prot · FW0948 · 1973-12-31 00:00:00 — Det måste drivas med kraft och smidighet, och därför kan detinte få bli så att det för oss så viktiga samarbetet i hänvisas tillnågra begränsade fält, t. ex. de kulturella och sociala områden därEG-samarbetet har mindre att ge. har de nordiska regeringarna lagt ett ambitiösthandlingsprogram, men det är i stora delar bara ett utredningsprogram. Det haren glädjande tyngdpunkt på det näringspolitiska och industripolitiska området,men det måste vidgas till att bli ett mera heltäckande handlingsprogram förhela det nordiska samarbetsområdet. Det finns inom utkast tUlhur man där skulle gä till väga, som jag hoppas att ministerrådet verkligenvill ägna sig åt. Avgörande för om det nordiska samarbetet kommer attstagnera eller inte blir om man känner i vart och ett av de nordiska ländernaatt det är meningsfullt att samarbeta. Alla tendenser att något land underlåteratt rådslå eller försöker dirigera de andra skulle bli till snubbeltrådar. Jagvill verkligen hoppas att har kraft och ork att avdela kapacitet bådeför samarbetet i och för samarbetet här i och att med sinnya politik här kan utgöra en förmedlande länk. Om i det löpandesamarbetet skulle försumma att samräda och försöka finna gemensamma lösningarmed de övriga länderna, då ökar risken att de centrifugala krafterna i Nordentar hem spelet, och de är faktiskt ganska starka, även om de inte finnsföreträdda officiellt på regeringsnivå. Därför måste jag, herr talman, komma tillbaka till ettavsnitt av debatten i jag tänker då på den generaldebatt somdär fördes och där statsrådet på den vägnarpresenterade en syn på lagstiftningssamarbetet i som vållade en hel delmissförstånd och irritation. Jag tänker alltså inte gå in i några detaljer påsakinnehållet i den familjelagstiftning som var den formella utgångspunkten fördiskussionerna och vars innehåll tydligen har förtretat en del av . Den konservativa kritik i sakfrågorna, som skymtade mellan orden idebatten om hur man skall sköta samarbetsfrågorna, känner jag mig främmandeför. Det var alltså inte inlägg i specialdebattenom äktenskapslagstiftningen som jag tror var den egentliga utlösaren avdiskussionerna i det inlägget kom senare utan det var hansprincipinlägg i generaldebatten om att en lägre målsättning för det nordiskalagstiftningssamarbetet nu borde införas. Det anförde han trots attHelsingforsavtalet mellan länder såvitt jag förstår binder oss vidlagharmoniseringens princip. uppfattade en del det här som ennedskrotningslinje frän den . Jag skall försöka göra herrLidbom rättvisa genom att återge hans egna ord. Han sade: "att nordiskrättsenhet i den ambitiösa meningen av enhetliga lagar är ettrealistiskt mål att sträva mot". Det var då som det norskautrikesutskottets ordförande som sannerligen inte hör till de kulturkonservativafigurer ibland målat ut sina motståndare som hell indigneratfrågade om inte den då logiskt sett borde säga uppHelsingsforsavtalet. Jag kan inte se annat än att vacklade mellantvå utgångar. Dels var det fråga om att söka en större flexibilitet ilagstiftningssamarbetet än tidigare, dels försvarade han sig med attsamarbetet inte heller tidigare hade varit fullkomligt. Det märkliga varemellertid att han i det senare fallet hämtade sitt huvudexempel från1950-talet, då Helsingfors-traktaten inte existerade eller ens var påtänkt. Jagtror emellertid att det Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt som mestskapade ilskan i var att avfärdade den målsättning som gälldeännu när han själv tog säte i den som närmast identisk medskandinavismens drömmerier . Det skulle vara intressant all här idebatten få bevis för att den kylige justitieministern levde i en sådanskandinavismens drömvärld. Det finns, herr talman, i moderna historia såvittjag vet ingen motsvarighet till den bottenfrysning i de diplomatiskarelationerna som sedan slutet av råder mellan och . Detär en bottenfrysning som på ett skenbart motsägande sätt sammanfaller i tidenmed