prot · FW09147 · 1973-12-31 00:00:00 — För detfjärde kan en fast förbindelse mellan och komma att få negativaregionalpolitiska effekter, om vi inte bygger ut vägförbindelserna till ochfrån till godtagbar standard och kapacitet. Det är en absolutnödvändig åtgärd. Utbyggnaden av är vårt mest angelägna vägprojekt förnärvarande, och den kommer att vara det framåt. Jag vill docksäga att det finns en ljuspunkt i denna fråga, och det är att självt,som framgår av dess anslagsframställning , helt har fått upp ögonenför de problem som är förknippade med E 6 genom . Det är tacknämligt.Men vad saknar är medel för att kunna genomföra en snabbareutbyggnad. Jag vill sluta med samma förhoppning som äruttryckt i det särskilda yttrandet, nämligen att utifrån sina egnabedömningar som jag hoppas att det gör allvarligt använder vissa av deextra medel som nu anvisar till förberedelser för en snabb utbyggnadav , bl. a. för det ändamål som vi berört i motionen 2073: omläggning avjärnvägen söder om . (vpk): Jag kommer i det här inlägget att uppehållamig vid de delar av betänkandet och den aktuella motionen 2093 som behandlarbostadspolitiken och problem i anslutning tUl den. Situationen på bostads- och hyresmarknaden är minstsagt oroande, och det måste stå klart att det krävs omedelbara ochgenomgripande åtgärder för att den inte skall bli katastrofal. Hur är dåsituationen? Det finns i vårt land fortfarande närmare en halv mUjon trångboddahushåll. Hundratusentals hushåll saknar en egen, direktför-hyrd bostad. En halvmiljon hushåU bor i omoderna lägenheter. Omkring 30 000 lägenheter beräknas ståtomma därför att folk inte har råd att betala den hyra som begärs. TUl bildenhör att närmare 10 000 byggnadsarbetare är arbetslösa. Ett allt större antal människor måste utöverbostadsbidragen erhålla socialhjälp för att klara de höga hyrorna. Det bostadssocialastödet har inte kunnat hindra en utveckling som innebär att människor med lågainkomster i stor utsträckning tvingats bo i de sämsta bostadsområdena.Uppdelningen i fattiga och rika områden, en bostadssegregation, fortsätter iökad takt. Höjda bostadsbidrag löser inte problemet med de högahyrorna, lika litet som socialbidrag. Trångboddheten och bostadsbristen måsteavskaffas genom ett fortsatt högt bostadsbyggande och en sänkning avboendekostnaderna. En sanering av det äldre bostadsbeståndet måste genomföras,och då på vUlkor som gör det möjligt för hyresgästerna att bo kvar i sinalägenheter efter en upprustning. Hyrorna har, framför allt i nyproduktionen, nått en nivådär vanliga löntagare får allt svårare att klara hyran för en modern och rymligbostad. Det behövs omedelbara åtgärder för att få slut på hyreshöjningarna ochpressa ned hyrorna. Man löser inte de akuta problemen med höga hyror ochständigt stigande boendekostnader genom att hänvisa tUl utredningar - inte ensom man ger dem direktiv om att skynda på, som vår nye bostadsminister nyligenhar gjort. Vad som behövs nu är kortsiktiga, omedelbara åtgärder iform av ett allmänt hyresstopp, en sänkning av hyrorna i de senaste årensnyproduktion i flerfamUjshus, exempelvis i form .av bostadsrabatter enligtboendeutredningens förslag, och ett stopp för de kommunala taxehöjningarna. På måste man ta itu med orsakerna till de högaboendekostnaderna, med de profitintressen och den spekulation som driver upphyrorna och boendekostnaderna. Vi har kommunisterna sedan många årtUlbaka ställt förslag och anvisat vägar tUl en grundläggande förändring av bostadspolitiken.I botten måste då läggas ett nytt finansieringssystem med en totalfinansieringav allt bostads- och samhällsbyggande genom en statlig byggnadsbank mot en lågoch fast ränta. Affärsbanker, försäkringsbolag och AP-fonder måste finansierabostadsbyggandet och dess följd investeringar med en betydligt lägre ränta ännu gällande bostads-läneränta. Paritetslånesystemet, som innebär att bostadsfastighetenskapitalkostnader fördelas i tiden, dvs. skjuts , medför ständigahyreshöjningar om systemet