prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — När väsentliga delar av är föremål förmodernisering och förändringar bör alla dessa frågor prövas i ett sammanhang.Det är intressant att se hur en rad starka remissinstanser också hävdat denmeningen. Jag kan peka på redovisningen av remissyttrandena i propositionen,där det bl. a. sägs att , hovrätten för Nedre , Falutingsrätt, LO, , Föreningen kyrkliga och ekumeniska familjerådgivningsbyråer.Katolska biskopsämbetet och kyrkobröderna"betraktar det dock som en brist av allvarlig karaktär att äktenskapets ekonomiska rättsverkningar kommer att behandlasförst i ett senare skede av utredningsarbetet. Frånvaron av förslag i dessadelar sägs väsentligt försvåra bedömandet av det föreliggande förslaget." I propositionen redovisas vidare vad LO anfört pä följandesätt: "LO uttrycker inledningsvis sin förvåning över att de sakkunnigaframlagt ett förslag till lagstiftning om ingående och upplösning av äktenskaputan att lägga fram ett fullständigt förslag till reglering aväktenskapets ekonomiska rätts-verkningar. LO:s principiella inställning är attförslaget inte bör göras till föremål för lagstiftning förränfamiljelagssakkunniga helt slutfört sitt utredningsuppdrag, sä attremissinstanserna kan överblicka konsekvenserna av lagstiftningen i desshelhet." Vill man ge äktenskapet bättre status, måste de ekonomiskavillkoren få en utformning som stärker äktenskapet. Där kommer just dessaremissinstansers synpunkter in i bilden. I vår motion, herr talman, har vi anfört att möjligheternatill skilsmässa bör bli föremål för ytterligare prövning. Det framlagdaförslaget innebär ju bl. a, att om makarna icke har barn erfordrasingen betänketid. Man kan få skilsmässa direkt enligt propositionens förslag.Det finns reservationer till utskottsbetänkandet angående betänketid. Två synpunkter helt kort pä den här frågan! För detförsta: Är det inte nödvändigt med en viss betänketid när människorna utsättsför så mycken press av olika slag, när de nöts mot varandra och lätt hamnar ien situation där de bara ser det som är svårt och besväriigt och kanske sägerförilastade ord till varandra som gör att de kommer snett? Då kan det behövastid för eftertanke och ro, så att man får fundera igenom sin situation. har i en av sina noveller tagit upp dethär probelemet pä ett sätt som jag tycker det finns anledning att erinra om.Han berättar om en fiskare från Roslagen i sjönöd som frågade sig, om han skulleklara sig i hamn med livhanken i behäll. Den mannen fick anledning och tid atttänka över sin situation och sitt liv. Hans tankar gick till hustrun, som hanhade levt tillsammans med i 38 är utan att egentligen veta alltför mycket om,den kvinna som han delat livet med. Denne Roslagsfiskare behövde denupplevelsen, något av en med sig själv, för att upptäcka både värdet avoch vägar man säga kärleken och gemenskapen i äktenskapet. Kanske är det ändå på det sättet i vardagen, i den gråtristess som människor ofta lever i där, att vi glömmer varandras förtjänster,hänsynen och toleransen. Då kan det behövas betänketid, herr talman, innanskilsmässa lagfästes. Den andra aspekten på skilsmässa är vad jag skulle viljakalla den svagare partens rätt. Den måste beaktas och bevakas inom äktenskapslagstiftningen.Verkligheten är ofta den att gifta kvinnor har utfört sitt arbete i hemmet medfostran och vårdnaden av barnen, och den insatsen har gett dem fullsysselsättning. De saknar emellertid yrkesutbildning i vanlig mening och ärofta i en ålder där det är svårt att få kompletterande utbildning och arbete.När dessa kvinnor ställs inför en skilsmässa, som mannen kanske kräver därföratt han har hittat en yngre partner, hamnar Ä ktenskapslagstift-niiigen rn. de i ettytterst besvärligt läge. Där har vi frågan om den svagare partens rätt, som detfinns anledning att beakta. Trygghet måste skapas för denna grupp kvinnor genomrättsregler som innebär att man inte glömmer dem och deras situation itillvaron. Förslaget om en översyn av