prot · FW09127 · 1973-12-31 00:00:00 — När arbetslösheten är sä hög måste man ta tiUfället i aktoch sätta i gång arbeten som under aUa förhåUanden har hög prioritet. tråkigtatt regeringen inte tog vara på vårt program för att spara energi. Detskulle inte minst sä som vi har lagt upp det kunna ge många värdefullasysselsättningstillfällen på byggsidan. När vi pä eftersommaren lade fram dethär sparprogrammet bestods det från regeringshåll bara med sarkastiskaleenden. Men betydhgt mjukare och liksom förläget var handelsministerns flin iradioekot . har säkert leendena stelnat tUlgrin. Utvecklingen har fäst uppmärksamheten på energibristen på ett sätt somingen kan skaka av sig. Jag vUl naturligtvis inte för ett ögonbhck ge intrycketatt vårt energisparprogram skuUe ha kunnat awärja den oljebrist som kan kommaunder det närmaste halvåret. Vår utgångspunkt var insUcten om delångsiktiga energiproblemen och kravet på handhng för att möta dem, såatt man kan plana ut den ökningskurva sorm nu driver upp förbrukningen och vårtberoende av oljeproducenterna. Vi menade faktiskt att det är allvarliga frågorsom också förtjänar att belysas i en valrörelse. Vi måste naturhgtvis inse att vi i inte kanpåverka aUa de faktorer som bestämmer när energibristen övergår i kris och medvUket tempo denna utvecklas. Men vi kan påverka våra egna förberedelser. Vi kangenom förutseende planering successivt skära bort en fortsatt snabbkonsumtionsökning. Vi kan övergå till energisnålare frarnställningsproces-seroch uppvärmningsanordningar. Vi kan förhindra värmeförluster genom bättreisolering, och vi kan satsa på energisnålare koUektivtrafik. Det är triviala åtgärder som kan förefaUa meningslösainför perspektivet av en världsomfattande energUcris, men de måste vara inslagi bidrag tiU en balanserad utveckling. I samband därmed måste manhelhjärtat satsa på den fusionsforskning som så många sätter stort hopp tiU ochinte snålbehandla den pä det sätt som sker. Den snålhet som håller tillbakafusionsforskningen fär inte slutgiltigt vinna över visheten. Sverigesmöjhgheter att bibehålla ett samhäUe med rörelse- och handlingsfrihet förvarje enskild människa kan helt enkelt bli beroende av med vilken iver vi gårin för att bemästra aUa de hot som en energikris reser. HerrBOHMAN (m); Socialdemokraterna förlorade valet. hadesocialdemokraterna absolut majoritet här i . hgger de 19 mandatunder den borgerliga opposition för vUken de aldrig underlåter att uttrycka sinringaktning. har så många medborgare gått till valurnorna somvid höstens val. Men de nytillkomna väljarna gick socialdemokraterna förbi.Socialdemokraterna gjorde sitt sämsta riksdagsval . Detta ärfakta inför aUa bortförklaringar. Valförlusten kan inte ha kommit som någon överraskning.Regeringens konfrontationspolitUc och dess konsekventa missgrepp inom detpohtiska fältets olika sektorer slog helt enkelt tillbaka mot regeringspartiet. Det borde gä upp även för socialdemokraterna att det måstefinnas något i den socialdemokratiska pohtiken som gått snett. "Vi harbyggt ett felaktigt samhäUe", framhöU enligt pressen densocialdemokratiska partistyrelsens valanalytiker helt nyhgen. Det är en härddom. tecknarden sanningen att aUt fler fått allt svårare att känna igen socialdemokraternasbeskrivning av ett samhälle präglat av alltings förträfflighet. En valrörelse är en mobilisering av en demokratis allakrafter. Den är ett prov på pohtikerna. Pä deras kunskap om människorna ochmänniskornas problem. Och ytterst på det pohtiska budskapets genomslagskraft.