prot · FW0993 · 1973-12-31 00:00:00 — Och på denpunkten har vi bara att notera skiljelinjen. Det här avgiftssystemet kallas i centermotionen för"ett utjämningssystem mellan markägarna", och tanken är väl attdärigenom också ge sken av att det hela rör sig om någon sortsrikssamfällighet. På sä vis hoppas man kanske dra nytta av den goda klangsamfällighetsresone-mangen kan ha i andra sammanhang. Men - som jag delvisredan har nämnt i fråga om övervältringen - det här med avgifter är något heltannat. Det är pä sitt sätt lika intressant att konstatera att detnu inte som i fräga om glesbebyggelsen finns några förslag från omövergängsvisa ersättningsregler, maximerade ersättningar till endast dem sombor på fastigheten m. m. Nej, något sådant finns inte. Här skrivercenterledamötema på moderatprogrammet. Det står i den gemensamma konservativareservationen: "Ett godtagande av propositionens förslag skulle innebäraatt enskild äganderätt totalt skulle avlösas av en enskild, villkoraddispositionsrätt, förenad med vissa även aktiva skyldigheter," Detta ärnästan citat från den moderata, jag höll på att säga vulgärargumenteringen från1971 och 1972, i ett längre perspektiv knyter reservanternasståndpunkt också klart an till den hnje som centerpartister, moderater ochfolkpartister deklarerade när debatterade motionen 1971:1050 av fruThorsson m, fl, angående utredning av äganderätten till naturresurser undermarkytan. Akten finns i jordbruksutskottets betänkande nr 1971, I den dåtreeniga borgeriiga reservationen uttrycktes en tilltro till möjligheterna attmed en oförändrad naturvårdslag skydda landskapsbUden. Den tilltron manadesfram mot bakgrund av farorna för en socialisering. Man fäste uppmärksamheten på"de allvariiga följder som ett genomförande av motionärernas förslag"- dvs. en utredning av frågan "skulle kunna innebära för exempelvisegnahemsägarna och ägarna till fritidshus när det gäller möjligheterna tillgrundvattenförsörjning". Man riktigt känner hur egnahemsägarna sitter ochskakar av rädsla för att staten skall komma och konfiskera vattnet i brunnenutan ersättning. Och 1971 var som sagt den borgeriiga treenigheten fullkomnad.Därmed inte något ont sagt om den syndare som har sig omvänt och bättrat. Ändring i naturvärdslagen, m. m. Ändring i natiir-vårdslagen, m. m. Utskottsmajoriteten har väl det tror jag att jag kanpåstå - varit närmare att hamna i en skärpning av propositionen än i ettavslag. Dessa tankar blev nu inte fullföljda i det här sammanhanget och skallväl därför inte ytterUgare kommenteras. Det framgår ju dock av betänkandet attutskottet pläderar för ett aktualitetskrav och att det har övervägt även andramöjligheter i fråga om övergångsbestämmelser och ikraftträdande. Om jag slutligen skulle nämna några ord omfolkpartireservationen nr 2 sä är det egentligen inte annat än att jag interiktigt kan inse vad det är som man inte håller med om i majoritetsskrivningen.Det är såvitt jag kan förstå bara fråga om att ytterligare betona olika ståndpunktersom vi kommer att få ta ställning till . Jag yrkar bifall till civilutskottets betänkande nr 21. HerrGREBÄCK (c) kort genmäle: Att jag i mitt anförande huvudsakligenuppehöll mig vid vad statsrådet sagt i sin proposition fär väl herrBergman ursäkta mig. Jag har tolkat utskottets betänkande så attutskottsmajoriteten helhjärtat ansluter sig tUl den bevisföring eller brist päbevisföring som statsrådet använde i propositionen. Det tjänar ingenting tUl, , att vi drar upp endebatt om vilket av de politiska partierna som är mest naturvärdsvänligt ellermUjövänligt, och -vidare tjänar det ingenting tUl att ifrågasätta att vi fråncentern inte menar allvar, när vi säger att naturvärdena i sammanhang medgrustäkterna måste skyddas. De svära skadeverkningar som man ser exempel på närdet gäller de ingrepp som skett i våra rullstensäsar kan ju inte pänägot sätt ursäktas. Frågan är här hur vi skall klara skyddet av t. ex.mllstensäsarna i fortsättningen. Skall man göra det genom att beröva