äktenskapslagstiftningen meddelvis nya inslag har mött starka betänkligheter i våra nordiska grannländer.Jag kan här erinra om debatterna i och i nu senast 1973.Jag deltog i båda debatterna, och det gjorde också statsrådet . Om ocksåinte avtal finns, bör vi ändock ta tillbörlig hänsyn till våra nordiskagrannländer när det gäller utformningen av en äktenskapslagstiftning. Jag kaninte komma förbi att det är motiverat och nödvändigt att vi tar denna hänsyn. Herr statsrådet uttalade här i kammaren ien replik att det pratats strunt om det nordiska samarbetet i dessa frågor.Herr statsrådets ord föll faktiskt så. Jag måste fråga vem det är som harpratat strunt här egentligen, eftersom man uttalar sig pä det sättet. Detskorrade litet illa i mina öron med hänsyn tUl att man skall försöka finnavägar till en gemensam lagstiftning i . När man säger att det är svårtatt nå enighet pä detta område så vill jag framhålla, att det väl inte bara ärden meningar och de synpunkter som anläggs från ett utskottsom har betydelse i detta sammanhang. Vi måste ta hänsyn till berättigadeönskmål och synpunkter också från våra grannländer, om man skall kunna få ensamnordisk lagstiftning. Vi vet ändock att den lagstiftning vi har ärsamnordisk, och den vilar på gemensamma etiska grundvalar. För det andra: Har det verkligen gjorts allvarliga försökatt i nå enighet om de utomordentligt viktiga och ömtåligaspörsmål som det här ändå gäller? Är vi mogna för ett svenskt beslut ifrågan om vi vill ha denna nordiska samordning, som vi otvivelaktigt behövermed hänsyn till många faktorer? Detta tillsammans med de ekonomiska frågorna, som jag hartagit upp här och som är av väsentlig betydelse för helhetsbilden aväktenskapet, blir senare föremål för behandling. Det nu framlagda förslagetinnebär ju en delreform. Synnerligen starka skäl talar för att förändringar aväktenskapslagstiftningen prövas i ett sammanhang. Med hänsyn därtill samt till att äktenskapet, som jag serdet, bör ges en starkare status som samlevnadsform bör beslut om förändringar iäktenskapslagstiftningen anstå i avvaktan på att kompletterande utredningarföreligger. Till detta skall också läggas, som jag här har sagt, devälmotiverade önskemålen om en samnordisk lagstiftning som anförts i . Från dessa utgångspunkter yrkar jag bifall till motionen1973:1790, som innebär avslag på propositionen 1973:32. Det har sagts frånnågot håll att den motionen, som jag har väckt tillsammans med ett parkammarkamrater, är ett utslag av ett konservativt tänkande, av gamlavärderingar Jag skall inte tvista om beteckningen av min syn på äktenskapet.Dock vill jag ha sagt, herr talman, att jag har en bestämd känsla av attvärnandet av hem och familj börjar bli radikalt. Avslutningsvisvill jag säga att överarbetningen av är en storoch viktig fråga. Här läggs delförslag till en ny giftermålsbalk. Jag anser detvara angeläget att vi får helhetsbilden klar innan vi går att fatta beslut,innan vi tar några dellösningar. Härvid stöder jag mig inte minst på deremissinstanser som jag hänvisat till. Med den motivering som jag anfört är ett bifall tillreservationen 1 ingen formell fråga, som det sades i TT-nyheterna häromdagen.Det är en allvarlig reell fräga med tanke på den ingripande betydelseäktenskapslagstiftningen har både nu och . Jag yrkar bifall till reservationen 1, sominnefattar bifall till motionen 1790 om avslag pä propositionen. A kteiiskapslagstift-ningen in. I dettaanförande instämde i Nennesholm (c). Det var inte min avsikt att delta i den härdebatten, men de Ord som i också hade reageratinför, nämligen att frågan om det nordiska samarbetet i detta sammanhang var enformell angelägenhet, kom mig att begära ordet. Jag skall fatta mig mycketkort. Det är faktiskt inte fråga om en formell angelägenhet. Det är fråga om enrad omständigheter som har väckt indignation och förvåning i de nordiskagrannländerna. För det första: Direktiven från dåvarande justitieministerKling ansågs så avfattade att de uteslöt förhandlingsmöjligheter och reelltsamråd