som sådant skall följas. Detta system måste troligenersättas liksom systemet med byggnadskreditiv tUl höga räntor under och oftalångt efter byggnadstiden. Man måste få ett system med statliga enhetslån föralla kostnader som är förenade med bostads- och samhällsbyggandet. De tekniska lösningarna av finansieringsproblemen ärnaturhgtvis inte avgörande. Avgörande är att åtgärder snabbt vidtas för att manskall få "billigare pengar" till bostadssektorn. Det behövs enligtvpk :s mening en grundläggande förändring av bostadspolitiken för att få slutpå nuvarande förhållanden, där bostaden i stor utsträckning är en handelsvara,en kommersiell vara, och där profitintressen och spekulation driver upphyrorna. Profitintresset måste bort från bostadsförsörjningen, och bostadspolitikenmåste få en social målsättning, där en god bostad betraktas som en socialrättighet för alla människor. Utöver vad jag tidigare nämnt om åtgärder för att få"billigare pengar" till bostadssektorn har vpk som bekant ställtförslag för att komma tUl rätta med markspekulationen, monopoliseringen inombyggnadsmaterial-industrin, den privatkapitahstiska dominansen inombyggnadssektorn och ägandet och förvaltningen av flerfamiljshus. De orättvisor som finns mellan olika boendeformer ochsom ensidigt gynnar ägarna av småhus måste ersättas med ett system där dendel av boendekostnaderna som utgörs av skuldräntor blir avdragsgill även förboende med bostads- och hyresrätt. En begränsning av denna avdragsrätt måstedock ske så att inte höginkomsttagare gynnas. Systemet, som innebär att småhusägarna har avdragsrättmedan andra boendekategorier inte har samma möjligheter, har snedvriditinriktningen av bostadsbyggandet och bostadsefterftågan. Det medför att bostadskonsumenternasvalmöjligheter begränsas. Ägandeformen har sålunda stor betydelse för valet avboendeform pä grund av de nuvarande avdragsreglerna. Det är en av de främstaorsakerna till att så många människor frågar efter egenägda småhus.Bostäder i allmännyttig och kooperativ förvaltning som upplåtes med hyres-eller bostadsrätt har genom denna orättvisa konstruktion inte blivit likakonkurrenskraftiga som de egenägda. De som bor i de större lägenheterna iflerfamiljshus får högre boendekostnader än de som bor i egenägda småhus.Detsamma gäller för dem som bor i hyresradhus och småhus som upplåtits medhyresrätt; de får också betydligt högre boendekostnader genom att de i sambandmed deklarationen inte för dra av den del av hyran som utgör skuldränta. Detfinns risk för och det finns tendenser som klart pekar på att lägenheterna iflerfamiljshusen blir allt mindre och att vi får en minskning avutrymmesstandarden i en situation där flera hundra tusen Småhusbyggandet är en för bankerna och byggmästarna lönsamproduktion, men småhusen är möjliga att efterfråga som boendeform i huvudsakför de mera köpstarka grupperna i vårt samhälle. Boendeformen som sådan slårvakt om den privata äganderätten och det privatiserade boendet, och det ärnaturligtvis främst därför de borgerliga partierna stöder en utveckling mot enboendeform med fler egenägda småhus. Samhällsekonomiskt är det den absolutdyraste formen av bostadsbyggande med bl. a. de högstaexploateringskostnaderna. Bankerna och deras byggnadsföretag ser naturligtvissin chans att genom ett ökat småhusbyggande återerövra en del av denbostadsmarknad som man förlorat tUl de aUmännyttiga ochkooperativa bostadsföretagen. De hyresstegringar som genomförts ,som beslutats och som kan beräknas bli genomfördaunder innevarande år bl. a. på grund av höjda bränslekostnader och kommunalataxehöjningar för exempelvis vatten och avlopp, elström och renhållning,innebär för de allra flesta hyresbetalarna en ökning av boendekostnaderna med600 kronor eller mera eller med eller mera. Mot bakgrund av dessa förhållanden och då det hos enmycket stor del av lönearbetarna inte finns utrymme för ytterligarehyreshöjningar kräver kommunisterna att ett hyresstopp skallinföras och att detta får gälla