markägareersättning för de grusvärden som finns på fastigheten, för vilken man har fåttlagfart och garanterad besittningsrätt och där samhället har erkänt äganderättentill det som finns på denna fastighet? säger här att har visat sitt rättaansikte. Vi har inte velat visa något annat än att vi vill hävdarättssäkerheten i detta land och den enskildes rätt mot en maktfullkomligregering och en maktfullkomlig stat. Det är rätta ansikte i dettasammanhang. Men man kan verkligen fråga sig vilket socialdemokraternas rättaansikte i detta sammanhang är. Är detta helt enkelt en konfiskering avtillgångar för den enskUde eller inte? Jag förmodar att även en socialdemokratmåste ta hänsyn till den enskUdes möjligheter att hävda sig i sammanhanget. () kort genmäle: frågade vad som är kvintessenseni reservation. Jag har sökt att utforma den; -vi beklagar framförallt att det inte har kommit fram ett förslag om grussamfälligheter samtidigtmed detta förslag. Det skulle mildra förslagets verkningar, och det skulleockså göra att man pä ett bättre sätt kunde planera gmstäkterna sä att landskapsbildeninte skadades. Därmed är vi också inne på planeringsmomentet som jag tidigareunderstrukit. Statsrådet har här sagt att det kan finnas ett behov av enlagstiftning. Som jag nämnde tidigare, är jag rädd för att när det har gåttnågra år med denlagstiftning som är föreslagen, finner man att det kanske var ett behov närlagstiftningen genomfördes, men inte nu tvä . Man har då bunditsig vid en sådan handläggning att behov av att göra på detta sätt inte längrefinns. Jag beklagar också en annan sak. Det hade varit intressantatt fä pröva den teknik som man hade tänkt använda här även i andra sammanhang. Fröken () kort genmäle: Egentligen skulle jag väl inte gä upp idiskussionen igen när jag blev avfärdad av med att detta bara varen moderat vulgärargumentering frän 1971 1972 som gick igen, men oförfäradgör jag ett försök i aUa fall. Är det verkligen på det sättet, , att markägarintressetalltid skaU sättas emot samhällsintresset och vice versa. Det är aUtid nägotkontra när talar om samhällsintresse och markägarintresse. Jagtror att det finns väldigt mycket av ett gemensamt intresse för dessa parter.Egentligen är ju också markägaren en samhällsmedborgare lika väl som herrBergman, som kanske är proletär. Jag nämnde bl. a. en sak i mitt anförande som jag tyckerär väsentlig. Det är den långsiktiga planeringen. Det har väl inte barasamhället intresse av utan även markägaren. I planeringen kan han se ramarnaför hur han kan använda och förvalta sin egendom på bästa sätt. Jag skulle vilja nämna en annan sak som jag inte tog upp imitt första anförande, nämligen att man skidle vilja att länsstyrelserna hadestörre möjhgheter att fullfölja den tillståndsprövning som man ibland gör, pädet sättet att återställelseskyldighet m. m. skulle genomföras och attlänsstyrelserna hade möjlighet att kontrollera det. Jag tycker inte att det ärbara en kommunens sak, som var inne pä. Jag tycker det är i förstahand sak. Ändring i naturvårdslagen, m. m. HerrBERGMAN (s) kort genmäle: Det finns ingen större anledning för mig attgå ytterligare ordlekar med eller fröken . Jagföreställer mig att de som läser våra anföranden i sä fall bara skulle hittanya formuleringar på det vi har sagt. Det är alldeles entydigt och klart att markägarintressen,när de kommer i konflikt med samhällsintressen, mäste vika för samhällsintressen.Det är på den punkten vi disk\iterar, och några generella ständpunktstagandenmot markägarna kan ju inte föreligga. Jag kan ju tala om för fröken jag själv är markägare och anser mig därför icke vara proletär ochegendomslös om den upplysningen kan vara till någon glädje. Man har ju sinlilla sommarstugetomt att odla. Till vill jag bara säga att detta intresse församfälllgheter har vi ju gemensamt. Men vi bör väl också gemensamt kommaöverens om att det förslag som finns utarbetat i den frågan utarbetades underoförändrade ersättningsregler. Det var när dessa ändrades efter det att