prot · FW09129 · 1973-12-31 00:00:00 — Pä tal om välfärdsutvecklingen skriver författaren:"Härutöver har det svenska folket orkat med att bygga nya fabriker,förbättra gamla, förse företagen med bättre maskiner och tekniska hjälpmedel,bygga ut i stor utsträckning, skapa ett civilt flygväsen, starkt förbättravägnätet och upprätthålla en stor bostadsbyggnadsverksamhet. Detta allt ochmera därtill har åstadkommits därigenom att det svenska folket avstått frän attkonsumera en del av sina inkomster. Sä mycket har sparats att det blivitmöjligt att skapa alla dessa framtidsvärden." Jag skulle ha kunnat sluta citatet där, meninrikesutskottets ärade vice ordförande tyvärr är han inte inne i kammaren nu- talade om vUka som hade påverkat utvecklingen, och det gör att jag faktisktskaU be att fä fortsätta att citera nägra rader till: "Vad som sagts omden ekonomiska utvecklingen under de sist förflutna tio åren är rena fakta.Dessa kan inte av någon bestridas. Vem har åstadkommit aUt detta? Helt naturligtdet svenska folket. Det är dess verksamhet på olika områden som gett dettaresultat. Det är regeringens och riksdagsmajoritetens politik ochmyndigheternas verksamhet, det är företagarnas företagsamhet, teknikernasplanering och konstruktioner, arbetares och tjänstemäns insatser, försäljaresverksamhet osv. Helt naturligt skaU inte oppositionspartierna glömmas i bUden.Ibland har de tillhört den beslutande riksdagsmajoriteten och dä haft sinpositiva delaktighet i besluten. I övrigt har givetvis deras kritik föranlettvaksamhet och noggrann prövning frän regeringspartiernas sida." Ja, den som skrev detta förstod att även ur samhälletssynpunkt uppskatta inte bara det enskUda sparandets stora betydelse utan ävendet enskilda näringslivets insatser liksom betydelsen av en vaksam och kritiskopposition. Det föreligger, fru talman, en himmelsvid skillnad meUan desynpunkter som i olika sammanhang framförs av dagens makthavare och detankegångar som finns i den här av mig citerade skriften. Den utgavs av Sverigessocialdemokratiska arbetareparti på och författare var Per EdvinSköld. Skriften är inte bara av historiskt intresse - den innehåller mångasynpunkter, som gör att jag gärna rekommenderar den till läsning inte minst avdagens socialdemokrater. I propositionen 165 spåras en viss optimism när det gällersysselsättningen jag hoppas att utvecklingen denna gäng skaU visa attoptimismen är berättigad. Men, och det konstateras också i propositionen,stora problem kvarstår när det gäUer att skapa sysselsättning åt ungdomar,kvinnor och tjänstemän. Vissa åtgärder föreslås för att åtminstone delvis klaraav dessa problem. Tyvärr är jag rädd för att förslagen kommer att fä alltförbegränsad effekt. Regeringens sätt att angripa arbetslösheten, som fortfarandeär alltför hög, uppvisar i propositionen 165 samma svaghet som tidigareföreslagna stimulansåtgärder. 1 stället för att sätta in generellt verkandemedel presenterar man på nytt punktinsatser, som till en del kan vara bra mensom inte innebär nägon långsiktig lösning. Regeringen är i detta sammanhang nu liksom tidigare -som en vandringsman pä ett gungfly, som tillfälligt söker finna sin räddninggenom att med jämna mellanrum hitta en tuva, som häller honom uppe. Med givmUdhand strör han ut pengar lånade pengar - som AMS med allt störrerutin sätter in än här, än där. Effekten av en sådan politik blir inte alltidsä bra. AMS har utan tvivel betydelsefulla uppgifter, men AMS böqar av aUt fleratt upplevas som en stat i staten; någonting som finns överaUt, som griper inpå aUt fler områden, som skapar nya företag på ett håll och som stjälperföretag pä ett annat håll. Detta skapar oro och misstänksamhet. AMS:sverksamhet börjar bli aUt mindre gripbar och det kan ifrågasättas om inte helaarbetsmarknadspolitiken med alla sina olika stödformer behöver ses över. se tiU attav samhället på detta område satsade miljardbelopp ger största möjliga effektoch att insatserna inte snedvrider konkurrensförhållandena inom näringslivet. Propositionen 