prot · FW09106 · 1973-12-31 00:00:00 — Del ärsamhället och alla vi som känner ansvar för ungdomarna som skall ingripa ochklargöra för ungdomarna att den negativa utvecklingen måste brytas. I detta anförande, under vilket fruandre vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar, instämdeherrar , Nisser, Leuchovius, och samt frökenLjungberg (samtliga m). Åtgärder mot brottsligheten m. m. HerrPOLSTAM (c): betänkande nr 26 ochsocialutskottets betänkande nr 18 omfattar två huvudfrågor. Det är dels förslagom särskilda åtgärder mot brottsligheten på basis av det belänkande sombrottskommissionen efter en mycket kort utredningstid framlagt, delsanslagsframställningarna till polisväsendet för /74. Innan jaggår in i detalj pä detta vill jag börja med att yrka bifall tillreservationerna 2 och 12 i justitieutskottets betänkande nr 26. Sedan skall jagförsöka göra den begränsningen att inte debattera dessa frågor från rentpartipolitisk synpunkt. Jag skall inte fördjupa mig i en mängd statistik angåendebrottsutvecklingen i vårt land. Jag vill bara erinra om att antaletbrottsbalksbrott som kommit till polisens kännedom var ca 275 000. Densiffran var 1971 uppe i omkring 585 000, dvs. mer än en fördubbling. Man harhävdat att brottsligheten har minskal något i förhållande till närmastföregående år, men totalt sett har det alltså varit mer än en fördubbling underen 1 O-årsperiod. Det kan man inte komma förbi. Det mest oroande i denna utveckling har varit ökningen avde grova brotten med våldsinslag, vilka vittnar om en otrolig brutalitet i entid då vi talar så mycket om solidaritet och jämlikhet och då vi propagerar förantivåld. Som ett led i den utvecklingen har också våld mot polisman itjänsteutövning ökat. Den allmänna ordningen har också efter hand blivitbetydligt sämre. a. visar många ungdomar en ökad hänsynslöshet i sittuppträdande, som missbruket av alkohol och narkotika fortsätter. Pädetta har allmänheten reagerat mycket negativt. Det gäller alla samhällsgrupper Hur vi än anstränger oss kommer det tyvärr att begås nyabrott. Utvecklingen är också internationellt betingad. Det är inte bara i vårtland som denna trend förekommer. Motorismen har gjort människorna mera rörliga,och bl. a. ungdomens ekonomiska situation har bidragit till att brottslighetenhar förändrats. Brottsulvecklingen har som sagt varit oroande. Trots dettahar allmänheten nog fått den uppfattningen alt man från ansvarigt håll iblandhar bagatelliserat den utvecklingen. Justitieministern har själv gjortgällande att folk överdriver. Han har själv inte blivit utsatt för brott ellerordningsstörande handlingar, och det är han inte ensam om; jag har personligeninte heller drabbats, och det är mänga med oss som har sluppit undan. Åtgärder rnot brottsligheten rn. Jag häller med justitieministern om att man inte skallgöra sig skyldig till överdrifter. Men tyvärr har alltför många människor fåttuppleva en rältsotrygghet som vi absolut inte kan acceptera i vårt land.Samhället måste helt enkelt skydda sig mot brott. Det var därför med stortillfredsställelse vi såg tillsättandet av brottskommissionen, för att i förstahand fä fram förslag till åtgärder som syftar tUl att fä bukt med de mest akutaproblemen. Vi hälsar också med tillfredsställelse beslutet att tillsätta ettbrottsförebyggande råd med uppgift att på försöka komma till rättamed de bakomliggande orsakerna och samordna samhällets insatser mot brott ochordningsstörande handlingar. Detta tyder på att även regeringen varit djuptoroad över utvecklingen mot ökad kriminalitet. Annars hade dessa åtgärder intevarit nödvändiga. Kommissionen har på den korta tid som slätt tillförfogande lyckats lägga fram ett i princip enhäUigt förslag, som vi nu har attta ställning till. Propositionen följer också över hela linjen utredningensförslag, och jag har därför ingen anledning att beröra alla punkter iförslaget. Jag sade i årets remissdebatt att det viktigaste när detgäller att minska brottsligheten är att förebygga och