prot · FW09128 · 1973-12-31 00:00:00 — Således minskar en starkaresatsning på de lokala kraftvärmeverken vår förbrukning av olja i betydandeomfattning. får vi en betydligt renare luft då vi genom att minskaoljeförbrukningen också minskar på de sä ofta diskuterade svavelutsläppen. luftvårdsbyrå har genom en omfattandeprovtagning påvisat förvånansvärda skUlnader tUl fjärrvärmeverkets fördelar.Ja, skUlnaderna är verkligen beaktansvärda. Det finns statistik på det hosnaturvårdsverket. Vi skuUe vid en stark utbyggnad av kraftvärmeverken kunnaframställa omkring en tredjedel av landets nuvarande elbehov medvärmeförsörjningen, dels genom konventioneUa ångturbin-system, dels genomdieselaggregat, dels genom gasturbiner kombinerade med avgaspannor. Samtidigtär det nödvändigt att vi gör allt som är ekonomiskt försvarbart för att sparapä energiförbrukningen, detta i första hand genom en betydligt förbättradisolering av våra bostäder. Detta gäller särskUt de nu så populäraenplansvUlorna som får onormalt stora kylande ytor i fönster, i ytterväggar, itak och golv, kylande ytor som är betydligt större i viUor än i flerfamUjshus. Varför har då kraftvärmeverk inte byggts ut i störreomfattning än vad som hittiUs skett? Ja, det har flera orsaker. Kommunernasbegränsade lånemöjligheter är en betydande orsak. Den starkt spriddaförhoppningen om den billiga kärnkraften är en annan. Denna förhoppning kan välför närvarande anses vara försvunnen med hänsyn tiU anläggningskostnaderna förfortsatt kärnkraftsutbyggnad. Kapitalkostnaderna skall naturligtvis ocksåräknas, inte enbart driftkostnader. Vi mäste även räkna med möjligheter tillnaturgasimport. får vi hålla kontakt med vad som sker påkolmarknaden. Här har igångsatts en betydande forskning på ohka håll i världenför att finna metoder som reducerar kolets omfattande transportproblem. Kanskefår vi av kolet en flytande produkt, kanske en transportabel gas, kanske ettkolpulver. I vaqe fall är koltUlgängarna i världen betydligt varaktigare änoljan. En annan återhållande faktor som bromsat utbyggnaden avkraftproduktionen i tätorterna är den förändring av ägarstrukturen som enkommunal elproduktion kan anses innebära. Den attityd av konkurrenssyn somklart framtonat från såväl statligt som kommunalt ägda storkraftproducenter harhaft viss betydelse. Naturligtvis kan vi förstå de i produktionen engageradesuppfattning att man viU slå vakt om det man kaUar sitt företag. Man viU attdetta företag skaU dominera och klara utveckhngen. Men reellt sett kan väl inteägarna, varken staten eUer någon annan, se kommunerna som en konkurrent. Ty vadär staten? Eller än tydligare: Vad består staten av? Ja, inte av något annat änav kommunerna. Man har rätt att hysa förhoppning om att dessa motsättningarskall övervinnas, ty även sunt förnuft är en naturtillgång som börtillvaratagas och den kommer alltid att göra sig gällande. Jag anser det angeläget att något beröra kärnkraftenssäkerhetsfrågor som för framtiden fär en avgörande betydelse för våraindustrieUa utvecklingsmöjligheter. Man har kritiserat fungerandenödkylningssystem i de fungerande lättvattensreaktorerna. Det anses inte varatillfredsställande tiU sin funktion. Men detta är ett fullständigt obevisatpåstående därför att hittiUs har inte ett enda kommersieUt kärnkraftverk haftbehov av nödkyhiing. I vårt land har vi också en mycket stark kontroll överdessa områden, en kontroU som jag måste säga får anses betryggande. Jag kan inte underlåta att göra vissa reflexioner ianledning av vad sade . Vi vet att betydande oenighetråder mellan olika experter beträffande kärnkraftverkens säkerhetsfrågor. Mendet kan inte undvikas att man fär en obehaglig känsla av att även berördaexperter ibland har andra motiv för sina uttalanden än de rent vetenskapligtbetingade; kanske känslomässigt inspirerade. Därför viU jag ställa följandefräga; VUka expertuttalanden menar skaU vara avgörande för centernsställningstagande beträffande fortsatt kärnkraftsutbyggnad? Att få enighetbland