prot · FW09121 · 1973-12-31 00:00:00 — § 1 Föredrogs en från inkommen skrivelse,däri denne avsagt sig uppdraget att vara ledamot i styrelsen för StiftelsenRiksbankens jubileumsfond. Med anledning härav beslöt kammaren dels att godkännaavsägelsen, dels att erforderligt val skulle anställas i föreskriven ordning. Herr utrikesministern ordet för att i ett sammanhang besvara dels () framställdainterpellation, nr 113, dels herrar (vpk) och i (s) den19 oktober framställda interpellationer, nr 130 respektive 131, dels () i kammarens protokoll för den 16oktober intagna fräga, nr 242, och dels herrar i EskUstuna (s) och ' (fp) ikammarens protokoll för intagna frågor, nr 259 respektive 266,och anförde; har i en interpellation till migställt följande tre frågor: Är utrikesministern beredd att fördöma de arabstater sominledde anfallskriget mot ? Är utrikesministern vidare beredd ge uttryck för densvenska regeringens fulla stöd för staten rätt tUl fortsatt existens? Vilka humanitära hjälpinsatser planerar regeringen för attbistå offren för de nu pågående krigshandlingarna? HerrTaknian har i interpellation ställt följande frågor: Är utrikesministern beredd att fördöma den israeliskamilitärmaktens användning av napalm och antipersonella bomber mot militära ochcivila mål? Är utrikesministern beredd att ånyo understryka attregeringen vidhåller sitt stöd för säkerhetsrådets resolution 1967 omomedelbart tillbakadragande av styrkor från de områden som erövradesoch ockuperades under angreppskriget ? Är utrikesministern beredd att redogöra för regeringenssyn på de palestinska flyktingarnas problem? i har i en interpellation ställt följande frågor: Är utrikesmuiistern beredd att lämna en redogörelse kringflyktingfrågan i och om insats i detta sammanhang? Är berett att öka den ekonomiska insatsen tillUNRWA och andra organ som verkar inom samma område? har frågat mig varför jag inte i mitt tal iFN fördömde vad han betecknar som och angrepppä , i har frågat mig om jag medanledning av de motstridiga tolkningarna av den deklarationi vill ytterligare kommentera inställning tillsituationen i , Slutligenhar till mig ställt följande fräga: Innebär utrikesministerns tal i FN den 11 oktober 1973Sveriges "härdaste kritik någonsin av ", och vad är i så fallmotivet att framföra denna kritik nu? Jag kommeratt besvara frågorna i ett sammanhang. De motstridiga tolkningar av mitt anförande i FN ;sgeneralförsamling , tiU vilka i EskUstuna hänvisari sin fråga, torde delvis ha varit en följd av de felaktiga uppgifter somspreds via svenska massmedia om syftet med anförandet beträffande MellerstaÖstern, Dessa uppgifter återspeglas bl, a, i interpellation och iherr ' fråga. Man har tillskrivit mig avsikter som är mig heltfrämmande. Anförandet läg helt i hnje med de uttalanden som densvenska regeringen gjort om läget i MeUersta Östern sedan sexdagarskriget 1967och med våra röstningar på ohka resolutioner i FN;s generalförsamling. Deprinciper för en lösning, som skisserades i anförandet, överensstämmer med vadsom kommit till uttryck i FN:s säkerhetsråds bekanta resolution 242 frånnovember 1967, Denna resolution stöds av hksom av nästan alla andramedlemsstater i FN. Det var på grundval av resolutionen som ambassadör erhöll sitt uppdrag att som FN;s generalsekreterares särskilderepresentant verka för en fredlig lösning av konflikten i , Det tillspetsade krisläget i vid tidenför mitt anförande i FN:s generalförsamhng motiverade en nägot utförligareredovisning av kända svenska synpunkter än vid tidigare tillfällen. Jag skullei och för sig kunna läsa in anförandets text i kammarens protokoll men nöjermig med att hänvisa till några av huvudpunkterna: I första hand innebar anförandet en vädjan om fred medhänsyn till krigets mänskliga lidanden och till riskerna för en spridning avkrigshandlingarna, FN:s särskilda ansvar underströks, inte minst mot bakgrundav att etablerade existens grundas pä ett beslut avgeneralförsamlingen. Anförandet erinrade om två problem: