prot · FW0913 · 1973-12-31 00:00:00 — Det är mot den bakgrunden, fru talman, som jag tycker vid det här laget borde vidtaga åtgärder i en annan riktning än den somregeringen går när det gäller utformandet av bostadsstöd tih s. k.ensamstående, där man alltså inför ett nytt inslag av diskriminering aväktenskapet. Den väg man borde gå i stället är att göra som vi har föreslagit ivår famhjepolitiska motion, nämligen upphäva ett antal beslut som innebär en ekonomiskdiskriminering av gifta, t. ex. studiemedelssystemets utformning,sambeskattning av B-inkomster, den faktiska sambeskattningen och en del annatoch därutöver tillsätta en utredning som till skillnad från de nuvarandefamiljelagssakkunniga verkligen ägnar sig åt att diskutera frågan om hurskatte- och sociallagar skall vara utformade i förhällande till samlevnadsform.Det anser jag vara ett väldigt viktigt krav för att vi inte skah försätta oss iett synnerligen olyckligt läge. Det var rätt att införa en särbeskattning. Men det vargruvhgt fel att man inte , som man tog bort den tidigare gynnsammaskatteskalan för gifta, också plockade bort de många olika bestämmelser sominnebär en oförmånlig behandling av gifta. Med det anförda, fru talman, har jag ägnat mig åt attgranska två områden av de fem som regeringen i statsverkspropositionen sägersig fästa särskhd uppmärksamhet vid. Som jag har sagt tidigare, frånkänner jagingalunda socialdemokraterna önskningar om att bygga ett bra land. Jag tyckeratt socialdemokraterna kommer med många bra förslag, men i de här avseendenakan jag inte finna annat än att det man säger sig vilja prioritera - för attanvända ett modeord - saknas det täckning för i fråga om verkliga åtgärder. HerrWERNER i (vpk): hyllar en mycket bred svensk opinion dettappra vietnamesiska folkets seger över de amerikanska angriparna och derasmarionetter i . har man ocksä från den här talarstolen hyllat densvenska ungdom som arbetat aktivt för solidaritet med folk.Det är bra att det har bhvit sagt, och det var . Frän värt partis sidahar vi länge haft ett gott samarbete med de här ungdomarna, även på den tidendå man från officiellt svenskt håh kallade dem för lymlar. som närmast föregick vapenvilan i Vietnamväxte Opinionsrörelsen mot krig tih oanad styrka här i landet. Resultatetav den avslutade namninsamlingen vittnar talande om hur bred opinionen harbhvit. Och hur bred den bhvit får man ocksä en föreställning om när manbetänker att partiledning ansåg sig tvingad att medverka iuppropet för namninsamhngen för att inte stöta sig med en del av sina egna väljare.Visserhgen var det ett surt äpple för att bita i, men inte destomindre fick han böja sig. Det har klart demonstrerats att den överväldigandemajoriteten av svenska foUcet vänder sig mot USArs krig i . Det ärrimligt att dra slutsatsen att den också vänder sig mot dem som skulle viljaåteruppta kriget. AUa vet vem som inte ville ha vapenvila. Alla vet vem somskulle ha velat fortsätta det blodiga kriget. Det var president och hansregim i . Det är vidare rimhgt att anta att majoriteten svenskar ärför den part som kan garantera freden, den part som har visat att den harfolkets förtroende i , den part som har stått emot världensmäkrigaste militärmaskin. Det är någonting som den inte kunde ha gjort utan attha folkets förtroende. Det kraftigaste bidrag kan ge utövermaterieU hjälp åt en fredhg utveckling i är att erkänna denna part, denprovisoriska revolutionära regeringen i . kommimistemahar länge fört fram detta krav, och vi upprepar det nu i övertygelsen om attdet står i överensstämmelse med de stämningar hos det svenska folket som hargett ett så entydigt utslag i namninsamlingens resultat. Det är ännu en lång väg att gå innan hela detvietnamesiska folket fritt kan forma sin egen framtid. Ingen lär väl tro attUSA har givit upp sina ambitioner att kontrollera . Det finns klarabelägg för hur med hjälp av tiotusentals amerikaner som formellt är civilaoch formeht säljer sina tjänster åt Saigonregimen tänker återupprätta