165 konstaterar alltså att vissa problemkvarstår när det gäller att komma tiU rätta med arbetslösheten. På s, 8 kan bl,a, läsas följande; "När det däremot gäUer utveckUngen inom tjänstemannakassornahar en viss ytterligare ökning av arbetslösheten inträffat.Konjunkturbarometrarna visar dessutom att det praktiskt taget inte finns nägraföretag som redovisar brist på tjänstemannapersonal," Detta är tyvärr ettriktigt konstaterande. Det överensstämmer helt med de slutsatser och resultat,som vi kommit fram till när en arbetsgrupp inom moderata samlingspartiet bl. a,följt sysselsättningsfrågorna för olika tjänstemannagrupper. Ser vi päarbetslöshetsstatistiken så fanns inte mindre än 5 099arbetslöshetsförsäkrade inom akademikernas, arbetsledarnas,handelstjänstemännens och industritjänstemännens arbetslöshetskassor anmäldasom arbetslösa, TiU detta kommer många hundra utförsäkrade och ett stort antalungdomar, som trots gedigen teoretisk utbUdning över huvud taget inte kunnat fånägot arbete. Siffrorna kanske inte verkar sä stora, men man fär i det härsammanhanget inte glömma bort att tjänstemannaarbetslösheten är specielltsvårbemästrad. Det är ett allvarligt och ur riänstemannasynpunkt bekymmersamtfaktum att arbetslöshetstidens längd ofta är avsevärt mycket längre förtjänstemän än för andra grupper. Det finns väl anledning att påpeka, att allalöntagargrupper är beroende av den ekonomiska politik och den näringspolitiksom bedrivs. Det är inte speciella insatser för den ena eller andra gruppen,som behövs; nej, det är genereUt verkande medel som påverkar sysselsättningen istort som jag efterlyser. Det hindrar inte att jag skulle önska att despeciella insatserna hade en större bredd så att de kunde ge ökad hjälp åtexempelvis ungdomar och tjänstemän. sätts de särskilda beredskaps-åtgärdernain på aUtför smala sektorer. behöver vi, fru talman, en kombination avgenerella och selektiva åtgärder, där de selektiva åtgärderna kan sättas in somett komplement då sä erfordras. Det behövs ett samspel mellan näringsliv ochsamhälle för att lösa problemen, för jag tror att den fortsattastrukturrationaliseringen kommer att oavsett konjunkturen ställa oss införsvårbemästrade sysselsättningsproblem. En politik, där man dessutom undan förundan genom ökade arbetsgivaravgifter av olika slag ökar företagens kostnaderför arbetskraften, kommer - om den får fortsätta -att ytterligare försvärasysselsättningsläget. En minskning i stället för en ökning av dessa kostnadervore motiverad och skulle i kombination med en rimhg utformning av-vårt skattesystemsnabbt kunna leda till en ökad sysselsättning. De arbetslösa har enhgt minmening rätt att kräva att ansvariga politiker i varje faU försöker pröva allade vägar som kan hjälpa dem ur deras svåra situation. Det här är inga nyaönskemål de har framförts , men regeringen har inte velat lyssna.Lät mig än en gång citera Per uttalande om oppositionens förslagsom föranlett regeringen tiU "vaksamhet och noggrann prövning". Jagskulle, fru talman, önska att vår nuvarande regering också visade sig mäktigatt följa ensådan väg i stället för att envist läsa sig i sina positioner. Mycket skulle dåkunna vara bättre i vårt samhälle inte minst sysselsättningsläget, TUl sist, fru talman, en kommentar till vad jag saknar honom tyvärr fortfarande här i kammaren! Han sade beträffandesituationen pä arbetsmarknaden att det gällde att anpassa arbetsplatserna tillde arbetssökande. Men det gäller ju faktiskt inte bara att anpassaarbetsplatserna till de arbetssökande. Det gäller inte minst att anpassa den avsamhället bedrivna undervisningen till arbetsmarknadens krav. Här har den avsocialdemokraterna bedrivna utbUdningspoUtiken nedvärderat den praktiskautbildningen och överbetonat de teoretiska utbildningsvägarna, vUket haft tiUföljd att ungdomarna har svårt att få arbete. Jag hoppas därför att man äveninom svensk socialdemokrati skall inse nödvändigheten av att de nu aUtförteoretiska utbildningsvägarna såväl på högstadium som