Palestinaarabernasställning och den ständiga spänningen mellan och dess grannar. Detfastslogs att målsättningen mäste vara en uppgörelse som tar hänsyn till allaberörda folks legitima intressen och som skapar säkerhet inom erkända gränserför aUa stater i regionen. För detta krävs en gemensam politisk lösning, intemilitära segrar för den ena eller andra sidan. Efter att ha erinrat omsäkerhetsrådets resolution 242 och om den internationella terrorismens problem,utmynnade denna del av anförandet i en påminnelse om stormakternas särskildaansvar. har frågat varför jag inte fördömde Syrienoch , Samma synpunkt återkommer i interpellation. erinra omde särskilda omständigheter som förelåg vid tiden för anförandet.Ansträngningar pågick från FN:s generalsekreterares sida att engageravärldsorganisationen i åtgärder som kunde bringa ett snabbt slut på kriget. Ettsvenskt fördömande av de krigshandlingar som och var ansvarigaför skulle inte ha bidragit tUl dessa ansträngningar. Andra stater, som viddenna tid deltog i säkerhetsrådets och församlingens debatter, synes ha bedömtsituationen på samma sätt. Det förtjänar också att framhållas att regeringeniakttagit återhållsamhet i sina uttalanden om Mellersta föratt inte störa ambassadör ömtåliga och betydelsefulla uppdrag attmedverka tiU en pohtisk lösning. menar vidare att jag inte tillräckligt tydUgtgav uttryck för den fulla stöd för staten rätt tillfortsatt existens. Jag kan inte dela hans mening. Hela mitt tal utgick från attdenna rätt är självklar. När jag i talet underströk FN:s särskilda ansvar ocherinrade om att tUlkomsten av staten grundades på ett beslut avgeneralförsamlingen, borde vae missförstånd vara uteslutet. När jag vidare italet yrkade pä säkerhet inom erkända gränser för alla stater i regionen, mästedetta givetvis gälla Uka väl som dess grannar. Vid inledningen tillsexdagarskriget uppstod på många häll intrycket att existensomedelbart stod pä spel. Arabstaternas oförsonliga hållning bidrog till sådanafarhågor. Sedermera har en successiv utveckling ägt rum i denna fråga. Egyptenhar genom sitt svar pä ambassadör memorandum 1971 markerat enberedskap att erkänna existens. Detta har bekräftats avpresident , Vid tiden för mitt anförande förelåg inga tecken tUl attIsraels existens som stat var i omedelbar fara. Sedan de frågor väcktes, som jag här besvarar, har enförändring inträtt i genom säkerhetsrådets upprepadeuppmaningar om eldupphör, I mitt anförande erinrade jag om att supermakterna,som i hög grad bidragit tUl den rnUitära uppladdningen i området, också måste lämnaeffektiva bidrag till en politisk lösning av konfliktfrågorna. Strävanden idenna riktning ligger uppenbarligen bakom besluten i säkerhetsrådet omeldupphör. Tillåt mig, herr talman, att pä denna punkt i anförandetgöra ett tillägg med hänvisning till den mycket snabba och dramatiskautveckling som har ägt rum och som därför av praktiskaskäl inte har kunnat återspeglas i den text sorn utdelades till interpellanternaoch frågeställarna i går. Dessa beslut, alltså säkerhetsrådets resolutioner, leddeicke till något upphörande av krigshandlingarna. En mycket oroandesituation var under utveckling och föranledde förnyade, brådskande samrådmellan de tvä supermakterna. Efter en dramatisk händelseutveckling i gärfattade säkerhetsrådet ett nytt beslut, vari i bestämda ordalag parternabeordrades att iaktta ett och fullständigt eldupphör och dra sigtillbaka till de militära positioner som de redan var ålagda att iaktta genomden första rädsresolutionen . beslöt rådet att inrätta en FN:s fredsstyrka,som skulle sändas till området. Styrkan skall vara sammansatt avpersonal från FN:smedlemsstater rned undantag av de ständiga medlemmarna i säkerhetsrådet. Detvar kring denna sista punkt som meningsmotsättningarna kretsade och som ocksåläg bakom det spända läget mellan supermakterna. ville att texten skullehälla möjligheten också av stormakternas närvaro öppen, under det att USAbestämt motsatte sig detta. När det