om en Överenskommelse rörande en mer eller mindre likartad lagstiftning.Detta påpekades särskilt vid sammankomst i , och enav dem som flitigast och hårdast angrep dessa direktiv och den inställning ifråga om det nordiska samarbetet som låg bakom var den nuvarandesocialdemokratiske justitieministern i K. Axel , på den tidenordförande i . För det andra: När betänkandet förelåg fanns där knappastnågot alls om nordiskt samarbete. Det verkade som om detta var av underordnatvärde i sammanhanget. För det tredje: Man reagerade också mot det materiellainnehållet i de svenska förslagen. Detta skall jag inte ingå pä här det harju diskuterats i åtskilliga timmar. Jag vill bara nämna tre huvudpunkter somman reagerade emot: utebliven vigsel, bristen på betänketid och halvsyskonsmöjlighet till äktenskap. På någon av dessa punkter har ju sedan ändring skett. Vad man också reagerade mot var att när ministerrådet inovember konstaterade att det inte syntes möjligt att uppnå ensartade regler isamtliga nordiska länder om äktenskaps ingående och upplösning, sä var dettabaserat på uttalanden som uppenbarligen var vilseledande från svenskt häll. Detsades att det var enighet i den parlamentariskt sammansatta kommittén omgrundprinciperna i förslaget och att remissinstanserna hade anslutit sig tilldessa grundprinciper. Det var sanningar med betydande modifikationer, ochnärdetta konstaterades ansåg många att ministerrådets uttalande hängde iluften. Ytterligare: Allt detta medförde att juridiska utskottetvid ett sammanträde i formulerade ett uttalande som, enligt vad Äktenskap s lagstiftningen III. , var något av det skarpaste han sett. Jag skall inte uppta tiden medatt gå igenom motiveringen för det uttalandet, men det var från början tillslut en hård kritik av den handlingssätt. Och bakomuttalandet stod icke bara s. k. borgerliga politiker iDanmark, och - bakom det stod också folksocialister ochsocialdemokrater från , och , Till saken hör att efter inte en ångervecka men någraångerveckor anmälde några av undertecknarna av rekommendationen annan meningbeträffande motiveringen, icke beträffande slutsatserna. Och eftersommotiveringarna icke kommer under debatt i blev följden att denföreslagna rekommendationen antogs med alla röster mot folksocialisternas folksocialisterna fann anledning att markera en egen ståndpimkt. Vad som kanske numera förorsakat den största diskussionen,den största tveksamheten och de största invändningarna från nordisk sida är deprincipiella deklarationer som i sammanhanget gjorts av statsrådet vidolika tillfällen - vid sammanträden, vid ett juristmöte iHelsingfors osv. Statsrådet har deklarerat att han inte känner någonstörre sorg över att de nordiska drömmarna har skingrats - drömmarna om ettenhetligt nordiskt rättssystem i den bokstavliga betydelsen av likalydandelagar Han har också sagt att nordisk rättsenhet i den ambitiösa meningen avenhetliga lagar är ett realistiskt mål att sträva mot. Mot bakgrund av dessa deklarationer och det faktiskahandlandet i denna fråga, som ju verkligen kan gälla t, ex, en halv miljonandra nordbor som finns inom gränser och hundratusentals inom deövriga nordiska länderna personer som så att säga är under flyttning, irörelse - har juridiska utskott fått att behandla en motion omen långsiktig plan för det nordiska lagstiftningsarbetet. Juridiska utskottethar påbörjat denna behandling och kommer att fortsätta den . Det är enav följderna av den handlande, och det kanske kan bli tillnytta . Det kan måhända hyfsa ekvationen. vill jag bara säga att jag under snart tvådecennier har följt arbete, både som och somparlamentariker, men jag kan inte erinra mig någon fråga som under den tidenhar väckt sådan uppmärksamhet och bestörtning som denna om det uteblivnanordiska samarbetet rörande den nordiska äktenskapslagstiftningen. De storafrågorna, t. ex, NATO och EG, faller inte under Nordiska rådetsverksamhetsområde. De är självfallet uteslutna i sådana sammanhang. Men avövriga frågor har ingen rönt sådan