detsystem med "rådgivare" som praktiserades iSydvietnam och som utvecklades tih den enorma mihtära insatsenunder senare år. Jag citerar, som ett exempel bland många, vad TimesSaigonkorrespondent skrev : "Ungefär 10 000 amerUcanska rådgivare, de flesta avdem kontraktera-de genom försvarsdepartementet, kommer enhgt välinformeradekällor att stanna i efter en vapenvila. Dessa civha kommer att göraahting från att sköta den sydvietnamesiska mUitärens datorer, tUl att lära detsydvietnamesiska flygvapnet att flyga och underhälla de plan det nyhgen harfått, och tih att reparera det invecklade mihtära kommunika- tionsnätsom amerikanska armén efterlämnar". Det finns ett ofantligt hjälpbehov i både inorr och i söder. Det gäller att se tih att den hjälpen kommer i rätta händer.Thieuregimen kommer inte att hda brist på resurser utifrån, men befolkningenkommer inte att ha någon nytta av dem. I Harvardprofes-sorn och NixonrädgivarenSamuel av beställda program för pohtik iSydvietnam efter en vapenvila talas det öppet om att skall ställa pengartill förfogande, så att politiker som stöder Saigonregimen kan framstå somvälgörare inför sina väljare och köpa upp deras röster. Svensk hjälp tillSydvietnam måste självfallet gå till PRR. Inte en krona får ges genom kanalerdär bidraget riskerar att svindlas bort av Saigonregimens korruptaadministration. Sohdaritetsarbetet för folk har gjort aUt fler idetta land medvetna om hur imperiahsmens mihtära våld är en utlöpare av dessekonomiska våld och om att den svenska kapitahsmen deltar i detta ekonomiskavåld mot andra folk. Det vore klokt av regeringen att räkna med att denmedvetenheten, den insikten, kommer att bh bestående även sedan vapnen tystnati och att den kommer att tihämpas i åsikterna om håhning iandra internationella stridsfrågor, som t. ex. kolonialkrig. Här hemma fortsätter regeringen att sätta sintit till den privata företagsamheten och fortsätter sm anpassning till denna. Istatsverkspropositionen finns ingen plan eller ens antydan om hur man har tänktsig att avskaffa arbetslösheten, vilka åtgärder man tänker vidta för att stoppapris- och hyreshöjningarna. Kort sagt: man satsar pä en fortsatt utveckhng avdet kapitalistiska näringshvet som man pä nytt när förhoppningen atten kommande konjunkturuppgång tillsammans med ytterhgare gåvor ochsubventioner skah sätta fart på storfinansens verksamhet. Men någon långsiktigplanering av den ekonomiska utvecklingen är det inte fråga om. 1972 var ett rekordår när det gällde att subventionerakapitalägarna med skattemedel, och denna utveckling kommer att fortsätta under1973 utan att man ställer några villkor för dessa gåvor. Motiveringarna sägsvara att öka sysselsättningen. Men trots gåvor av olika slag har inget som ärvärt namnet full sysselsättning kunnat upprätthållas. Arbetslösheten har inteminskat, i stähet har vi fått en stor permanent arbetslöshetsarmé på en kvartsmUjon människor, som det statsunderstödda kapitalistiska näringshvet i Sverigeinte kan sysselsätta. De som stötts ur det privata näringshvet tihberedskapsarbeten och omskolning har blivit allt fler. Gåvorna till kapitalethar inte tryggat sysselsättningen. Ett säkert tecken på storfinansens förtroende förregeringens politik var den ökade omsättningen på de dagardå regeringsförslagen i statsverkspropositionen blev kända. De dagarna blevomsättningen den största , och för aktierna i 16 storbolag noteradeskurser som var de högsta på över ett är. De borgerliga partierna talar gängefter annan mot bättre vetande när de försöker göra gällande att det förehggerförtroendekris för regeringen frän näringshvets sida. Hur kan man tala om enförtroendekris, när regeringen enbart imder 1971 och 1972 beviljade gåvor ochskattelättnader i storleksordningen 750 I är fortsätter man pä samma sätt med följandesubventioner, avdrag och gåvor tUl företagen: stöd tih lageruppbyggnad, bidragtill företagarföreningar, täckande av förluster i anledning av stathgt stödtill hantverks- och industriföretag, bidrag tih