herrHamrins och herr lade sitt betänkande, som förutsättningen förden formen av samfälllgheter ändrades. Och det är ju detta man skall se över,och man bör avvakta ett bättre sakunderiag innan man lar ställning. Ändring i naturvårdslagen, m. m. () kort genmäle: Jag har ju sett att man har skyllt på att detär andra bestämmelser man utgår ifrån beträffande ersättningen än vad grustäktskommitténgjorde. Men jag finner inte att det är något hinder alls. Möjligen kan man sägaatt det nu blir nägot mindre behov av en sådan konstruktion, men varför skaUman inte kunna tillämpa den där tekniken? Jag tycker just i det här läget, närman känner det frän visst markägarhäll besvärande och hårt en får ta upp entakt och en annan får inte göra det sä kunde man här överbrygga en del avorättvisorna. Men vad händer inte så sällan sedan man högtidligttillsatt statliga kommittér, där de egna riksdagsmännen ofta blir i majoritet här var det visserligen en folkpartist och en socialdemokrat? Dessa utredningarhåller pä och jobbar allvarligt i flera är, och det medför kostnader förstaten. Men när utredningarna är klara avfärdas de i departementet bara därföratt man inte hinner med att göra mer än ett lagförslag, och så bhr det på dethär sättet. Jag antar att man från departementets sida kan hålla med mig om attdet hade varit möjligt att göra detta bara man hade haft tid och vilja. () kort genmäle; Fröken betonade att det här var enviktig principiell fräga. Jag delar den uppfattningen. Jag tycker att det ärdjupt oroväckande att man gör den här frågan bara tiU en ekonomisk transaktion,där staten inte har råd att ersätta markägarna för värden som dessa förlorar idet här sammanhanget. Och så säger man att markägarintresset alltid måste vikaför samhällsintresset. Ja, men det finns ett rättssäkerhetsmoment i det härsammanhanget! man inte det den ringaste uppmärksamhet? Det tycker jag ärdjupt oroväckande. Man måste väl försöka tillgodose den enskilda lillamänniskans möjligheter att själv hävda sig mot en maktfullkomlig stat. Dettatycker jag är det verkligt intressanta i det här sammanhanget. () kort genmäle: Vi var tUlsammans iHallstahammar och var på en grusås. Vi fick då veta en del nya fakta om åsarnasbetydelse, kanske också för luftens renhet, för eventuell risk för fog. Det rörsig alltså Inte om någon maktfullkomlig stats intressen. De är enskildamänniskor i som behöver skydd mot dem som eventuellt vUl förstöraåsen. Markpolitiska debatter brukar kunna få andaratt vakna till liv. En och annan liten ande har åtminstone halvvaknat här ikväU, Men egentligen vet jag inte om det finns så förfärligt stort skäl tilldet, eller om det borde finnas så stort skäl till det. På ett sätt är ju detförslag vi diskuterar mycket litet märkvärdigt. Det innehåller nämligen intenågonting principiellt nytt pä markpolitikens område. De nya riktlinjerna för en social markpolitik drogriksdagen upp 1971 och 1972. Det var för övrigt under ganska betydandeanslutning som de riktlinjerna fastställdes. Inte mindre än fyra av riksdagensfem partier Det vi nu gör är bara att fullfölja dessa riktlinjer, somlades fast , genom att lägga fram ett förslag om avskaffande av deersättningsregler i naturvärdslagen som har samband med tillståndsprövningen igrustäktsfrågor. För täktverksamheten bör rimligen gälla samma principer somnumera är godtagna pä andra jämförliga områden. De principernas innebörd är juatt ingen skall ha rätt tUl ersättning av skattebetalarna bara därför att haninte kan få tiUstånd att utnyttja naturtillgångar pä ett sätt som skulle skadasamhäUet eller andra medborgare. Den här frågan om ersättningsbestämmelserna inaturvårdslagen kunde i och för sig ha behandlats , men vi ansåg detriktigast att ta stälhiing först sedan vi fått tillgång tUl remissinstansernassynpunkter på grustäktskommitténs förslag. När vi nu gick fram med denna proposition hade vianledning att bedöma det så, att det fanns alla utsikter att detta förslagskuUe få samma breda anslutning i som, glädjande nog, kom