uppmärksamhet som äktenskapslagstiftningen.Och den kritik och den misstämning som den handlande harförorsakat förefaller mig till betydande del vara tillkomna helt i onödan. Jag hade inte heller tänkt att gå upp mera idenna debatt, men det senaste inlägget av kräver någon litenkommentar frän min sida. försökte framställa den svenskaregeringen som en Nr 106 konsekvent sabotör av det nordiskalagstiftningssamarbetet, och det var Pied-iuen den inte sä litet hårda beskyllningar han framförde. I detta äktenskaps- ' , , . rättsligaärende gick igenom historiken; han började med ---- direktivenoch fortsatte över den vidare nordiska behandlingen i Nordiska yktenskapslagstijt-rådets juridiska utskott och vid rådets session i , Viskulle, sade herr '''ingen in. , redan i direktiven ha markerat att vi inte ville ha något nordiskt samarbete eller åtminstone inte lämnat något praktiskt utrymme för det. Jag har hört denbeskyllningen förr Men låt mig då påminna om tvä saker. För det första var läget det, när kommittén tillsattes,att det hos flera av de nordiska länderna inte fanns något intresse för att gåvägar som över huvud taget liknade dem vi i svensk politik funnit vara derätta. Det minskade givetvis utrymmet när det gällde att ta hänsyn till andranordiska synpunkter, när vi formulerade direktiven. Hur skulle de i så fall haskrivits totalt urvattnade och utan någon som helst målsättning? Hade vigjort det, så hade vi inte kommit fram till något betänkande alls, det kan jagförsäkra. För det andra anger direktiven naturligtvis vissariktlinjer, men de är inte sä detaljerade som påstod. De harinte bundits sä hårt. De har lämnat möjligheter för kommittén själv att prövaen hel del olika vägar. På vissa punkter har vi anvisat lösningar som kundevara lämpliga, men har det sagts att kommittén får pröva även andraalternativ. Det är sålunda ett betydande mått av överdrift att påstå att direktivenhar varit totalt bindande. Dessutom - och här skall jag vidga diskussionen med herrHernelius till det nordiska perspektivet - finns det faktiskt en saklig frågasom är rätt bekymmersam. Vi har litet olika utredningstraditioner ide nordiskaländerna. I har vi vant oss vid att inte tillsätta utredningar sä, attvi tillkallar ett antal kloka personer som får fundera över ett problemkomplexoch komma fram till vilka slutsatser de vill. 1 stället använder viutredningarna som ett led i ett politiskt arbete som regeringen och riksdagenhar ansvar för. Och får man också formulera direktiven med ganska klartangivna målsättningar, om det skall bli några resultat. I de andra nordiskaländerna är man sparsammare med att ge direktiv för utredningar. Detta är ensaklig komplikation som man får ta hänsyn till i varje särskilt fall. Delta om beskyllningarna rörande tillkomsten avutredningsarbetet. Vad sedan angår ministerrådet och våra försyndelser där påstod att vi har vilselett våra nordiska kolleger om innehållet i det svenska betänkandet, eller i vaije fall om reaktionerna på det svenska betänkandet under remissbehandlingen. Jag vill pä det bestämdaste bestrida detta. Jag deltog själv i detta ministerrådsmöte. Vi hade en utförlig, för att inte säga nästan uttömmande diskussion i ämnet. Vi redovisade grundligt vad sig tilldragit hade. Att det fanns skilda meningar i den svenska remissopinionen i olika, mer eller mindre begränsade sakfrågor hade vi sannerligen ingen anledning att dölja och dolde inte heller, .Men vi sade att det fanns en mycket stor uppslutning kring de stora huvudlinjerna - ungefär de huvudlinjer jag talade om i mitt 23 den 1 jimi 1973 Det är alltså ett påstående som jag har upprepat här i ochsom jag i högsta grad står för Det är sannerligen inte att vilseleda kollegernai minsterrädet. När det gäller juridiska utskottet får vi också se upplitet med historieskrivningen. Det är riktigt, , att betänkandetfrån juridiska utskottet i innefattade skarp kritik av densvenska handläggningen. Det är också riktigt att detta betänkande till enbörjan hade en mycket bred majoritet