prot · FW096 · 1973-12-31 00:00:00 — Som jag nämnde i mitt svar lade vi på bordunder fjolåret en utomordentligt viktig proposition, och vi hade en debatt förinte så länge sedan kring den propositionen, där ju framfor allt huvudpunktenär en fortsatt kraftfull utbyggnad av den öppna decentrahserade sjukvärden. Detär en huvudhnje som vi måste följa, och att den kommer att avsätta positivaresultat är jag alldeles övertygad om, . Det är riktigt som socialministern säger, atttiden här inte medger att vi har en utförlig debatt om dessa frågor. Jag harställt min enkla fråga redan på första dag, eftersom vi strax förejul fick fram dessa uppgifter, som alltså tydde pä att den kraftigaökning av väntetiderna inom sjukvården, som inträffade 1970,fortsatte 1970-1971. Det finns kanske då inte anledning att så starkt som jaggjorde i debatten 1971 knyta an ökningen av väntetiderna tillsjukronorsreformen. Det finns antagligen mera generella verkningar somförklarar varför människor tvingas vänta i genomsnitt upp till tvämånader för att fä sjukvård, om de inte går till sjukvärdens akutavdelningar. Att man har en väntetid leder till orimhgasociala, ekonomiska och mänskliga följder för den enskilde. Då menar jag attdet inte är tillräckligt med de i och för sig förnuftiga åtgärderna att ökatillgången på läkare och att åstadkomma en sådan organisation av sjukvården får något slags närsjukvård, vilket vi är ense om det sade vi också idebatten 1971. Jag tycker heUer inte att det är tillfredsställande att dåsäga att har sin uppmärksamhet riktad på förhållandet.Människorna har rätt att av det ansvariga statsrådet få svar på frågan; Vilkaytterligare åtgärder planerar socialministern för att komma till rätta med deorimhgt långa väntetiderna när det gäher öppenvården? Ang. väntetiderna inom sjukvården När vi diskuterar statistik på det härområdet, , skall man komma ihåg en sak: det sker en icke oväsentligtökad resurstillförsel till vår svenska sjukvård pä mänga områden. Det börpåpekas att det var flera i såväl öppen som sluten sjukvård som fick värd underär 1972. Men vi har också en ökad tillströmning, och jag skullegärna, om tiden medgav det, ta upp de bakomliggande faktorerna. Här spelar inteminst åldersstrukturen, åldersförändringarna i vår befolkning en väsentligroll. När det gäller den slutna sjukvården har, som jag anfört imitt svar, någon ökning av antalet personer som väntar på att bh intagna påsjukhus inte ägt rum . har emellertid antaletintagna patienter vid sjukhusen ökat. Jag betonar det igen. Det innebär såledesatt en ökad efterfrågan på sluten vård har kunnat tillgodoses med oförändradeväntetider. Det är naturligtvis också viktigt att komma ihåg akutsjukvården ochmänniskor som är i trängande behov av sjukvård. Här är resurserna sädana att vikan klara de uppgifterna. Lät mig tillägga att vi pä litetlängre sikt självfallet genom den öppna sjukvårdens utbyggnad kommer atttillföra sjukvärden ökade möjligheter till insatser som uppenbart behövs föratt möta en stigande efterfrågan pä sjukvård. Det är den öppna vården som måsteställas i förgrunden. Det är naturligtvis som socialministernsäger, att det finns ett antal objektiva faktorer som förklarar den härförändringen. Om ändrade regler rörande återbetalningsskyldigheten förbidrag från allmänna arvsfonden t. ex. denändrade åldersstrukturen inom befolkningen. Men detta ehminerar ju inte detfaktum att här föreligger orimligt långa väntetider och att socialministerndess värre inte har kunnat peka på några ytterligare uppslag som gör att mankan vara optimistisk . Det är klart att det inte finns någonpatentlösning det måste veta utan det är ju fråga om en radåtgärder som skall sättas in på ett flertal områden. Detta är vi i hög grad sysselsattamed måste komma ihåg det. Överläggningen var härmed slutad. §11 Om ändrade regler rörande återbetalningsskyldigheten för bidrag frånallmänna arvsfonden Herr socialministern erhöll ordet för att besvaraherr () i kammarens protokoll för intagna