miljövärdande åtgärder inomindustrin, exportfrämjande åtgärder, nedsättning av energiskatten, särskiltinvesteringsavdrag för maskiner och mventarier, särskilt investeringsavdragför byggnadsinvesteringar, bidrag thl omställningsfrämjande åtgärder för vissindustri samt bidrag tih kostnader för räntebefrielse vid strukturgarantiertill vissa företag. Listan är som synes lång, och uppfinningsrikedomen är stornär det gäller att hitta pä ohka skänker tih företagen. Men resultatet känner vi: fortfarande hög arbetslöshet,fortsatta pris-och hyresstegringar. Inga styrande åtgärder sätts in elleraviseras för att motverka den snedvridna regionpoUtiken. Den här pohtiken är ingenting nytt i svensk ekonomiskpolitik. gavs exportkrediter tih företagen, och motslutet av årtiondet infördes systemet med skattefria investeringsfonder. Bolagsskattesystemethar ocksä varit så utformat att kapitalägarna gynnats, framför allt de störstaoch mest framgångsrika - storfinansen. Enligt den näringspolitiska rapportentih finns det företag som kommer ner i en effektivskattesats på mellan . Genom generösa avskrivningsregler harföretagen också kunnat undkomma med stora belopp som de annars skulle habetalat i skatt. Regeringens konstaterande i årets finansplan är därför heltkorrekt: "I jämförelse med förhållandena i andra länder är beskattningenav företagens vinster i låg." Det är helt riktigt. Regeringens pohtik har inneburit att regeringen i stähetför att beskära kapitalets makt, i stähet för att stärka de arbetandes kontrollöver den ekonomi de skapar, har mött kapitahsmens ekonomiska kris medkortsUctiga åtgärder och direkta gåvor och subventioner till kapitalägarna.Dessa gåvor till industrin, det stigande understödet, det statUga övertagandetav vissa icke profitabla uppgifter som sker etc. måste mot denna bakgrund sessom en pohtik som främjar klyftorna i samhället tih kapitalets förmän. Därförmåste gåvo- och subventionspohtiken bekämpas. Mot denna politik som förts och förs vill vi stäUa enpolitik riktad mot storfinansens maktstäUning, en politik som syftar till attbana väg för en sociahstisk samhähsomvandhng. Ett steg i riktning mot en sådansamhällsomvandhng är startande av stathgt ägda basindustrier inom modernaindustrigrenar, främst i avfolkningsområdena men också inom andra regioner däravindustrialiseringen pågår. Sädana industrier bör finansieras med medel urAP-fonderna, vilket är en bättre användning än att sätta in dem som riskvilhgtkapital i privata företag. En sådan statlig företagspolitik måste kompletteras medförstathgan-deåtgärder inom vissa avgörande sektorer, exempelvis affärsbankeroch försäkringsväsende. De utländska oljemonopolens inflytande måste minskasgenom förstatUgande av den privata bensin- och oljehandeln liksom av den icke-kooperativt ägda petrokemiska industrin. monopoliseringenoch driva ned byggnads- och boendekostnader måste den tunga delen avbyggnadsmateriaUndustrin förstatligas. Jämsides med en utbyggd statlig företagssektor börsamhällsnyttiga arbeten startas efter en långsiktig plan. Sådana områden ärutbyggnad av bamstugeverksamheten, förbättring av miljövården, förbättradhälso- och sjukvård osv. En annan huvudfråga är att få tiU stånd en poUtik som kangöra slut på pris- och hyresstegringar. När det gäller prisstegringarna harvårt parti som bekant sedan mänga är fört fram kravet pä att mervärdeskatten pähvsmedel skaU slopas. De avgörande motiveringarna för det kravet är framförallt tvä. För det första: att söka lätta bördorna för löntagarna och derasfamiljer, särskilt för låginkomstgrupperna och barnfamiljerna. För det andra:att söka åstadkomma en rättvisare fördelning av skattebördorna, att sökaåstadkomma en demokratisk skattepolitik. Mervärdeskatten drabbar hårdastfamiljer och ensamstående med låga och genomsnitthga inkomster. Slopande avmoms på maten betyder därför den största lättnaden för just de grupperna.Samtidigt med slopande av moms på maten bör skalteskärpningar genomföras närdet gäller de högre inkomsttagarna, de