Årets valrörelse bröt inte mönstret. Men däri fanns även nedslående drag. Vimötte en socialdemokrati märkt av misslyckanden. En socialdemokrati somförsökte kompensera bristen på politiskt innehåll med höjd röst ochbeskyllningar mot meningsmotståndare. En socialdemokrati som försökte skrämmamänniskorna för ett borgerligt regeringsövertagande. En borgerlig regeringskuUe riva ner Reformsverige - hette det. Klockan skuUe vridas tUlbaka tUl1930-talet. Devisen "Rösta inte bort tryggheten" är ovärdig svenskdemokrati, ty den bygger pä osanning. Och statsminister ägnade en stor del av sin energiät att påstå att smutskastade och svartmålade . På valmöteefter valmöte upprepade han anklagelsen; "talar Ula omSverige". "Det är inte värt talar om." Jag tror inte att argument mötte förståelse.Bl. a. därför att människorna kände igen den nya otrygghet som jag skildrade.Och i valet gav väljarna uttryck åt detta. inledde jagett anförande i den utrikespolitiska debatten här i kammaren med kritik avsvenska massmedias skUdringar av våldsutvecklingen i världen. Det gällde dengängen . Vad som upprör oss, framhöll jag, minst hka mycket som detöppna krigets fasor är det poUtiska våldets grymheter bombattentat ochhänsynslös förödelse i länderna runt vår jord. Övergrepp, grymheter och lidandedrabbar oskyldiga, därför att människor drivna av poUtisk fanatism anser sigha hämningslös rätt att nyttja våld för att nå poUtiska mål. Även här hemma harförekommit tendenser att förhärliga pohtiskt våld i kampen mot verkligt eUerpåstått förtryck. Ändamålet har ansetts helga medlen. MUitärkuppen innebar slutet pä enutveckling, som vräkt den en gäng löftesrika chUenska demokratin över ända. Detbratala maktövertagandet har lett tUl att förhoppningarna om frihet ochdemokrati för det chUenska folket släckts. Händelserna i och iValparaiso har utlöst inte bara besvikelse och förbittring utan också känslorav vanmakt inför våra begränsade möjligheter att bryta våldets marsch övervärlden. Krigsutbrottet i kom för mänga som enöverraskning. Hotelserna, de bombastiska orden, truppsammandragningarna vidgränserna hade så ofta och sä länge ingått i vardagsbUden att många såsmåningom vande sig. De reagerade inte längre förrän det samordnade arabiskaangreppet mot drogs i gång och de vapen stormakterna frikostigt ställttiU förfogande än en gång användes för att söka lösa den tiU synes olösligakonflikten kring den nya staten . Dessa veckors krigshandhngar har kostat tusentals och ätertusentals unga människor livet. Offer som inte hade behövt förekomma, om förnuftoch förhandUngsvUja hade förefunnits, liksom insUct om att det inte bara är deegna argumenten som är bärande och rättvisa. Men det räcker inte med baraförhandhngsvilja. TUl grund för förhandlingarna måste ligga ett oreserveraterkännande av staten , av dess rätt tiU fortsatt existens och tUl gränsersom ger trygghet. Men treveckorskriget har dessutom givit nya bidrag tUltolkningen av supermakternas förhåUande tUl varandra. Kriget blev ett test påbegreppet avspänning. Ett test vars slutsatser är motstridiga. Konflikten gavprov både på en förvånande samstämmighet och pä nästan intiU sin spets drivnamotsättningar meUan och . För de små nationer somligger i skuggan av de stora var det djupt oroande att erfara hur förhållandetde stora emeUan från den ena dagen tUl den andra vägde meUan samförstånd ochdirekt konflikt. har lärt oss att utrikespolitiken intelängre är vad den var tidigare. De moralistiska, idealistiska eUer om man såvUl ideologiska bevekelsegmnder som förut åberopats av supermakterna lyser numed sin frånvaro. Förhållandet meUan de två tycks nu vara grundat på real- ochmaktpoUtiska bedömningar, som man får gå tiUbaka till Metternich eUer Bismarckför att finna motsvarigheter tUl. Kallt stål, kalla nerver och hög beredskaphar kommit att ersätta de ideal som tidigare i varie faU framfördes som motivför stormakternas handlande. Risken för överraskningar och utrymmet för handlingsfrihetinom givna intresseområden tycks nu vara större än förut. harbekräftat den stora tänjbarheten dä det gäUer stormaktsgmpperingar-nas intresseatt undvika större mUitära konflikter. Men det har också uppenbarat att derealpohtiska bedömnmgarna hos nägra få människor i supermaktemas ledning skapaten ny osäkerhet för små nationer som valt att hävda sin säkerhet utanförallianssystemens ramar. Världshändelserna har aUtså givit oss en påminnelse om dentvingande nödvändigheten för en liten oberoende nation att ha