fråga, nr18, och anförde: har frågat om jag är beredd attompröva bestämmelserna angäende återbetalningsskyldigheten för bidrag frånahmänna arvsfonden till lokaler och inventarier för ungdomsverksamhet, så attde vid verksamhetsförändringar inte får negativa effekter för berördaorganisationer. Enligt bestämmelserna om bidrag ur arvsfonden skall densom beviljats bidrag förbinda sig att, om den verksamhet som avses med bidragetläggs ned eller väsentligen inskränks, återbetala bidraget eller sä stor deldärav som Kungl. I fråga om bidrag till lokaler tillämpas i enhghet mednumera gällande praxis en avskrivningstid på i regel . För bidrag tillinventarier tillämpas en avskrivningstid . sker en avrundningneråt av det belopp som med en strikt tillämpning av reglerna skulle haåterbetalats. Skulle särskilda skäl finnas för en ytterligare reducering kansådan medges. Fråga om återbetalning uppkommer ofta i samband medförsäljning av en fastighet och verksamhetens överflyttande till annan lokal.Bidrag kan då erhållas för verksamheten i den nya lokalen. Enligt min mening visar erfarenheterna från handläggningenav arvsfondsärendena att de tillämpade reglerna är skäliga. Jag ber att få tacka socialministern för svaret på minfråga. Inledningsvis vitt jag också gärna uttrycka minuppskattning av den värdefulla hjälp som olika huvudmän för barn- ochungdomsverksamheten får genom arvsfondens resurser. Men under senare är harjag med jämna mellanrum blivit tillfrågad av aktiva föreningsledare, om inte deregler som tillämpas för återbetalning av bidrag från arvsfonden vid verksamhetsförändringarär något felaktiga. Ett uppmärksammat fall i min hemkommun gav migså impulsen att ta upp frågan här i . Först och främst kan man diskutera om det är riktigt atttala om bidrag. Snarare är det fråga om ränte- och amorteringsfria lån, somefterskänks under förutsättning att ingen verksamhetsförändring inträffar underden avskrivningstid som Kungl. Maj:t bestämmer och som finns preciserad isvaret på min fråga. vet vi att slitaget på såväl fast inredning sominventarier i ungdomslokaler är kolossalt stort. Detta tillsammans med attungdomsverksamhet ofta karakteriseras av snabba förändringar gör atthuvudmännen med ganska täta intervaller tvingas att reparera, bygga om ochskaffa nya inventarier. Det konkreta exempel som jag har i tankarna är just ettsådant som enligt vad socialministern säger i svaret ofta föranlederdiskussioner. Det gäller en förening som sålde sin fastighet för s. k. saneringav stadskärnan och som uppförde en ny fastighet för sin verksamhet.Vid tiden för förflyttningen var ungdomslokalernas inventarier totalt slut ochutrangerades. Självfallet var också den fasta inredning som fanns omöjlig atttillvarata och hade heller inget saluvärde. förelåg emellertid den besvärande omständigheten attarvsfondsmedel hade utgått till föreningen i två omgångar med tillsammans . Utbetalningarna skedde , och föreningen flyttadein i den nya fastigheten 1967. Verksamheten fortsätter alltså i sammaomfattning som tidigare men i nya lokaler. I det taget presenteras föreningenett återbetahiingskrav på att betalas . Föreningenmåste således nu skaffa fram dessa pengar antingen genom insamhngar eller genombanklån, för att kunna betala tillbaka det s. k. bidrag man fått förlokalförbättringar och för inventarier som vid flyttningen var utan värde. Jag tycker att mera generösa avskrivningsregler börtillämpas vid sådana här tillfällen. Socialministern säger i sitt svar att de tillämpadereglerna är skäliga. Jag delar inte den uppfattningen utan menar att det ärnödvändigt att fä en liberalisering till stånd i sädana fall som jag här harredovisat. Annars blir resultatet för mänga föreningar ganska orimligt vid enförändring av verksamheten. Jag tycker således att min fråga kvarstår; Är detinte skäligt att ompröva reglerna? Om ändrade regler rörande återbetalningsskyldigheten förbidrag från allmänna arvsfonden Frågan om regler för avskrivning av statligabidrag som beviljats för byggnadsändamål har behandlats av riksdag,och den av sålunda ganska godtagna avskrivningstiden haransetts böra tillämpas även när det gäller bidrag från allmänna arvsfonden. Man skall också komma ihåg att det inte så sällan visarsig att fastighet, till vilken medel beviljats ur allmänna arvsfonden, vidförsäljning har stigit avsevärt i värde. Jag har tillfälle att bokstavligenvarje vecka behandla ärenden av detta slag, och mitt allmänna intryck - det måvara subjektivt eller inte är att vi försöker att sä långt möjligt behandlaalla sådana här ärenden mycket liberalt. 