till dess att åtgärder vidtagits som gör atthyrorna i stället kan sänkas. De invändningar som görs mot vårt förslag om hyresstopp,där hyresstoppet skah baseras på de hyror som gäller vid utgången av detta år,är enligt min mening inte särskilt starka. Det kan exempelvis inte varatekniskt svårare att genomföra ett hyresstopp än att genomföra prisstopp påandra områden. Inte heller skulle ett hyresstopp få mera godtyckligakonsekvenser än då man exempelvis utvidgade prisstoppet tUl att omfatta vissaträvaror. Vi är överens med utskottet om att den framtidahyresutvecklingen bör diskuteras från andra och mera grundläggandeutgångspunkter, som jag också sökt ange i mitt anförande. Vad det här handlarom är att i avvaktan på mera långsiktiga åtgärder nu fatta ett beslut somsätter stopp för de ständiga stora hyreshöjningarna. Jag yrkar bifall till motionen 2093, mom. 2. Jag vill slutligen säga några ord om vänsterpartietkommunisternas förslag i motionen 2093 i den del som berör bostadstilläggen. Viföreslår att statsbidrag skall utgå för hela kostnaden för tilläggen, dvs.bostadstilläggen skall bli en helt statlig angelägenhet. Som ett led i enannan kostnadsfördelning mellan staten och kommunerna borde staten kunnaavlasta kommunerna den mindre del av bostadstilläggen som kommunerna nu haratt svara för. har i sitt yttrande över vårt förslaghänvisat till att de merkostnader, som föranleds av förslagen i propositionen,i sin helhet kommer att falla på staten. Vidare anförs att frågan omfördelningen av kostnaderna mellan stat och kommun bör behandlas i denkommunaleko- Då vi tidigare behandlade en vpk-motion med sammainnehåll framhöll vi och yrkade att kommunalekonomiska utredningen borde ges iuppdrag att utarbeta förslag till den omläggning vi föreslog, men detta avslogsav riksdagsmajoriteten. Förslaget om att det individuella bostadsstödet bör bli enhelt' statlig angelägenhet grundar sig på den principiella uppfattningen att enstörre del av kommunernas kostnader måste övertas av staten. Det förhållandetatt kommunalekonomiska utredningen behandlar kostnadsfördelningen mellan statoch kommun hindrar inte att staten nu tar över det som återstår för attbostadstilläggen skall bli helt statliga. Ett sådant förfarande skulle ocksåinnebära betydande administrativa fördelar och med förmodligen ganska storainbesparingar som ett resultat. Jag yrkar bifall tUl motionen 2093, mom, 7, HerrKNUT i (s); Det är bra att de borgerliga partiernainstämmer i det fackliga kravet på en plan innebärande arbete åt alla. Det ären ideologisk seger för arbetarrörelsen. Tydligen har de borgerliga, om änefter långvariga överväganden, börjat inse att de s, k, fria marknadskrafternainte utan vidare garanterar människors sysselsättning. Däremot anser jag det rent ut sagt svagt av de borgerligaatt de efter så mycken svartmålning och efter så förklenande kritik av densocialdemokratiska sysselsättningspolitiken inte har förmått utforma förslagtUl åtgärder, som på kort sikt minskar arbetslösheten. Det sägs visserligen iden gemensamma reservationen att det är nödvändigt med åtgärder utöver de ipropositionen framlagda förslagen för att den sysselsättningspolitiskamålsättningen skall kunna infrias, men när sedan frågan uppstår vilka dessaåtgärder skall vara sviker de borgerliga. Då blir de helt enkelt svaretskyldiga. Såvitt jag har kunnat finna finns det i den gemensammaborgerliga reservationen tre konkreta förslag på kort sikt. Man anser för detförsta att en utredning bör tUlsättas för att skyndsamt utreda frågan om ensänkning av den allmänna arbetsgivaravgiften inom det allmänna stödområdet.Man vUl för det andra förbättra de mindre företagens försörjning medlångfristigt kapital genom att ge dem ökad återlånerätt från AP-fondsmedel, Ochför det tredje föreslår man att skall be regeringen sätta till enutredning om borttagande av ATP-avgiften för äldre arbetskraft. Det är dessa treförslag tUl åtgärder som de borgerliga gemensamt för fram pä kort sikt, ochdessa