gäUer uppgifterna för fredsstyrkan har dessaangivits vara att övervaka tillbakadragandet tiU de förutvarande positionernaenligt beslutet om eldupphör från och att söka hindra återupptagandeav eldgivningen. Generalsekreteraren har enligt instruktionen vänt sig tUlSverige, och med hemställan att vi i första hand skulle göradelar av våra FN-kontingenter på tillgängliga för tiänstgöring i FrämreOrienten. Denna framställning har besvarat jakande. Jag viUbegagna tiUfäUet att för kammaren läsa upp det meddelande i saken somoffentliggjordes : "Regeringen har i dagens konselj beslutat tillmötesgåframställningen från FN:s generalsekreterare om svenskt deltagande i den nyafredsstyrkan i . gav i gär generalsekreteraren iuppdrag att organisera en sådan avsedd att insättas i området under de allranärmaste dagarna. I första hand kommer frivilliga frän den svenskakontingenten på att ingå i den nya styrkan. En förtrupp är redan pä väg. Liksom vid tidigare fredsbevarande operationer utgårsvenska regeringen, vilket också framförts till FN:s generalsekreterare, frånatt svensk trupp endast skall stationeras på utländskt territorium medvederbörande stats samtycke, att uppdraget är begränsat till vad som framgår avsäkerhetsrådets resolution, att kostnaderna till väsentlig del skall bäras avFN samt att närmare förutsättningar kring styrkans verksamhet anges i ensärskild överenskommelse med FN, som i sin tur är grundad på FN:s egnaöverenskommelser med de stater på vars område styrkan skall stationeras." TUI detta meddelande vill jag tillägga att det är en storoch hedrande uppgift som läggs pä att delta i den nya fredsstyrkan.Vi kommer att ägna all kraft åt att fullgöra den med all möjlig effektivitet.De erfarenheter som vi förvärvat frän många ärs tidigare deltagande i liknandeoperationer kommer oss därvid väl till pass. Jag vill också uttala ett tacktill de medlemmar av svenska försvarsmakten, befäl och meniga, som ställerupp för att ingå i den svenska kontingenten i . De tar på sigett ansvarsfullt och ömtåligt uppdrag. Våra tankar kommer att följa dem. Med anledning av första fräga får jag erinraom att regeringen verkar för internationellt förbud mot användning av napalmoch antipersonella bomber. Självfallet ogillar regeringen användningen av dessatyper av vapen, vilken part som än utnyttiar dem. Regeringen saknar meradefinitiva uppgifter om i vad mån sådana vapen satts in under loppet av desenaste krigshandlingarna. begär i sin andra fråga att regeringen skallvidhålla sitt stöd för säkerhetsrådets resolution 242 frän 1967 i den punkt somenligt herrTakman innebar krav på tUlbakadragande av styrkor från deområden som erövrades och ockuperades under angreppskriget , Som jag redanframhållit stödjer vi resolution 242, referat av nämnda punktöverensstämmer dock inte med resolutionstexten. Det kan tUläggas, att de ohkadelarna av resolution 242 mäste ses i ett sammanhang och att en deklaration omstöd åt en av punkterna i resolutionen sålunda kan verka starkt missvisande. tredje fräga har nära anknytning till denförsta fräga som ställts av i . Det synes inte möjligt attinom ramen för ett interpellationssvar lämna någon uttömmande redogörelse förde palestinska flyktingarnas problem. Härför skulle krävas en redovisning avett kompUcerat historiskt förlopp alltsedan staten tillkomst 1948. Närherr synes önska en meningsyttring från regeringens sida om hur depalestinska flyktingarnas problem skaU lösas, får jag påminna om att såvälresolution 242 som mitt anförande i FN:s generalförsamUng betonat vikten av ensådan lösning. Däremot förefaUer det varken möjligt eller lämpligt för densvenska regeringen att precisera vilken form denna lösning bör fä. Som svar på övriga frågor av i fårjag framhålla följande: för Palestinaflyktingar (UNRWA) hari uppdrag att bistå de flyktingar som lämnade som en följd avstriderna vid staten tillkomst. Genom särskilda FN-resolutioner harUNRWA pä svenskt initiativ också fått i uppdrag att i görligaste månoch på temporär basis bistå flyktingarna efter junikriget . Dessanytillkomna hemlösa, som beräknas uppgå till ca 300 000, är till skillnad frånde tidigare flyktingarna inte registrerade hos UNRWA och klassificeras inte somflyktingar. De hos UNRWA registrerade flyktingarna uppgår till ca 1,5miljoner. 