världens experter kan vi inte räkna med under de närmaste decennierna. Jag vill i sammanhanget nämna att de avfallsproblem somverkat så skrämmande bör pä ett fuUt tUlfredstäUande sätt ha lösts genom att de farliga produkterna får avge sin resterande energi ide då skapade fusionsreaktorerna. Resterna är helt ofarliga sedan de utsattsför den oerhörda värme som det rör sig om i en fusionsreaktor. Man talar om entemperatur på 20 000 C. Sker detta och jag är nästan övertygad om att vimäste få fram fusionsreaktorer för att kunna klara världens framtidaenergiförsöqning då bortfaUer hela frågan om bevakningen av de farliga restprodukterna,som det nu sägs att vi överlämnar tUl våra barn, barnbarn, barnbarnsbarn ochtiU ännu fler generationer framöver. Som en sammanfattning viU jag säga: Bygg utfjärrvärmen i alla de tätorter som lämpar sig för detta. Samproducera värmeoch el där detta är ekonomiskt fördelaktigt. Utnyttja vattenkraften sä mycketsom möjligt i de älvar som redan nu delvis har byggts ut. Den kraft somdärefter fattas bör vi efter en noggrann granskning av säkerhetsfrågorna kunnaskapa i kärnkraftverk. Men först och sist: Vidtag aUa åtgärder som är rimUgaför att spara pä energin. Besparingen får dock inte drivas därhän att denförhindrar den industrieUa utvecklingen. Avslutningsvis; Satsa på forskningen på det vittförgrenadeområde som inrymmes i begreppet fusionsreaktor. Det är inte så att jag hoppasatt vi i vårt hlla land skulle äga förmåga att lösa hela detta otrohgtkostnadskrävande objekt. Men vi äger säkerligen förmåga att i vissa avsnittkomma med sådana rön på detta område att vi kan betraktas som intressantapartners för den slutliga lösningen. Så långt bör vi ha råd att stödja på dettaverkligt intressanta område. Vilka var de vanligaste torgmötesfrägornaunder den gångna valrörelsen? Var det frågor om sysselsättning, skatter ochpriser? Ja, visst dominerade dessa ämnen på torgmötena och på aUa andra möten som ägderum under valrörelsen. Men då och då kom det trots aUt upp en annan typ avfrågor. Alldeles särskilt minns jag ett livhgt rephkskifte på torget iTrångsund söder om . Vi diskuterade där vad som blev över avmånadslönen för löntagaren när skatten var dragen, och vi fördjupade ossalltmer i skattepohtiken, prisutvecklingen och den ekonomiska tillväxten.Debatten blev aUt livligare och allt fler människor stannade upp för att lyssnaoch en del för att delta. Då plötsligt gick det som en stöt genom församUngen.Det var en fråga från en medelålders man i arbetskläder som fick aUa på torgetatt tänka htet annorlunda. Han sade ungefär följande; Jag har lyssnat en långstund. Här låter det som det brukar i valdebatterna. Visst är det viktigt föross jobbare att det lönar sig att jobba. Men, hör du moderata riksdagsman, ochdet här gäUer för resten er andra också, sade han, kan du inte svara på den härfrågan också. Vad anser du som riksdagsman vara ett lyckligt liv, t. ex, förmig som vanlig jobbare och som vanlig löntagare? Har du egentligen en aning omhur det är att , , år efter är stå med sammajobb i en skitig och mörk verkstad? Vad tror du egentligen att man tänker pänär inte särskUt mycket görs åt arbetsmUjön, när man inte får veta särskUtmycket om det som sker på andra ställen i fabriken eller när de där uppe aldrigfrågar efter vad jag tycker? Är det detta som är ett lyckhgt liv för enlöntagare? Ja, ni vet att då och dä förekommer det spontana applåderpå torgmötena, och det här inlägget följdes av en sådan applåd och enintressant debatt. Jag har också träffat representanter förtjänstemannaklubbar på olika företag. En ordförande för en sade tiUmig att det som bekymrar honom och hans kamrater mer ännågonting annat är frågan om tryggheten. Det som kommer därnäst är att geverklig mening ät jobbet för aUa medarbetarna oavsett vad de jobbar med. Hansade också att det verkar i debatten som om frågorna om demokratisering iarbetslivet och arbetsmUjön mest gäUer dem som står på verkstadsgolvet. Dettalas så säUan