stora förmögenhetsägarna ochaktiebolagen. steg den aUmänna prisnivån , menpå dagligvaruomrädet steg priserna med inte mindre än 7,9 procent.Livsmedelspriserna har stigit snabbare än priserna på andra varor. Vi har vidupprepade tihfällen krävt prisstopp, bl. a. i motion till riksdag.Såväl regeringen som de borgerliga partierna avvisade våra förslag. Det ärbetecknande att vår motion avslogs regeringen själv tvingadesinföra prisstopp på vissa livsmedel. Det är naturligtvis bra att regeringen insett att något måstegöras för att stoppa prishöjningarna på viktiga livsförnödenheter, men vi menaratt den vidtagna åtgärden är othhäckhg. Vi kräver därför att man utvidgarprisstoppet så att det inte enbart gäller vissa baslivsmedel utan alla varor. Men det är heller inte tillräckUgt att införa prisstopp.Man måste vidta åtgärder för att sänka priserna på livsviktiga förnödenheter.Vi upprepar därför och kommer att hårt driva kravet på att livsmedel skallbefrias från moms. Nuvarande ordning är orimUg: när priserna stiger, av eneller annan orsak, så läggs mervärdeskatten på som en ytterhgare börda. Deneffektivaste vägen att åstadkomma en prissänkning är att ta bortmervärdeskatten från livsmedel. Detta krav har fått ett starkt stöd från allmänhetens sidaoch kan inte längre viftas bort. Och viftas det mte bort, inte ens efterregeringens och mittenpartiernas byteshandel med ölburkar och bensin. Det är enillusion att tro att man med de medel som använts i den uppgörelsen skall kunnaåstadkomma någon lägprishnje när det gäller livsmedel. För att möta den växande opinionen bakom kravet påslopande av hvsmedelsmomsen börjar man nu mobilisera expertis som skallleverera motargument. Bäde i tidskriften och i har vi kunnatläsa att ett slopande av momsen pä maten skulle ge ytterst små fördelar förlåginkomsttagarna. Hur kan man då komma till slutsatsen att det inte skullebetyda något om man tar bort på de livsmedel vi måste konsumera?Jo, man förutsätter att det inkomstbortfall för statskassan som slopadlivsmedelsmoms skulle medföra skah finansieras genom höjd moms på övrigkonsumtion. Detta är ju ändå att vilseleda aUmänheten. Värt parti harhela tiden anvisat andra inkomstkäUor för att kompensera inkomstbortfallet ommatmomsen slopas. Vi har också i motioner till årets riksdag anvisat områdensom inte drabbar de arbetande människornas konsumtion. Vi har i 11 preciseradepunkter anvisat var de pengarna kan tas. Tillsammans med maten utgör hyrorna den tyngsta utgiften ifamiljernas ekonomi. Enbart har hyrorna inyproduktionen mer än fördubblats. Detta innebär att miljontals människor genompris- och hyresstegringar fått vidkännas en betydande standardförsämring. Dehyresstegringar som och genomförts och somberäknas bli genomförda under innevarande år innebär för de flesta hyresgästeren ökning av boendekostnaderna med eller mera. kan vikonstatera att tiotusentals lägenheter står tomma trots att en fjärdedel avhushållen i landet är trångbodda och vidare att det finns flera hundratusenundermähga lägenheter. Utveckhngen har inneburit att ett allt större antalmänniskor trots ökade bostadstillägg måste få socialhjälp för att kunna hyralägenheter i nyproduktionen. Denna utveckUng är resultatet av en medveteneftergiftspolitik frän regeringens sida gentemot de uppfattningar som hävdaratt de s. k. marknadsekonomiska krafterna skall styra bostadsförsörjningen dessa krafter som i det här huset främst representeras av de borgerligapartiernas företrädare. Hade man inriktat politiken på att göra slut påspekulation och vinstintressen och fört en politik i hyresbetalarnas intressemot byggmästare-, fastighets- och bankkapital, sä hade läget kunnat vara etthelt annat. I stället har den bostadspolitik som bedrivits letttill nya hyreshöjningar och eftergifter ät olika vinst-ochspekulationsintressen på bostadsmarknaden. Utgångspunkten är att man anser detvara helt självklart att ägande och förvaltande av bostäder alltid skall bärasig och gä med vinst. Ingen hävdar numera att