1 flyktinglägren finns totalt ca 600 000 personer. Som framgår avdessa siffror är det inte riktigt att sätta hkhetstecken meUanPalestinaarabema, som beräknas uppgå till ca 3 miljoner, och de flyktingar somvistas i UNRWA:s läger. Genom hjälp via UNRWA när man således endast en mindredel av de Palestinaaraber som drabbats av konflikten mellan ocharabstaterna. Av de registrerade flyktingarna som nämnts totaltca 1,5 miljoner - befinner sig ca 550 000 öster om , ca 275 000 påJordanflodens västra strand, ca 325 000 i Gaza-omrädet, ca 185 000 i Libanonoch ca 170 000 i . Av lägerflyktingarna vistas ca 225 000 öster ornJordan, ca 70 000 på , ca 205 000 i , ca 95 000 i samt ca47 000 i . Det finns ännu inga säkra uppgifter huruvidastridshandlingarna utlöst en ny flyktingvåg eller huruvida befintligaflyktingläger drabbats. De flyktingar som befinner sig på ömse sidor omJordanfloden liksom de som befinner sig i torde emellertid inte direktberörts av striderna. Inte heller har varit krigsskådeplats. Även om denna preliminära bedömning står sig, är det dockklart att UNRWA :s verksamhet påverkats av kriget. a. hartransportsvårigheter uppstått och kostnadsökningar befaras. Detta är allvarligtmed hänsyn till attUNRWA:s ekonomiska läge sedan flera är är mycket bekymmersamt. ger betydande bidrag tUl UNRWA:s verksamhet. uppgår det svenska bidraget till nära ,vilket betyder att är den i storleksordning tredje bidragsgivaren efterFörenta staterna och . a. till följd av att organisationenräknar med ett stort underskott för prövar vi redan numöjligheterna att ytterligare öka det svenska bidraget. Med anledning av fråga om vilka humanitärahjälpinsatser som regeringen planerar för att bistå offren för de senastekrigshandlingarna vill jag meddela att regeringen via Svenska röda korsetkommer att lämna som stöd till den insats som inlett. Härigenom får kommittén ökad möjlighet att bistå detre berörda nationella Röda korsorganisationerna som vädjat om i första handblodplasma, förbandsmaterial och kirurgisk utrustning. Medlen kominer också attanvändas för Internationella röda korskommitténs arbete bland krigsfångar,vilket bl. a. syftar tUl att tillse att dessa behandlas i enhghet medGenévekonventionens bestämmelser fram till deras repatriering. Den israelisk-arabiska motsättningen har utgjortett av de svåraste politiska problemen statsmän världen över haft att brottasmed. har man t. o. m. hävdat att denna motsättning skullekunna utlösa ett nytt världskrig, någonting som de flesta av oss fick anledningatt begrunda särskUt under . Det anmärkningsvärda är kanske att det inte bara är folkeni de direkt berörda områdena som är sä lidelsefullt engagerade i och som tagitparti i konflikten. Även i långt avlägsna länder - som t. ex. debatteras konflikten med djupt engagemang. Situationen är aUvarlig. Säkerhetsrädets beslut fräni går kväll innebär sannolikt en viss nedtrappning åtminstone vad beträffarsupermakternas relationer. Men vad gäller läget vid fronterna kunde sä sent somför sedan konstateras i en radiokommuniké, att strider fortfaranderasar - om än i mindre omfattning än vad som var fallet före försöken att uppnåvapenvila. En bestående lösning av konflikten måste självfallet varaav politisk natur. Däri delar jag utrikesministerns uppfattning. Men förutsättningarnaför en politisk lösning har som bekant varit små . Denfrämsta orsaken till detta mäste, såvitt jag ser det, anses ha varit attarabvärlden i stort vägrat acceptera existens samt att man redan påförhand velat ange vad en förhandlingsomgång skulle leda fram till. Det ärförst en viss uppmjukad attityd förekommit. Jag tackar utrikesministern för svaret på mina frågor.