prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Om staten tar pä sig utgifter av denna typ sämåste vi också skaffa nya inkomster i stället. Det är en helt annan sak att ökastatens utgifter för åtgärder som har investeringskaraktär och som syftar tihatt allt fler skall få arbete. Den lösning av finansieringsfrågan som tre av partierna nuär överens om bör de flesta kunna vara tämligen nöjda med. Accisen träffarbilägarna rättvisare än vad en stor bensinskattehöjning skulle ha gjort.Regeringens ursprungliga förslag skulle också ha lett till ökade transportkostnader och därmed höjda taxor både i vad det gäller lastbUstrafik, busstrafik ochtaxi. höjs skatten pä motorbrännolja inte aUs. Jag tror också att de flestaanser att avgiften på engångsförpackningar har en klart miljöpohtiskinrUctning. Det ekonomiska läget kännetecknas fortfarande av en myckethög arbetslöshet och en svag produktionsutveckhng. En viss ljusning kan dockotvivelaktigt skönjas när det gäller konjunkturutvecklingen i stort. Framförallt ökar efterfrågan på exportmarknaden. Däremot är efterfrågan här hemmafortfarande svag. Vad som framför allt slår en vid genomläsningen av statsverks- propositionenär hur lätt finansministern och regeringen egentligen tar päsysselsättningssituationen. Man ursäktar den höga arbetslösheten med att nyagrupper kommer ut pä arbetsmarknaden, t. ex. de gifta kvinnorna. Men att dettaär en efterhandskonstruktion framgår ju av finansministerns egen omräkning avstatsinkomsterna . Att han nu räknar med lägrestatsinkomster för löpande budgetär än han gjorde är ju ett erkännandeav att det är och blir färre människor i arbete än vad han dä räknade med. Detmåste vara så. Ett ökat utbud av arbetskraft kan ju rimligen inte minskainkomsterna för staten. Nej, arbetslösheten har naturligtvis blivit större änni i regeringen räknade med . Nog borde all erfarenhet säga er att erpoUtik har varit otillräcklig. I den prehminära nationalbudgeten räknar man med attsysselsättningen mätt i timmar kommer att minska med nära Iprocent. fastslär regeringen att en fortsatt snabb strukturom-vandhngav näringshvet är det viktigaste. Och det gör man trots att den storaarbetslösheten nu i hög grad är ett resultat av just snabbheten i strukturomvandlingen.Det har inte blivit nya jobb i stället för alla dem som försvunnit. Sysselsättningsfrågorna måste sättas i främsta ledet. Förinnevarande budgetär föreslår vi tillsammans med åtgärder som skallge omedelbar sysselsättningseffekt. Det gäUer ökade anslag tiU vägarna förförstärkt underhåh. Detta blir ett tillskott tiU sysselsättningen. Vi föreslårockså mera pengar till SJ för underhåh och förbättringar av banor och vagnar. I återuppbyggnadsarbetet i och finnsdet behov av varor och produkter som vi producerar här i . Vi kan ökastödet till dessa härjade områden under nu löpande budgetår om hjälpen gesdenna inriktning. Det beslut tagit om stöd till kommuner ochindustrier för att påskynda miljövärdsätgärder är viktigt från mängasynpunkter. Bäde kommuner och industrier har varit aktiva pä detta område, såaktiva att anslagen nu är slut. Bäde med tanke på sysselsättningen och påvärdet av en bättre miljö vore det fel att stoppa upp denna aktivitet. Därförföreslår vi att ökar anslagen. Enligt nuvarande regler utgår statens stöd bara tillförbättringar av den yttre miljön omgivningsmiljön. Vi återkommer medförslaget om att åtgärder som innebär förbättring av arbetsplatsmitjön skallstimuleras på samma sätt. Här finns en konkret möjlighet att gä frän ord tihhandling i frågan om arbetsplatsmiljön. Sådana investeringar är i vidsträcktmening lönsamma, lönsamma för människorna på arbetsplatsen och även förföretagen. Utöver dessa åtgärder räknar vi med att kommeratt få öka anslagen tih rent arbetsmarknadspohtiska åtgärder innevarandevinter. Vi tvekar inte att föreslå dessa åtgärder för innevarandebudgetår även om det innebär en ökad statlig upplåning för detta budgetär. Såvälarbetslösheten som konjunktursituationen