2 protokoll 1973. Ang. godtagande av pass som legitimation har här tagit upp ett lokalt, enskilt ärende,och jag skall inte gä närmare in pä det. Men min personliga uppfattning är attvi i detta fall har tillämpat en hberal princip. Om jag inte missminner migfick också den organisation det gäller är 1968 ett anslag på ca 100 000 kronori samband med att man flyttade in i de nya lokalerna. Det är väl också etttecken på att vi har behandlat denna organisation positivt och på det sätt somvi har ansett vara skäligt. Det är helt riktigt att föreningen i fråga fick 100 000kronor när den skaffade sig sin nya fastighet. Men i de fall då man avser attåterkräva pengar för tidigare erhållna medel från arvsfonden tycker jag att manborde reglera detta vid utbetalningen av de nya medlen. Så skedde alltså inte idetta faU, och föreningen råkade i en besvärlig situation senare, då man i godtro ansåg att man kunde betrakta det som gällde den tidigare fastigheten somett avslutat kapitel. I stället fick man en faktura pä ett för en ideeUorganisation, betydande belopp. Jag har förståelse för att omprövningar av fastställdaregler inte kan företas alltför ofta. Statsrådet säger nu att reglerna inte ärmer än fem är gamla. Men med tanke på de fall jag har hört talas om tycker jagatt det ändå finns skäl att fortsätta att arbeta för ändring avavskrivningsreglerna vid verksamhetsförändringar. Överläggningen var härmed slutad. § 12 Ang. godtagande av pass som legitimation Herr justitieministern ordet för att besvara () i kammarens protokoll för intagna fråga, nr 15, och anförde: har frågat mig, om jag är villigatt vidta åtgärder så att svenska pass även inom landet godtas som fullvärdiglegitimation. Utöver sin huvudfunktion att tjäna som resedokument harpasset även fyllt uppgiften som legitimationshandling. Enmotsvarande dubbelfunktion har också körkortet haft. Därutöver finns det en mängdandra legitimationshandtingar av olika slag, t. ex. försäkringsbesked, postensoch bankernas legitimationskort, presskort och tjänstekort. En del av dessa ärutfärdade av offentliga organ, andra av privata företag eller organisationer.På senare år har bl. a. tillkommit det av utfärdadeidentitetskortet. Det nya körkortet kommer att framställas med samma teknik somdetta kort. När det gäller legitimationshandlingar träder givetvissäkerhetsaspekterna i förgrunden. Det gäller bl. a. att skapa ett system somsä långt det är möjligt garanterar att handlingen utfärdas för rätt person.Vidare bör handlingen i möjligaste män vara skyddad mot förfalskning, sedan denhar utfärdats. I båda dessa hänseenden fyller passet tämligen högt ställdasäkerhetskrav. Att så är fallet framgår inte minst av det förhållandet att passetofta nämns som det lämphgaste bevismedlet när det gäller att styrka identitetenpå den som vill ha en legitimationshandling av annan typ. I samband med att giltighetstiden för pass den I april1971 förlängdes till togs ett nytt passformulär i bruk. Detta formulärerbjuder ett väsentligt bättre skydd mot förfalskning än det tidigare. fattade vidare ett principbeslut om övergång till ett nytt system förhandläggning av passärenden. Vid det systemarbete som måste föregågenomförandet av denna reform kommer säkerhetsaspekterna givetvis att ägnasstor uppmärksamhet. Eftersom ändamålet och intresset bakom ett krav på bevis omidentitet kan variera mycket starkt frän fall till fall torde det