höstenspropositioner på marklagstiftningens område till del. 1 och för sig visste viatt moderata samlingspartiet hade sin särståndpunkt, och det fanns ingenanledning att räkna med någon omprövning pä den kanten. Men får vi tyvärruppleva att stödet för en socialt inriktad markpolitik litet grand sviktar, närvi kommer till en del krassa intressen som i särskilt hög gradömmar för. Det är litet synd. Vi hade ju tyckt att det var någonting förnämligtatt markpolitiken hade denna breda anslutning. I och för sig skall jag gärna medge att grustäktsfråganegentligen är en detalj i det stora miljövärdskomplexet, men jag är inte säkerpå att alla människor upplever den på det sättet. För många kan det ligga näratiU hands att uppfatta grustäktsfrågan som litet av en test på poUtikerna, omde verkligen menar allvar med de stora ord som gärna används imUjösammanhangen, Det är de som har för ögonen den ohämmadegrusexploateringens förödande verkningar pä naturen som verkligen har anledningatt ställa politikerna mot väggen. De väntar sig att politikerna skall stå försina principer, även om tillämpningen av dessa principer skidle la konsekvensersom inte är populära inom aUa intressegrupper. Men all right, eftersom vi nu har fått denna något ändradefrontstäUning och vi har herrar Grebäck, Wennerfors och och frökenLjungberg pä samma sida, låt oss då se litet på vad deras position här innebär.Låt oss för all del börja där de själva började, med kritiken av propositionen. De säger att ett godtagande av propositionen skulleinnebära att den enskildes äganderätt blev bara en vUlkorad dispositionsrättoch belastad också med aktiva skyldigheter. De avvisar som otänkbart med hänsyntiU medborgarintresset att man skall fä behandla den enskUda äganderätten pådet sättet. Det där är formuleringar som vi delvis känner igen frän tidigaremotioner, men då emanerande uteslutande från moderata samlingspartiet. finnsde alltså i den gemensamma moderata och centerpartistiska reservationen tiUdenna motion. Vad är det för tänkesätt bakom, när nu stårupp och talar om att här är rättssäkerheten i fara? Här får vi inte, säger han,införa Ändring i naturvårdslagen, m. m. 10 protokoll 1973. Ändring i naturvårdslagen, m. m. regler sominnebär att man förbjuder människor att utnyttja sina tUlgångar i marken utanatt åtminstone betala dem ersättning. Man får inte åberopa bristen pä pengar istatskassan som ett skäl för att vägra människor ersättning, och man får intefrän den maktfullkomliga statens sida behandla den lilla människan godtyckligt.Man fär inte förfara sä att man ger fyra markägare inom ett område tillståndatt ta grus ur sin mark, medan man vägrar den femte tillstånd och ändå inte gernågon ersättning. Detta är godtycke, säger . Det låter bestickande. Men i så fall, , hardet konsekvenser rätt läiigt utanför denna proposition. Vad är det då förmarkpolitik som numera står för? Vad är det i detta resonemangsom inte likaväl skulle vara tillämpligt om vi här diskuterade strandtomtereller älvar i stället. Om man inte får vägra markägaren tillstånd ellerersättning när han inte får tillstånd att ta upp ett grustag, varför skall mandå få vägra en markägare som har en attraktiv mark vid ett kustområde vilketman vill bevara för allmänheten, att använda den marken genom att stycka uppden i tomter och sälja till hugade spekulanter och blivande sommarstugeägare?Om man vägrar honom tillstånd att göra detta, förlorar han ju pengar jämförtmed grannen som däremot får tillstånd att stycka upp marken i tomter, osv.Varför skall man behandla den ene strandägaren så illa, medan den andre fårutnyttja sin mark pä bästa sätt? Och när det gäUer våra älvar: Den ene fårbygga ett kraftverk och den andre får inte bygga ett kraftverk. Varför skullevi då vägra den som inte får bygga ett kraftverk att få ersättning för aUa defina affärsvinster som han går miste om? Jag viU bara efterlysa htet grand avkonsekvens i tankegång. Vad är det som sätter i gäng den härupprördheten i rättssäkerhetens namn, det