förhindra att brott begåsoch att det därnäst viktigaste bör vara att beivra begångna brott. Dessa bådasyften påverkar varandra. Orsakerna till brott är säkerligen mänga, och vi vetförvånansvärt litet om dem. Vi vet att lågkonjunktur och fattigdom kan minskabrottsligheten och att högkonjunktur och hög levnadsstandard -hur märkligt detän låter har en benägenhet att öka brottsligheten. Alkohol, thinner,narkotika och andra gifter är med all säkerhet en orsak tUl brott.Urbaniseringen och sammangyttringen av folk i stora tätorter med i mänga fallträngsel, stress och otrivsel som följd är en annan orsak till brott.Personligen tror jag också att avkristningen är en betydelsefull faktor i dettasammanhang. Bristfällig uppfostran i en del hem kan man heller inte bortsefrån, även om man fördenskull inte heller skall generalisera. Bristandelojalitet mot andra och mot samhället är också anledningar till brott, men vivet inte vad denna bristande lojalitet beror på. Konkurrenssamhället, fysiskoch psykisk ohälsa med anpassningssvårigheter som följd, arbetslöshet ochandra problem är säkert också bakgrundsfaktorer till brott. De två män som iförrgår dödade en människa i gjorde det för att till varje pris fåtag i pengar. Bakgrunden där var att de gått arbetslösa mycket . TV och andra massmedia kan också genom program ochreportage, naturligtvis utan att avse det, inspirera till brott. Man beskriveralltför ingående tillvägagångssätt, plats, tid och byte för vissa brott som urpublicistisk synpunkt är intressanta. Det kan ge vissa människor impulser attbegå liknande brott. Så kan förhållandet vara när det gäller rån mot banker,postkontor, systembutiker och affärer liksom vid rån mot åldringar. Urbrottsförebyggande synpunkt bör massmedia därför vara mera försiktiga. Ungdomens situation har jag åtskilliga synpunkter på, mende sammanfaller i allt väsentligt med de synpunkter som i årets remissdebatt. Därför ber jag att få hänvisa till kammarensprotokoll för den i är. Vi fårhelt enkelt inte generalisera när det gäller ungdomen, vi skall vara gladaatt den finns och vi mäste alla hjälpas åt för att ungdomarna skall uppfattasin tillvaro som meningsfull. Då löser vi kanske många problem, vilket vi integör om vi bara uttalar vår förtrytelse över dem och uraktlåter att gekonstruktiv hjälp. Den hjälpen kan vi i förebyggande syfte ge genom en aktivmedverkan från samhällets sida, de sociala organen, hemmen, skolan och deideella och religiösa organisationerna. Men vi klarar den inte genom att enbartsitta isolerade och ondgöra oss över det vi inte tycker om. En sådan attitydfrån den vuxna världen måste vara helt förkastlig i brottsförebyggande syfte. Vi måste även slå vakt om den stora majoriteten av finungdom - den syns och hörs inte, men även den behöver vårt stöd. Jag skall så något beröra samarbetet mellan polisen ochsocialvärdens personal. Detta samarbete fungerar mycket bra på många håll, menockså mycket dåligt på andra håll. Jag har fält uppfattningen att det är vissagrupper bland socialvårdens personal som inte vill samarbete med polisen. a. på att de blir misstrodda av klientelet om de har något samröremed polisen. På vissa håll - det skall jag inte förneka - kan naturligtvisförhållandena vara omvända, dvs. att polisen inte önskar samarbete, men ihuvudsak finns samarbetsoviljan hos dessa grupper inom socialvården. De troratt samarbetet till varje pris mäste ske genom sampatrullering trots attutredningen föreslår samarbete efter överenskommelse mellan parterna om detlämpligaste sättet. Ordet sampatrullering förekom inte ens i betänkandet.Dessa grupper av socialvärdens personal tror att polisen bara arbetarrepressivt. Det vittnar om att dessa grupper inte vet särskilt mycket ompolisens arbete, i varje fall inte pä det sociala planet. Långt innan socialvården var så utbyggd som den nu är ikommunerna fick polisen under icke expeditionstid - dä det mesta händer svaraför det sociala arbetet på fältet. I många kommuner kunde man inte få tag isocialvårdspersonal och nätter då problemen hopade sig.