gör man inte det? Varför negligerar man en så massivfolkvilja? Vi talar om demokrati i alla sammanhang, och vi söker nya vägar föratt skapa företagsdemokrati och ge alla anställda inom ett företag möjligheteratt påverka sin situation. Varför är det inte lika noga med den här demokratin?Är den inte lika viktig? Är det inte lika viktigt att man lyssnar på invånarnai en kommun? Statsrådet riktade en del allvarliga beskyllningarmot de aktuella kommunerna som jag vill ta upp. Han sade att informationen frånkommunens sida varit vilseledande. Det är väl ändå en beskyllning som man intehar något underlag för! I har man haft mycket ingående diskussioner, manhar haft öppna redovisningar, man har presterat inlagor, utredningar ochbedömningar som också kommit departementet till hända. Och de är - jag hartagit del av dem utomordentligt sakligt gjorda. Något av en käpphäst för statsrådet ärföretagens intresse av att påverka situationen och bevara de små kommunernadärför att det är lättare för förelagen att ha inflytande där. Det är också enallvarlig beskyllning. Det står ändå klart att man exempelvis i Alftainte tar ställningför en bevarad självständighet på grundval av ett industriföretags eventuellaönskemål. Tvärtom har kommunen och förtroendemännen gjort en mycket allsidigbedömning och analys av kommunens möjligheter , och det är dettasom har legat till grund för deras agerande. Alftaborna är inte på något sätt halsstarriga. De harvarit öppna för olika lösningar, de har sagt att de inte villåsidosätta solidariteten, de vill inte medverka till något som kan försämra förBollnäskommunen i övrigt. De är solidariska med sina grannkommuner. Etthänsynstagande till majoriteten i en kommun behöver inte alls innebära enbristande solidaritet, som statsrådet har sagt. Sedan sade statsrådet något som måste vara enmissuppfattning eller ett direkt fel från hans sida, och jag vill passa på attlägga det till rätta. Det är ju ledsamt om en sådan uppfattning som statsrådetLundkvist fört fram har fått ligga till grund för regeringens beslut i den härfrågan. Det förhåller sig nämligen inte alls på det viset att har ändratsig när det gäller frågan om kommuntillhörighet. När det var aktuellt att bildakommunblock och samarbetsnämnder inom dem, betonades att ett samarbete mellankommunerna kunde ske i gemensamma angelägenheter utan att kommunerna därigenomtvingades att gå samman eller, ännu mindre, förband sig att gå samman. var berett att deltaga i ett interkommunaltsamarbete inom Bollnäsblocket under förutsättning att det arbetet försiggickmellan helt självständiga kommuner. kommun förbehöll sig full frihet isitt framtida ställningstagande när det gällde kommunsammanläggningar. Dettorde vara helt klart att detta är den rätta uppfattningen. Eftersom jag redan har överskridit min tid vill jag baratillägga några ord. Det har talats om ofelbarhet. Statsrådet ansågsig inte ofelbar, men i samma andetag sade han att han inte fann att det hadegjorts något fel vid de kommunsammanslagningar som är aktuella. Då rimmarinte ord och handling helt. Det är tydligt att - det har jag visat med exempletom .41fta och dess önskan om ändring av kommuntillhörigheten - att man här harbyggt sitt ställningstagande på direkta sakfel. Jag villmed detta, fru talman, yrka bifall till utskottets hemställan. (vpk): Jag skall inte använda mina , menjag vill först .säga några ord till i Agnas. Han svävade ut ochbörjade tala om och de baltiska staterna. Jag förstår inte vad dehar i den här debatten att göra. Men det kan bli så att när man eggar upp sigsvävar man i väg utanför gränserna. Om är intresserad av hur denkommunala demokratin fungerar där, är det väl bara att åka dit och försöka tareda på det. 1 detta ärende skall jag något kommentera och dennakommuns kamp för en rättvis behandling. Som sagts i debatten begärAlfta kommun att fä gå samman med i stället för med . Och jagvill redan nu slå fast att inte motsatt sig kommunblocksrefor-men. Om jaginte har fel, talade man om, när nuvarande kommunblocks- reformskisserades och beslutades, att