ett effektivtförsvar tiU stöd för sin säkerhetspoUtik. Det är sannerligen inte lätt för ettsådant lands ansvariga ledning att fatta försvarsbeslut som får full effektförst om . Det är inte lätt, när världsläget är så labUt atttidningarnas löpsedlar den ena dagen kan tala om avspänning och samförstånd ochbara därefter i fetstU förkunnar att världen stär pä randen av ettstorkrig. Detta understryker att värt lands försvar inte kan byggas påkortsiktiga prognoser eUer på tendenser tUl avspänning som inte kommit tiUuttryck i konkreta, långsiktiga nedrastningsätgärder. Världsläget påminner också om det orimliga i de frusnarelationerna meUan och den ena supermakten. , och om desvåröverskådliga konsekvenser för vär neutralitetspolitik som ett fortsatthritationsförhåUande kan få på . Ett studium av av denna fräga i det senaste numret av är och bör vara tankeväckande. Vad de senaste veckornas skeende ytterligare pekat på, detär vikten av att stats- och utrikesledningen i vårt land har fortlöpandetillgång till fuUständig och aktueU information om händelseutveckhngen i våromvärld. Vår säkerhetspoUtiks framgång eUer misslyckande kan avgöras avtiUförlitligheten av det kunskapsunderlag som står tUl statsledningensförfogande. Ingen ansvarig i värt land lär ifrågasätta behovet av enväl fungerande underrättelsetjänst. TUl alldeles övervägande delen består denav ett metodiskt och ofta föga spännande arbete att samla in, sammanställa ochbearbeta rätt triviala informationer. Verksamheten kan i storutsträckning bedrivas helt öppet. Andra delar av underrättelsetjänsten mästeav skäl, som är så självklara att de inte behöver utvecklas, bedrivas med sekretess som kan upprätthåUas i ett öppet samhäUe. Det har aldrig varit obekant att har en hemligunderrättelsetjänst. Lika stor torde enigheten vara om att sådan verksamhetmåste bedrivas i former som icke medger offentlig insyn. Mot den bakgrundenvågar jag påstå, att den s. k. IB-affären givits alltför stora proportioner.Att en debatt är angelägen och ägnad att rensa luften skall gärna medges. Men debattenhar handlat mindre om fakta och behov och mera om sensationella påståenden omden s. k. informationsbyråns verksamhet och om tolkningen av svensk lag dä detgäller åtgärder mot journalister eller mot arbetsplatser belägna påtidningsredaktioner. Rikets säkerhet och pressens anonymitetsskydd har stäUtsmot varandra som ett "antingen-eller", inte som ett"bädeoch", vUket det är fråga om. Det finns få demokratier i världen som tUl medborgarensskydd byggt upp sådana spärrar mot ämbetsmäns maktmissbruk och tjänstefel somden svenska rättsordningen. Den svenska justitieombudsmannainstitutio-nen harblivit en förebild för andra länder. Det är rättsliga instanser och inteprogramledare i som skall avgöra om en svensk ämbetsmanöverskridit eUer missbrukat sina befogenheter. Och det är på något sättbetecknande för överdrifterna i debatten, att samma röster som rasar överpresident avskedande av åklagaren kräver den svenske chefsåklagarenshuvud på ett fat. granskar nu informationsbyrånsverksamhet, och utskottet bör i sinom tid uttala sig bäde om riktlinjerna förverksamheten och om de konkreta beskyllningar som rUctats mot denna. Vi har ingen anledning att här i föregripaförsvarsutskottets behandling av ärendet. är parlamentetseget organ, och det är mera parlamentariskt än nägon kommission som tillsättsutanför det här huset. Det är emellertid och det har vi anledning attunderstryka mot bakgrunden av arten av vissa uppgifter som lämnats utomordenthgt angeläget att försvarsutskottet gär på djupet vid fullgörandetav sitt granskningsuppdrag. I det syftet torde utskottet, om det befinnserforderligt, ha möjligheter att förstärka sin egen kanslipersonal med ytterligarekvalificerad juridisk expertis. Den möjligheten stär öppen, och jag förutsätteratt utskottet utnyttjar den om det behövs. Påståendena om samarbete meUanregeringsledamöter och viss personal vid informationsbyrån i frågor avtvivelaktig natur måste också självfallet