förbättrade förbindelser mellan och sädana traditionella motståndaretill som stormakten och supermakten . Men jag tror det bara ärskenbart motsägande, eftersom mycket talar för att just de förbättradeförbindelserna med och har givit den amerikanska utrikesledningenen känsla av ökat spelrum gentemot irriterande men militärt och politisktmindre betydelsefulla stater som . En sådan nedfrysning som dennuvarande mellan och skulle man förmodligen i ettstorpolitiskt mera ansträngt läge helst ha velat undvika på amerikansk sida.I dag kan man liksom kosta pä sig en överdriven reaktion, ett missnöjesutbrottoch därmed bryta mot satsen att diplomatiska förbindelser bör obeskuretutnyttjas när spänning råder och inte minst då. Frågan blir nu vad som från svensk sida kan göras för attbidra till en normalisering av förbindelserna med . Det bör dä genast ståklart att det inte kan bli tal om att göra något som i kan uppfattassom att vi ber om ursäkt för eller tar tillbaka den kritik i sak motkrigföringen i som framförts i namn. Oavsett vad vi anser omde exakta ordalagen i den kritik som statsminister framförde den 23december 1972, måste vi göra klart för oss att det lätt skulle kunna leda tillmissförstånd både i och om kritiken togs tillbaka. Däremot vill jag upprepa den ståndpunkt jag hela tidenhaft och redovisat; den regeringschef som väljer att yttra sig medvad som liknar en enskild människas samvetsbestämda röst måste vara medveten omalt hans ord bedöms inte efter hans personligt upplevda känslor utan efterordens effekt. 1 sitt budskap till president dagenefter det omdiskuterade uttalandet erinrade statsminister om hur"människor i det förflutna runt hela världen blickat motFörenta staterna för moralisk auktoritet och ledning i kampen för fred och föratt skydda grundläggande mänskliga värden". Det är väl uttryckt. Pä svensksida bör det då vara av intresse att utnytda och utvidga de möjligheter somerbjuder sig när det gäller kulturella och ekonomiska kontakter mellan Sverigeoch . Även små tillfällen bör tas till vara. Diplomatin bör uppfinningsriktverka för att jämna vägen för en normalisering. Många inom det amerikanska folket hävdar att denamerikanska statsledningen inte minst genom de stridsmetoder som kom tillanvändning i kom att svika demokratins sak i världen. principielltdelat kritiken mot denna del av den amerikanska utrikespolitiken. Vi serfortfarande de mycket stora svårigheterna alt av meningslöst krigmed amerikanskt deltagande nu nå en allomfattande politisk lösning som kan ledatill en bestående fred. Men i varje fall för amerikansk del borde nu krigetvara definitivt slut. Och när så USÄ:s del i kriget upphört borde det finnas enväg för normalisering av förbindelserna mellan och Stockholm.Önskan att normala diplomatiska förbindelser skall råda mellan ochFörenta staterna delas rimligen av alla ansvarskännande grupper i det svenskasamhället. Det är som sagt möjligt, ja, rent av sannolikt att ensådan normalisering kommer att visa sig svårare i dagens relativt avspändavärld än i gårdagens med dess starka spänningar mellan öst och väst. Det är dåsärskilt angeläget att svenska åtgärder för att bidra till en normaliseringvidtas i samförstånd mellan regering och opposition. Det är, när det gäller Sverigesförbindelser med , av speciell vikt att intet tvivel råder om althuvudlinjen finner stöd hos en så bred svensk opinion som möjligt. Skärptameningsskiljaktigheter på olika inrikespolitiska områden under ett valår fårhär inte leda till missuppfattningar. 