prot · FW0991 · 1973-12-31 00:00:00 — Det hade, tycker jag, varit angeläget att nägot av den fermitet,som man visat i kansUhuset när det gällt att få fram propositioner även med ganska bräckligt utredningsunderlag hade kommit tUl uttryck även närdet gäUt frågan om konkurrens på byggnadsomrädet. Där hoppas jag att det somstatsrådet nu sade innebär att det kommer ett förslag snart. Jag hoppas ocksåatt man i det förslaget då skall ha bortsett från de kooperativa företagensinvändningar mot att de skall omfattas av konkurrensen och att man också avstårfrån att gå alltför långt när det gäller genereUa undantag för de aUmännyttigabostadsföretagen. Det bör vara konkurrens över hela fältet. Det är detta somkan leda till en verklig kostnadspress, av intresse för bostadskonsumenterna. Så tog statsrådet upp vad jag sade tidigare om räntan. Jagtycker att det av tre skäl är motiverat att diskutera en räntesänkning. Det första skälet är att kapitalkostnaderna är denavgörande posten för hyrorna. Gör man justeringar där får det en rejäl effektpå hyrorna. Det är nog det enda sättet om man vUl uppnå någon mer omfattandeeffekt, även om jag som sagt tycker att konkurrensfrågorna är viktiga. Det andra skälet som gör att man bör kunna diskutera enräntesänkning är att bostadsmarknaden är en ganska avskärmad del avnäringslivet. Man behöver därför inte riskera att få några återverkningar påden övriga kapitalmarknaden. Det tredje skälet är att bostadsbyggandet är ett områdedär risken är ganska begränsad. menar statsrådet tydligen att det är tveksamt om viskall diskutera AP-fondemas användning i detta sammanhang. Det var ingalundanågot primärt motiv för mitt förslag. Jag menar bara att om man skall sänkabostadsräntan kan man inte nöja sig med att sänka räntan pä enbart de statligalänen, eftersom de utgör en så liten del av det hela. Man mäste också gå in påbottenlånen. Där är AP-fonderna köpare i ganska stor utsträckningav obligationer. Jag har räknat ut att om AP-fonderna växer som man förestäUersig och om bostadsbyggandet utvecklar sig ungefär som det gjorthittills kommer andelen av bostadsobligationer i AP-fonderna 1980 inte att varastörre än , även om AP-fonderna skuUe köpa samtliga bostadsobligationer. Anslag till bostadsbyggande, m. m. HerrANDERSSON i (c) kort genmäle: Första några ord om frågan varför initialstödinte kan utgå tiU sanering av småhus. Statsrådet konstaterar att saneringen avsmåhus har gått mycket snabbare än saneringen av flerfamUjshus, varför det inteskulle behövas något speciellt stöd för småhussaneringen. I själva verket ärväl antalet omoderna lägenheter i flerfamUjshus ungefär lika stort sorn antaletomoderna lägenheter i småhus skillnaden är i varje fall inte särskilt stor.Härar det framför allt fråga om ett arbetsmarknadsstöd. Det gäller att få igång arbeten och därmed skapa arbetstillfällen för byggarbetskraften, somfortfarande dras med en betydande arbetslöshet. Då mäste det vara av lika stortvärde om man kan bereda arbete åt byggnadsarbetarna i småhus som om man kanbereda arbete åt dem i flerfamiljshus. Just flerfamiljshusen råder detfullständig enighet om; jag Anslag till bostadsbyggande, m. m. tror attdet skulle vara av ett väsentligt värde om man kunde ge stöd även till saneringav småhus. Statsrådet påstod att jag hade talat medspeciell ovilja om de höga husen. Jag kan inte erinra mig att jag gjorde det. Däremottalade jag om de mycket stora projekten, omfattande tusentals lägenheter, somonekligen i väsenlig mån har bidragit tUl dagens situation med alla de tommalägenheterna. Jag hälsade med tillfredsställelse såväl somstatsrådes förändrade syn härvidlag. Det är inte mänga år sedan som man baraville ha fram de stora projekten. har man som väl är helt kastat lossfrän det tänkesättet och behöver därmed inte ytterligare späda påfelbedömningen av vad man skall bygga. Det är riktigt att vi från och centerpartietförra året föreslog flera lägenheter än regeringen i bostadsbyggnadsprogrammet.Men jag vill understryka