om de problem i arbetet som exempelvis en tjänsteman kan möta.Också andra funktionärer i tjänstemannaorganisationer har pekat pä det här.Det är få, säger man, som har klart för sig vad lönsamhetsproblemen, de brantstigande kostnaderna och de minskade intäkterna innebär just för enarbetsledare, en befattningshavare i meUanställning. Det är fä som riktigtförstår vad det innebär att vara psykiskt pressad av krav och överkrav ofta överkrav från alla håll. Från ena hållet fär man äter och återigenuppmaningen såväl att minska arbetsgmppens storlek som att öka arbetsgruppensproduktionsförmåga per arbetad timme. Från andra hållet kommer de berättigadekraven pä tid för information, samråd och medinflytande. Där står jag ochundrar: Var skall jag ta ? När vi nu står mitt uppe med våraförhoppningar kan det kanske vara klokt att se tillbaka . Under1930-talet dominerade sysselsättningsfrågorna. krossadeförhoppningarna om ett än bättre samhälle. och blevtrygghetsreformernas decennier: mycket tack vare ett expansivt näringsliv medduktiga företagsledare, tekniker, forskare, duktiga arbetsledare och 9 protokoU 1973. Vilka uppgifter skulle stå i förgrunden ? Ja, runt omi arbetslivet har frågorna om arbetslivets viUkor blivit allt väsentligare.Pohtiker och fackföreningsledare har formulerat kraven och målen. Vad har det bhvit av aUt detta? Ja, harvi inte hittUls kunnat ägna oss så mycket åt dessa frågor som vi trodde ochhoppades att vi skulle komma att göra. Ja, helt enkelt därför attmisslyckandena i den socialdemokratiska politiken lett tiU att löntagarnasintresse måst inrikta sig på den svårartade arbetslösheten, på det orimligaskattetrycket eUer på de höga boendekostnaderna - ja, på frågor som manegentligen trodde var lösta. Nå, en bit har vi väl kommit genom överenskommelser vidförhandhngsbordet och genom beslut här i . Men är det då tUlräckhgtatt vi fattar beslut här i , exempelvis om att införaarbetsplatsdemokrati på det ena eUer det andra sättet fr. o. m. en visstidpunkt? Nej, vi vet att det här är fräga om en mycket lång process. Då och dåhör vi också folk invända: Men jobbarna är ju inte själva intresserade. Destruntar ju i vad företagsnämnden gör. De läser inte informationen päanslagstavlan. Ni känner igen invändningarna. Ni vet också vad som kanvara orsakerna tiU att medarbetarna på en arbetsplats inte visar det intressesom många kanske väntar sig. Det saknas utbildning. Det saknas information. Det är intelätt att bli intresserad av företeelser som man inte vet någonting om. Men det finns ett annat skäl som inte nämns, som intemannen på tänkte på eUer som kanske inte heller en del av detjänstemannarepresentanter jag träffat tänker på. Jag tänker aUtså på de frågorsom på gmnd av den förda politiken känns angelägnare för den enskUdelöntagaren. Hur skaU han kunna engagera sig för demokratiseringen i arbetslivetnär han vet att han och hans kamrater står inför friställningshot, när hansbror har gått arbetslös på grund av strukturarbetslöshet eUer närhan har stora svårigheter att fä hushållsbudgeten att gå ihop? Med andra ord: för landets löntagare blir inte och andra socialdemokratiska talare må lägga ut texten om detaldrig sä mycket ett arbetsplatsdemokratins decennium, som vi har hoppats pä.Det bhr det inte förrän vi ger löntagarna jobb, förrän vi ger dem verkligtrygghet i jobbet, dvs. jobb i företag som går bra och med vinst och förrän viger dem möjligheter tUl en förbättrad hushållsekonomi. För detta, herr talman och det var anledningen tiU min begäran att få göra ett inlägg i denna debatt behövs det en annan pohtik. Herr finansministern , som meddelat att han isamband med denna debatt ämnade besvara dels () den 16oktober framstäUda interpellation, nr 117, angående konjunkturpolitiken, delsfru andre vice talmannen () framställdainterpellation, nr 107, till herr statsministem, om tilläggsdirektiv tUl 1972års skatteutredning, m. m., erhöll ordet och anförde; Även om jag under denna dag suttit lugnt ochstiUa i bänken