åtgärder skulle bättre än de av regeringen föreslagna åtgärderna klarasysselsättningen. Hur många nya arbetstillfällen tror de borgerliga kan skapasi vinter och genom de här tre förslagen? De borgerliga partierna geralla arbetslösa följande rättframma besked: Vi föreslår nya utredningar. Låt mig erinra om hur Dagens. Nyheter tolkade förslaget omen stabiliseringskonferens. skrev tidningen attkonferensen skulle "fastställa vUket samhällsekonomiskt utrymme som finnstillgängligt för löneökningar". Det var då någonting helt nytt i svenskpolitik, men det är det inte längre. Hela borgerligheten kom tillbaka medförslaget. Man vUl helt enkelt lägga sig i vad arbetsmarknads- Jag anar hur väloljat samarbetet i en sådan konferens skulle bli mellan deborgerliga och arbetsgivarna. De skulle försöka pressa LO och TCO till återhållsamhet.De borgerliga utnämner med förslaget sig själva till förmyndare överfackföreningsrörelsen. Jag påminner om att såväl LO som TCO alltid avvisatförslaget om en stabiliseringskonferens. Det är bara de borgerliga partiernasom insett vUken enorm positiv betydelse en konferens av den föreslagna typenskulle ha. De är ju inte heller kända för speciellt god kännedom om de fackligaprinciperna. De borgerliga gör nu återigen ett stort nummer av sittkrav på en s, k, stabiliseringspolitisk konferens. Meningen är att en sådankonferens skulle sammankallas före den avtalsrörelse som , Konferensen skall, heter det, ge de avtalsslutande parternaunderlag för den samhällsekonomiska bedömningen. Dess huvuduppgift är att vara ettforum där man presenterar synen på det samhällsekonomiska läget och diskuterarde aktuella fördelningspolitiska problemen. Vad är innebörden av detta upprepade förslag annat än enförnyad omyndighetsförklaring av arbetsmarknadens parter! De borgerliga låterännu en gång påskina att den fackliga rörelsen inte beaktat desamhällsekonomiska konsekvenserna av förhandlingskraven. Det är en allvarligkritik som de borgerliga på detta sätt slungar ut, och jag noterar att centernutan vånda står bakom denna löntagarfientliga propå. I vUka avseenden har t. ex. brustit i hänsyntill samhällsekonomiska krav? Anser de borgeriiga att LO-medlemmarna förhandlatsig fram till alltför goda löne- och anställningsvillkor? Underförstått i det borgerliga förslaget är attarbetsmarknadens parter är oansvariga och därför behöver regeringens ochriksdagens råd och vägledning för att sköta sina värv. De borgerliga ärmöjligen t. o. m. inne på tanken att det är regering och riksdag sorri skallange vilka ramar parterna har att röra sig inom. Det är svårt att upptäckanågon väsentlig skillnad mellan denna tanke och en övergång tUl statligt styrdaförhandlingar, dvs. en dödsstöt mot systemet med fria förhandlingar. I dagens debatt har i hävdat attstarka skäl föreligger för att inför den nu stundande avtalsrörelsen den somredan har satt i gång anordna en sådan konferens. Det finns därför allanledning att ställa frågan: Är det på det sättet en eventuell borgerligregering kommer att agera på arbetsmarknaden? Jag vUl, herr talman, ägna av mitt anförandeåt möjligheterna att på väsentligt öka sysselsättningen. Förarbetarrörelsen är det en självklarhet att vi måste ha ett effektivtnäringsliv, ett näringsliv som går för full maskin, ett näringsliv som förmårhävda sig på världsmarknaden. Det är ett ofrånkomligt faktum för vårt land attindustrins styrka är grunden för all sysselsättning. Det är bara en slagkraftigindustri som ger oss möjlighet att bygga ut de socialt sett väsentliga delarnaav den offentliga sektorn. Oavsett om vi arbetar i vårdyrken, i handeln, ibyggbranschen eller jordbruket är vi alla beroende av industrin för vårsysselsättning. Någon ställer måhända frågan: Är det verkligen möjligteller önskvärt att göra industrin ännu effektivare? Är inte arbetstempottillräckligt högt uppdrivet som det är? Det ligger naturligtvis en hel del i sådana invändningar.Jag tror nämligen inte att vi kan öka effektiviteten särskilt