byggande av skolor ochundervisningsanstalter skah gä ihop och att undervisningen skall gå med vinst,hka litet som någon hävdar att detta skah gälla beträffande sjukvärden. Väruppfattning är att rätten till en god bostad är en grundläggande socialrättighet på samma sätt som rätten till utbildning och sjukvård. Därför måste den nuvarande bostadspolitiken avlösas av enny pohtik som tar sUcte pä att samhället tar ansvaret och ledningen. Vi harfrän vårt parti ställt förslag om utarbetande av ett bostadssocialt program isyfte att sänka bostadskostnaderna. Vi menar att ett sådant program börinnehålla en allmän räntesänkning och en totalfinansiering av bostadsbyggandetoch dess följdinvesteringar genom en statlig bostadsbank som tillhandahåUerkapital till låg och fast ränta. I ett sådant program bör finnas, som jagtidigare har sagt, åtgärder mot monopoliseringen mom byggnadsmaterialindustrinoch ytterligare åtgärder mot markspekulation. Vi ställer också krav omöverförande av de privata flerfamiljshusen i samhällets ägo. I avvaktan pä ett sådant bostadssocialt reformprogram harvi krävt införande av hyresstopp t. o. m. utgången av 1973. Som andraomedelbara åtgärder kräver vi att räntan pä de långa fastighetslånen sänks samtatt regeringen bör låta beslutet om höjningen av paritetstalet återgå. Regeringen planerar att minska bostadsbyggandet underinnevarande år med som kommunerna beräknas skära ned sinbyggnadsverksamhet med . Även det statliga byggandet väntas minskabetydhgt. Det här är åtgärder som kommer att drabba byggnadsarbetarna myckethårt en grupp som redan nu har en betydande arbetslöshet. En av anledningarna till att regeringen skär nedbostadsbyggandet är de många tomma lägenheterna i nyproduktionen. Men är detju så att dessa lägenheter står inte tomma därför att det finns gott om brabostäder utan, som sagts, därför att folk inte har råd att bo i dem.Samtidigt finns det ca 500 000 familjer som bor i trånga eller omodernabostäder. Bostadsbehovet är alltså långt ifrån fyllt. Och i det läget slårregeringen till bromsarna när det gäUer bostadsbyggandet! En av dem som inte känner någon särskild oro över dennautveckhng är den aUtid lika optimistiske bostadsministern. Han hänvisar gång pågäng till boendeutredningen när det gäller att ta stäUning till omfattningenav bostadsbyggandet . Orsakerna till den minskade sysselsättningen pålängre sUct är främst nedgången i bostadsbyggandet i kombination med enomfattande rationahsering till följd av den tekniska utvecklingen. Just därför är det särskilt angeläget att man frånregeringens sida innan det s. k. miljonprogrammet är uppfyllt har enplanering av vad som skall ske efter detta bäde för att kunna möta den aktuellaarbetslösheten och för att kunna klara en eventuell omställning på längre sUct.Pohtiken har begränsat sig till att man gjort brandkårsutryckningar påsommaren och hösten för att nödtorftigt klara en hotande vinterarbetslöshet.Men efter de två senaste årens arbetslöshetssiffror för byggnadsarbetarna, somvisar att arbetslösheten inte är begränsad till vintermånaderna, borde det varauppenbart att det inte längre räcker med att lappa Utet här och htet där. som tillsattes och som skyndsamt skulle behandla denaktueUa situationen på byggarbetsmarknaden, är pä sitt sätt ett bevis för hurkortsiktigt man från regeringens sida ser på de här problemen. Vad som behövs utöver lösningar på de kortsiktigaproblemen är och det är ännu vUctigare - en samlad bedömning på längre sikthur man vill ha utveckhngen. En sådan bedömning är nödvändig om man pä ettrUctigt sätt skall klara den fortsatta rekryteringen tih byggnadsarbelarkårenoch om man skah klara den omställning till en jämfört med betydligtstörre ombyggnads- och reparationssektor som de flesta bedömer som troUg inomen nära framtid. Vi kräver alltså på detta område en långsiktig medvetensamhällehg planering för att bygga bort bostadsbristen och genomföra densociala rättighet som en god bostad till skälig hyra måste vara. haren stor arbetargrupp