Åtminstone på några punkter innebär svaret välgörande kompletteringar iförhällande till de rapporter som inströmmat, huvudsakligen via massmedia, omherr uttalanden i . interpellationvar jag förvånad över främst tre saker: HerrWickman underlät att fördöma arabstaterna, dvs. ,för deras angrepp. Flera massmedierepresentanter hade ju uppgifter om attutrikesministern uttalat att "anförandet fick ses som regeringens hittillshärdaste kritik av ". Det faktum attett klart uttalat engagemang för rätt till fortsatt existens saknades. 1 sitt svar säger herr utrikesministern nu att han delvisblivit felaktigt citerad, att massmedia tillskrivit honom avsikter som varhonom främmande. Jag ber att få repetera. säger den 12 oktoberatt utrikesministern just yttrat dessa ord: "Det är vär härdaste kritikhittUls av " och detta i en kommentar tUl . Jag harhittills inte sett någon dementi av herr utrikesministern. Och om nu en dementiskulle föreligga: Vad har i själva verket utrikesministern yttrat? Det är inte bara som har haft rapporter av denhär innebörden. Uttalandet har valsat runt i den svenska debatten och sannoliktpåverkat den allmänna opinionen. Om nu uttalandet inte förekommit, vore detverkligen på sin plats rned ett mera kraftfullt dementerande och, vilket ärviktigt, ett klart och entydigt uttalande för rätt att fortleva. De härsakerna hänger absolut ihop. Men även om vi bortser från eventuellakommentarer efter anförandet kvarstår kritik, av regeringens hållning rentallmänt, sedan konflikten bröt ut. Talet i FN var, som jag ser det, relativtinnehållslöst - framför allt innehållslöst på punkter som borde ha inneburit enklar kritik av främst och . Herr utrikesministern säger attläget i FN var känsligt och att det därför hade varit olämpligt att fördömaangriparna. Men om det nu var så, varför då inte ett uttalande inför någotannat forum? Om inte från utrikesministern, så varför inte frän någon annan regeringsledamot? En angripare är alltid en angripare. Och vill man pä allasätt verka för en politisk lösning av konflikten, är det knappast konsekventatt låta bli att fördöma eller åtminstone uttala sig mot de stater som inleddedet senaste kriget, dvs. Dessutom, herr talman: ochSyrien inledde sitt anfallskrig på , en av de stora religiösahögtiderna i . Men som har gått sedan kriget inleddes harinte en enda representant för öppet uttalat sitt fördömandeav denna aggressiva handling. Jag tycker att det är en anmärkningsvärd tystnad! När det gäller frågan om att stödja rätt tillexistens säger att han inte alls förstår min kritik. "Mitttal utgick från att denna rätt är självklar", säger utrikesministern. Ja,i FN sade att "existens är ett etableratfaktum". Det är, såvitt jag förstår, mera ett konstaterande av en faktisksituation än ett ställningstagande för nationen . Dessutom säger herr utrikesministern att existensinte var hotad för hans anförande. Jag tycker att det är ettrelativt anmärkningsvärt konstaterande. Det kan naturligtvis råda delade meningar,men under den av kriget hade arabstaterna betydande framgångar.Allt flera stater trädde successivt in i kriget, och Nr 121 styrkebalansen säg åtminstone påpapperet onekligen förödande ut för Fredagenden , Ändå säger herrutrikesministern att ingen fara för syntes 26 oktober1973 föreligga i det sammanhang då taletinför generalförsamlingen hölls! -------------------- ------ Utrikesministern utgår när detgäller existens frän konstateran- Ang krigeti staten tillkom etter ettFN-beslut, Men korn ihåg en sak, herr utrikesminister: hade medstörsta sannolikhet inte existerat , om maninte 1948 ensam hade lyckats stå emot det arabiska angreppet då. Och man hadesannohkt inte heUer existerat , om man inte byggt upp en betydandeförsvarspotential under dessa år - en potential sorn inneburit storauppoffringar för alla israeler. Det är därför jag har svårt att förstå herrutrikesministerns ord från FN, där han säger att "problemet inte lösesgenom att den ena eller andra parten demonstrerar sin mUitäraöverlägsenhet", Sorn