av folk från olika partier bakom sig. Mennär saken sedan togs upp till grundligare diskussion blev resultatet återremitterade ärendet till juridiska utskottet. Sedan fannsdet inte kvar någon sä imponerande majoritet för denna kritik mot . Vadsom hände var i stället att det i det här ärendet skedde en uppsplittring istort sett efter partilinjer. Det är relativt ovanligt i , mendet inträffade alltså , Detta om kritiken mot oss för att hasaboterat nordiskt samarbete i det äktenskapsrättsliga ärendet. Sedan till de vittsyftande deklarationer som skulle hagjorts av bl. a. mig och som angriper. Det är fåfängt, herrHernelius, att försöka framställa den eller socialdemokratinsom fiender till nordiskt samarbete. vet lika bra som jag attdet är en huvudlinje i svensk socialdemokratisk politik att försöka medverkatill att hålla samman de nordiska länderna och att föra det nordiska samarbetetvidare. vet väl att det nordiska handlingsprogram som vi harkunnat enas om och som täcker de mest skilda frågor -regionalpolitik,näringspolitik, miljövård, kultur, kommunikationer och en hel del annat i höggrad tillkommit under aktiv medverkan från den sida. Vi har inte heller någon negativ inställning till nordisktlagstiftningssamarbete. Vad den däremot har sagt är attdetta lagstiftningssamarbete har en annan funktion och måste ges en något annankaraktär nu än det hade från början, i begynnelsen av detta sekel eller-rent avlitet tidigare. är lagstiftningen bara ett av de medel som vi spelar medi vart och ett av våra länder när vi försöker genomföra gemensammahandlingsprogram för att lösa våra gemensamma miljöproblem, våra gemensammasociala problem eller vad det nu kan vara. var det annorlunda. Då varlagstiftningen någonting ganska avskilt, och det betraktades mer eller mindresom ett självklart ändamål, ett värde i sig, att få likadana lagar i denordiska länderna. Det är den filosofin som vi har konstaterat är föråldrad.Den har vi redan i mycket stor utsträckning lupit förbi. Man fär mycket nogafrän fall till fall pröva om det är värt mödan att sträva efter likformiglagstiftning. Jag tror inte att man över huvud taget skall gå sä långt att manförsöker skriva likalydande lagar. Det är ett knep och ett knåp, som är oproportionerligtbesvärligt i förhållande till de fördelar man vinner. Det är rätt naturligt att dessa förändringar har inträtt;de fält som det nordiska lagstiftningssarnarbetet rörde sig på var en gång ivärlden politiskt okontroversiella. Det var i dä den liberalamarknadshushållningens principer var förhärskande överallt. Då fannsexempelvis på det kommersiella lagstiftningsfältet inte mycket av politiskastrider, utan det var enspecialuppgift för ofta duktiga och skickliga jurister att försöka knåpa ihoplämpliga paragrafer som kunde göras likadana i alla de nordiska länderna. Detvar inte någon politisk laddning i ämnena. I den tid vid lever i alldeles oavsett att detfinns litet växlande regeringar i de nordiska länderna finns det ingen del avlagstiftningsarbetet som är fredad frän politiken. Lagstiftningen är alltidett av de medel vi använder för att forma våra samhällen. Då blir det ganskagivet att det är någon expertuppgift att åstadkomma likadana lagar.Då är det också givet att de skillnader som kan finnas i politiskauppfattningar i olika länder får större betydelse. Det är också rätt naturiigtatt man inte kan arbeta så att - om problem får stor aktualitet i ett land, menännu inte har det i andra länder - det land som vill lösa sina problem skallbehöva vänta. Jag har framför allt sagt att det är ett mycketstort hot mot nordiskt lagstiftningssamarbete, och kanske mot nordisksamarbetsanda över huvud taget, om man missbrukar det nordiskalagstiftningssamarbetet till att ställa upp krav på rättslikhet som iverkligheten blir krav på att det bestående skall konserveras. Jag sade , och jag kan gärna upprepa det : Det skulle varabeklagligt, ja djupt beklagligt, om de krafter, , växte sigstarka i våra länder som intresserar sig för den nordiska