att vi pläderade för väsentligt fler småhus, byggda påorter där man höll igen för hårt på kvoten. Dessutom bedömde vi det så attkonjunkturerna inte skulle gå fullt så långt ned i botten som de i verklighetenhar gjort. Vi skall naturligtvis, , vänta påutredningarna. Jag tror att redogjorde för dem redan i sittförsta inlägg, och har väl också varit inne på problemet. Vi mästeha ett underlag för vårt handlande för framtiden. Det har tagit sin tid attbearbeta materialet från folk- och bostadsräkningen, och det är över huvud tageten svär uppgift att bUda sig en uppfattning om hur det kommer att bli medhushållsbildningen och efterfrågan på bostäder. Jag ser det inte som någon storförlust, om vi får vänta på ett bättre material som kan ligga till grundför värt handlande. TUl fröken vUl jag gärna säga att jag tycker attdet är glädjande att det beslut som togs om att bl. a. genomberedskapsarbeten försöka främja saneringen av äldre fastigheter har haftmycket god effekt. Enligt beräkningar skulle därigenomarbeten för bortåt 200 miljoner komma i gång. fickjag veta att enbart i hade 77 sådana saneringsobjekt behandlatsoch beviljats som beredskapsarbeten. Jag vet att detta också har slagit an utei landet. Vi märker det själva, när vi gär här i staden - en del kan nog ocksåse det i sina hemorter att stödet verkligen gett en god effekt. Jag är heltövertygad om att med den stimulans som sätts in genom det förslag om nyalåneformer som nu behandlar skall just saneringsarbetet få enytterligare puff framåt. Det betyder också väldigt mycket för sysselsättningen. För att sedan ta upp vad sade kan jagkonstatera att vi båda är överens om att hyresgästerna bör beredas ett ökatinflytande, men det är inte gjort i en handvändning. Man får på olika hållbereda sig för en sådan ny situation. Jag anser därför att det är riktigt attvi utreder den frågan. Vi har dock alla den uppfattningen att vi i fräga omboende skall skapa ett större mått av inflytande för hyresgästerna. Sedan vet jag inte om riktigt satt sig in iparitetslånesystemet. Det kan tyckas vara en bagatell att man avstår frånpraktiskt taget hälften avden höjning som skuUe skett av paritetstalet, men det är inte så obetydligt. Omvi ser tiUbaka, finner vi nämligen att det i fråga om paritetslånesystemet inteskedde några förändringar , därför att byggnadskostnadernalåg på en tämligen nivå. Det är först nu som det har börjat röra påsig; det var första gången som vi nu stod inför att det verkligen skulle bliett rätt betydande genomslag, om man inte gjorde någonting. Det är verkligeninte småpotatis, , när man reducerar kapitalutgifterna tiU hälften.De skulle i vissa faU ha stigit , men ökningen reducerades genomden här åtgärden tUl hälften. Till i vUl jag gärna säga att inteheller jag har varit anhängare av dessa stora projekt som han nämnde. Det hardock visat sig efteråt att man just genom att man fick i gång dessa projektpressade kostnaderna. Jag tror att det hade sin betydelse för att håUabyggnadskostnaderna nere. Men jag ser också nackdelarna, och jag tror att manmed upprepning i byggprocessen och över huvud taget en god organisation kan nåsamma effekt med något mindre projekt än man tidigare föreställde sig. På denpunkten är vi alltså överens. När det gäller småhusen viU jag tillägga att det ärriktigt att rätt många fortfarande har brister. Men om vi ser på utvecklingenoch följer bostadsräkningarna och noterar förändringarna där i fräga omstandard, trångboddhet osv., kan vi se att det just i småhusen har varit ensnabbare takt i upprustningen. Det har varit en mer omfattande sanering där änvad som har gäUt för flerfamUjshusen. Jag tror att det finns anledning atträkna med att många människor, som byggde sitt hus billigt en gäng i tiden, harmöjlighet att kunna finansiera saneringen på ett helt annat sätt än vad somgäller för flerfamiljshus. Där har vi andra förutsättningar och där är detnödvändigt att samhäUet ger en extra puff. Det har redan anmälts i kompletteringspropositionen att