just nu ger fullgoda motiv för detta.Men man måste även ta med i beräkningen att det kan komma ett mer markeratkonjunkturomslag längre fram . Det är därför knappast längremöjhgt att sätta in genereha konjunkturstimulerande åtgärder av mer omfattandeslag. I det sammanhanget finns det emellertid anledning att understryka, attverkningarna av att sädana åtgärder inte sattes in på ett tidigare stadium nuframstår om möjligt ännu tydligare . Men även om vi får en bättrekonjunktur kommer vi att ha kvar en stor s. k. strukturarbetslöshet. Och denpåverkas inte på något avgörande sätt av punktvisa konjunkturpoUtiska insatser. Vad vi måste få fram är ett nytillskott av jobb utöverersättning för dem som faller bort. Det är därför vi inbjuder aUa goda krafteratt delta i en poUtik för 100 000 nya jobb. Vad är det då som skall prägla en sådan politik? I höggrad måste vi lita tih de många små och medelstora företagen inte minst urregionalpohtisk synpunkt. I mänga fall kan inte dessa företag utnyttja deskatteförmåner som storföretagen kan ta vara på. Jag tänker t. ex. påinvesteringsfonderna. Alla företag som är organiserade i annan form än aktiebolagoch ekonomisk förening måste få en lUcvärdig möjlighet. Det nu gähande särskilda stödet till maskin- ochbyggnadsinvesteringar är utformat som en skattelättnad. Företag som inte harvinstmedel nog för att utnyttja detta bör få motsvarande stöd i form av bidrag.Detta är motiverat bäde från rättvisesynpunkt och därför att vi från sysselsättningssynpunktmåste stötta även de svaga företagen. Nyetableringar och utvidgningar inom näringshvet är hehnödvändiga för en ökad sysselsättning. Nettotillskottet av sysselsättning ivarje företag bör därför stimuleras. Vi anvisar tvä vägar. Den ena är attlönekostnaderna för varje nytt jobb utöver de hittillsvarande i alla företagbefrias frän löneskatten. Administrativt bedömer jag problemen vara små, föratt inte säga obefintliga. Jag hänvisar tih vår motion. Den andra vägen är attriksdagen anvisar särskilda medel som framför allt de mindre företagen skah fåtillgång tiU för investeringar som betyder nya jobb. Man bör erbjudaräntefrihet för dessa län. ProduktutveckUng och marknadsföringsåtgärder bör stödjaslångt aktivare än vad som sker. För att underlätta för den äldre arbetskraften på den s.k. öppna marknaden bör ATP-avgiften inte tas ut ända upp tiU 65 är. Åtgärder av detta slag kan mycket väl och måstenaturhgtvis anpassas tih de regionalpohtiska åtgärderna. Alla har vi ett gemensamt intresse av att fätill stånd en hög och jämn sysselsättning. Viktigast är det för de arbetslösa naturhgtvis. Men det är viktigt också för oss andra som är lyckliga nog att havåra arbeten, och det är viktigt för hela samhället. När alla som kan är iarbete, dä kommer de möjligheter vi saknar för att rätta till mycket avvad vi anser vara fel. Av olika skäl, som jag inte närmare skall gä in på, anserjag att budgetunderskotten i och för sig inte behöver ingeoro. Det väsenthga är enhgt min mening att vi i stället verkligen diskuterarhur vi använder de pengar som staten lånar upp på kreditmarknaden i konkurrensmed industri, handel, kommuner och andra länesökande. Där har jag den bestämdauppfattningen att staten inte börlåna upp mer pengar för rena konsumtionsutgifter. Däremot förordar jag enstörre stathg upplåning än vad som förutses i statsverkspropositionen, ompengarna används för offensiva insatser för att främja sysselsättningen ellerför att på annat sätt verkligen investeras i produktionsapparaten. Det Ugger fara i dröjsmål i detta fall. Det visar med alltydlighet arbetslöshetsutvecklingen under senare är. Det är därför vi inbjuder aUa goda krafter att delta i enpohtik för 100 000 nya jobb. Mitt framför våra ögon har det skett en väldig scenväxhngi verkhgheten, i många människors tankar och känslor. efterdet slut utgick aUa från att en snabb ekonomisk och socialutveckling var självklar. Denna inställning bars upp av en fast tro på våramöjligheter