rätt att få reda på hur man frän statsmakternas sida bedömerdess möjligheter till arbete och utkomst i fortsättningen. Det är krav i samma riktning som vi ställer på enlångsiktig ekonomisk planering av samhäUsekonomin i stort, en planering som ärnödvändig om man skaU kunna föra en pohtik som syftar tih att brytastorfinansens maktställning och i motsvarande grad öka löntagarnas ochsamhällets inflytande. uttalade man följande i den avslutande punkteni det av socialdemokraterna utarbetade Arbetarrörelsens efterkrigsprogram:"Att förverkliga detta program är att ge näringshvet en ny organisationoch att omdanasamhället i socialistisk riktning,--- . Att föra över viktiga naturtillgångaroch stora anhopningar av kapital i samhällets hand skall tjäna dettasyfte." Jag tror, fru talman, att om man från regeringens sida -visserligen nära än detta skrevs börjar föra en sådan politik,så är det det säkraste sättet att hindra de tre borgerliga partierna att bildaregering . FruTHORSSON (s): Jag har inte bedömt det som nödvändigt att gåin i något bemötande av de inlägg som har hållits här före mitt eget och efterdet att partUedarna slutade sin långa debatt. De senaste inläggenföreföll mig, med förlov sagt, mest som skuggor av de inlägg som gjortstidigare - låt vara inte alltid så grå skuggor utan ibland färgade avrespektive talares karaktär och temperament. Jag ber fru talmannen om ursäktför att jag inkluderar henne bland skuggorna; som alltid var hennes inläggytterligt färgstarkt. Typiskt nog vände sig också samtliga talare tillstatsministern eller till finansministern och lär väl få svar på tal i dettimslånga inlägg som finansministern har varslat om thl . Förherr del förmodar jag att de talare från regeringspartiet,som har förklarat sig vilja tala om familjefrågor och som förhoppningsvis fårordet , ocksä kommer in på vid det här lagetganska välkända synpunkter. Själv ämnar jag äter använda den allmänpolitiska debatten detta tUlfälle för ledamöter att också uttrycka sig fritt om vårpolitiska verklighet thl att anställa några principiella betraktelser om denframtid som vi allt snabbare går till mötes. Jag anser inte att detta är något"visionärt snack" för att använda en just nu ganska gångbarspydighet utan ett realistiskt och handfast resonemang med giltighet för denganska nära framtiden, den framtid vUken vi som politiker inte får låta ossöverrumplas av utan måste la ledningen av och planera för just . En av mina utgångspunkter är den offentliga debatt som, avhögst naturliga skäl, har förts och förs om vår sysselsättningssituation ochsom i så hög grad har dominerat inläggen här . De anförandena har bl. a.givit uttryck för att jag inte är ensam om att se de besväriiga, envisa och förpolitiska samveten plågsamma arbetslöshetssiffrorna som ett symtom på enutvecklingstrend som vi gör klokt i att och grundligt arbeta med, analysera, dra slutsatser av och planera för att få bukt med. Snabbareän i varje fall de flesta av oss trodde tycks vi inte bara ha öppnatdörren till det mycket omtalade efterindustriella samhället utan ocksä tagitätskUliga steg in i denna nya epok i vår västerländska civUisations historia. I mitt inlägg i fjolårets allmänpolitiska debatt erinradejag om en om forskning, tUlväxt och samhähe, där en internationellgrupp vetenskapsmän formulerade en rad beaktansvärda teser om forskningens ochteknikens roh i det dynamiska skede av denna historia som vi råkar leva i. Detmycket komplexa system av problem som behandlades i den rapporten pä ettanmärkningsvärt fritt, vidsynt och framåtblickande sätt är fortfarande med oss.Vi har anledning att med ökande skärpa fråga oss vilka politiska beslut ochåtgärder det ger anledning tUl, snari. Risken är nämligen inte att övervärdera,utan att undervärdera teknikens roll i värt samhälle, vars dynamik skapas ifrämsta hand just genom de tekniska framstegen. Och det är viktigt att hålla iminnet, att dynamiken inte tar sig uttryck enbart genom ekonomisk tUlväxt,produktivitets- och BNP-ökning.