en allmän deklaration kan väl uttalandet varariktigt, men i denna situation där kämpade tillbaka ett angrepp frånaraberna - hur skall det tolkas? Man kan, herr talman, inte befria sig från intrycket attdet har skett en svängning i regeringens Mellanösternpolitik, eller i alla falli attityden till Mellanösternproblemet, under de år som gått , Jagvill bara erinra om regeringen uttalanden under den här konflikten ochdå herr utrikesministerns uttalande inför FN och sätta dem i kontrast tillTage agerande i samband med krisen , Skillnaden är uppenbar. Det finns många som anser att harhandlat oklokt under de år som gått. Den s, k, kontraterrorn är en sak manpekar på. Åtgärderna i den ockuperade zonen är en annan. visar rnanallt större förståelse för den arabiska ståndpunkten. Jag vill inte pä något sätt dölja att jag personligen haftsvårt att förstå vissa drag i den israeliska politiken. Men vad vi inte fårglömma är att är ett litet land som utsatts för hot frånmångdubbelt större grannar, som fått leva med terroraktioner frän gerillaorganisationerna,aktioner som dessutom accepterats av och understötts från , , - för att ta några exempel. Dessa terrordåd har givetvisskapat en speciell atmosfär i en atmosfär som jag tror att vi har väldigtsvårt att helt sätta oss in i, är för mig en löftesrik demokrati. De grannar somhela tiden hotat är däremot till majoriteten diktaturer - flertaletdessutom militärdiktaturer. Flertalet av dessa militära regimer har intagit enfullständigt oresonlig hållning under gångna tider till Mellanösterpro-blemen och framför allt vägrat att acceptera rätt att fortleva. Flertalet avdessa regimer har därtill uttalat sin fulla uppslutning förgerillaorganisationernas målsättningar, av vilka den viktigaste är statenIsraels utplåning. Det finns givetvis ståndpunkter hos arabsidansom är värda beaktande. Dit hör frågan orn flyktingarnas situation, även om rnan mäste slä fast att arabländerna själva har ett avgörande ansvar för att flyktingproblemet successivt förvärrats och inte tvärtom under de år som gått. Dit hör frågan om framtida ställning. Dit hör självfallet kraven på återlämnande av områden som ockuperats sedan 90 1967, Men inget av dessa krav kanrimligtvis lösas före en fredsförhand- Och utgångspunkten för en sådan förhandling måste vara att Nr121 samthga arabstater accepterar rätt till fortlevnad. Låt mig summera. Regeringen borde ikonsekvens med sitt agerande för en politisk lösning ha fördömt angriparna ikonflikten om nu inte i FN så inför ett annat forum i ett annat sammanhang.Likaså efterlyser jag en klarare markering för staten som sådan. Dennamarkering är inte minst viktig efter alla valser i pressen som herrutrikesministerns kommentar även orn det nu inte var en kommentar - tillFN-talet har gjort. Den svenska allmänheten har bibringats uppfattningen att regeringennumera är fientligt - eller i varje fall mera kritiskt - inställd till Israelän tidigare. Och detta i ett läge då angripits och kämpar för sinexistens. Medger herr statsrådet att det hittillsvarande agerandet underkonflikten - om det nu har haft en stor påverkan pä människorna i värt land bidragit till att göra aUmänna läge svårare? Jag utgår nämUgen ifrånatt världsopinionen har en avgörande betydelse för hur enfredsuppgörelse skall se ut. Om detta var regeringens avsikt kan bara herrutrikesministern svara på. HerrLÖVENBORG (vpk): Jag ber att pä interpellantens vägnar fåframföra ett tack för utrikesministerns svar pä de stäUda frågorna. interpellation innehåller ju tre frågor.Efter utrikesministerns svar står det klart att utrikesministern delar deninställningen att napalm och antipersonella bomber strider mot folkrättensprinciper och att han, i den män sådana vapen används, tar avstånd från dem.Det mäste också innebära att han i sak är beredd att brännmärka Israelsanvändande av sådana vapen som förorsakar onödigt lidande och som strider motfolkrättens principer lika klart som den amerikanska krigföringen i hargjort det.