bli fullständigt klarlagda vid denhär utredningen. Därefter åter tiU eftervalsläget. Vi kommeratt vara oense om mycket i den debatten. Men i en bedömning borde vi kunna varaöverens, nämUgen att det parlamentariska läget efter valet är klartOtiUfredsstäUande. Från och med årsskiftet har de tre icke-socialistiskapartierna precis halva antalet av ledamöter bakom sig. Detsocialistiska blocket det block som ibland existerar och ibland inte existerar- har precis hka många riksdagsmän. Den borgerliga oppositionen vann envalseger. Den kom så nära sitt mål att beröva socialdemokraternaregeringsmakten som man kunde komma utan att nå målet. För mig har det varit alldeles självklart attsocialdemokraterna inte hade någon rätt att i detta läge automatiskt göraanspråk på fortsatt regeringsutövning. Så länge socialdemokraterna förnekarsamarbete med kommunisterna och sitt beroende av har de med sma156 mandat i vaqe faU mindre rätt att styra landet än de tre borgerhgapartierna med sina 175 mandat. Men har som bekant en annan uppfattning. Ochför att håUa sig kvar på de regeringstaburetter, på vilka dagens socialdemokratitycks bygga hela sin pohtiska existens, måste socialdemokraterna nu hta tiUkommunistemas stöd. skaU aUtså regeras av en vägmästarrege-ring, byggdpå en lotteriparlamentarism av ett slag som såvitt jag vet inget land någonsinhar upplevt. Det lägger ett ansvar på oss aUa. Vi skaU inte intala ossoch svenska folket att det här läget kan komma att bestå . Det är inte rimhgt att svenska medborgare skall fåuppleva hur vårt lands viktiga pohtiska frågor - frågor som nära angår enskildamänniskor - avgörs med hjälp. Det mäste därför hgga i allas intresseatt nå en pohtisk situation som ger väljarna möjlighet att i ett nyval uttalasig för vUken av de två motsatta sidorna i svensk politik -den socialistiska eUerden icke-socialistiska - som skaU styra landet. Det är väljarna som skaU avgörapohtikens innehåU, inte . Men det är inte uteslutet att socialdemokraterna trotsdetta kommer att försöka fortsätta som om ingenting hade hänt. Innehavet avregeringsmakten skapar i och för sig ett överiäge även för den som röstmässigtbefinner sig i underiäge. Det ger regeringspartiet en favör som saknar stöd ivalresultatet. Och den förmånen kan naturligtvis utnyttjas intillbristningsgränsen. För vårt partis vidkommande viU jag bara deklarera att vikommer att, efter måttet av vår förmåga, söka förhindra sådana här försök. I den strävan, liksom i ansträngningarna attparlamentariskt förpassa socialdemokratin från de regeringstaburetter, tiU vUkaden genom valresultatet förlorat den moraliska rätten, är vi övertygade om attdet skall vara möjligt att fortsätta och vidareutveckla samarbetet meUan de treicke-socialistiska partierna. För den framgång för våra gemensamma strävandensom valresultatet innebär var det samarbetet utomordentligt betydelsefullt.Kravet på sammanhäUning inom den icke-socialistiska oppositionen innebär attdet ena eller andra partiet kan tvingas tiU kompromisser i vissa frågor. Deuppoffringar som detta ibland kan mnebära betyder mindre än de vinster som vigemensamt kan göra, därför att möjligheterna till regimskifte i vårt landhänger nära samman med utveckhngen av samarbetet inom oppositionen. jag har debatterat i dennaoch tidigare kamrar har socialdemokratiska talare - i varje faU den äldregenerationens socialdemokrater - med starkt eftertryck gjort gällande attkampen mot kommunismen främst förs av socialdemokraterna. Det är i en starksocialdemokrati, har det hetat, som garantin mot kommunis- mensframträngande byggs upp. Och man har varit angelägen att alltid markera ettklart och bestämt avstånd meUan socialdemokrati och kommunism. Vi hörde ingenting av detta i valrörelsen. Den oroväckandepolitiska situationen för det egna partiet tycks ha lett tiU attsocialdemokraterna övergivit sin tidigare avvisande håUning tUl de kommunistersom trots alla mer eller mindre trovärdiga ansiktslyftningar är och förbhrkommunister utan hemortsrätt i