prot · FW09110 · 1973-12-31 00:00:00 — Det måste finnas gränser också för maktutövning, även omden sker av folkets företrädare och i dess namn. Det finns värden som är såcentrala för ett demokratiskt samhälle att det mäste fordras mer än ett vanligtmajoritetsbeslut för att upphäva dem. Dit hör sädana frihetersom yttrandefriheten, tryckfriheten, religionsfriheten, föreningsfriheten ochmötesfriheten. Dit hör många omistliga grundprinciper för en rättsstat: attmedborgarna skyddas till sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sinkorrespondens; att ingen får utsättas för tortyr eller för grym, omänskligeller förnedrande behandling eller bestraffning; att ingen fråntas sin egendomannat än under i lag noga angivna förutsättningar och mot ersättning enligtgrunder som bestäms i lag; att var och en garanteras frihet och personligsäkerhet utom i de klart angivna undantagsfall som kommer till på grund av lagadom av rätt domstol. finns det de som menar att det blir alldelesförskräckligt omständligt och besvärligt att ge ett extra starkt skydd åt dedemokratiska grundprinciperna. Regering och riksdag måste i sä fall tänka sigextra noga för innan de lagstiftar på områden som berör dessa rättigheter.Kanske fördröjs själva det löpande lagstiftningsarbetet, säger man. Kanskeskapas det komplikationer som man helst ville slippa. Kanske tvingas man tillbesvärliga preciseringar av när fri- och rättigheter sorn de jag nämnt skallkunna begränsas genom lag. Därmed skulle den politiska beslutsprocessenförsväras, säger man, och framställer därför kravet på extra starkt skydd avdemokratiska grundvärden som ett hinder för demokratin. Flera socialdemokraterhar faktiskt i den offentliga debatten framfört dentanken. Enligt samma debattörer är det då heller inte så viktigtatt ge stärkt grundlagsskydd åt de medborgerliga fri- och rättigheterna. Ipropositionen sägs det t. ex.: "Den yttersta garantin för fri- ochrättigheter är demokratins förankring i folkopinionen." Underförstått:sviktar folkopinionen i sitt stöd till demokratiska grundvärden hjälper ingagrundlagar; finns det ett starkt folkligt stöd för dessa grundvärden, skulledet inte behövas några grundlagar. Grundtanken - att demokratin bärs upp av fria människorslojalitet -är självfallet riktig. Men konstaterandet att demokratins styrkaytterst beror av medborgarnas engagemang leder inte till slutsatsen att det ärmeningslöst att ge de medborgerliga fri-och rättigheterna starkaste möjligalagskydd. Ett sådant lagskydd blir en uppfordran till beslutsfattarna att tänkaextra noga på innebörd och verkningar när de lagstiftar pä områden Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Nr 110 som berör dessa fri- ochrättigheter. Kravet på eftertanke och särskilda beslutsreglerblir av särskild betydelse i tider, då pä grund av yttre eller inre tryck eftertanken inle stär särskilt högt i kurs. _ ocksä - och inle minst för sädana kristider. i\ylegeringsjorm Viktiga fri- och rättigheter kanhotas lika väl av svårgenornlr-ängliga ocli nyriksdags- Q,|,| tråkiga lagar sorn av eldandeoch blodig revolution. Med små, små j(gg I (jget kan demokratiskavärden urholkas ulan att del syns alt Och är det någon som vågar hävda alt tryckfriheten i Sverigeskulle ha haft en lika stark ställning som utan det starka grundlagsskyddsom tryckfrihetsförordningen ger den och som kom till motbakgrunden av de beska erfarenheterna ? Det är bra all socialdemokraterna retirerat något i denhär frågan och gått med pä att föra in vissa ytterligare rättigheter igrundlagen, bl. a. rätten till fackliga stridsälgärder och förbudet mot att ilag införa dödsstraff. Och framför allt gått rned på att en utredning skalltillsättas -det har vi nu fått statsministerns ord på med de tvä klartutsagda huvuduppgifterna att överväga en vidgning av rättighotsomrädet och attslr-äva efter ett utbyggt skydd i grundlagen för do politiska fri- ochrättigheterna. Men liksom det är viktigt att demokratin har förankringhos medborgarna är det också