och avlyssnat oppositionens inlägg har jag ändå känt ett visstbehov av att dels gå i svaromål - jag tänker närmast på de delar av debattensom berört de ekonomiska frågorna dels göra vissa klarlägganden ochnaturligtvis också ett försök tiU bedömning av den framtida utvecklingen. Jag är naturligtvis, herr talman, väl medveten om att deförslag som har presenterats i propositionen 165 kommer att bli föremål fördebatt fram tUl , och jag utgår också från attoppositionen dä är beredd att lägga fram alternativa förslag att resonera om.Men jag tiUåter mig ändå att i inledningen av detta anförande jag skaU försöka,herr talman, att för ovanlighetens skuU begränsa mig i alla avseenden -redovisa något av den allmänna bakgrunden tiU det förslag som representerar s.k. hlla höstbudgeten. Jag är naturligtvis inte överraskad över att oppositionenhar lagt ner mycken flit och stor möda på att med efterklokhetens hela briljansberätta om sina tidigare deklarerade meningar och sm sakkunskap om hur det helaskuUe gå och gör gällande att utvecklingen har verifierat vad man tidigarehade ansett. Jag har ju av erfarenhet fått lära mig att aUa spådomar och allaprognoser om den ekonomiska framtidsutvecklingen är underkastade denobönhörliga lag som utveckhngen själv uppstäUer. Den utvecklingen kännetecknasav förändringar och av överraskningar, betingade av att människoruppträder i sin egenskap av både producenter och konsumenter på ett sätt somväxlar från tid till annan. präglades den ekonomiskadebatten från dem som professioneUt sysslar med de här frågorna av en mycketsamstämmig uppfattning beträffande sådana väsentUga ting som tUlväxttakten ivår ekonomi, ökningstakten i vår personhga konsumtion, aktiviteten på denoffentUga sektorn och utvecklingen av våra handels-och bytesförhållanden tiUomvärlden. Den samstämmighet som då rådde var baserad pä de statistiskaredovisningar som hgger tUl gmnd för prognoser och deenkäter som tar in frän företagare ochintresseorganisationer. Och det är egentligen det enda organiserade och auktoriseradematerial på vilket ekonomiska prognoser kan byggas upp. Sedan kan man naturligtvis ha sitt eget personhga tyckandevid sidan om vad ämbetsverken tror och anser. Jag tUlät mig själv ett sådantdär tyckande , när jag tog ner den interna investeringsökningen förindustrin frän 11 tiU ett tyckande som pä dennaspeciella punkt visat sig vara riktigt, överraskande nog. I övrigt har vi att leva med dessa prognoser och föradebatten utifrån dessa prognoser intiU dess nya avstämningar och revisioner kangöras, och då har vi att fortsätta debatten frän de nya förutsättningarna iförhoppning om att de skall vara så tiUförlitliga som möjligt. Vad som framför aUt förändrat situationen tiUhösten är det förhållandet att exporten har haft en ännu gynnsammare utvecklingän vad vi trodde och importen har blivit mindre än vad vi då räknademed. Investeringsutveckhngen har om jag ser den som en bruttosumma - intefått den omfattning som vi trodde sedan, medett enda undantag: industrin har fyUt upp prognosen. Industrin ärfortsättningsvis förhoppningsfull för framtiden och tycks fyUa upp deantaganden som har gjorts. Den kommunala investeringsaktiviteten tycksemeUertid bh påtagligt lägre än vad vi räknade med enligt de dä framtagnakalkylerna. Men vad som väl framstår som mest överraskande iutveckhngen är ett annat förhåUande. Efter en stark lagerkonsumtion under åren1971 och 1972 fanns det all anledning att räkna med en ny uppbyggnad av lagerhållningenigen, framför allt med hänsyn tUl den prisutveckling som ägt ram på deninternationeUa marknaden. AU ekonomisk-historisk erfarenhet verifierar ju ensådan utveckling, och självfallet räknade vi med det även . En sädanhär lageruppbyggnad skuUe då rimligtvis ha föranlett en ökad internefterfrågan, som i sin tur slagit härdare på importen med konsekvenser för bädebytesbalans och valutareserv. har den här av allaväntade lageruppbyggnaden uteblivit. Man kan ju gissa om orsakema ochanledningarna om