rättslikheten och detnordiska lagstiftningssamarbetet huvudsakligen från den synpunkten att rättslikhetenkan användas som ett argument och en ursäkt för att motsätta sig välbehövligareformer. Sammanfattningsvis vill jag säga: Vi är i högsta gradvänner av nordiskt samarbete. Vi är också i högsta grad vänner av nordisktlagstiftningssamarbete, men detta samarbetes former och mål måste vara litetannorlunda än de var för sedan. skall inteheller försöka framställa det så att i detta äktenskapslagstiftningsärende densvenska regeringen agerar ensam och med hård hänsynslöshet. Det är ett faktumatt vi kunde lyssna till företrädare för era vänner i de andraborgerliga partierna, som klart deklarerade att de också har övervägt frågan omrättslikheten, om vi skall vänta av hänsyn till de andra nordiska länderna. Mende har kommit fram till samma slutsats som vi i den svenska regeringen.Sanningen är alltså att det bara finns kvar attacker från konservativakrafter, som utan särskild omsorg om nordiskt samarbete vill missbrukaargumentet om den nordiska rättslikheten för sina inrikespolitiska syften. Ä k tenskapslagstift-ningen in. HerrHERNELIUS (m) kort genmäle: Till de konservativa krafterna får väl däherr räkna sin partivän, den socialdemokratiske justitieministern iDanmark, och de många andra socialdemokrater som deltagit i denna kritik. Jag skall bemöta de av upptagna punkternamycket kortfattat. Direktiven kritiserades av inte minst dennejustitieminister, , , och om jag minns rätt sade själv iKöpenhamn att direktiven inte kunde rubbas. Det står i så fall i protokollet. I den andra frågan, den om ministerrådet och deupplysningar det hade fått, ber jag att få hänvisa till vad Seip uttalade i Svensk ;Det är ingen hemlighet att de upplysningar utskottet fick frän de svenskamyndigheterna om förarbetena i saken var ofullständiga. - Han bygger dettauttalande bl. a. pä att LO:s reservation beträffande de ekonomiska frågornablev känd först på ett mycket sent stadium. Vidare försöker vrida min kritik till attgälla socialdemokratins och regeringens inställning till det nordiskasamarbetet. Någon sådan kritik har jag inte framställt. Jag har talat omlagstiftningssamarbetet. Jag vill tillägga, herr talman, att det visst liggermycket i synpunkter, och frågan om det nordiskalagstiftningssamarbetet måste belysas frän den utgångspunkten hantalar om också, den saken är rätt klar. Men vad man vänt sig mot i dettasammanhang är den benägenhet, för att citera en danskjurist, att inte tro att det finns någon annan mening än den svenska; intenågon annan mening är värd att lyssna på än den . Det är enmentalitet, herr talman, som tyvärr sammanfaller med yttrandenhäromdagen om att det är förhärdade element som är i opposition mot hanslagstiftning och hans ord om att det är "struntprat". i (c) kort genmäle: Jag skall ge statsrådet rätt på enpunkt. Det får självfallet inte bli på det sättet, att man i varje fråga skallkunna åberopa skiljaktigheter i synpunkterna pä lagstiftning och därigenomförhindra framsteg, utan man fär väl se efter på vilka områden sådanaskiljaktigheter finns. Äktenskapslagstiftningen ligger människorna mycket näraoch snuddar vid privaträtten, och därför måste speciella förhållanden där vararådande. Vi har en stark folkomflyttning över gränserna , ochman gifter sig därför också över gränserna. Frågan är alltså: Om lagstiftningenblir olika i våra olika länder, vilket lands lagstiftning skall då gälla? Hurstår sig domar från det egna landet i det andra landet med hänsyn tillmedborgarrätt osv.? Det är frän dessa utgångspunkter som man har att se de härfrågorna. För oss, som vill främja nordisk samverkan, är detangeläget att fä enhetliga förhållanden till stånd på just områdena nere vidgräsrötterna, dvs. för de vanliga människorna. Äktenskapslagstiftningen ochliknande lagstiftning bör därför samordnas. Jag menar i varje fall att det ärpå det sättet som vi främjar nordisk samverkan. Vi gör det icke genom att pådet föreslagna sättet gä våra egna vägar.