viktigt att den här socialdemokratiska omvändelseninte bara är en nödtvungen omvändelse utan bygger på en övertygelse orn detangelägna i att ge starkaste möjliga skydd åt de medborgerliga fri- ochrättigheterna. Och där är jag inte helt övertygad av statsminister . Det finns i det politiska livet olika sortersöverenskommelser. En del överenskommelser gäller viktiga fr-ågor - andra mindreviktiga, praktiska frågor. En dol överenskommelser sätter i praktiken punkt föropinionsbildning och debatt, eftersom beslutet är ett engångsbeslut - andraöverenskommelser kan ha till syfte alt föra en fråga framåt och stimuleramänniskors deltagande i utformningen av kommande beslirt. Jag är angelägen ornalt ingen tvekan skall kunna råda om hur vi liberaler ser pä donöverenskommelse sorn träffats i orn skyddet för demedborgerliga fri- och rättigheterna. De tvä liberaler Per och - som för räkning förde förhandlingarna i utskottet har iett särskilt yttrande gett sin syn på vad sorn uppnätts. Vi anser den här frågan tillhöra den grupp av frågor därman inte kan kompromissa bort viktiga principer. Det är först sedan vi fått betr-yggan- do försäkringar orn villighet att acceptera vår grunduppfattning om att ett starkare skydd för vitala rättigheter måste införas som vi gått in i en överenskommelse. Och den överenskommelsen bör utgöra en stimulans för den offentliga debatten, en signal till fortsatt opinionsbildning för att ge fri- och rättigheterna ett verkligt grundlagsskydd, icke något försök att stoppa dessa frågor under mattan. För utan de kraftiga opinionsyttringar na och det ambitiösa arbetet med att få fram alternativ tror jag inte att regeringen skulle ha ruckat på den inställning den tidigare visat. En fortsatt och fördjupad opinionsbildning av samma 40 slag är den bästa garantin för att orn har ett grundlagsskyddför fri- och rättigheter som är betydligt starkare än i den ännu gällandeförfattningen . Socialdemokratin har gjort ett förtjänstfulltarbete för att försvara och förklara den representativa politiska demokratingentemot riktningar sorn bekämpat den. Statsministern har ägnat nästanhälften av sitt anförande åt den viktiga saken. För det arbetet utan vilketden politiska demokratin i skulle ha stått mycket svagare -ärsjälvfallet både socialdemokratin och statsministern värda en eloge. Men inte minst därför skulle det vara av stort värde ochkunna leda till snabba framsteg för en ytteriigare fördjupning av demokratin omsocialdemokratin positivt öppnade sig för några liberala krav, som jag nu villta fram: Ätt ge ett verkligt grundlagsskydd för de medborgerligafri- och rättigheterna och låta lagrådet - med vissa undantag - obligatorisktgranska hur lagförslag stämmer överens med grundlag, andra lagar ochrättspraxis. Att ge möjlighet för en minoritet i att fåbeslut om grundlagsändringar som tagits i en första omgång prövade i folkomröstningi samband med val till . Att ändra arbetsformer så att självfår en mer central roll i det politiska livet och riksdagsmännen bättre kansköta sin uppgift. Att gevalsystemet ett större inslag av personval. Att se till att det inte blir oinskränkt talmansvälde vidregeringsbildningar och inte heller oinskränkt statsministervälde närregeringen tar sina beslut. Att avskaffa den gemensamma valdagen för riksdagsval ochkommunalval sä alt den kommunala demokratin får sin chans. All avskaffa kollektivanslutningen av medlemmar till detsocialdemokratiska partiet. 