pågymnasiet - skall få en mera praktisk inriktning, sä att ungdomar som vill gädessa vägar också bereds större möjlighet tiU arbete. Därigenom hjälper manockså näringslivet att fylla behovet av väl utbildad arbetskraft. HerrSVENSSON i (vpk): Arbetslösheten och undersysselsättningen hggersedan några år på en genomsnittlig nivå, som är vida högre än vad som efter1930-talet ansetts acceptabelt. Vaqe tillfällig konjunkturförbättring har iallt mmdre grad kunnat suga upp nägon större del av arbetslösheten. Varjekonjunkturmässig vågdal har drivit upp den till nya rekordsiffror.Arbetslösheten i det som kaUas högkonjuntur är högre än under det som på1950-talet kaUades lågkonjunktur. Detta accepterar regeringen. Det är godEEC-poUtik. Allt detta är uttryck för systemets grundläggande kris.Kapitalismen växer inte längre. Hur reagerar då de, som på regeringsplanetsäger sig företräda arbetarrörelsen här i landet? Har de nägot program för att möta de stora sociala ochpohtiska faror som hotar arbetarklassen och folkflertalet i denna smygande,långsiktiga kris? Nej, det har man inte på något sätt. Man kommer med enpublicitetsmässigt starkt uppbackad tilläggsproposition. Men det är vad manvarje budgetår brukar göra. En påspädning av det slaget är inget nytt. Sädanauppjusteringar och tillägg hör till ordningen. Och vad är det man föreslår? Ärdet åtgärder för att komma ät strukturproblemen, att förebygga krisen?Ingalunda, Man söker stimulera den privata konsumtionen i ett läge där desociala bristproblemen borde ha krävt en annan prioritering. Man ökar detsociala stödet till vissa grupper, men man gör inget åt hyresstegringen. Manlämnar stora och illa ställda grapper ät sidan. Det gäUer de ensamståendelågavlönade, som är en stor grupp i samhället och som sällan får del av någraandra sociala förmåner än den höjda momsen. Men var är det långsiktiga programmet för att bekämpaarbetslösheten, det program, som borde varit förberett sedannär vändningen i ekonomins långsiktiga trend böqade bli uppenbar? Varnågonstans i regeringens deklarationer finner man någon som helst analys Var finner man en aldrig så summarisk kalkyl översysselsättningsproblemets storlek, om hur många jobb som måste tillskapas?Praktiskt taget ingenstans. För att uppnå fuU sysselsättning och ge utrymme församma stegringstakt i kvinnornas förvärvsverksamhet som hittiUs krävs fram till1980 ett tiUskott av minst 400 000 arbetsplatser netto. För att tUl mitten av 1980-taletskapa full sysselsättning och ge aUa kvinnor arbete krävsett tillskott av 700 000 jobb, I en rad kapitalistiska länder engageras statsmaktendirekt för långsiktig strukturplanering, I har hela industriplaneringentagits över av den statliga planeringsapparaten. Det gör naturligtvis inte detpolitiska innehållet i planeringen till något progressivt. Men det visaratt densvenska regeringen och den svenska statsapparaten hänger fast vid en1800-talsliberal syn, som lämnar industri- och teknologiutvecklingen i händernapå det privata monopol och oligopol, som regeringen är så angelägen om atthjälpa fram och ge förmåner och skattebefrielse. Ingenting görs för att stoppakapitalexporten, tvärtom har man genom bundit sig för att intestöra storfinansens handelsutbyte med några ingrepp i den vägen, ärinte bara ett kapitalistiskt land. Det är ett kapitalistiskt land med enregering, som är vida konservativare i sin inställning tUl strukturproblemen änborgerliga regeringar som den amerikanska och den japanska. Regeringen hoppas nu på en tillfällig högkonjunktur, someventuellt skall skapa en gynnsam nyvalsatmosfär. Man analyserar inte, och mangör inte något program för att möta det som pägår under ytan, det som pä nyttkommer att bryta fram , när högkonjunkturen mattas och ebbar ut ochnär de gamla problemen flyter upp ovanför illusionerna. Regeringen saknar bäde uppfattning om arbetslöshets- ochstrukturproblemens dimensioner och vilja och förmåga tUl långsiktiga, programmatiskaåtgärder för att bekämpa problemen. Den vet nämligen att