mycket genomåtgärder i de enskUda företagen. Vi måste i stället angripa problemen på enannan nivå, på branschnivå. Det är på branschnivån som de storaeffektivitetsvinsterna kan göras. Det gäller att förbättra samspelet i fråga omteknisk utveckling, samspelet mellan stora företag och mindre företag, samspeleti fråga om marknadsföring, transporter, finansiering osv. Det är anledningentUl att vi bör göra samlade program på branschnivå. I sådana program blir detäven naturligt att undersöka hur förädlingsgraden hos våra produkter skall ökaoch hur vi skall kunna undvika onödig import. Vi bör alltså sträva eftertUlverkning av sådana produkter som inte tillverkas i vårt land utan istället importeras från andra länder. Det har framgått av uppgifter i dagspressen attindustridepartementet planerar att ta upp överläggningar med företrädare förnäringslivet, bl. a. om vad som praktiskt kan åstadkommas för att fylla luckori olika branscher genom att vi startar inhemsk tillverkning. Jag hälsar dessaplaner med tillfredsställelse, och jag vet att industriministern kanskehar han redan börjat har överiäggningar med rörande dessafrågor. Den fackliga rörelsen anser detta mycket värdefullt. Förutsättningar finns att i samverkan mellan samhället ochindustrin skapa nya realistiska arbetstillfällen, men i avvaktan på detta är enökad satsning på den offentliga sektorn nödvändig. Arbetslösheten är på vissaområden fortfarande hög, redovisade Byggnadsarbetareförbundetsarbetslöshetskassa färska siffror över arbetslösheten. Det är dystra siffror:den 3 december saknade drygt 8 000 byggnadsarbetare jobb. Det innebär enarbetslöshet på . ökadearbetslösheten med nära 2 000 man, I jämförelse med är det enligtstatistiken 1 700 färre arbetslösa i , men tänker man pä attantalet aktiva medlemmar i förbundet minskat med drygt 6 000,inser man att sysselsättningsläget för byggbranschen i realitetenhar försämrats. En stor del av byggnadsarbetarna är trots den tekniskautvecklingen sysselsatta inom bostadsbyggandet. Minskar denna sektor kraftigt,påverkar det direkt sysselsättningen för byggnadsarbetarna. Det är angelägetatt bostadspolitiken får en sådan uppläggning att denmotsvarar de behov av moderna bostäder och god boendemiljö som faktiskt finnsoch att byggnadsarbetarnas rättmätiga krav på hög och jämnsysselsättning tillgodoses. Jag är, herr talman, övertygad om att regeringen och dennye bostadsministern har både vUja och förmåga att leva upp till dessaförväntningar. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrLÖFGREN (fp) kort genmäle; Jag fäste mig vid att när började tala om det förslag angående stabiliseringspolitiskakonferenser som har framförtsi reservationen i anslutning till en motion från gjorde han dettapå ett sätt som om han aldrig hade hört talas om vad vi framfört eller vartdessa konferenser skulle syfta. Det måste vara ren Ulvilja av , om han vUl lägga in någon statlig lönedirigering i syftet med dessastabUiseringspohtiska konferenser. Jag tycker att man borde kunna begära av enledamot av finansutskottet att han åtminstone läser vad som skrivs i denreservation där saken har framförts. Det är heller inte första gången som detta sker, utan dethar gjorts vid upprepade tillfällen tidigare. Vi har starkt understrukit viktenav att en sådan konferens kominer tUl stånd t. o. m. i mycket godtid -före en avtalsrörelse. Jag har ingen anledning att nu diskutera huruvida det kanvara något missförstånd, om det här i debatten har sagts att man skullesammankalla en konferens för att förbereda den avtalsrörelse som redan är igång. Detta är givetvis inte meningen och avsikten, och det vet mycket väl. Därför tycker jag det är något egendomhgt att hanförsöker beskriva det förslag som oppositionen har framfört reservationsvis pådet sätt som han har gjort. i (s) kort genmäle: Herrtalman! Jag utgår från vad som ordagrant står i reservationen; "Såsom framhållesi motionen bör stabiliseringskonferensens huvuduppgift vara att tjäna som ettforum