1 , i och i moderata samlingspartiet,ja, jag tror t. o. m. i kommunisterna får bara de som självavill bli medlemmar. Men i det socialdemokratiska partiet är ungefär tremedlemmar av fyra anslutna utan att ha uttryckt någon önskan om det, ja, iblandutan att vara medvetna om det och efter beslut i församlingar där de inte harrösträtt. Det här är och förblir en demokratisk skarnfläck. Den kanoch bör suddas ut betydligt enklare än med grundlagsbeslut eller annan lagstiftning.Det skulle räcka mod alt går upp här och erkänner attkollektivanslutning till ett politiskt parti strider rnot demokratins hela idéoch att också socialdemokratin i fortsättningen bara ämnar ta emot medlemmarsom själva uttryckt en vilja att bli det. Jag stannar här. , själv verksam i ettLO-förbund, kommer senare i debatten att tala mer om kollektivanslutningen. PerAhlmark, och tatar utförligare om de reservationersom har avgett i . Jag tycker del är viktigtatl man inte här stannar upp vid det intryck som det första inlägget fräntalarstolen kunde ge, nämligen att det inte är fråga om annat än smådetaljskillnader. Det är ändå 43 olika reservationer och Ny regeringsform och ny riksdagsordning rn. Ny regeringsform och ny riksdagsordning rn. sär-skUdayttranden som skall diskuteras och beslutas om. Men jag avslår mod tanke på dekommande talarna frän alt själv gå in även pä viktiga delar av betänkandet. Jag vill sluta, herr talman, med att erinra om detsjälvklara i att liksom vi ständigt på nytt mäste vinna människorna fördemokratins grundidé måste också demokratins innehåll och former ständigtfördjupas och vidareutvecklas. Där resonerar jag helt parallellt medstatsminister . Men glöm dä inte alt i denna strävan fick liberalernalänge arbeta ensamma. Det går en rak liberal linje frän S. A. Hedins kamp moten förtryckande byråkrati och för riksdagsmannen som folkets talesman, somfolktribunen, i slutet av förra århundradet, över envetna striderför den parlamentariska demokratin mot herremakt och kungamakt, för denallmänna och lika rösträtten, över genomförande av rättvisa påvaldagen ät kvinnorna, över mångåriga och tålmodiga arbete för enenkammarriksdag som gjorde väljaren suverän pä valdagen, fram till dagensliberala krav pä grundlagsskydd för de medborgerliga fri- och rättigheterna ochpå att förutsättningar skall skapas för en riksdag som verkligen hamnar i detpolitiska livets centrum. Även om socialdemokraterna skulle säga nej inte utan ocksä till viktiga liberala krav, tillansträngningarna alt fördjupa demokratin, så kommer vi inte att förtröttas ivåra ansträngningar. Vi kommer att arbeta för våra krav, både dem som vi stårensamma om och dem sorn vi vunnit förståelse för hos de andraoppositionspartierna. Det är inte detaljer, det är väsentligheter i kampen förden vidgade demokratin. Vi vet av erfarenhet att den trägna opinionsbildningen,den långsiktiga satsningen ger resultat. Det avgörande är om detankar rnan driver motsvarar verklighetens krav - då bryter de fram också i kraftav sin egen inneboende styrka. Och närdemokratin är just en sådan tanke som bärframåt. HerrBOHMAN (rn): regeringsform är äldsta skrivnakonstitution. Den tillkom under nöd, under tidspress och i en allvarligutrikespolitisk kris. Då den antogs bars den inte upp av ett entusiastisktfolk. Denna gamla regeringsform har ändå visat sig vara inte bara livskraftigutan ocksä utvecklingsduglig. Representationsreformen, parlamentarismen ochden politiska demokratin visade sig kunna väl förlikas med dess stadganden. Vad som framför allt utmärkte regeringsform varden fasthet och den konsekvens varmed den uttryckte och värnade rättsstatensprinciper - den av lagarna bundna maktutövningen av oberoende statsorgan.Författningen tillhandahöll den fasta och starka ram inom vilken samhällslivetkunde utvecklas i frihet. Den var en författning, präglad av de bästa av deämbetsmannatraditioner som successivt utbildats och finslipats i det svenskaförvaltningssamhället under de närmast föregående århundradena. Självfallet återspeglar den gamla r-egeringsformen engången lids samhällssyn, och mycket däri ter sig för oss främmande. Men desslösningar av maktfördelningens problem och dess strävan att skapa balans mellansarnhällsapparatens olika krafter är alltjämt värda respekt. Dess logiskauppbyggnad har ända skänkt både styrka och fasthet åt denoffentliga maktutövningen och dragit klara gränslinjer för dess kompetens iförhållande till de enskilda medborgarna. Ar det förslag till grundlag som förelagts riksdagenbättre eller sämre än regeringsform? Det fär