det däri Ugger en mera bestående trend hos den svenskaföretagsamheten att av räntekostnadsskäl och andra hknande motiv försöka klarasig fram med förhållandevis lägre lagerhållning än den tidigare som normalberäknade. Har jag rätt i det antagandet är det ganska intressant för det geross större möjligheter att behärska konjunkturutvecklingen på det sätt viönskar utan alltför stora svängningar i efterfrågan, betingade av de våldsammasvängningarna på lagersidan. Här får den vidare utvecklingen ge oss svaret på frågan.EmeUertid hade vi räknat med att den nya lagerappbyggnaden under 1973skuUe uppgå till närmare två mUjarder räknat i pengar. Den har som sagtuteblivit, i vart faU . Den visar nu under andra halvåretpå nytt en viss ökning, och lageruppbyggnad äger rum, men naturligtvis kommerden att representera väsentligt blygsammare belopp än vad vi trodde ivåras. En stor förändring frän vär tiU höst ligger pä den privatakonsumtionens område det har varit föremål för mycken diskussion här i dag.1 stället för en antagen konsumtionsökning på räknar nu expertemamed att den stannar på någonting meUan . En nedgångav privatkonsumtionen är detsamma som motsvarande sparandeökning,och den är inte liten. I pengar kan den värderas tUl ungefär två miljarder. Jag har i de ekonomiska kommentarerna till dennaöverraskande utveckling funnit många ohka förklaringsgrunder. En del gör gällandeatt den våldsamt aktiva offenthga debatten om arbetslösheten ochsysselsätt-ningssvärigheterna har drivit fram en känsla hos. människorna somkan uttryckas som så; Det är bäst att se om sitt hus och vara med enslant om arbetslösheten skuUe.drabba även mig. var enäv dem som flitigast förde tUl torgs denoro som han ansåg attniänniskorna kände i vårt osäkra samhäUe. Somliga görgällande ätt däri kan en del av förklaringen ligga till den ovanligt starkasparandeökningen eller den försiktiga konsumtionen. Jag har sett andra förklaringar, såsom den att vi nu harett bostadssparande av väsentligt större omfattning än tidigare på grand av förändringeni bostadsbyggandets straktur från hyreslägenheter tUl egna hem. Det ärmöjligt att avbetalningssparandet kan tänkas ha ökat. Vi har enbUförsäljning som ligger någonstans mellan än den gjordeunder föregående år. jag lade märke tiU det stodbUförsäljningama högre än . Då samtidigtpriset på bUar har höjts inte oväsentligt, betyder den härkonsumtionsinriktningen ett tvång till ökat målsparande, i det här faUet tiUbUen. Däremot tycks utlandsturismen ha dämpats i sin ökningstakti förhåUande tUl , vUket förhoppningsvis kan ha en beståendekaraktär. Utveckhngen utanför våra gränser har prismässigt varit sådan att detkanske inte är lika populärt att resa och tro sig leva bUligt som det har varittidigare. Vi har, vUket är aUdeles ovedersägligt när man talar om dehär frågorna, en starkt ökad inlåning det kan avläsas statistiskt isparbanker, affärsbanker och jordbrukskassor, inte enbart från företag utanäven från privatpersoner. är jag medveten om att sparandekvoten inationalräkenskaperna presenteras som en restpost, då aUa andra faktorer påkonsumtions- och investeringssidan, lagersidan och utlandsbetalningarna harspelat sin roll i sammanräkningen. Jag menar således att det finnsreservationer att göra tiU slutomdömet om det snabbt ökade sparandet. Utan attprecisera mig på den punkten torde denna överraskande utveckling i människornaskonsumtions- respektive sparvanor vara ett faktum från av de disponiblainkomsterna efter skatt upp tiU av de disponibla inkomsterna efterskatt är en högst påtaglig förändring . Den här frågan harvarit uppe tidigare i dagens debatt. var väl den som jag tyckteanvände den i särklass mest värdslösa argumentationen. Om jag inte hörde fel,när jag lyssnade på honom, sade han; Finansministern ser ett hot i det ökadesparandet. Hos finansministern kan man så där underförstått uttolka en mening ut med er och handla! Med den konstruktionen fick ju ett ögonblickmöjligheter att uppträda som de fattigas försvarare