att skapa trygghet, välfärd och jämnare fördehiing. Men bara pånågra få är har denna utvecklingsoptimism fått härda törnar. Den harifrågasatts och förhånats. Framstegstanken är anfrätt . Den tryggaglädjen över de industrialiserade ländernas snabba utveckling blandas nu med enbitande kritik av välfärdens ofuhkomligheter. Det här har varit och är en vUctig debatt. Den har skärptvår bhck och uppmärksamheten pä nya problem. Den har framtvingat en insikt omhotande faror som tidigare viftades bort. Men det är också en debatt med alltstarkare inslag av besvUcelse, misstro och oro; besvikelse över attvälfärdssamhället inte blev vad man tänkte sig, en misstro mot pohtiker överhuvud taget frän alla partier, en oro över att "utvecklingen" tycksta sina egna vägar och att väsenthga hvsvärden skulle gä förlorade. I sinadelvis egoistiska övertoner måste denna inställning tillbakavisas, i sin kärnadäremot tas på allvar. Den här stämningen har sin specieha framtoning just iSverige. Den har förstärkts , de tvä förlorade åren isvensk ekonomi, dä arbetslösheten var rekordhög och ekonomin stod närmaststiUa. Många människor känner sig stängda. Och de är stängda. De har svårt attfä bra jobb, svårt att öka sin inkomst också med extra arbetsinsatser, svårtatt fä den sociala service de räknat med. Ur detta spirar - och det måste visysselsätta oss med en misstro mot poUthcerna som grupp, som kategori. Det är mänga som ser och hör i TV och radio att nu harregeringen satsat ännu mer pä omskohiing och beredskapsarbete. De hör finansministernganska tvärsäkert förklara ätt problem är sä gott som övervunna och att de bättretiderna väntar bakom knuten. Men finner de att arbetslösheten ahtjämtär den högsta , och för många företag är det växandesvårigheter. De hör försäkringar att skatterna skah bli lägre för de många, mende finner att inflationen fortsätter att pressa upp skatten ochatt det man tjänar extra snabbt försvinner. De hör just vad de kahar"politUcerna" tala om nya betydande reformer, men finner samtidigtatt mycket av det som beslutats inte bhr dughgt och håhfast därför attresurserna fattas. finnerkort sagt ett gap mellan vad de hör och den verklighet de upplever. De kunde höra de mycket vackra orden i statsministernsmonumentala inledningsanförande, men när de tittar sig omkring finner de attderas egen verklighet är precis densamma som förut. Det är nästan som att gå päen matiné på bio. Man har den vackra filmen pä näthinnan, och när man kommer uti dagsljuset är grådasket där. Dä ligger frågan nära tiU hands: Vad håller dedär "politikerna" egenthgen på med? Jag är helt på det klara med att stämningar av det härslaget, när de bhr ensidiga och faktiskt förbiser det som har uträttats ochvhka som har fått det bättre, är farliga, och att den bilden dä skah karakteriserassom överdriven. Det finns en ofruktbar kverulans, som grinigt vänder sig motvarje förändring, men det är inte den som är intressant. Vi måste se att en heldel av de här problemen, som gör att människor känner ett visst missmod flerai de grupper som inte alls kände det förr har orsaker, där det inte sällan ärfråga om konflikter mellan mål som är angelägna var för sig men svårförenliga isamhällsarbetet. Därför vore det att göra det för lätt för sig om man sade attdet över hela hnjen bara skulle bero på regeringens politik, att den ensam bäransvaret eller att det finns någon patentmetod som kan lösa upp sädana härvärdekonflikter och sociala problem. Men sedan det har sagts är det ändå nödvändigt att påminnaän en gång om att bilden klarnade för del under de två förlorade åren.Det blev klara belägg för att vårt lands framtida möjligheter är beroende av enjämn tillväxttakt, av en ekonomi som skapar både trygghet i arbetet och nyaresurser för reformer. Därför tror jag, uppriktigt sagt, att det långt in isocialdemokratins egna led finns människor som frågar sig om det ärriktigt att fortsätta med en näringspohtik av den modell som har dominerat iSverige pä senare