utvecklingen visa. Låtoss vara ärliga nog att erkänna att den frågan inte kan besvaras . Bland de demokratiska riksdagspartierna har donövertygelsen vuxit fram, att tiden är inne för en fullständig grundlagsreform.Man har menat att en helt ny författning mäsle ge ett klart uttryck för denpolitiska demokratins och parlamentarismens principer och att detta måste krävaså långtgående forändringar i den gamla författningen att dess helhet underalla förhållanden måste gå förlorad. Kvar från den gamla regeringsformen skullei stort sett bara stå de stadganden som uppbär den fria rättsstatens principer,om vilkas oförkränkta vidmakthållande alla varit ense. Mot den bakgrunden hardet framstått som logiskt att inrikta författningsarbetet på en total översynav författningen. Såväl författningsutredningens arbete som direktivenförgrundlagberedningen - vilka på förhand godkändes av de demokratiskapartierna - har varit inriktade på detta. Den partiella förfaltningsreformensom genomfördes av riksdagar fär också sägas ha legat helt ilinje med donna målsättning. I fräga om dessa allmänna, delvis redan förverkligadesträvanden har alltså förelegat samförstånd, ett samförstånd som likväl ickedöljer motsättningar såväl i tidigare skede som alltjämt. Sorn departementschefenframhåller i grundlagspropositionen är det angeläget att en författningsreformkan genomföras med en bred anslutning i grundläggande frågor. Detta önskemålhar gjorts gällande i de kompromisser som och tidigare - träffats mellande olika partierna i viktiga frågor. Den s. k. Torekovskompromissen var ettuttryck för denna strävan att nå enighet och ocksä för insikten om att ettparti med bestämd uppfattning i en viktig fråga genom sammanjämkning med andrahar möjlighet att åtminstone till en del få sina önskemål tillgodosedda. Igrundlagsfrågor framstår inte minst med hänsyn till den procedur varmedgrundlagsändringar är kringgärdade en komprornisslösning ofta som meratjänlig än ett fortsatt hävdande av egna synpunkter som inte kan fä gehör. Det samförstånd sorn ernåtts - inom grundlagberedningenvid interna överläggningar under höstens och vinterns lopp mellan dedemokratiska partiernas företrädare och senast i -kan emellertid icke fördölja de olika meningar som rått om reformensförberedande, om reformarbetets takt och om detaljerna i de lösningar genomvilka huvudprinciperna skulle förverkligas. När nu regeringsform efterlång och hedersam tjänst skall hänvisas till rättshistorien, borde det havarit naturligt att genom ett omsorgsfullt utredningsarbetekartlägga konstitutionell praxis och studera förutsättningar för ochhistoriska förklaringar till de lösningar som undan för undan växt fram. Manborde ha villkorslöst sökt klarlägga författningens plats i det svenskasamhällets liv och möjliga vägar att förena trohet mot levande tradition medsträvan att ytterligare fördjupa demokratin och Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Vi hade rent av velat hoppas - och detta har under helautredningsarbetet varit moderata samlingspartiets strävan -att den friarättsstatens principer skulle kunnat utvecklas ytterligare, kunnat utvecklasmer än vad som har skett. Om det funnits ett sådant undertag skulle frågan omskydd för de demokratiska fri- och rättigheterna säkeriigen ha fått en annanlösning än den som man nu nätt fram till -nämligen en ny utredning efter 20 årsutredningsarbete. Men de här förhoppningarna från vår sida har som bekantinte infriats. Utredningsarbetet har i sitt slutskede bedrivits med enopåkallad brådska som omöjliggjort förverkligandet av ambitionen att gegrundlagsförslaget ett mera solitt underlag. Idén om en vidareutveckling avrättsstatens principer, tanken att grundlagsfästa de viktigaste medborgerligarättigheterna, har ända fram till stött pä bestämtmotstånd från regeringens och dess partifränders sida. Detaljlösningar framförallt beträffande statschefens ställning, där principiell enighet rått omhuvudlinjerna, har - även om vissa uppmjukningar skett präglats