emellertidknappast vara möjligt att stäUa upp några generella regler för hur legitimationskall ske. Vad nu sagts gäller i synnerhet i de fall då ett misstag beträffandeidentiteten kan leda till att en anställd blir ersättningsskyldig eller ådrarsig annat personligt ansvar. Mot denna bakgrund torde det inte kunnaifrågakomma att försöka lösa frågan genom lagsriftning. Jag ber att få tacka justitieministern försvaret på min fråga. Helt kategoriskt tyder jag svaret så att några åtgärderinte skulle behöva vidtas för att passet skall utgöra en fullgodlegitimationshandling. Dä uppstår frågan hur man skall få svenska folket ocholika verk att acceptera passet som legitimationshandhng. Orsaken till min fråga är att bankerna från och med den 1februari inte längre godtar pass som legitimationshandling utan kräversärskilda . I tidningarna har man skymtat notiser om att också postenkommer att kräva detsamma. Svenska folket har svårt att förstå att passet, somalltid varit en säker handling för att bevisa vem man är, nu inte längre skallgodtas som legitimation. Man kan resa världen runt och överallt få ut hurmycket pengar som helst med hjälp av sitt pass, men fr. o. m. den 1 februarikan man inte ens få ut i en svensk bank. Det har visat sig att kontroUen av dem som sökerID-kort på sina håll inte varit fuUgod och att därigenom kunnatförfalskas. Detta är ett argument för att även de gamla passen skulle kunnautgöra en fullgod legitimation. 1 sitt svar säger ju justieministern att de nyapassen vida överträffar som skydd mot förfalskning. Vad en privat bank bestämmer i fråga om legitimation kanvi inte göra något åt, men det är en annan sak när det gäller postens ochövriga statliga verks bestämmelser. I det senaste numret av , somutkom den 1 , alltså efter det att jag ställde min fråga, står det attpoststyrelsen inte har för avsikt att ändra legitimationsbestämmelsernavid utbetalning. Längre ner talas om att bankerna kommer all förse sinacheckkontoinnehavare med särskild legitimation, varpå man skriver; Till fråganom vilka konsekvenser detta kan få för postens del skall vi återkomma . Av det svar justitieministern här givit skulle jag viljadra den slutsatsen att man i statliga verk inte kan neka att godtaga pass somlegitimation. Ang. godtagande av pass som legitimation , Ang. utbildningen vid de filosofiska fakulteterna Såvitt jag har kunnat se av de uppgifter jaginskaffat om detta är det affärsbankerna som beträffande checkerna inte godtarpass som legitimation utan uppställt vissa nya krav. När det gäller andraaffärstransaktioner i affärsbankerna förefaller det som om man godtar passet.Som också sade vet vi ännu inte vilken ställning posten kommer attinta per . Som jag antydde hör det till bilden att man håller på attse över passen, och det kan väl dä inte uteslutas att passen i vissa avseendenkommer att förbättras. Frågan kan dä komma i ett annat läge. För dagen har manknappast möjlighet att ta upp frågan tih behandling med berörda parter. /ENKEL(fp); Bankerna arbetar faktiskt inte så. Det ärriktigt att de första direktiven från bankerna gällde just checkerna, menbankerna delar ut meddelanden, där det heter att bankerna inte i något fallgodtar annan legitimationshandling än . En pensionär har ringt mig ochomtalat att han inte har något checkkonto men att han använder banken för andrasyften. Han upplystes dä om att banken inte skulle komma att godta hans passsom legitimationshandling fr. o. m. . Har man inte checkkonto, betalar inle banken , utanman får betala det själv med plus kostnaden för fotografering.Pensionären tyckte det var mycket besvärligt och frågade om inte det här var enoerhörd byråkraiisering. Jag svarade ungefär som justitieministern om enprivatbank osv. Detta kunde accepteras men inte att posten skulle införa sammabestämmelser. Vi hoppas att det inte blir sådana bestämmelser ipostverket eller andra statliga verk. Överläggningen var härmed slutad. § 13 Ang. utbildningen vid de filosofiska fakulteterna Herr