ett sådant programtämUgen snabbt skulle ställa den inför utsikten att radikalt ingripa imonopolens maktreservat och i kapitalets oberoende. Det finns inget som den socialdemokratiskaledningen är så rädd för som att av opinionen inom arbetarrörelsen tvingasnärma sig dessa maktproblem. I stället gör sig regeringen till understödjareoch befordrare av den politiska högertendens, de halvauktoritära tankegångar,som aUtid uppstår hos den härskande klassen i tider när djupgående krisfenomengör sig påminta. Regeringens vackraste prestationer harinte varit att minska monopolens makt, inte att pressa ner hyreskostnaderna,inte att hjälpa de ensamstående lågavlönade, inte att skapa goda bostadsmiljöeroch inte att ge tillräckliga och kvalitativt tillfredsställande möjligheter åtbarntillsynen. AUt detta har tvärtom grovt försummats. Ändra ting har pockat påregeringens uppmärksamhet. Mycken tid och uppmärksamhet fick läggas ner påterroristlagen, med vars hjälp man nu kan beröva i landet legalt verksammaföreningar deras medlemsregister. Mycken kraft har lagts ner på att bevakavänstergrupper, medan israeliska agenter terroriserat palestinaaraber och de kroatiskaseparatisterna kunnat fritt fara fram. kommer ett lagförslag som skall legitimera arbetsköparensrätt att avskeda arbetare för bristande samarbetsvilja, som det heter, ellerför deltagande i strejkaktioner. Och det förklaras att IB-verksamheten skallfortsätta som . Vad är det för krafter som är verksamma i det svenskasamhället ? Svaret är: Det är de gamla högerkrafterna som vädrarmorgonluft, alla de som fruktar demokratin, som fruktar självständigamänniskor, som fruktar socialismens och jämUkhetsidéernas genomslagskraft. Detär de demokratins fiender som alltid försökt utmåla vänstern och arbetarrörelsensom fosterlandslösa sällar Vaterlandslose Gesellen och sig själva somnationella frihetsbevakare. Men i verkligheten har det alltid varit dessasamhällsbevarande element som har kollaborerat med utländska makter, somunderstött de fascistiska tendenserna, som dragit in sitt fosterland i denhemUga utrikespohtikens irrgångar, och som också i hemhghet gnuggat händernanär högerextremisterna gått till anfall. Det är dessa högerkrafter som -liksom alltid - representerar de nationellt och demokratiskt opålitligaelementen i samhället. När arbetarrörelsen var ny och svag här i landet, häktadeoch dömde man dess förkämpar och agitatorer. Också dä haglade tidningsåtalenoch infann sig pohs på tidningsredaktionerna. Men det var inte socialisternasom var de opähtliga, det var i stället den överklass, som ville gå medvapenmakt mot , som ville driva igenom lag mot s.k.samhällsfarlig agitation och som ville ha in på sida i förstavärldskriget. Vem var det som var demokratiskt opåhthg undermellankrigstiden och ? Var det socialister och kommunister som söktemobilisera tUl kamp mot fascismen, som blödde och dog i det spanskainbördeskriget, som fick betala sin tribut i Dachau och Oranienburg? Nej, deopålitliga var de svenska generaler, som åkte för att gratulera på hansfödelsedag. Det var den högerpress som med tUlfredsställelse noteradeFrancosidans segrar. Det var de fyra personer med generals rang som bland 414andra av samhällets spetsar undertecknade uppropet för mitt under brinnande krig. Det var de tjänstemän istatsförvaltningen som satte stämpeln under anvisningar till gränsmyndigheternaatt avvisa flyktingar från vilka bar judemärket i sina pass. Och det har inte blivit annorlunda . 