av en negativattityd till försök att nå samförslåndslösningar, lösningar som knyter an tillbestående traditioner och till utbildad praxis. Någon aktiv strävan attallsidigt utreda en grundlagsreforms möjligheter att fördjupa demokratin -genom exempelvis folkomröstningsinslitutel och vidgade möjligheter tillpersonval har inte förmärkts på regeringshäll, trots den opinion inom detsvenska folket som kräver en förstärkning av den enskilde medborgarensinfiytande motsvarande det ökade engagemang i samhällsarbetet som alltmergör sig gällande. Demokratin mäste ständigt finna nya vägar tillvitalisering, den måste göras aktiv, sade statsminister för en stundsedan. Har det nu avslutade utredningsarbetet prövat alla vägar i denriktningen? Frågan står öppen. Att en total översyn av vår konstitution borde komma tillstånd och att det hade varit svårt att genomföra en sådan inom ramen för ochmod i stort sett bibehållet språkbruk års regeringsform har jag redanframhållit. Däremot kan det diskuteras orn det verkligen - i strävan efternågot helt nytt hade varit nödvändigt atl radera ut det mesta avsambandslinjerna med det förflutna och dettas former för samhällets statsmakternas maktutövning. Tradition är inte bara "plymer ochdekorationer". Tradition ger senare generationer anknytning till detförgångna. Tradition markerar de historiens konlaktlinjer sorn är önskvärdaoch ofta nödvändiga för kontinuitet och en följdriktig utveckling. Jag har, herr talman, ofta frågat mig varför just svenskasocialdemokrater skall vara sä utomordentligt angelägna att bryta med detförflutna, att göra rent hus rned gamla traditioner. Är det ett uttryck förosäkerhet, för bristande respekt för vad tidigare generationer uträttat, ellerbottnar det enbart i ett materiellt betraktelsesätt, som i sitteffektivitetstänkande inte har plats för sådant som inte längre fyller andrafunktioner än att föra vidare tänkesätt och värderingar förankrade i en gängentid? Denna torftighet, denna bristande känsla och förståelseför symbolvärdens och kulturtraditioners betydelse präglar socialdemokraternassyn på det nu avslutade författningsarbetet. Det kommer till uttryck främst dädet gäller monarkens ställning. Men det präglar också förfarandet i sambandmed regeringsbildning och öppnande. All offentlig makt utgår frän folket. Dennafolksuveränitetens bekräftelse utgör det mest grundläggande elementet i den nyaregeringsformen. Helt följdriktigt har i den nya författningen riksdagensställning förstärkts. I varje fall formellt har dess befogenheter i förhållandetill nuläget avsevärt byggts ut. Mot bakgrunden av det förflutnas erfarenheter inte minstde senaste årens - kan man emellertid fråga sig, orn inte dessa nyabefogenheter / realiteten kommer att styras av regeringen. Tanken bakomparlamentarismens idéer, att riksdagsmajoriteten skall bestämma regering ochregeringspolitik, leder i praktiken lätt till att sedan regering väl utsettsmakten utövas av regeringen och att roll och de olikariksdagsledamöternas inflytande blir mer formellt än verkligt. Vi minns alla handelsutvecklingen , då skatteutskottets ordförande och desssocialdernokratisk-kommunistiska majoritet flck order av regeringen att användasin initiativrätt mot grundlagens anda och mening för att ersätta ettunderkänt skatteförslag med något nytt. Och vi har ännu inte glömt bort dansenkring tombuteljerna månader , då samma initiativrättutnyttjades så att vederbörande utskott presenterades ett färdigt paket,inslaget på högsta partiledarnivå. Att utskottsutlåtanden fabriceras inom kanslihuset ochdärefter redovisas inför ett häpet utskott hör också till bilden av dagens"starka" riksdag. Vi minns det mastiga riksplaneförslaget förrahösten, och vi har bakom oss vårens propositioner till ett antal och med entjocklek som trotsar även den mest flitige riksdagsmans läs- ochkonsumtionsförmåga. Inte vittnar sådant om respekt för . Inte vittnardet om medvetande om att skall vara den verklige bäraren av folketsmakt. Mot bakgrunden av sädana