Åtskilliga polismän kan vittna om detta. , när socialvården har byggts ut,vill vissa tjänstemän inte ha med polisen att göra. Härvidlag är ett nytänkandenödvändigt! Antag att socialvården ensam skall svara för fältarbetet iStockholm. Kommer den att klara det? Har den klarat det? Om så hadevarit fallet skulle tillsättandet av brottskommissionen och det förebygganderådet inte ha behövts. Utbildningen inom polisen och socialvården måste inriktaspä ingående information om varandras yrkesområden. Socialvårdens personalmåste få tillfälle att följa polisens arbete inifrån. Dä kommer den att erfaraen helt annan attityd till de hjälpbehövande frän polisens sida än vad de trottatt polisen har. Det repressiva polisarbetet är bara en del av alltpolisarbete. Det socialt stödjande och hjälpande arbetet inom polisen är ganskaomfattande. På samma sätt måste polispersonalen få en ökad social utbildning,så att den blir införstådd med socialvårdens arbete och problem. På så sätt kandessa båda yrkesgrupper bättre förstå varandra och bättre klara av samarbetet.Redan vid undervisningen pä polisskolan och på måste gmnden församarbete läggas. Polisen måste få komma till pä samma sätt somsocialhögskolan fär komma till polisen. Samarbetet måste syfta till något,nämligen till att Åtgärder mot brottsligheten m. m. Åtgärder mot brottsligheten rn. lösasociala problem och missförhållanden och inte till att fördjupa dem, vilket kanbli fallet om samarbetet motarbetas. Sedan vill jag säga några ord med anledning av uttalandenfrån en del organisationer, som bl. a. vill göra gällande attbrottskommissionen vill öka insatserna av kontroll mot samhällets utslagnamänniskor och därför fokuserar det politiska intresset på ytligaordningsproblem i stället för att satsa resurserna där de behövs och där de görnytta. - De som anser det ser bara avundsjukt på förstärkningar tUl polisen.Brottskommissionen var faktiskt inte så blåögd att den trodde att ett ökatantal poliser skulle lösa alla problem. I stället påpekades det att problemet medatt förbättra den allmänna ordningen t. ex. inte kunde få en bestående lösningenbart genom polisiära insatser. Observera att brottskommissionen och propositionenjust av den anledningen föreslår tiU kommunernas socialaarbete utöver redan beviljade anslag. Det gäller statsbidrag till kommunernaför social jourverksamhet, vårdcentral, behandlingshem och vård i enskilt hemav narkotikamissbrukare. Det här är ju en angelägenhet. På det sättethar kommissionen i viss mån klampat in i socialutredningens arbete, som med allsannolikhet kommer att gå betydligt längre och medföra stora anslagshöjningartill den sociala verksamheten. Vi kan helt enkelt inte lägga fram förslag hursom helst vid sidan av en pågående utredning. Underlag för detta har saknatsför kommissionen, och av den anledningen är det tillfredsställande att viändock har kunnat komma med de här förslagen, som belöper sig på ca 25 miljonerkronor . Förutom det brottsförebyggande sociala arbetet, som iförsta hand skall skötas av de sociala myndigheterna och i viss utsträckning isamarbete med polisen, föresläs nu en del andra brottsförebyggande åtgärder:banker och postkontor kommer att få ett bättre rånskydd, såsom bättrelåsanordningar, skydd för kassapersonal, larmanordningar, TV-övervakning osv.Om detta står att läsa i betänkandet, varför jag inte behöver ta upp det tillnärmare beskrivning. Också penningtransporterna måste förändras och görassäkrare. Verksamheten på sexklubbar och poseringsateljéer måstekontrolleras och får inte bedrivas utan tillstånd av polismyndighet, om det härförslaget går igenom. Anledningen därtill är att det på sådana klubbar eller ianslutning till dem kan förekomma olika slags brottslighet. Många undrar vaddet är för brottslighet som förekommer där Jag kan då nämna vad kommissionenhar angivit, nämligen koppleri, främjande av otukt, olovligrusdrycksförsäljning, narkotikabrott, häleri, olovlig befattning