år. De människorna vet av egen eller kamraters erfarenhet attolönsamma företag är otrygga företag. De ser hur mycket av företagensbegränsade investeringar som sätts in pä att ta bort jobb, att byta ut engammal utshten maskin mot en ny, som spar arbetskraft, att halvmekanisera eherautomatisera i arbetsprocessen och att litet eller ingenting sätts in för attoffensivt ta fram nya produkter, som med framgång kan säljas ute i världen. Dehär människorna menar också, och de säger ut det, att det måste löna sig attarbeta, och de vet betydelsen av att ansvar sprids och initiativ uppmuntras. Dekräver medbestämmande och insyn och fär nu nya former för detta. Men de ser derisker som följer av att under aht fler viktiga beslut förföretagen har centraliserats uppåt tih kanshhus och statliga ämbetsverk. Och detsom de känner intensivt kan sammanfattas sä här: Vi måste fä en annanframtidstro i näringsliv och företagssamhet, fä fram ett annat khmat förföretag och arbete. Och där är det viktigt att inte huttia med var ansvarethgger; det ligger inte hos politiker i allmänhet utan hos dem som talaruppifrån och som i flertalet fah ensamma bestämmer. De förlorade årens högaarbetslöshet, den stillastående ekonomm och de snabba prisstegringarna kan inteförklaras enbart med påverkan utifrån. De är i hög grad ett resultat av enpolitik som medvetet har avstått frän att utnyttja rejäla stimulanser.Regeringen sade nej tiU våra förslag om tillfälUga sänkningar av moms och arbetsgivaravgift,som skulle ha satt fart på ekonomin. Regeringen genomförde tvärtom enfördubbhng av löneskatten i ett läge, då det just är brist pä arbete och dälönsamheten är oroande låg. De stathga insatserna har ahtmer kommit att koncentreraspä att stödja i efterhand. Det kan vara nödvändigt men det behövs mycket merav en förebyggande pohtik som skapar förutsättningar just för de offensivasatsningar som jag talade om. I en tidning uttrycktes detta pådet här sätter; "Finns det ett stup vid viUcet man kan trilla ned, måstedet vara förnuftigare att sätta upp ett staket vid stupet och hindra att någonfaher ner än att bygga ett sjukhus nedanför stupet för att ta hand om dem somfalht." Detta är en beskrivning av den arbetsmarknadspohtik somhar förts i . Det är möjligt att statsministern kallar detta försvartmålning, men glöm då inte, , att om det finns en överdrivensvartmåhiing sä skah den ställas i direkt samband med den skönmålning somregeringen konsekvent bedriver och som herrar och är sådanamästare i. Svartmålning och skönmålning är hka felaktiga. Statsministernfullföljer den här skönmälningen; löser sig alla problem, vi kanvänta snabba framsteg. Men meddelar en som jag antar någotförvånad kammare att satsningen på att värna sysselsättningen "har skett ialla konjunkturlägen med ständigt höjd ambitionsnivå". Sanningen är ju praktiskt taget under de här två förlorade åren har felbedömtkonjunkturutvecklingen och att ambitionsnivån har blivit sänkt. Man har vägratatt lyssna på våra varningar, och det har drabbat tiotusentals anställda som ionödan har drivits ut i arbetslöshet. VUl man sätta upp staket framför stupet - och det måstevara viktigare än att bygga sjukhus nedanför stupet dä måste den ekonomiskapohtiken formas sä att man får en måtthg men varaktig förbättring av företagenslönsamhet. Det måste klart sägas ut att det finns en framtid, en bra framtid,för enskild företagssamhet här i landet. Man måste medvetet satsa påstimulanser och initiativ inom de ramar som statsmakterna drar upp. Konjunkturpohtiken klarar inte ensam detta, men det ärnödvändigt att den är anpassad till växhngama och att statsmakterna är bereddaatt utnyttja de instrument som de har. Och de instrumenten måste ocksåutvecklas. Extra investeringsavdrag av nuvarande typ tycks vara otihräck-Ugteffektiva, eftersom de genom skattesystemets konstruktion får sina meststimulerande effekter just vid stark expansion och hög lönsamhet, dvs.motsatsen tih det läge som har rått och där de skulle