erfarenheter kan man i likhet medherr och fråga sig hur mycket av realiteter dagens grundlagsfäderlagt in i sin ambition att ge rUcsdagen som företrädare för folket -utvidgade, verkliga maktbefogenheter att spela den centrala roll som man menaratt skall spela. Det är mot bakgrunden av sådana tankar man bör studera deförslag vi moderater lagt fram - och som socialdemokraterna har sagt nej till;någonting som för övrigt inte stämmer med de förkunnelser och stoltadeklarationer som hörs frän det hållet förslag att stärka folkets ochriksdagens ställning genom att införa beslutande folkomröstning igrundlagsfrågor, genom att kräva att skaU behålla sm "urgamla"beskattningsrätt oinskränkt, genom att föreslå utvidgad lagrådsgranskning,genom alt öppna möjlighet till offentliga utskottsförhör och genom att begäraförstärkta garantier för domares och andra ämbetsmäns integritet. Jag vill i detta sammanhang gärna säga att jag helt delarGunnar Heléns uppfattning om de öppna utskottsförhören och deras betydelse. Jagtycker att på ett utomordentligt skickligt och uttömmande sättutvecklade vad man skulle kunna åstadkomma genom offentliga utskottsförhör. Jagsäger detta inte minst därför att jag själv en gång varit Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Som gammal utskottshäst var jag rädd för att öppna utskotten föroffentliga förhör. Jag har bytt mening, och jag skäms inte för att erkänna det.Jag tycker atl drivit denna fråga på ett skickligt sätt, och jag ärbara glad över att vi nu är helt ense om detta. Öppna utskottsförhör skullevitalisera , ge betydligt rner av den centrala ställning somriksdagen bör ha. Låt mig sedan, herr talman, pä nytt anknyta till den frågasom otvivelaktigt väckt det största intresset i den offentliga diskussionen,nämligen huruvida man i grundlagen skall inskriva ett skydd för vissamedborgerliga fri- och rättigheter, som inte skulle kunna åsidosättas genom ettenda riksdagsbeslut med enkel majoritet, alltså med en enda rösts övervikt.Krav på ett förstärkt dylikt skydd har med bestämdhet framförts av ossmoderater men under hela utredningsarbetets gång avvisats av regeringspartiet.Grundlagberedningens förslag innebar att flertalet av de däri angivna fri- ochrättigheterna skulle kunna begränsas genom vanlig lagstiftning. Förslaget utgörvisserligen en förstärkning i förhällande till dagsläget eftersom det krävslag för att göra inskränkningar men är likväl helt otillräckligt ur denenskildes synvinkel. Propositionen innebar i detta hänseende ingen nämnvärdförbättring. Bland fri- och rättigheterna saknades bl. a. reglerom rätt tillfackliga förhandlingar och stridsälgärder. Jag avser inte att uppehålla mig vid den kritik och demotförslag som moderata samlingspartiet och de övriga oppositionspartierna imotioner riktat mot regeringsförslaget, eftersom en uppgörelse nu träffats inomutskottet. Den uppgörelsen innebär bl. a., som redan sagts, att frågan skallgöras till föremål för ny utredning. Mot bakgrunden av det svårbegripligamotstånd som regeringspartiet tidigare gjort mot ett effektivt skydd för dessarättigheter svårbegripligt därför att man i andra sammanhang talar sä vackertom demokratin och om individens rätt och frihet fär den lösning som nuskisserats betraktas som en betydande eftergift för oppositionens och denallmänna opinionens krav. Även från vår sida är det emellertid fråga om eneftergift, gjord i samförståndets intresse och i förvissningen, att vi därmedlämnat ett konstruktivt bidrag till lösning av denna för medborgarnautomordentligt väsentliga frihetsfråga. Men jag vill understryka att det ickeär fråga om någon som helst kompromiss om huruvida vi skall ha ett utvidgatskydd eller inte. Vad det är fråga om, är en kompromiss om formerna för att nåen verkligt effektiv lösning. I detta sammanhang, herr talman, anser jag mig påförekommen anledning böra konstatera följande: Redan 1938framförde dåvarande krav på förstärkt grundlagsskydd för vissafundamentala principer för det nuvarande samhället.