1922, efterfascisternas mord på och , fällde den gamle rikskansler de bekanta orden; "steht rechts! " Också stärfienden till höger. Han står bland dem som vill låta svensk handels- ochutrikespolitik ta order frän , Han stär överaUt där man vUl kalla detspioneri att avslöja olagligheter och spel med neutralitet. Han ståröverallt, där glidande lagbestämmelser ger myndigheterna befogenhet att godtyckligtingripa. Han står bland dem som , också här i , prisade USÄ;sinsatser i . Han stär i kretsen av ministrar som söker täcka upp deneutralitetsbrott och övergrepp mot enskilda vilka förövats i hemhghet. Hanstår i kretsen av dem som i två journalister vill söka syndabockar för attavvärja kritiken mot de verkligt nationellt opålitliga. Neutralitetspolitikenoch de demokratiska rättigheterna brukar inte ha sinahängivna förkämpar bland samhällets spetsar, bland yrkesofficerarna ochbyråkratin, bland partikarriäristerna och opportunisterna. Det är bland debreda massorna, bland de medvetna socialisterna som man slår vakt om demokratinoch neutraliteten. Det är där man tar de hårda stötarna i strid mot reaktionenskrafter. Kommunisterna har en god tradition och har också bragt de störstaoffren i kampen mot fascismen. Den nya generationen svenska kommunister skaUinte stå tillbaka för den gamla generationen när det gäUer civilkurage och kampmot högerkrafterna. Vi var de enda som protesterade här i kammaren motterroristlagen och mot IB, när karriärsocialdemokraterna hukade sig underpartUojah-tetens täckmantel, 1 den bistra tid som kan väntas skaU vi ocksåstå fast. Det löftet vågar vi ge arbetare och alla progressivamänniskor. FrökenPEHRSSON (c): Jag vill här ta upp en sak som är ett stortproblem för många människor i vårt samhälle. Det gäUer den stora bristen påspecialister inom ögonsjukvården. Denna brist medför att väntetiderna påögonklinikerna ökar oroväckande, räknar med att 2,7procent av befolkningen eller omkring 170 000 människor i värt land haruttalade synsvårigheter. Efterfrågan pä ögonsjukvård har också ökat betydligt,Pä beräknades tre besök på 100 invånare och år, medan antalet besöknu är mellan 12 och 15 per 100 invånare och är. Med hänsyn härtill är detangeläget att man dels väl utnyttjar alla tillgängliga resurser, dels tar tillvara möjligheterna att rationalisera ögonläkarnas arbete genom att överlåtaarbetsuppgifter åt kompetenta medarbetare såsom ortoptister, oftalmologassistenteroch optiker. redovisade 1970 en utredning omögonsjukvården, där det heter: "Målet för den framtida öppnaögonsjukvården mäste självfallet vara, att varje patient som vill sökaögonläkare pä grund av synsvårigheter eller andra ögonbesvär, skall kunna fägöra detta utan orimUgt lång väntan, Ögonspecialisten är den ende, som har ochkommer att ha en sådan utbildning, att han kan bedöma ögats samtligafunktioner. Med den ökade läkartillgång, som är att förvänta om 1020 är, bördenna princip kunna förverkligas pä läng sikt," 10-20 är är att vänta för den som är sjuk.Socialstyrelsen påpekar vidare i den här utredningen att behovet av medarbetaretill ögonläkarna satts otillfredsställande lågt. Man mäste satsa mer på att användakvalificerade medhjälpare. Det räcker inte, som jag nämnde förut, att utnyttjade resurser som finns. Det är alltför många som finner det heltotillfredsställande med de långa väntetiderna pä ögonkUnikerna och att detfinns sä fä ögonspecialister inom sjukvården. Utbildningskapaciteten måsteökas och vi måste fä fler specialister för att det växande behovet skall kunnatUlgodoses, Vi behöver fler ögonläkare enligt behövs det ytterligare 200 ögonläkare för atttäcka dagens behov och förbundet har också vänt sig tillsocialstyrelsen med påpekande av bristerna inom ögonsjukvården. undersöker normalt läkarsituationen i tvä gånger perår, dels omkring , dels omkring . I är företogsemeUertid ingen vämndersökning varför senast tiUgängliga uppgifter avser hösten1972. Enligt denna undersökning finns det 182 ögonläkartjänster vid ögonklinikervid lasarett och 43 1/2 specialist- och polikhnikögonlakartjänster vid sjukhus.Av dessa riänster var 27 respektive 15 vakanta utan vikarie och 12 respektiveO uppehölls av med. kand. eller utländsk läkare utan behörighet. Det måste stå helt klart att det behövs ökadutbUdningskapacitet när det gäller ögonläkare men också i fråga om ortoptisteroch oftalmologassistenter. Ortoptister biträder ögonläkaren vidspecialmottagningar för behandling av skelande barn. Ortoptisten undersökersamsyn hos barn och äldre samt övar samsyn efter operation