göra verkan. Därför börman i stäUet i ökad utsträckning pröva generella bidragsstöd dem kan också företagsom för tillfället har mycket låg lönsamhet utnyttja. Kapitalmarknaden måste ges förutsättningar att fungerabättre. Det går att luckra upp, att hberalisera emissionskontroll.Sedan fyra är ligger den frågan begravd i en långrotande statlig utredning. Det enskilda sparandet var under många är på väg utförtill en fullständigt oacceptabel nivå. Om det just nu under intryck av oron harvarit högre, skah man inte glömma att det kan komma en punkt där det pä nyttbrakar nedåt. Då måste statsmakterna känna sht ansvar, inte bara genom attstoppa upp den faktiska realvärdeminskning som mänga småsparare utsätts förutan också genom att vara beredda att kraftigt höja avdragen för räntor på kapital,som har stått stiha . Vi kan inte hälla på att uppmuntra sparandetbara genom tiUfälliga Strängaspel och låta inflationen eller aUtförsnål beskattning i praktiken minska värdet pä det enskilda sparandet. Det äratt lura människor. Jag vet att vi tyvärr inte kan räkna med majoritet i dennuvarande för vär syn på näringspohtiken. Den socialdemokratiska ochkommunistiska riksdagsmajoriteten är negativ, vill inte ha en sådan meradynamisk näringslivspolitik. Regeringen har gäng pä gäng demonstrerat sinovilja att tänka om, och därför måste man säga ut att här går en avgörandeskiljehnje mellan socialhberaUsm och socialdemokrati. finns det visserligen i finansplanen många vackra ordom betydelsen av ekonomisk tiUväxt, inte som ett självändamål utan som ettmedel att förverkhga vUctiga välfärdsmäl. Men när finansministern säger att denekonomiska tillväxten är en förutsättning för reformarbetet blh det ju en domöver regeringens egen poUtik. Observera att just under de här två årenförlorade det svenska folkhushåUet, i förhällande tih vad vi kunde ha presteratmed samma typ av satsning som var normal, pä attekonomin stod stilla, och de 13 miljarderna skulle ha betytt mycket. Mänga famUjer och ensamstående har fått se sin egenfaktiska hushåhsstandard sjunka och har verkligen måst vända pä slantarna. Omstat och kommun hade fått förfoga över sin hälft av de här 13 miljarderna skuhede ha sett att mycket kunde ha uträttats som de nu inte själva klarar. Vi kunde ha byggt ut färdtjänsten för handikappade, sombör ges rätten att leva ett normalt och rörligt hv bland andra människor. Vi kunde ytterligare ha ökat stödet tUl folkpensionärerna.De äldre, som i så hög grad har bidragit till att skapa det relativa välståndsom ändå finns i , har det i många fall sannerligen inte för fett. Demåste klara sig pä en liten folkpension som priserna stiger sä snabbtatt index nätt och jämnt hänger med. Och skulle de ta något litet extraarbeteär bidrags- och skattesystemet så iha konstruerat att det nästan ingenting bhröver. Vi kunde ha sänkt taxorna på järnvägen som ett steg motatt göra SJ tih vad det tyvärr inte är; hela svenska folkets järnväg. Vi kunde med en del av de 6,5 miljarder som hade gått tillstat och kommun av dessa 13 ha bättre utnyttjat de ca 10 000 vårdplatser sombl. a. som en följd av landstingens ansträngda ekonomi inte användes förraåret. I en vädjan i talar en grupp aktiva läkare omden skamligt försummade vardagssjukvärden, om bristen på självklar omsorg omhjälplösa äldre människor. Och vi kunde även med dessa och andra angelägna reformer,utöver dem som vi nu har råd med, ha fått pengar över tih att minskamarginaleffekterna det förhållandet att man nu får en sä otillräcklig delkvar av en ökad inkomst för löntagare i vanliga inkomstlägen och se till, attdet verkligen lönar sig bättre att arbeta. Ochframför aUt skulle betydligt fler människor ha fått jobb. säger och det skall tydhgen vara enbeskrivning av oppositionens syn på det här; "Ständigt pä nytt har manhört talet att de sociala reformernas tid är förbi, det som återstår ärfinputs." Är det en riktig beskrivning av den reformUsta som jag här försöktege? När har statsministern hört