statsrådet erhöll ordetföratt besvara () i kammarens protokoll för den 1 1 januariintagna fråga, nr 8, och anförde; har frågat mig om jag avser attutnyttja bemyndigande att generellt eller lokalt upphäva 3 I § kungörelsenom utbildning vid de filosofiska fakulteterna. Jag tackar statsrådet för det kortaoch klara beskedet. Bakgrunden till min fråga är ju att föregående är väcktes- med viss uppmärksamhet - motioner om förändringar av det s. k.PUKAS-syste-met vid universiteten. En av huvudfrågorna i motionerna gällde 31§, dvs. Den kritiserades från olika utgångspunkter, och man villeatt den skulle upphävas. Med anledning av motionerna samlade sigutbildningsutskottet till ett uttalande som innebar, att bordebemyndiga Kungl. Maj:t att genereht upphäva paragrafen eher på försök medgelokal dispens från dess tillämpning, om inte ett liggande UKÄ-förslag skulle fåönskad effekt. vet alltså både utbildningsutskottet och hurframgångsrikt detta uttalande blev. Jag får säga att jag i och för sig inte ärsärskilt förvånad. Jag hade knappast väntat mig något annat. har haftsvårigheter att få sina intentioner förverkligade när det gäller utbildningsdepartementetsverksamhet pä senare är. Men det är inte för riksdagsledamöterna den härfrågan är så intressant utan för de studerande. Jag tycker att de argumentkvarstår som fanns för att i varje fall ge möjlighet att upphävadessa bestämmelser. Destuderande är att beklaga efter besked . Om ökat återbruk av papper m. m. inom avfallshanteringen Överläggningen var härmed slutad. § 14 Om ökat återbruk av papper m. m. inomavfallshanteringen Herr jordbruksministern ordet för att besvara fröken () i kammarens protokoll för den11 januari intagna fråga, nr 1, och anförde: Fröken har frågat mig vilka åtgärderjag planerar vidta för att främja en ur både miljömässiga och ekonomiskasynpunkter önskvärd utveckling i fråga om återbruk av papper m. m. inomavfallshanteringen. Viss äteranvändning sker , främst beträffandepapper, olja och metaller. Såväl som Svenska kommunförbundetarbetar med återvinningsfrägorna. Statsbidrag utgår till anläggningar för bl.a. återvinning av avfallsolja. Inom ramen för avfallsforskningen utvecklasmetoder för återvinning av skilda ämnen. Återbruk är inte bara en fråga om miljövård utan också ochväsentligast en fråga om hushållning med begränsade naturresurser. Jag anserdärför att äterbruksfrägorna måste ägnas stor uppmärksamhet. Fröken (); Jag ber att fä tacka jordbruksministern försvaret pä min fråga. Vad miljövärdsforskningen på avfallsområdet beträffarförefaller den främst vara inriktad på att omhänderta speciella typer avavfall, t. ex. kemiskt avfall, och då i all synnerhet avfall frän industrin,och vidare att utveckla kommunernas reningssystem. Men när det gäller de meragängse förekommande avfallstyperna, bl. a. från hushällen, och förutsättningarnaöver huvud taget för att få till stånd en tidig fränskiljning av avfall och ettökat återbruk, framstår detta som ett i stor utsträckning försummat område. Naturligtviskan man hävda att det främst är en angelägenhet för Om ökat återbruk av papper m. m. inom avfallshanteringen industrinatt försöka exploatera de råvarutillgångar som avfallet utgör, men det är ocksåi högsta grad en iniljövårdsfräga. Är statsrådet av den uppfattningen att forskningen för närvarandei tillräcklig utsträckning gripit sig an just denna del av avfallsproblemen?Den omedelbara anledningen till min fråga är det uppmärksammade experiment sompågår med sortering av hushållsavfall i . Där har man till att böria medi ett bostadsområde med 2 500 invånare, , sorterat bort papperoch glas från de övriga soporna. Jag vill fråga statsrådet om statsrådet harhaft tillfälle att ta del av och värdera försöksverksamheten i . Ochöverväger man några speciella åtgärder frän departementets ellernaturvärdsverkets sida för att stimulera andra kommuner att pröva sig fram päliknande vägar? Som ett exempel på vilka avfallsmängder som är aktuellafrån hushållen vill jag nämna