medinsmugglade cigaretter och spritdrycker, stöld, rån, misshandel och olika hot allt detta är exempel på brott som kan förekomma, och de brotten drabbar såvälkunder som personal. Sanitär olägenhet för kringboende är en annan besvärligsituation som följer i sexklubbarnas spår. Därför måste man på något sätt ha sådanverksamhet under kontroll. Sedan kommer lagen om tillfälligt omhändertagande, somersätter bestämmelserna i nuvarande polisinstruktionen, enligt vilken man ocksåskall ha möjlighet att ta hand om barn och återföra dem tillföräldrahemmen eller till barnavärdsmyndigheter. Detta är väl motiverat både iutredningen och i propositionen, varför jag inte just nu skall gå in på det. Jag mäste också, när vi talar om brottsförebyggandearbete, säga att man inte föreslår några straffskärpningar. Det är kanskeangeläget att betona detta. De straffbestämmelser som redan finns ansestillräckliga. Ur brottsförebyggande synpunkt föresläs även en väsentligförstärkning till polisen. Jag kan säga att jag är tillfredsställd med denförstärkning som föreslås. Det är den största samlade förstärkning som vi påen gång har fått till svensk polis. Fotpatrulleringen är ett effektivt sätt att genomövervakande verksamhet förebygga rån och våldsbrott där sådana brott vanligastförekommer. Därför behöver den fotpatruUerande polisstyrkan ökas, särskilt itätorternas centrala delar. Detta har också nämnt, likaså attett ökat antal kvarterspoliser eller områdespoliser behövs, kanske speciellt inybyggda bostadsområden eller nya kommundelar Vi bör emellertid inte haka ossfast vid begreppet kvarterspolis; det kanske inte täcker vad vi egentligenavser. Det är viktigt att den här polisverksamheten inte bara kommer att gällade större polisdistrikten. Även i de mindre distrikten och kanske mångagånger på platser där det tidigare funnits en arbetsgrupp som sedan harindragits - är det viktigt att det finns en polisman som folk känner och lättkan nå och fä kontakt med. Människorna bör känna det så, att "det här ärvår polis". Den tjänsten kommer då att fungera som en utomordentligtbrottsförebyggande faktor. Detta är mycket viktigt när vi ser på personellaförstärkningar till pohsväsendet. Hög uppklaringsprocent är också klart brottsförebyggande,i varje fall när det gäller rån och andra grövre förmögenhetsbrott. Men för attnå en hög uppklaringsprocent erfordras det att polis snabbt kommer tUl en platsdär ett brott har förövats, så att spanings- och utredningsarbetet kan påbörjassä fort som möjligt. För detta krävs en god utryckningsberedskap och enrutinerad utredningspersohal. När vi sedan talar om ökad preventiv verksamhet genomövervakning och spaning, måste vi komma ihåg utredningssidan. Balanserna på densidan är redan nu höga och måste arbetas av. Upptäcks och ertappas fleramänniskor med brottslig verksamhet genom en ökad spaning och övervakning, mästei relation därtill också utredningssidan förstärkas. I det sammanhanget är detockså viktigt att utredningsarbetet och handläggningsrutinerna förenklas så atten snabbare reaktion kan ske. Det är också klart brottsförebyggande. Trafikundervisningen i skolan är mycket viktig liksomundervisningen i lag och rätt. Den verksamheten är också kontaktskapande mellanpolisen och ungdomen och har redan visat sig värdefull. Rätt personal måsteemellertid tas ut för detta arbete, och det är nog nödvändigt att i varje faUledaren för arbetet har en befordringstjänst jag tänker då närmast påinspektörsgraden annars är det risk för att polismännen inte söker sig tUlskolundervisningen. I fördelningsplanen för dessa tjänster nästa budgetår harrikspolisstyrelsen sagt att inspektörer inte erfordras. Jag hoppas att dettablir föremål för nya överväganden i departementet och i rikspolisstyrelsen.Skolarbetet är så viktigt att det helt enkelt inte Åtgärder mot brottsligheten rn. Nr 106 får bli en miss. Fredaeen den Fördelningen av polistjänsterna har kommissionen eljest inte tagit 1 iuni1973 ställning till, men det ärviktigt att tjänsterna