syftet var att skapa bärkraftiga kommunblock.Enligt regeringens beslut kommer att utgöra ett kommunblock med 8 000invånare och ett med 33 000 invånare, medräknat. Enligt dettabeslut finns risk för att inte kommer att bestå som en självständigkommun . Om däremot och kommuner bildar enenhet, kommer detta att innebära en kommunblocksbildning med 13 000 invånare,och Bollnäsblocket kommer då att få 27 000 invånare. Det blir alltså tvåbärkraftiga kommunblock. Av vad jag nu sagt kan man inte komma till någon annanslutsats än att det är regeringen som bryter mot kommunblocksreformen och inteAlfta, När man studerar gränserna dels mot , dels mot framgår klartatt och bildar en näringsgeografisk enhet. har ocksåvisat det med en karta här på bildskärmen. Om man tittar på utvecklingen när detgäller , finner man att det har skett en radikal förändring av kommunensstruktur. Bygdens industrier har visat en expansion, som vida överträffargjorda prognoser. Befolkningsutvecklingen har beträffande fördelningen iåldersgrupper haft en gynnsam tendens. De mera betydande industriföretagen iAlfta och har samarbetat på mångahanda sätt, Alftas ochEdsbyns industrier befinner sig i stark expansion och kompletterar varandra välmed mekanisk industri i och träindustri i som dominerande. Mot bakgrund av jag nu sagt och med tanke på att enkompakt majoritet i genom folkomröstning sagt ja till ärregeringens handlande anmärkningsvärt. Statsministern har ofta myntat uttrycketatt man skall lyssna till rörelsen. När det gäller och folkmeningensklart uttryckta önskemål, har regeringen och socialdemokratiskapartidistriktet i handlat tvärtemot. Partipiskan har använts somett försök att tvinga socialdemokraterna i till underkastelse. Hot omuteslutning har använts av nitiska och karriärsugna partiombudsmän. Som bekantär det inte bara i den frågan som partiombudsmännen far omkring och svingarpartipiskan, I den offentliga debatten har man också försökt att göraAlftafrågan enbart till ett borgerligt jippo, trots att majoriteten avsocialdemokrater i deltar i kampen för att bevara Voxnadalen som enenhet. Av ledande socialdemokrater i har man fått höra detargumentet, som tydligen är avgörande för partidistriktets ledningsställningstagande, att om får tillhöra skulle detta innebära attett borgerligt kommunblock bildades. Frågan är då: Skall sådant förhindras medadministrativa metoder eller är det väljarna i fria val som skall avgöra detta? Det är allvarligt när man totalt ignorerar enså klart uttalad folkmening som i . Regeringen har fortfarande tid på sigatt utnyttja dispensrätten, och det skulle vara av stort värde om dispensbeviljades i fallet . HerrNORDGREN (m): I programförklaringen till propositionen 111år 1972 om den regionalpolitiska planeringen och den fysiska planeringenframhöll statsministern följande: "Både den regionalpolitiska planeringenoch den fysiska planeringen måste bygga på de enskilda människornas behov ochönskemål." Mot bakgrunden av det uttalandet synes det mig självklartatt beslut av kommunfullmäktige i sammanläggningskommuner borde tillmätas storbetydelse. Sammanläggning tvångsvis är ett allvarligt politisktingrepp som rimmar illa med statsministerns här citerade löfte och med våruppfattning om självstyrelse och demokrati. Sådana övergrepp har skett mot bl.a. och . Kommunfullmäktige i har i besvärtill regeringen klagat över beslut att avslå kommunens ansökanom att få ändring i blockindelningen. Kommunens fullmäktige har avvisatblockplanen och krävt att antingen få bli egen kommun eller bilda kommunblockmed . Uppvaktningar hos regeringen i frågan har verkställts. Bakomdessa skrivelser och uppvaktningar står en praktiskt taget enhällig befolkning i varje fall står av Alftas befolkning bakom de framställningarsom gjorts till regeringen. Det är inte underligt att hälsingeblodet kommer isvallning, när man blir så nonchalerad som befolkningen i har blivit.Demokrati kan det inte gärna sägas vara. Inte stämmer det heller medstatsministerns löfte om att planeringen skall ske enligt människornasönskemål.