och övar synskärpanhos barn med nedsatt syn. Oftalmologassistenten biträder ögonläkaren vid undersökningaroch operationer samt utför under läkares överinseende synfältsundersökningaroch mätning av ögontryck. Av ortoptister har vi endast ett femtontal i landet i dag.Det skulle behövas mellan 70 och 80 för att täcka behovet. En ortoptist kan slutbehandla ungefär 50 faU per är. Om viräknar med att av sjuåringarna har besvär med skelning förstår vi attdet kan behövas mänga ortoptister, men vi har som sagt bara femton. OrtoptisterutbUdas bara pä en plats i landet, , och utbUdningen omfattar förnärvarande bara nio elever. Oftalmologassistenter, som under överinseende av läkarekan biträda med synfältsundersökningar och mätning av ögontryck, finns detockså aUtför få av . UtbUdning av oftalmologassistenter bedrivs endast på treställen i landet, nämUgen i , och , med tillsammans endastett trettiotal elever, trots att antalet sökande till kurserna var närmare 200.Jag anser att det behövs en kraftig satsning på utbUdning av samtliga härnämnda kategorier för att skapa bättre förhållanden inom ögonsjukvården. Vi harfrån i motioner vid ett flertal tUlfäUen påpekat bristerna och krävtförbättringar för de ögonsjuka. Vi skall komma ihåg att de grupper som särskUt kommer ikläm pä detta område är barn, åldringar och diabetiker. Hundratusentals barn har en mer eller mindre allvarligskelning. Om inte något görs åt denna sjukdom, beräknas hälften av de skelandebarnen få kraftigt nedsatt syn på ett öga. Om skelningen upptäcks för sent kandet vara omöjligt att rätta tUl felet. Vid fyraärskontroUerna har man ofta upptäckt skelning, menpå mänga håll saknas specialutbUdade assistenter som kan ta sig an problemet.Det behövs, som jag tidigare nämnde, fler ortoptister som kan lära skelandebarn samsyn. Äldre personer med åldersförändringar i synförmågan är enannan grupp som har stora problem med sin ögonsjukvård. Det är mycketOtUlfredsställande att en gammal människa skall behöva vänta eller merpå en ögonoperation. Ett tillskott av oftalmologassistenter vore värdefullt,Oftalmologassistenter kan t, ex. utföra de för grönstarr viktigastekontrollåtgärderna. Den tredjepatientgruppen som får sitta emellan på grund av bristerna inomögonsjukvården är diabetikerna. De behöver regelbundet kontrollera sina ögon,som regel var tredje eller fjärde månad. En sådan regelbunden uppföljninghinner inte den fätaliga ögonläkarkären med, Diabetikernas svåra situation måste helt enkeltuppmärksamma's och beaktas. Det finns siffror som pekar pä att avalla bhnda i vårt land är diabetiker, Diabetikernas oro inför dagensbristsituation inom ögonsjukvården är helt förståelig, och deras krav påförbättringar inom ögonsjukvården måste tiUgodoses, Enligt min uppfattningkrävs det kraftiga satsningar pä utbildningsområdet för att komma tiU rätta medden svåra situationen inom ögonsjukvården. Man mäste stimulera rekryteringentill ögonläkare samt öka utbildningskapaciteten och utbildningen av ortoptisteroch oftalmologassistenter. Det här är uppgifter som Kungl, Maj:t och socialstyrelsensnabbt behöver komma till rätta med. Jag vet att en del uträttats. Sjukvårdshuvudmännensöker på aUt sätt utnyttja tillgängliga resurser. haruppmärksamheten riktad mot problemet och har i är tUlsatt en arbetsgruppsom skaU titta på fördelningen av arbetsuppgifterna inom öppen ögonsjukvårdoch synvård. Men det kommer att dra ut innan betydande förändringarkan ske. Undersökningar, utredningar och rapporter tar mycket läng tid ianspråk, och det dröjer ännu längre innan de leder fram till praktiskaåtgärder. Vi mäste komma ihåg att det är sjuka människor som väntarpä värd, sjuka människor som står i köer och som hder - människor som riskerarmista sin syn om de ej fär den vård de behöver och hoppas på. Det måste snabbtsatsas på åtgärder som förbättrar situationen för alla dessa människor somhoppas och väntar. Låt mig sedan med ett par-ord svara , somangrep paroU om 100 000 nya jobb, Fra kallade dettasifferexercis.