verkligen sätts in där ------------------ behovetär störst. De små distrikten får i detta sammanhang inte glömmas Åtgärdermot Y)et blir en besväriig övervägning,eftersom vi har I 19 polisdistrikt brottsligheten jgj budgetår skall dela på ca 400tjänster De flesta går till de ' '" större distrikten, det vet viredan, och det kan innebära att vissa distrikt Det är meningen att de 450 tjänsterna som kvalificeradebiträden skall användas för att i viss utsträckning överföra arbetsuppgifterfrån polispersonal till annan personal. Det är dock viktigt att den häröverföringen inte drivs in absurdum. De här personerna skall kunna klara visst utredningsarbeteoch vara radioexpeditörer pä sambandscentraler och radioexpeditioner. De skallockså kunna ersätta fordonsredogörare och annan administrativ personal. Detpolisiära ansvaret måste även i fortsättningen ligga på polispersonal, vilketär mycket viktigt inte minst från skyddssynpunkt. Det primära bör vara attbiträdespersonalen är biträden ät polismän, som har det polisiära ansvaret. Mycket mera skulle behöva sägas, men jag harredan överskridit den tid jag har antecknat mig för. Jag kanske fär anledningatt återkomma. 1 detta anförande instämde i (c). Först vill jag säga att jag kommer attöverskrida den tid som jag har beräknat för mitt anförande, främst därför attdenna debatt omfattar inte bara justitieutskottets betänkande nr 26 utan ocksåsocialutskottets betänkande nr 18. påpekade i sitt anförande att brottsligheteni vårt land ökade och att den fördubblades för att det sistnämnda året uppgå till bortåt 600 000brottsbalksbrott som har kommit till polisens kännedom. Utvecklingen tycks hastagnerat under är 1972 och under den gångna delen av , men läget är ivart fall så oroande att brottsligheten framstår som ett av våra allra störstasamhällsproblem. Opinionsundersökningar i vår har också visat attbrottsligheten av allmänheten anses vara det näst svåraste samhällsproblemetjust . Det är bara den stora arbetslösheten som bedöms vara ännuallvarligare. Särskilt oroväckande är väl enligt de flestas mening ökningen avväldsbrottshgheten, både de uppmärksammade bank-och postrånen men ocksåöverfall och rån riktade mot affärsinnehavare, ensamboende åldringar ellerfredliga gatuvandrare och ofta utförda pä ett skrämmande brutalt ochhänsynslöst sätt. Också antalet rent meningslösa gatuöverfall utan samband medrån är oroväckande stort. Då medräknar jag inte de slagsmål som väl är mereller mindre oundvikliga och där deltagama så att säga båda är aggressiva. Från detre oppositionspartiernas sida har krävts effektiva åtgärder mot brottsligheten, men regeringen har mer eller mindre 62 bagatelliserat frågan och vägratatt tUlmötesgå oppositionskraven. ärbeklagligt, eftersom det gamla ordspråket att det är lättare att stämma ibäcken än i ån har sin giltighet också när det gäUer att motverka kriminalitet.Nu har emellertid brottsligheten, delvis på grund av dessa försumUgheter från regeringens,sida blivit ett sådant samhällsproblem och väckt sådan oro bland folk iallmänhet, inte minst bland regeringspartiets egna väljare, att regeringeninför det kommande valet har sett sig tvungen att på allvar ta itu med frågan.Det är verkligen i senaste laget, men för all del: bättre sent än aldrig.Lyckligtvis har den brottskommission som regeringen tillsatte i början avdetta år arbetat med berömvärd snabbhet och under påfallande stor enighet ihuvudfrågan mellan de fyra politiska partier som var representerade i den.Regeringens förslag är ju också i allt väsentligt detsamma som vadbrottskommissionen föreslog. I reservationen 2 tUl justitieutskottets betänkande nr 26har , och utskottsrepresentanter påpekatdenna omsvängning i regeringens handlande. Utskottsmajoritetens formuleringinnebär däremot enligt min mening en förskönande beskrivning av regeringenssätt att tidigare agera. Jag yrkar aUtså bifall tUl reservationen 2. På kort sikt är den effektivaste metoden att motverkabrottslighet en ökning av polisens