vinär det gäller småhusen i nyproduktionen säkerligen fär räkna med att under denkommande vintern göra ett frisläpp för de privatfinansierade husen. Jag hoppasatt det skall kunna bidra tUl att håUa sysselsättningen uppe, vUket är vårtmotiv. Det har inte kommit upp under debatten här, men andra harsagt att det pä sistone förekommit en privatisering av byggandet. Det berorenbart pä att vi frisläppt småhus som har privatfinansierats. Men i det liggerinte någon mera långsiktig strävan att begränsa den kooperativa eller kommunalaföretagsverksamheten, utan det har helt enkelt varit en åtgärd som haft sinmotivering i att vi vUl ta vara på den byggarbetskraft som finns tillgängligoch passa på att möta den efterfrågan som föreligger i fråga om småhus. Anslag till bostadsbyggande, m. m. HerrULLSTEN (fp) kort genmäle; Jag vUl på intet sätt nedvärdera betydelsen avatt man avstod frän att höja paritetstalet, även om det givetvis har enrelativt begränsad betydelse. Vad jag vUle säga var bara att jag tycker attregeringen kanske kunde visa litet mera engagemang, litet mera konstruktivfantasi. De höga hyrorna är ett mycket allvarligt problem, och det är intemycket som åstadkommits, trots att man när det gäller konkurrenssi- Anslag till bostadsbyggande, m. m. dan harett färdigt utredningsförslag som legat . När det sedan gäUer den här propån om att sänka räntan, ärdet klart att man först måste ta ställning tUl om det över huvud taget ärmotiverat att laborera med räntan. Jag tycker, av skäl som jag tidigare nämnde,att det finns motiv för det. Frågan är då på vUka lån det skall ske. Statsrådetmenade - om jag fattade honom rätt - att man fick nöja sig med att sänka räntanpå de statliga länen som, såvitt jag vet, utgör ungefär mellan 15 och 20procent av den totala utlåningen i ett hus. Effekten av räntesänkningen därblir ganska blygsam. Frågan är därför om man inte också måste gå in päbostadsobligationsräntan, då får man med den tunga klumpen. AP-fonderna är är köpare av bostadsobligationer. Om man inför en särskUd lägrekostnadsränta uppstår frågan om man skall subventionera AP-fonderna förskUlnaden mellan den och räntan i övrigt eUer om man skall acceptera en lägreförräntning av AP-fonderna. Ur samhällsekonomisk synpunkt är det enlämplighetsfräga. Jag lutar närmast åt att en lägre förräntning av AP-fondernaär rimlig, allra helst som det, om man begränsar denna lägre bostadsränta tUlflerfamUjshusen, skulle röra sig om en sänkt förräntning av . Som jag sade i min tidigare rephk, fast det blev htethastigt mot slutet, skulle andelen AP-medel i bostadsutlåningen , som jagtog som ett exempel, inte bli större än den är , även om fonderna köpteupp samtliga bostadsobligationer. (vpk) kort genmäle: Mitt anförande skall bli kort. För att återkomma till hyresgästernasinflytande viU jag tUl inrikesministern säga, att jag också tror att det kanvara angeläget att närmare utreda formerna för det inflytande och det samrådsom bör komma till stånd. Jag tror i likhet med inrikesministern att det är ensak som mycket väl kan anförtros åt hyresgästernas organisationer. Men det börju inte hindra att man i den nya saneringslagen skriver m något om att deberörda hyresgästerns skaU ha möjlighet att yttra sig eUer att ta initiativ dädet gäller upprustningsåläggande eller användningsförbud. Vi anser att man redan nu borde ilagtexten tUlförsäkra hyresgästerna sådana rättigheter att bostadssaneringeninte blir i lagens mening bara ett mellanhavande mellan kommunerna ochfastighetsägarna. Vi anser att hyresgästernas intressen måste tUlmätas likastor betydelse som fastighetsägarnas, ja större betydelse änfastighetsägarnas, och det är orsaken tUl våra förslag. Jag förestäUer mig att det redan med de uttalandensom har gjorts bör vara möjligt att ta kontakter på det kommunala planet och setUl att hyresgästerna också fär tUlfälle att säga sin mening. Det harinte varit möjligt för oss att göra en laglig reglering av detta förrän vi harfått frågan mera penetrerad, men redan detta att den är behandlad bör kunna gevissa impulser. Jag skallinte fortsätta debatten med , men det är klart att i och försig betyder det kortsiktigt ingenting med en förändring av räntesatsen, utan dåfår vi gå in och förändra själva länesystemet. Det är nödvändigt med denutgångspunkt vi har. Vi får sätta en annan basannuitet, men det förutsätter engenomgripande förändring. Problemet kan inte lösas så lättvindigt att vi baraförändrar förräntningstalet för kreditiv eller annat kapital. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Fru andre vice talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt tUl ytteriigare replik. Debatten om bostadsförsörjningen härför förstagången, i vaqe faU sedan jag kom tUl , handlat om såväl nybyggnad somsanering. Jag menar då planerad sanering. Man har tidigare håUit på medpunktsaneringar och andra saker, men här har vi nu allt i ett sammanhang, ochdet är ju en framgång. Jag får väl säga beträffande lagstiftningsdelen, som jagnärmast kommer att yttra mig om, att propositionen har tagit det bästa ursaneringsutredningens förslag och dessutom förbättrat det. Departementet hargjort ett gott arbete, och även lagrådet har väl åstadkommit en delförbättringar. Innan jag går in pä lagstiftningen vUl jag erinra om enepisod som är . - jag vill minnas att han varbostadsstyrelsens förste chef höll ett föredrag vid en planeringskurs som jagvar med på. Han avslutade sitt anförande litet tidigare än han skulle göraenligt programmet och ursäktade sig med att han måste springa tillstatsrådsberedningen och försöka övertyga regeringen om att det inte går attbara bygga nytt utan att vi också mäste ta vara på förkrigsbeståndet avomoderna fastigheter och försöka få in det i bostadsförsörjningen. Det varlångt innan statsrådet inträdde i regeringen, så det faller ingenskugga på honom, men tydligen hade propå ingen större inverkan, ty1950-talet präglades av en hets att bygga ikapp bostadsbristen genom attexploatera nya områden. Det fanns väldigt litet plats för annan sanering änenstaka punktinsatser i städerna. I folkpartimotionen 1926 behandlas en del saker somåterfinns i själva lagpropositionen. Det finns där tvä huvudmedel:upprustningsåläggande och användningsförbud. De grundar sig på begreppet lägstagodtagbara standard. Beskrivning finns i propositionen om att standarden skallbedömes med hänsyn till anordningar för kontinuerlig uppvärmning, avlopp,toalett osv., men det finns ingen definition i själva lagen. Det är klart attdetta pä sätt och vis är en brist, eftersom man grundar tvångsingripanden påatt fastigheten inte har lägsta godtagbara standard. Efter att ha lästpropositionen och fått del av orsaken tiU att denna bestämmelse inte medtagitsi lagen och även efter att ha åhört diskussioner i utskottet tycker jag, kan godta att definitionen inte återfinns i lagen. Lagrådet hade ju enannan åsikt: det ville införa en särskild paragraf därom. Vpk delar den åsikteni sin reservation. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Naturligtvis finns här svårigheter. Det kan föreliggaolika åsikter om vad som är minsta godtagbara standard, det kan föreligga olikaåsikter i olika orter där varierande klimat råder, och det kan vara fräga omolika åsikter hos de människor som blir berörda. Då kommer jag in på det som vidiskuterat i våra reservationer, som vi även lagt stor vikt vid. Vi tycker attsaneringen skall ske på sådant sätt att hyresgästerna i största möjligautsträckning skall kunna bo kvar. Det skall vara en sanering tUl rimUgakostnader. Man skall inte behöva flytta ifrån sitt gamla kvarter, och sådanarikssaneringar som förekommit i stor utsträckning -även ikommunernas egen regi - skaU inte ingå i detta program. Det föreligger oftasvårigheter i fräga om ersättningsbostäder man talar om evakuering och enbartdetta gör att människor kan bh rädda för det hela. I vår motion och i utskottsarbetet har vi talat ommöjligheten att jämka pä begreppet minsta godtagbara standard i samband med deförhandlingar