1 har man ännu inte nåttförhandlingsbordet. Det är häpnadsväckande hur omedvetna arabstater ocharabterrorister tycks vara om den farliga politik de bedriver. Genom att mansäger nej till förhandlingar och fred med tvingas den judiska statenfortsätta sin ockupation av de områden som intogs i sexdagarskriget . Delär långtifrån säkert att tiden arbetar för de krafter i som serförhandlingar med som ett förräderi. Den oerhört snabba ekonomiskautvecklingen på av - alltså områden som nuockuperat - skapar i stället kontakter och förhoppningar som gör en omedgörlighållning alltmer svårbegriplig för de palestinier som lever där. Fortsattvägran från arabstaterna att sluta fred med förstärker de krafter iisraelisk opinion som arbetar till förmån för status quo. Därför är det viktigt att man från andra länder, ocksåSverige, ständigt betonar att en slutlig fred bara kan uppnäs genomförhandlingar i någon form mellan parterna. Avspänningen i ochöverenskommelsen om var ju följden av att maktblock och grupperingartill sist kunde mötas i samtal och vid förhandlingsbord. Därför borde densvenska regeringen klarare betona alt samma utveckling nu bör inledas iMellersta Östern. De krafter i som säger nej till förhandlingar ärfortfarande det största hindret för en fredlig lösning av konflikten mellanIsrael och arabstaterna. För den som just besökt är det glädjande att noteraisraelernas beredskap till förhandlingar i någon form om slutlig fred eller omdellösningar som kan förstärka utsikterna till fred. anser sig Israeltydligen ha fått garantier för att inte kommer att söka tvinga tilleftergifter, eftergifter som skulle vara oförenliga med landets krav påsäkerhet. Man anser sig tydligen ha fått garantier för all som medlare intekommer med några färdiga lösningar. Löften om fortsatta vapenleveranser tycksockså ha ökat känslan av trygghet. Detta har väl stimulerat den optimism som jag fann hos många Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapoUtisk debatt israeliskapolitiker om att tiden nu är mogen för vad man kallar en inlerimslösning omSuezkanalen. Kanalen skulle åter kunna öppnas, fördjupas och breddas, ochisraelerna tycks vara beredda att dra sig tillbaka åtskilliga kilometer österom kanalen mot löfte och kontroll att inga egyptiska soldater åter förs in iSinai. Det borde vara möjligt att stilla oro att en sådan tillfälliglösning om inte blir den slutgiltiga gränsdragningen. sagt varje palestinier man träffar frågar en besökandesvensk varför Jarring inte finns på plats. är den israeliska misstronmot FN-medlingen påtaglig. Men oavsett vem eller vilka som tar på sig ansvaretatt förmedla kontakter mellan främst och vore ett initiativ omSuezkanalen ett värdefullt försök att bryta dödläget. Om FN inte lyckas, blirdet ännu viktigare att med eller utan Sovjetledningens goda minne kanfullfölja sina medlingsavsikter. Och nog är det väl ändå så att ettframgångsrikt medlarvärv i skulle ge den amerikanskautrikespolitiken en mycket djupare glans än skimret från alla resor till , Det är nödvändigt att slå fast att fred i Mellersta Östernbara kan nås genom förhandlingar. Terrordåd och krigshandlingar leder aldrig lösning. Den extremism som är al och andra terrorgruppers är i dagdet kanske största hotet mot en fredlig utveckling. Terroristerna skapar ettklimat som försvårar kontakter mellan parterna. Därför är det nödvändigt bådeatt ta avstånd från denna fanatism och att genom internationella aktionerbekämpa den internationella terrorismen, särskilt när den yttrar sig motoskyldiga människor på tredje lands mark. Om demokratierna i världen kan göradet effektivt, har de också bidragit till fred och försoning i den del avvärlden som alltför länge levt i krig och hat. På en rad håll i världen finns minoritetsgrupper, somförtrycks av majoritetsfolk. Ingen diskriminering är dock så systematisk ochskändlig som den som utövas mot den vapenlösa majoriteten i , Den sydafrikanska raspolitiken, apartheid, innebär att demer än 15 miljonerna icke-vita inte har rösträtt i sitt eget land. De vita hari genomsnitt tio gånger högre löner än resten av befolkningen. Vita arbetarehar rätt att bilda fackföreningar. Den självklara rätten saknar de vUkashudfärg inte är vit, Alla medborgare i tvingas registrera sig enligtsin ras. Delta avgör var de skall få arbeta, bo och begravas, var deras barnskall få gå i skola, vilka sjukhus de får vårdas i, vilka bussar de får åka medosv. Afrikaner