resurser, som är otillräckliga för attpolisen skall kunna fullgöra de uppgifter som samhället har ålagt den. Ökaderesurser för polisen ökar upptäcktsrisken för brottslingen och det är en faktorsom avhäller från brott. Vidare kan pohsen få möjhghet att öka sinbrottsförebyggande verksamhet, inte minst genom ökad fotpatrullering och ettökat antal kvarterspoliser. Moderata samhngspartiet har begärt något störreökning av polisens resurser än vad regeringen föreslär. Från sidahar vi godtagit regeringens förslag på denna punkt, inte minst av kostnadsskäloch i förhoppningen att det ändå är en ganska stor satsning som har utsikteratt ge det avsedda resultatet. Skulle utvecklingen visa att ytterligareresurser för polisen är en oavvislig nödvändighet fär man väl ompröva denfrågan. Regeringens förslag till ökning av antalet poliser harväckt livlig diskussion pä en del häll särskilt bland socialvårdstjänstemännen,eller socialarbetarna som de själva ibland kallar sig. De grupperna haruppvaktat utskottet med hstor både för och emot ökningen. Frän dem som motsattsig ökningen har hävdats att det är en felsyn att tro att man löser frågan ombrottsligheten genom att öka polisens antal. De har förmodligen inte lästhandlingarna så noga, för det framgår ju såväl av brottskommissionensbetänkande som av propositionen och senare också av utskottets betänkande,att man naturhgtvis inte tror att problemet i fråga om brottsligheten och dessorsaker löses enbart med polisiära åtgärder. Detta har för resten understrukitsinte minst från polishåll. Förstärkning av polisen är en åtgärd på kort sikt som ärnödvändig för att brottsligheten inte alldeles skall växa oss över huvudet ochför att ge andrum för de åtgärder som kan bidra tUl att motverkabrottsligheten. På mäste huvudvikten läggas på förebyggandeåtgärder genom uppfostran i hem och skola, genom ideeUa organisationers ochkommunala organs ungdomsverksamhet, genom sociala åtgärder Åtgärder mot , brottsligheten m. rn. Nr 106 för att skapa bättre uppväxtmiljöeri fråga om bostäder, utrymme för den fritidsverksamhet osv. 1 iuni1973 " gäller skolan är det enligtmin mening alldeles nödvändigt att -:,--------------- elevernaförst och främst som ett led i den sociala fostran, som är en av skolans huvuduppgifter, får lärasig och vänja sig vid att följa skolans egna I skolan möter denunge det samhälle han somvuxen skall leva i. Om han inte i skolan får lära sig att följa givna regler,kan man knappast räkna med att han, när han lämnar skolan, plötsligt skall varaberedd att följa samhällets regler. När han kommit till den ålder, då han ochför den delen även hon - är mogen för polis, åklagare och domstolar, är detofta för sent att lära honom detta. I varje fall behövs då kraftigareingripanden och hårdare åtgärder än som skulle vara fallet, om man hadelärt honom att följa givna regler. Ju tidigare man lär ungdomarna detta, desto mjukaremetoder kan man använda, desto mer bhr det fråga om att lära ungdomarna attfölja regler i stähet för att senare tvinga dem att göra det. Förebyggande åtgärderpå ett så tidigt stadium som möjligt är både humant och effektivt. I ett särskUt yttrande har och centernsrepresentanter i utskottet framhållit hemmets och skolans betydelse för attskapa värderingar och samlevnadsregler som positivt kan medverka till förebyggandeav brott. Vi har tillagt att utgångspunkten därvid mäste vara den uppfattningom människovärdet och individernas ansvar för varandra, som representeras avkristen livsåskådning och humanism. Med vårt yttrande har vi velat markera attsociala åtgärder för att förebygga brott inte bara får ta sikte på yttreåtgärder, hur viktigt det än är med goda bostäder, goda fritidsmiljöer ochsådant. Det är också nödvändigt att det uppväxande släktet får en uppfostrantiU att bh goda samhällsmedlemmar, till hänsyn, tUl tolerans och tillsamarbete. Med detta förtydligande är jag beredd att rösta för bifall tillutskottsmajoritetens skrivning i den del där reserverar sig genomreservationen 3.