några siffror från . Gatukontoretundersöker här möjligheten att inleda försök medavfallssortering. I Stockholmshushållens avfall svarar papper numera förungefär eller hälften av avfallet, glas för och metallerför . Kostnaderna för sedvanliga typer av avfallshantering,som beräknar rör sig om per ton,förtjänar att jämföras med det ekonomiska utfallet av försöksverksamheten iÖrebro. Där har faktiskt det pris som bostadsstiftelsen fått för bortsorteratglas och papper vid försäljning till industrin motsvarat hanteringskostnaderna. Jag ber att få tacka statsrådet för att han uttryckte ettsä starkt intresse för det här området. Jag är glad över att man ingalundatycks vara passiv från departementets eller sida. Även om manfär erkänna att det finns ett lovvärt intresse hos mänga kommuner ochindustriföretag att ge sig i kast med problemen sä fordras det ökade insatserfrän samhällets sida för att fä till stånd en önskvärd utveckling pä avfallsområdet. Jag följer med mycket stort intresse deförsök som man har inlett i , och jag tror att resultatet därav skall blitill stor nytta och glädje. har man också i startat sådan försöksverksamhet,och man planerar liknande i och . Kommunerna har visat ettstort intresse för den här verksamheten. Man har t. o. m. bildat en stiftelse,där ingår, och det syftar inte bara till att minska sopmängdenutan också tih äteranvändning av det som går att återanvända. Där finns en hel rad tekniska problem som måste lösas, ochnaturvärdsverket ägnar självfallet stort intresse åt denna fråga. Med anledning av fröken fråga om forskningen omhushållsavfallet vih jag säga att av de forskningsanslag som lämnas frånnaturvårdsverket är det flera forskningsprojekt som tar sikte på hushållsavfalletoch dess äteranvändning. Men jag erkänner att det är först under de senasteåren som intresset för denna verksamhet har vaknat. Vi har aUtsä inte kommit sålångt som vi önskar, men jag tror att man är pä rätt väg. Alla insernödvändigheten av att det görs någonting på detta område. Överläggningen var härmed slutad. utredning av problemen vid kalhuggning av skogsmark Herr jordbruksministern ordet för att besvara i (fp) i kammarens protokollför intagna fråga, nr 16, och anförde: i har frågat om jaganser att problem förknippade med kalhuggning av skogsmark är av sådan vikt,att en parlamentarisk kommitté bör arbeta med dem i stället för den begränsadearbetsgrupp, som sysslar med frågan. 1 den av nämnda arbetsgruppen ingårrepresentanter frän , ,och . Gruppen som har i uppgift att studeraomfattningen och verkningarna av kalhuggning av skogsmark fär givetvis anlitautomstående expertis. När arbetsgruppen lämnat sin rapport fär man ta ställningtih om ytterligare initiativ behöver tas. Jag räknar med att vi då också harfått skogspolitiska utredningens förslag om den framtida skogspolitiken. Jag anser därför inte det vara erforderiigi att förnärvarande tillsätta en parlamentarisk kommitté. Ang. utredning av problemen vid kalhuggning av skogsmark HerrWESTBERG i (fp); Jag ber att fä tacka jordbruksministern försvaret pä min enkla fråga. Vi är säkerligen överens om att det spörsmål det härgäller är av mycket stort allmänt intresse. Kalhuggningsprobleniatiken berörhela landets skogsmark, och vi vet att skogen är en för vårt land livsviktignaturtillgäng, som vi ovillkorligen måste hushålla med på ett riktigt sätt.Detta är ett intresse inte minst urskogsnäringens synpunkt. Skogen är ju förövrigt en av de få förnybara naturtillgångar som vi har. Men frågan har också andra aspekter. Kalhyggena påverkar ihög grad miljön och har verkningar på lång sikt. Säkerligen har de också storbetydelse för det ekologiska systemet. Visserligen är kunskapen om ekologiskasystem klart otillräcklig, men det torde dock vara heltodiskutabelt att kathuggning av stora sammanhängande ytor påverkar detekologiska skeendet och får följder som är svåra att överblicka. Det är här fråga om en problematik, som berör väldigtmänga människor och intresserar ännu flera.