som sker inför hyresnämnden. Lagrådets fyra ledamöter har därdelat sig i två delar; en duo har sagt att såsom lagen är skriven finns ingenmöjlighet att göra det. Kommunen anger vUken standard man vUl ha och dä är detingenting att göra. Den andra duon har sagt att kommunen möjligen kan göra enannan bedömning genom hyresnämnden, men fastighetsägaren kan inte göra någonsådan framställning. Jag finner inte att statsrådet har svarat på denna fräga isitt protokoll efter det att lagrådet har haft frågan uppe tiU bedömande. Men upprustningen kan inte vara ett självändamål. Deboende bör rimligen få påverka sin standard. Saken har diskuterats tidigarehär, men jag måste ta upp den igen, då jag tycker att det är en sä viktigfråga. Departementschefen har i varje fall antytt att det skall bli en särskUdutredning, och utskottet har också uppfattat saken så. I departementschefensord ligger ett indirekt medgivande att de boende skall få påverka sinmoderniseringsstandard. Rent principiellt skall man kunna göra det, och dåtycker vi att man även skall kunna göra det i det enskUda fallet. Det är detenskilda fallet som gäller för de människor det här är fråga om. I alla möjliga avseenden är det fråga ommedborgarinflytande. Detta gäller planläggning och annat. Vi har hört attHyresgästföreningen i fastslagit några punkter. Utskottet menknappast allmänheten har lugnat sig med att höra att kommunen i sin planeringav all saneringsverksamhet skall ta hänsyn tUl de boendes önskemål. Det ärsjälvklart att man i princip skall göra detta, men för dem som bor uppe iMariabergen på Söder eller i något av de mänga halvgamlabostadsområdena i , , , och för all del också i andratätorter som är i behov av upprustning och som är av den beskaffenhet att dekan upprustas, känns det inte som om de hade nägot personhgt inflytande. Vadhänvisade man tUl? Jo, att kommunen i sitt saneringsprogram skall ta hänsyn tUlde boende. Men saneringsprogrammet i en större tätort omfattar hundratalsfastigheter. Det finns inga möjligheter att gå in hos varje hyresgäst ochfråga. Det skall vara överläggningar mellan kommunen och fastighetsägaren.Statsrådet har muntligt antytt att man även skall ta hänsyn till hyresgästerna,men det finns inga regler om detta. I hyresnämnden har hyresgästerna inte någonpartställning. Man behöver naturligtvis inte göra något avsteg frånambitionen om lägsta godtagbara standrad, jag vill upprepa det. Men det finnsolika sätt att nå den, och det kan finnas ohka fordringar frän de ohkamänniskor som berörs. En vanlig invändning när det gäller bostadslånegivningenm.m. är att vi inte bygger för den människa eller den familj som lånar, utanatt vi mäste tänka på lång sikt. Men när det gäUer saneringsprogrammen, somofta berör bostäder för äldre människor, är det just för dessa människor sombor där som en upprustning i första hand skall göras. Vi anser det alltså viktigt att man gör någonting ätdetta. Vi har förtroende för att statsrådet tänker sätta i gång medutredningen, men i vår reservation har vi begärt att utredningen bör komma såsnart att man redan vid höstriksdagen kan fä ett förslag. Då vUl vi ocksåförsöka få in någonting om partsställning för de boende i samband medsaneringar. Jag förstår att det kan vara svårt att klara detta, men svåraresaker har man klarat i kanslihuset, så jag hoppas det skall gå bra här också. För att ytterligare samla lite kol på statsrådets huvud ifråga om de enskildas inflytande vill jag citera från ett papper som delades uttUl riksdagsledamöterna i går och som statsrådet säkerligen också fått frånByggforskningen. Det handlar om evakuering i samband med saneringsverksamheteni och . Jag skulle vilja citera ett par rader som visar hursvårt det är med evakueringsfrågorna här i . Det har visat sig att. saneringsverksamhetens omfattningär helt beroende pä tillgången av ersättningslägenheter. Det är Storstockholmsbostadsförmedling som helt har hand om att skaffa dessa, och därför är det intesaneringsplanerna som fastställs