detta ständiga tal frän den liberala sidan,frän ' ? Däremot kan jag tänka mig att statsministern har de härorden i öronen och att han har hört dem frän finansministern, därför att det ärnästan ordagrant vad finansminister sade i en sammanfattande kommentartill regeringens budget . Situationen är att ungefär 200 000 människor ärdirekt arbetslösa eller har beredskapsarbeten eller genomgår arbetsmarknadsutbildning.Hur går det för dem ? presenterade de treekonomerna i LO, i TCO och i SAF en gemensam beräkningöver sysselsättningsutvecklingen . Enhgt den skulle sysselsättningen kommaatt minska det här året med 5 000 arbetstillfällen. Det bhr tjänstemännen somdrabbas hårdast, och självaste säger i sin senastebarometer: "Nedskärningen inom industrins tjänstemannakader kommer attfortgå - åtminstone fram tih ." Det är dystra bedömningar,och de styrks tyvärr av andra. Vi vet att fristäUda tjänstemän har mycket storasvårigheter att fä nya jobb, och vi vet också att många akademiker som har lästimder och dragit på sig i flera fall stora skulder nu finner att deliksom inte behövs någonstans. Den upplevelsen är kanske värst för dem somlämnat ett yrke, t. ex. ett kroppsarbete, och studerat under storauppoffringar för att fä arbeta med något som de anser att de passar bättre för. Vad anser man nu från regeringssidan om den högaarbetslösheten? Jo, uppenbarligen att man inte kan göra någonting för attskaffa fler jobb pä den öppna marknaden. Statsministern sade jag tror att jag återger detordagrant att den sociala tryggheten har ahtid stått i centrum försocialdemokratins praktiska arbete. Javisst, i teori och förkunnelse. Men hurär det i praktiken? borde väl komma ihåg att även efterförbättringen i arbetslöshetsförsäkringen, som skah komma, så blir det mer änen och en halv mUjon svenskar som står utanför ett tillräckligt skydd vidarbetslöshet. krav på en aUmänsysselsättnings-försäkring är lika aktueUt i är. SjälvfaUet skall man ta varapå och bygga på arbetslöshetskassornas erfarenhet. Men stoppa inte det härverkligt viktiga trygghetskravet! Stoppa inte tanken att när man tarden nya utbyggnaden gå vidare fram mot en allmän sysselsättningsförsäkring! Vi tänker i varje faU inte slå oss till ro medsocialdemokratins slutsatser. Vi vägrar acceptera denna inställning från enregering som annars inte brukar vara nödbedd när det gäller att styra ochställa i ekonomin. Vi vägrar gå med på att det skulle vara ofrånkomhgt atthundratusentals människor står utan jobb och mångdubbelt fler känner Det här beror på vilken pohtik det förs. Med en annan och bättrenäringspohtik skulle fler människor fä trygga jobb. Vi har pekat pä en rad åtgärder för att förbättraarbetsmarknadsservicen i själva arbetsförmedlingarna och i sättet att söka uppdem som riskerar att bh utan jobb eller redan har blivit det. Socialdemokratin tycker att vi för ofta återkommer tillkravet att det måste löna sig att arbeta. Man vill framstäUa det som om denskatteomläggning som man själv beslutat om har löst det problem som sä mångabamfamiljer men även ensamstående upplever: hur det är närmast omöjligt att medegna ansträngningar förbättra sin ekonomiska situation. Tag t. ex. en tvåbamsfamilj där en av makarnaförvärvsarbetar och har en inkomst pä . Antag attinkomsten ökar , dvs. Det är inte ahs ovanligt -åtskilliga avtal ger ett sådant tillskott. Hur mycket får familjen över av denökningen? Jo, bara med de nya skatteskalor som gäller fr. o. och med en kommunalskatt på . Resten går bort i ökad skattoch minskat bostadsbidrag. Dessa skall räcka till att klara deprishöjningar som kommer. Sä om inkomsten ökar minskar i självaverket familjens konsumtionsmöjligheter . Sä ser skatte- ochbidragssystemet ut , och det drabbar de flesta barnfamiljer. Genom två mycket enkla reformer för en begränsad kostnadkan man se tiU att barnfamiljerna får behäha betydhgt mer av en sådaninkomstökning. Den ena reformen är att införa vettigare regler förinkomstprövning av bostadstilläggen.