den demokratiska famUjen. Socialdemokraternastaktiska kapitulation - för jag förutsätter att det inte kan vara något annat inför kommunistema tillhör det mest beklagliga i de senaste årens politiskautveckling. Då vi angripit den "demokratiskasocialismens" ideologi har det haft sin grund i övertygelsen om att dessförverkligande måste skapa en minskad frihet för de enskUda, som i längden kanfå negativa konsekvenser för demokratins livskraft. De praktiska erfarenhetervi har vunnit av den socialdemokratiska pohtiken stärker de farhågorna. VUjanatt kontrollera, att reglera och styra i detalj, har blivit aUtmer utmärkande.Intresset att föra över uppgifter från enskUda tUl koUektiven har blivit alltstörre. lade regeringen fram ett ekonomiskt"stimulanspaket", som det heter. hksom och 1972. Detär möjligt att dagens paket med dess myckna pengar åt olika håll kommer att fåbättre effekt än tidigare paket; förutsättningarna är ju också bättre. Men detär ingalunda säkert. Och vi frågar oss nu precis som vi gjorde 1971 och 1972 varför regeringen är så sent ute, och varför den inte har handlat med störrekraft. Begreppet "plockepinnspel" har samma giltighet som tidigare,även om pinnarna har blivit större eller fetare. Beror den aUtför senkomna botgöringen pä att regeringenföre valet inte ville erkänna att oppositionen hade rätt i sin kritik? Goda rådfrån oppositionssidan saknades förvisso inte. Till det mest utmärkande för dengemensamma oppositionspolitiken har ju hört förslagen omkraftfuUa åtgärder för att uppmuntra investeringar och efterfrågan, för att fåhjulen att raUa, för att häva stagnationen och för att få bort arbetslösheten. Det är väl ingen i denna kammare som inte minns herrarPalmes och Strängs härda beskyUningar mot oppositionen för överbud. Detpratades och annonserades om Ebberöds bank, och beskyUningarna stegradesallteftersom valrörelsen fortskred. Regeringens pohtiska prestige tåldetydlingen inte att regeringen gick oppositionen till mötes. Men närregeringen sedan efter valet handlar, så kan man fräga sig om den handlar rättoch om den har valt den väg som ger bäst effekt. Paketet täcker visserhgenmånga mycket angelägna behov, men den stimulans tUl hela folkhushållet somSverige fortfarande behöver fär långt mindre genomslagskraft med ettsammanplockat paket av det här slaget än vad fallet skuUe ha blivit medgenereUt syftande medel. Människorna sparar för mycket, säger regeringen. Det görde visst inte. Att de enskUda människorna sätter av en del av sin konsumtionför morgondagen, att de sparar, är värdefullt för dem själva, och det är också Det är inte det privata sparandet som är för högt. VidinternationeUa jämförelser är vårt hushäUssparande lågt. Det är efterfrågan iSverige som är för otUlräckhg, bl. a. därför att medborgarna efter skatt intehar nog pengar kvar för konsumtion och trygghetssparande. Och iotrygghetstider är det inte förvånande att det blir konsumtionen som dras ner.Om det gär. För att stimulera efterfrågan måste alltså människorna fä störremöjligheter att konsumera. En höjning av barnbidragen får en sådan effekt. Men 15kronor är inte tiUräckUgt. Det är därför som vi i första hand viUsänka skattema. Hade våra förslag gått igenom, så skuUe vi hakunnat få en rejäl marginalskattesänkning . hinner maninte det. Därför viU vi sänka mervärdeskatten . Detmedför också sänkta priser i detta allvarliga prisstegringsskede. Den enskUdefär råd att konsumera mera. Och kan vi köpa mera, så blir det också utrymme förökad produktion och därmed för högre sysselsättning. Oci; dessutom fåravtalsförhandlingarna ett lugnare förlopp. Men , som tidigare, säger regeringen nej tUl genereUastimulansåtgärder. Är det därför att sädana åtgärder innebär att den enskildekonsumentens handlingsfrihet ökar? Det är ju regeringen som skall bestämma hurpengar skaU användas eller hur? Inte konsumenten, löntagaren,skattebetalaren. Det är min bestämda övertygelse att vad flertaletmedborgare i vårt land kräver är inte i första hand åtgärder som