i som leder verksamheten, utan vadde 22 grannkommunerna kan erbjuda för ersättningslägenheter. Svårigheterna göratt man får försöka se tUl att man inte behöver så mycket evakuering, utan kanhöja standarden i litet måttligare takt. "Saneringsverksamheten berör tusentalsmänniskor, som mäste flytta från invanda mUjöer. Man vet ännu väldigt litet om vad ett sådant uppbrott innebär för ett hushåll. Mängamenar att det medför en omställningsprocess som är både tidskrävande ocharbetsam och för vissa, särskUt äldre människor, helt oöverkomlig." Jag behöver inte fortsätta citatet, det står mera i sammastil. Artikeln slutar med att det finns risk "att vi i stället för atthöja bostadsstandarden för människorna, höjer den på bekostnad av dem" och det är ju inte meningen. Jag ville då avrunda denna del av mitt anförande med attyrka bifall till reservationerna. Det är med en viss tvekan jag yrkar bifalltUl reservationen 3 i civUutskottets betänkande 20. Avsiktligt elleroavsiktligt vad vet jag har den fått titeln ; det fårstå för sekreterarens räkning. Jag yrkar aUtså bifall tUl den reservationen ochtill reservationen 5 a som handlar om hyresgästens ställning enligt lagstiftningen. Ireservationen 7 har vi vågat oss på en direkt ändring i lagförslaget. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Det gäller5 § om upprustningsåläggande. Departementschefen har i propositionen på s. 76 framhålhtatt det inte bara är fråga om det som direkt står i lagen, alltså de ekonomiskafrågorna att det kan beräknas ge skäligt ekonomiskt utbyte utan man skallta hänsyn till byggtekniska och ekonomiska förutsättningar, plantekniska ochkulturhistoriska synpunkter, miljösynpunkter, bostadsförsörjningssynpunkterosv. Utskottet kommenterar det och säger att kommunen skall ta hänsyn tUl dessasynpunkter vid framställningen. Vi menar nog att det finns anledning förhyresnämnden att med det här vaga underlaget för tvångsreglerna, nämligenlägsta godtagbara standard, som man inte riktigt vet vad det är för någonting,även skall kunna ta hänsyn tUl dessa omständigheter, som var för sig inverkarpå vUken standard som skall gälla. Vi anser alltså att hyresnämnden skall kunnata hänsyn tUl dessa omständigheter, särskilt om parterna inte är riktigtöverens om tagen. Sedan finns det en formell sak i de här paragraferna, somvi inte har brytt oss om att reservera oss mot. Vid tUlämpningen av 5 § och 6§, som handlar om upprustningsåläggande respektive användningsförbud, räknarman med att kontakt skall tas med fä förhandsuttalandeom byggnadslov. Får man ett positivt yttrande från , så ger upprustningsåläggande, men i 7 § står att om byggnadslov ej beviljas, såförfaUer åläggandet. 6 § om användningsförbud är naturligtvis mycket hårdare.En fastighet blir ju mer eller mindre värdelös när man inte får använda den.Där står det bara, att om det kan antagas att byggnadslov till åtgärden ejkommer att beviljas, skall man kunna ge användningsförbud. haräven här möjligheter att i förhandsutlåtande meddela att byggnadslov intekommer att beviljas. När det sedan kommer tUl kritan, kan ändå byggnadslovbeviljas, och ärendet kan överklagas hos högre instans. Det finns tusentalsexempel på byggnadslov som överklagats, men här gäller det bara att anta dethela. Naturligtvis kan sådant här inträffa vid väldigt få tillfällen, men detär ett skönhetsfel i den här lilla näpna lagen. Jag tycker också att lagrådet har farit vUl. Jag skaUnaturligtvis egentligen inte polemisera mot lagrådet, men lagrådet har sagt attdet torde få ankomma pä kommunen att vid handläggning av upprustningsärendenmedverka tiU att befogade dispenser meddelas av eller söks hoslänsstyrelsen. Det finns ingen möjlighet för kommunen att påverkabyggnadsnämnden att bevilja byggnadslov eller söka dispens, om kommunen inteäger fastigheten. Jag vet inte vad lagrådet tänkt på eUer om det inte har tänktalls. Detta alltså sagt inom parentes. De här frågorna var alltså av formeU art, och i praktikenordnar det naturligtvis upp sig.