för överläggningar mellan regering, riksdag och de berörda parterna, därman presenterar synen på det samhällsekonomiska läget och diskuterar deaktuella fördelningspolitiska problemen." Av den ordalydelsen kan jag intera annan slutsats än att man menar att detta är något som parterna själva intehar förmåga att klara ut sålunda vare sig det samhällsekonomiska läget ellerde aktuella fördelningspolitiska problemen. I båda fallen är det, har alltidvarit och kommer, hoppas jag, alltid att förbli en parternas angelägenhet attförsöka komma fram till en riktig bedömning och värdering. Vad gäller den synpunkt som förts fram i debatten ,att man redan i denna avtalsrörelse skulle söka få till stånd en sådankonferens, har jag aldrig sagt att det var reservanternas förslag jag sadeatt i hade förordat det. HeiT () kort genmäle; mildrade sitt uttalandeen aning i sin replik. Vi kan väl vara överens om att det inte är fråga om attdenna konferens skall ingripa i förhandlingsordningen. Men det måste givetvisvara värdefullt att veta vUken politik regeringen tänker föra, eftersomställningstagandet från de avtalsslutande parternas sida måste vara heltberoende av den. Här säger man nu att enligt utskottets uppfattning har densammankoppling av löner och skatter som regeringen själv gjort ökatfrågans aktualitet. Om man läser inte bara det ena utan också det andra ochförsöker förstå den verkliga innebörden, kommer man inte med sådana förvrängningarav verkligheten som har gjort. 1 vUket syfte han 7 protokoll 1973. gör detkan jag inte räkna ut, men det är i varje fall inte i arbetarrörelsens och ilöntagarnas intresse. i (c) kort genmäle: Om det är jag som har förvillat vill jag ta min repliktid i anspråk för att rätta till det. Jag kompletterade mitt anförande, som hade missförståttsav utskottets ordförande, med att säga att detta är ett gammalt krav.Egentligen har behovet funnits länge och det finns också , mensjälvfallet är det inte tid nu eftersom regeringen har försuttit tUlfället, ochdå får vi ha det i åtanke framöver. Efter att ha åhört det senaste replikskiftet konstaterarjag att det är förfärande att bokstavsträldomen så fullständigt skall ta överförnuftet, . i (s) kort genmäle; Låt mig tUl både och herrKristiansson i säga: Vad är då innebörden av reservationensuttalande? Det har ni inte sagt i reservationen, inte heller i överläggningen och mig veterligt inte tidigare. Kan man då göra annat än attutgå från vad som är skrivet? Är det någon annan innebörd i det, finns det välanledning att tala om detta. säger att stabUiseringskonferensens uppgiftskall vara att ta reda på vad regeringen avser. Men vet ju att detunder förhandlingarna och innan uppgörelse träffas är överläggningar mellanbåda parter var för sig och med regeringen. Anser man på borgerligt håll attden rätta värderingen av de här frågorna inte kommer fram och att manfördenskull måste ha en särskild konferens, där då även de borgerliga partiernaskall vara med? säger; Jag vet inte i vilket syfte som KnutJohansson för fram det här, men det är i varje fall inte i löntagarnas intresse.Herr kan vara övertygad om att det inte finns något intresse frånlöntagarna och deras organisationer för en sådan konferens. Herr tredje vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. Herrförste vice talmannen (): Det förefaller som om regeringen nu insettatt det svenska folket måste ha råd att arbeta. Under hela vårriksdagen ochhela valrörelsen hävdade starkt, att vi måste bereda människornasysselsättning. Arbetslösheten måste med alla rimliga och tUl buds ståendemedel bekämpas, och jag är högst förvånad över det anförande som i höll. Jag skall på flera av de punkter han angav bemötavad han sagt i sitt anförande, som innehöll en mängd av misstolkningar,felaktigheter, överdrifter och en hel del annat. Jag återkommer till detta iolika sammanhang. De omfattande förslag tUl åtgärder på detsysselsättningspolitiska området, både med sikte på att häva den akutaarbetslösheten och att