som saknar arbete har inte rätt att bo istäderna utan tvingas bo ute i särskilda reservat, som ofta har den sämrejorden. De afrikaner som får arbete i de vitas städer får inte ta familjen medsig. Familjerna måste stanna kvar i reservaten. Det är en grym och omänskligpolitik. Det finns en lag för varje tillfälle i afrikanens dagligaliv, om vilken badstrand han får använda, vilka parkbänkar han får begagna,vilka biografer han får gå på, vilka postkontor och vilken tvättinrättning hanfår använda osv. Detta är ett grovt hån mot människorätten. Det är också påsikt ett allvarligt hot mot världsfreden. Den senaste tidens strejker ochorolig- heter iSydafrika är en påminnelse om att den sydafrikanska rasstaten är en koloss pålerfötter. eller senare kommer den att falla och dra med sig de likaorättfärdiga rasistregimerna i , som de vita kallar , och deportugisiska kolonierna , och , Tills den dagen har kommit, även om det kan dröja mångaår, måste vi fortsätta att ständigt fördöma och försöka utöva påtryckningar motde systematiska övergreppen mot mänskliga rättigheter i södra , Detta är särskUt motiverat att säga just dåutrikesdebatten sammanfaller med internationella dag föravskaffande av rasdiskriminering, Sharpvilledagen, För det var ju, som detpåpekades i regeringsdeklarationen, som tusentals afrikaner i densydafrikanska staden brände upp sina pass som en protest mot deorimliga passlagarna. Det var då polis och militär öppnade eld motdemonstranterna, ett sjuttiotal afrikaner dödades och minst dubbelt sä mångaskadades. Det dåd som då förövades kommer sä länge rasistregimen sitter vidmakten att påminna oss om dess karaktär, kommer senare i debattenatt ytteriigare belysa dessa problem i södra , inleddes i vad somofficiellt kallas "mångsidiga förberedande samtal kring frågan om eneuropeisk säkerhets-och samarbetskonferens". Det har inte oväntat visatsig att västmakterna i första hand velat undersöka "vilka bestämda frågorsom bäst lämpar sig för fruktbara förhandlingar och en snabb lösning",däremot har hållit före att det mest angelägna är att få till stånd ensäkerhels- och samarbetskonferens och att frågan om ämnet för "fruktbaraförhandlingar" skall prövas vid själva konferensen, har här valt att gå en medelväg mellan behovet aven entydig dagordning och angelägenheten av garantier för att punkterna pådagordningen verkligen leder till något slag av enighet och samförstånd,har också valt att gå en balansgång i frågan om i hur hög gradnedrustningsärendena skall ingå i dagordningen. Det är synd att statsrådetMyrdal måste avlägsna sig. Jag hade annars tänkt fråga henne om den roll somnedrustningskonferensen i just nu har och hur man skall utnyttja dentill att komma framåt så att den inte i konkurrens med hamnar i ettfastlåst läge. Man tog ju alldeles en ny start i , och det ståringenting i regeringsdeklarationen om några stormaktsreaktioner på de neutralasaktivitet. Jag hoppas att statsrådet vill ta det här tillfället att gesin syn på hur man nu starkast och bäst skall utveckla de svenska strävandenapå nedrustningsområdet. Det är självfallet utomordentligt angeläget att denavspänning och det vidgade samarbete mellan öst och väst som uppkommit i Europakan fortsätta. Men som detta sägs bör man också konstatera attbegrepp som "säkerhet" och "samarbete" tolkas på helt olikasätt och är liksom gjorda för att missbrukas. Begreppet "samarbete" kan i ännu högre grad än"säkerhet" visa sig vara något ytterst kontroversiellt. Påvästmaktshåll har man förklarat att ett meningsfullt europeiskt samarbete börinnebära t, ex, "fritt utbyte av idéer över gränserna", Sovjetunionenkan väntas förklara sig beredd att Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt medverkatill utbyte av informationer över gränserna. Men det måste, väl att märka, vara"korrekta informationer", vilket kan vara liktydigt med propagandaoch rent av utkolporterande av officiella lögner, Fritt idéutbyte riskerar attav stämplas som "underminerande verksamhet", "spridandeav förtal" etc. Enligt sovjetisk terminologi bör säkerhet och samarbetehelt stämma överens och verka i samma riktning; enligt uppfattningen i västerkan - ja bör här kunna uppstå konflikter. Vi har också sett hur det andligaförtrycket i form av kontroll över "oliktänkande" under senare århar skärpts i , Det finns mycket som talar för att tövädret underChrusdev tillhör det förflutna. Om det vittnar inte minst de maktägandesfruktan för intellektuella inflytelser utifrån. Sedan förra utrikesdebatten har upprättatdiplomatiska förbindelser med , Vi ser det som en framgång att dehinder som tidigare funnits för ett erkännande har kunnat övervinnas, inteminst genom den socialliberala västtyska regeringens nya östpolitik. Det ärangeläget att kontakter med liksom med de andraösteuropeiska staterna intensifieras, både ekonomiskt och kulturellt. Vi bordefrån svensk sida som har föreslagit kunna göra enhel del för att utveckla dessa förbindelser. De största hindren mot en sådansamverkan kan vi emellertid inte rå på, eftersom de är förankrade i deösteuropeiska staternas samhällssystem. då vi diskuterade ett erkännande avÖsttyskland talades det ofta om att förbindelserna borde"normaliseras". Jag vill gärna understryka att en sådan normaliseringännu inte kommit till stånd. Vi kan ju inte anse att förbindelserna mellan tvåländer är helt "normala" när det ena landets medborgare inte har rättatt resa ur landet. Vi anser inte att förbindelserna är "normala",när posten underkastas censur och när trycksaker inte får passera gränserna. Vikan inte anse att det råder normala förbindelser mellan två stater närsläktingar inte får återförenas. Det går ännu en mur genom ochtaggtrådar genom som är oöverstigliga hinder för de människor som leveri de socialistiska länderna. Innan dessa hinder är borta, innan människor ochidéer fritt får röra sig över gränserna mellan öst och väst, innan kristna ochjudiska bekännare har sin frihet att utöva sin religion eller lämna detsamhälle där de inte tolereras, kan vi inte tala om några"normala" relationer mellan och , Det finns också en annan mur mellan Öst- och Västeuropasom är värd att påminna om. Den världsbUd vi möter i våra massmedia är i mångaavseenden beroende av dessa massmedias egna arbetsvillkor, 1 västerländskademokratier kan journalisterna lyssna till samhällskritiken, skildra deundanskuffades villkor och ge en allsidig belysning av politiska och socialaproblem, I totalitära stater både socialistiska och andra är journalistentvungen att arbeta genom de officiella kanalerna, under byråkratinsöverinseende. Följden blir lätt en snedvridning i rapporteringen: från dedemokratiska staterna får vi mer negativa nyheter, från de totalitära merpositiva. En sådan systematisk snedvridning kan bli ett hot mot dendemokratiska värdegemenskapen. Det fria samhället speglas i sin glans och isitt elände, men det ofria bara i sin glans; frän demokratierna hör vi kritiskastämmor, från diktaturerna oftast maktens Det är nu inte sak att blanda sig ijournalistiken, och jag hoppas att vi i denna kammare aldrig skall försökaförestava arbetsvillkor för yrkesmannen i press och etermedia. Men somsamhällsmedborgare har vi ändå en rätt att reagera, och vi har rätt alt frågaoss vad massmedia gör för att neutralisera de risker för förvrängda perspektivsom deras egna arbetsvillkor för med sig, önskar goda relationer med alla stater, men detinnebär inte att vi kan tiga om ofrihet och förtryck. Frihetens landvinningarär bräckliga och ständigt hotade. har vi blivitsmärtsamt påminda om vad liberaler inskärpte,nämligen att demokratin heller inte i sig är något säkert värn för liberalavärden och en mänsklig politik. Då får vi inte tveka att säga ifrån mot deövergrepp som begås i demokratins namn och att ge vårt stöd åt de krafter som försvararde humanitära idealen. Men vi skall heller inte försumma att höja vår röst motdet förtryck som utövas i diktaturstater, där oppositionen bara vid enstakatillfällen är hörbar. Den alliansfrihet som slår vakt om är inte enideologisk neutralitet. Vår åsikt om ofriheten skall vi därför inte förtiga. Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt HerrBOHMAN (m); Det var inte så länge sedan som jag och andra moderatatalare under utrikesdebatter brukade kritisera regeringen förbristen på intresse för de näraliggande europeiska problemen. Deutrikespolitiska engagemangen tycktes framhöll vi - stå i direkt relation tillavstånden. Inlevelsen i det europeiska händelseförloppet stod icke i någon somhelst rimlig proportion till intresset för motsättningar och händelseförlopp påandra sidan jordklotet, I det hänseendet har händelsernas egen gång nu framtvingaten ändring, har visserligen alldämt varit den passive den somanpassat sig efter utvecklingen, den som hoppat på tåget först då det väl sattsig i rörelse. Det har icke varit fråga om någon viljans Europapolitik, Men nuär vi likväl där, mitt inne i en utveckling, om vars fortsatta förlopp det ärsvårt att dra andra säkra slutsatser än att vårt lands ställning - ekonomisktoch politiskt i allra högsta grad kommer att påverkas. Jag syftar på den gemensamma marknadens utbyggnad. Jagsyftar för att gå över till ett helt annat område på de säkerhets- ochmUitärpolitiska överläggningar, som befinner sig i sitt inledningsskede. De utvidgade gemenskaperna har öppnat nya möjligheter attpå mellanstallig nivå påverka och styra den ekonomisk-tekniska utvecklingenöver gränserna. samarbete grundas bara på ett frihandelsavtal, intepå medlemskap. Därmed är våra möjligheter att själva delta i och aktivt påverkapolitiken starkt begränsade. Vi tvingas att anpassa vår politik efter beslutfattade utan hänsynstagande till svenska intressen. Vi blir alltmer beroendemen har frånsagt oss möjligheterna att styra beroendet. Kriserna på valutaområdet och den lösning vårt land nuanslutit sig till Ulustrerar detta. Den bekräftar indirekt det berättigade ivår kritik mot Utrikes-, handels-och valutapolitisk debatt såvälregeringens EG-politik som dess argument för "avhoppet" från denursprungliga öppna ansökan. Den s, k. Wernerplanen om det ekonomiska och monetärasamarbetet utgjorde ju ett av huvudskälen mot att fullfölja tanken på ettmedlemskap. Att flertalet av EG-staterna nu valt att binda sina växelkurserinbördes och att låta blockets kurser flyta gentemot dollarn får betraktas somett konsekvent uttryck för EG-samarbetets syften, inte minst på detjordbrukspolitiska området. Men lika självklart var det väl inte för Sverigeatt anpassa sig till EG-mönstret, Skäl kan åberopas både för och emot. Dettakommer att utveckla i anslutning till dendeklaration vi väntar av handelsminister , Vad som emellertid i detta sammanhang bör understrykas äratt , trots vår starka reglering av valutamarknad och kapitalrörelser starkare än i förrgår ansett sig tvingat att avstå från sinvalutapolitiska handlingsfrihet och att binda sig vid EG-majoriteten och trotsatt icke har den medbestämmanderätt, de rättigheter och de skyldighetersom vårt land skulle ha haft som medlem av gemenskapen, oberoende påstod regeringen gick inte attförena med svenskt medlemskap i , De senaste veckornas utveckling visar hurtänjbart begreppet "oberoende" är i praktiken. kommer att ytterligare illustrera vårtoberoende. På det ena området efter det andra kommer vårt land att finna sinrörelsefrihet låst och se sig nödsakat alt anpassa sig till det europeiskamönstret. Från valutapolitikens område kommer beroendet, vare sig vi vill ellerinte, att göra sig gällande på miljövårdens område, då det gälleretableringsrätten, industripolitiken, regionalpolitiken, transportpolitiken ocharbetsmarknadspolitiken. Vår ekonomi i vidsträckt mening kommer alltså attvävas in i det europeiska mönstret. Det är mot den bakgrunden som vi vidhåller att börutnytda varje tillfälle till nya förhandlingsinitiativ och överläggningar medgemenskaperna för att ge en starkare ställning,