genom att säga; Men de harju ingenting att handla för. Först fabulerar i avseende på minuppfattning i den här frågan, och sedan skulle han som slutsumma få nöjet attkritisera det han fabulerat om när det gäller mina uttalanden. Min ståndpunkt i de här frågorna är mycket klar. Om herrHelén läser igenom propositionen 165 finner han ingenting av de aningar som hanville pådyvla mig och gav tUl känna här . Jag bara konstaterarett faktum, och sedan föreslår regeringen vissa andra åtgärder för att fyUa utdet kapacitetsutrymme som bl. a. av den här anledningen föreligger. Jag menar att man behöver sannerligen inte gå omkring ochvara ledsen över att vi har en ökning av hushåUssparandet. Det är i och för sigvälkommet, med hänsyn tiU de specieUa och långtgående anspråk påkapitalmarknadens resurser som vi ständigt och även under de senaste årensdämpade konjunkturer har upplevt. Vi har ett intresse av, med hänsyn tiUbostadsbyggandets kostnader, kommunernas kapitalkostnader ochindustrins investeringskostnader, att hålla en rimlig kapitalmarknadsränta ochnaturligtvis också ett intresse av att ha tiUgång på det länga kapitalet. har vi upplevt den motstridiga situationenpä penningmarknaden att vi har haft en riklig tillgäng på kort kapital ochbrist på långt kapital eller med andra ord en stark likviditet i banksystemetmen en brist på pengar i kapitalmarknadsinstituten. Tekniskt kan man ju lekamed tanken på att förändra denna situation och få en jämnare fördelning genomförskjutningar i ränterelationerna meUan kort och lång marknad. En sådanförskjutning tUl kapitalmarknadens fördel, som dä skuUe innebära en höjning avden långa räntan, innebär emeUertid att man får en hel rad olyckligakonsekvenser som är restriktioner i fråga om denna i övrigt tekniska ochhypotetiska lösning. Jag tror att vi har svårt att undgå bristsituationen ifråga om de länga pengarna även . Jag tänker då på den angelägnainvesteringsverksamhet som industrin behöver bedriva liksom påbostadsbyggandets och kommunernas investeringar. Jag kan ta upp åtskiUiga andraomräden jag kommer in på det litet längre fram. I den mån ett ökat hushållssparandetar sig uttryck i köp av obligationer eller mera bestående insättningar isparbanker och affärsbanker, så är den utvecklingen bara att hälsa med denstörsta tiUfredsställelse. Det gamla hederUga ordspråket att det är bättre attspara än att slösa håller i det länga loppet, även om debattglada ekonomer -som själva tycker att de är tänkare av stort format just i dessa dagarrekommenderar motsatsen. Vad jag här sagt gäller ett problem som också aktualiserasvid en bedömning av statens upplåningsbehov kontra kapitalmarknadens tiUgångar,en sak som i varje faU en finansminister ständigt måste fundera över. När vi månad kunde samla ihop de nyaekonomiska data om utvecklingen sade vi oss att det finnsett utrymme under den nu överblickbara framtiden för ett mera expansivt inslagi den ekonomiska politiken. Följaktligen kom propositionen 165 pä riksdagensbord. Den innebär en stimulans för ekonomin pä 2,5 miljarder för det närmasteåret, därav pä innevarande budgetär 1,8 mUjarder kronor. Det har sagts tidigarehär . Propositionen betyder en stimulans tiU fortsatt högreinvestering inom den industriella sektorn. Industrins produktionsökning under1973, , var glädjande, industriinvesteringarnas ökning med 8 procentbetraktar jag också som helt tUlfredsstäUande. Det finns förmodligen ocksåförklaringar tUl denna hyggliga bild av utveckUngen. En förklaring tror jag ärvad denna riksdag har beslutat om med avseende på extra avdrag för industrinsinvesteringar och möjligheten att utnyttja sina avsatta investeringsfonder. Ipropositionen föreslås en förlängning av investeringsfondernas användning tiUden , och det är ju ett understrykande av hur angeläget det är attuppehålla den takt i industriinvesteringarna och produktionen som jag tror attvi alla är eniga om bör upprätthåUas. BortfaUeti den interna efterfrågan genom att svenska folket valt att