här talet om godtycklig behandlingosv, från statsmakternas sida? Jag trodde att vi var ense mittenpartierna,socialdemokraterna och kommunisterna om att äganderätten innebär inte mer änvad lagstiftningen ger anvisning om. Den innebär också enskyldighet, om man är ägare till mark, att ta hänsyn tiU samhällsintressen.Den som tar de hänsyn som lagstiftaren anser skaU tas till naturen, tUl miljön,skall inte komma och ta betalt av samhället fördenskull, betalt för att han hargått miste om lukrativa affärer som han kunde ha gjort om han hade fått skövlanaturen på den hänsynslösaste. Tydligen är den enigheten uppriven. Men det är litet värreän så med och hans reservation, därför att när han anvisar vägarut ur sitt dilemma - dilemmat att det trots allt är rätt sä dyrt att hävdanaturintressena om man skall betala ersättning så ger han sig in ochspekulerar över att vi bör inrätta en fond och ett avgiftssystem, I principskall alla grusägare ingå i det avgiftssystemet, och de som får tUlstånd att taupp ett grustag skall betala en avgift för det. Avgiften går till fonden ochfondens pengar skall användas till att betala dem som vägras ta ut grus ur sinmark. Varför nu plötsligt detta, varför denna solidaritet justmellan ägare av grus i detta land? Och varför detta system, om inte tanken äratt det skall vara permanent, alltså att man för framtiden skall haersättningsrätten kvar? Det skaU alltid vara så att får man inte tiUständ tilltäktverksamhet skall manåtminstone ha rätt tUl ersättning ur fonden. Men är detta tanke har han inte barasprungit ifrån beslut, utan då har han också sprungit ifrån 1965 årsnaturvärdslag. Ty de ersättningsregler som han rör vid och som vi harföreslagit skall upphävas är i själva verket bara övergångsbestämmelser. Redan1965 var man pä det klara med att det borde inte vara så att staten skullebehöva betala pengar till den markägare som inte fick ta ut grus ur marken somhan ville. Man önskade emeUertid av olika skäl ha en rimlig Övergängsanordningoch fastställde vissa ersättningsregler, vilkas princip var följande: All right- de förväntningsvärden som förelåg kunde man väl vara medpå att ersätta. Sedan fick de ju räknas om i aktuellt penningvärde, men degrusmängder som kunde beräknas bli uttagna ur marken enligtrimliga beräkningar fär man betala för. I fortsättningen bhr det dock inte påmotsvarande vis. När man antog dessa regler tänkte man sig att det här upphörju aUting har ett slut, och efter ett antal är kommer ju ingen att kunnapåstå att när det gäller den här marken kunde man förutse att denvar värd att ta grus ur. Så skulle det hela dock ta en ände. På detta vis blev det inte, utan reglerna kom att fungeralitet felaktigt. Det är nämligen aUdeles omöjligt för en stackars domstol, somhar att pröva dessa ärenden, att fastställa vilka förväntningar som fanns pä denoch den markbiten . Det har man ingen aning om. Man tvingasmer eUer mindre att ta hänsyn till de förväntningar som finns i det ögonblickman skall döma, och det blir något helt annat. Då blir reglerna inte irealiteten övergångsbestämmelser, utan då blir det bara fortsatta ersättningarhela tiden och till högre och högre belopp, eftersom gruspriserna stiger ochdet blir allt större behov av grus. Det är därför att bestämmelserna har fungerat felaktigtsom vi nu säger att det får vara en ände på detta. Det här var tänkt att varaen övergångsreglering. Den har lett tUl orimliga resultat den har lett tillatt i fräga om de 10 000 tUlståndsansökningarna har avslag kunnat meddelas barai 85 faU. Det är klart att i en mängd fall fanns det skäl att bifaUaansökningarna, men nog hade det funnits skäl att säga nej i förfärhgt mycketfler fall än i de här 85 fallen, om det inte hade kostat så orimligt mycketpengar. Och utvecklingen är ju den, att gör vi ingenting kommer det baraatt kosta mer och mer pengar för varje är att skydda den natur vi alla är enseom att skydda. Den filosofi som utvecklade här italarstolen i full parallellitet med vad brukar säga på dettaområde - innebär helt enkelt ett underkännande av ståndpunkter som intogs förrätt länge sedan, ett underkännande icke bara av lagstiftning utanockså av naturvårdslagstiftning. Jag tyckte mig också ha litet svårtatt utläsa någon riktig entusiasm i argumentation civilutskottetsvanligen sä auktoritative ordförande hade icke övertygelsens klang i stämman. Sedan har man här efterlyst kommentarer tillsamfäUighetslagstift-ningen, och jag hoppar därför över frän tillatt svara dem som har frågat varför vi nu inte genomför en lagstiftning förgrustäkt-samfälligheter. Det har sagts i propositionen att vi tror att detfinns behov Ändring i naturvårdslagen, m. m. Ändring i naturvårdslagen, m. m. av ensådan lagstiftning, och då fär vi väl genomföra den. Men det har ocksåförklarats att den lagstiftningen får vi då tänka fram utifrån det nya läget,de nya ersättningsreglerna, och jag kanske dä först skall säga några ord om vadjag menar med det. När grustäktskommitténs betänkande lades fram och sändesut på remiss fick det pä sina håll ett hyggligt bemötande, men från enstakaandra håU mötte det mycket härd kritik med starka argument. Betänkandet innebaratt man skulle inrätta grustäktssamfällighetersom en väg att lösa deövergångsvisa ersättningsfrågorna, för att utjämna meUan de markägare som fickta grus ur sin mark och de som inte fick göra det. har jag emellertidfruktansvärt svårt att förstå vad det är för rimlig logik och rättvisa i attsäga till en markägare att han inte får sprätta upp sin grusas, ty det förstörlandskapsbilden, men att han i stäUet kan gå och ta grus ur grannens mark. Vadär det egentligen för rättvisa i det? Och vilka skall i så faU ingå isamfäUigheten? Det blir en fullkomligt godtycklig utjämningshistoria. Hela denproblematiken måste tänkas igenom en gång till utifrån synpunkten av vad somkan vara ändamålsenligt med hänsyn tiU täktverksamhetens bedrivande, inteutifrån detta ekonomiska utjämningsrosonemang. Därför har vi ställttäktsamfällighets-frägan . Men jag kan lova att vi snart skaUtillsätta en utredning om den saken. Innan jag slutar viU jag än en gång vädja tiUherr Grebäck att i denna fråga inte ta alltför starkt intryck av sinaborgerliga vänner uiom moderata samhngspartiet. Det var utomordentligtstimulerande att lyssna till debatten i de markpolitiskafrågorna mellan å ena sidan och ä andra sidan . Närvi då hade hela paketet på bordet och skulle diskutera frågan om en socialteller mindre socialt inriktad markpolitik, så tog upptuktelse ordentligt och sade enligt protokollet för torsdagen den 14december 1972 följande: "Omjag skulle vara elak------ skuUe jag säga att om ni är en garanti motmarksocialism" det var så hade framställt sitt eget parti - "så är ni också en garanti för markspekulation. Jag kan inteförstå annat än att när så ivrigt slår vakt om detta markägande ------ sä glömmer han helt bort att säga någonting om markspekula tionen, om det nu är en debatt om markpolitik är intresserad av." Därefter följde en het debatt med djupt engagerade inlägg och en social syn på frågan från sida. Men vänder sig i stället mot oss och talar med darr på stämman om rättssäkerheten. Samma principer som var uttryck för rättssäkerhet, visdom och social hänsyn är ett hot mot rättssäker heten. frågar; Vad är det egentligen för ett ansikte som socialdemokraterna vill visa upp? Är det konfiskering av mark och avskaffande av äganderätten som socialdemokraterna är ute efter? har alltså snabbt lånat ' terminologi och argumentation, efter att tidigare ha fördömt den så kraftigt, och han vänder nu argumenten mot oss. Men, , se upp litet där, ty den markpolitiksom står för tror jag att Ni borde hålla Er pä avstånd från, om Ni funderaröver det närmare. säger i sina gruppkorsband, som Nr 93 de villigtdelar ut tiU egnahemsägare och villaägare, att de är det enda Måndaeen den parti somkonsekvent har slagit vakt om den enskUdes äganderätt, och de 2] rnai 1973 sägerstolt att de driver en politik som säger nej till marksociahsering. -7;-----