ledertUl en ansväUning av den offentliga sektorn och en ytterligare skärpning avskattetrycket . Vad de ropar efter är besparings- ochrationahse-ringsåtgärder. Man må gärna bota brister, men tycker människornaatt man skaU undersöka möjligheterna att på andra håU åstadkomma besparingarför att få ner skatterna. Och nägra sädana försök, att åstadkomma besparingar,har veterligen inte gjorts i det aktuella läget. I det socialdemokratiska partiets olika vrår söker man nusom bäst resonera sig fram till varför väljarna och i synnerhet de ungaväljarna svek socialdemokratin. I vissa kommentarer har man t. o. m. talat om"förfärande siffror". I andra gör man, som jag redan nämnt, gällandeatt socialdemokraterna byggt "ett felaktigt samhäUe", och man antyderatt dagens socialdemokrati förlorat, den attraktionskraft som gärdagenssocialdemokrater byggde sina framgångar på. Jag tror inte att man behöver fundera länge för att finnaförklaringen. Utvecklingen har på något sätt gått socialdemokratin förbi. Deföreställningar som varit svensk socialdemokratis specifUca bidrag tUl idéutvecklingenhar inte samma betydelse som de en gång hade. Jag tänker först och främst på det s. k. starka samhället detta begrepp som en gång lanserades som ett led i försöken att marknadsförahögre skatter och en större statlig och sektor; ett begrepp som kommitatt bh något slags varumärke för svensk socialdemokrati. Vi moderater, med det konservativa idéarv som ingår i vårideologiska bakgrund, har aldrig varit statsförnekare. Vi har aldrig vägrat atterkänna det faktum, att det i varie organiserat samhäUe behövs en statsmakt med omfattandeoch viktiga arbetsuppgifter. Mycket kan man beskylla våra ideologiska anfäderför, om man vUl, men aldrig att de skulle ha förnekat statsmaktens eller detoffenthgas vitala roU i ett utvecklat samhälle. Men har vi konsekvent slagit vakt om denenskilda människan, om hennes självständighet och valfrihet. Det var just föratt skapa garantier för individens oberoende mot mäktiga krafter som vi restekrav på samhäUsapparaten. Detta drag i vår pohtiska uppfattning har fått ökadtyngd , och förklaringen är uppenbar. Socialdemokratinssträvan efter koUektivism och centralisering har gått vida längre än som varitnödvändigt och har gjort det angeläget att söka hävda den oberoende, densjälvständiga och den ansvarstagande medborgarens rätt i och gentemot samhäUetoch samhäUets organ, att slå vakt om individens personlighet och egenvärde, attinte betrakta honom i första hand som en enhet i samhäUskollektivet. I grund och botten tror jag att det är just på detta fält,i dessa hänseenden, som man skaU söka förklaringen tUl att årets val medfört såstora motgångar för socialdemokraterna och en betydande framgång för ossmoderater. Det är inte bara så att socialdemokratin spårat ur som ansvarigtregeringsparti. Den socialdemokratiska pohtiken är dessutom inte längre i taktmed tiden. Vi lever i ett annat samhäUe än det som gav socialdemokratindess givna roU. Dagens samhälle är ett öppet samhäUe. Öppet mot världen och motdet flöde av intryck som strömmar den enskilde till mötes, ett samhäUe mednästan obegränsade tiUfällen för den enskUde tiU kritik och debatt. Det ärockså ett välfärdssamhälle som givit enskUda människor möjligheter som dealdrig kunde drömma om . Men det är möjlighetersom också reser krav från dessa människors sida på en annan handhngsfrihet ochett helt annat oberoende än vad som var tänkbart i det gamla Fattigsverige.Skiktningen har på något sätt bhvit mera markerad nu än förut meUan å ena sidande många som blivit eftersatta de gamla, de sjuka, de handikappade, defriställda och de kvarglömda i orter som avfolkats i takt med kraven på allthögre välstånd. De problem och de behov av sohdaritet som växt fram i dettasamhäUe löser man inte genom en fortgående opersonlig koUektivisering ochbyråkratisering, genom att skapa motsättningar, genom att tala om privilegieradeeUer icke privUegierade, eller genom att söka blåsa nytt Uv i den gamlaklasskampen.