prot · FW0914 · 1973-12-31 00:00:00 — Då tävlar detetablerade systemets politiker om att skapa intrycket att de har ohkauppfattningar. Denna uppkonstruerade oenighet brukar ta ett snabbt slut när detverkhga riksdagsarbetet börjar. I är slutar den snabbare än vanligt. uppför man den storafäktningsscenen. inbryter enighetens och kohandelns stora dag. Dåskapar regeringen sin sedvanUga majoritet ät höger och driver igenom höjdbensinskatt för glesbygdspendlare och förortsbor. Dä är enigheten tillbaka enigheten om samma borgerliga politik. De borgerliga, som ständigt yrar om den"socialistiska" majoriteten, bildar dä majoritet med den dagen innanså nedgjorda regeringen. Och regeringen, som dagen innan sökt distansera sigfrån den föraktliga borgerligheten, sluter nu samma borgerlighet till sittbröst, hellre än att ta kommunisternas förslag om skall pä börsomsättningen. Och vem var regering och vem var opposition när det gälldeatt höja momsen? Vad var regering och vad var opposition under hela denförskjutning i riktning mot flera indirekta skatter som pågått ?Vad var regering och vad var opposition när det gällt gåvor tiU de storabolagen eller när det gällt att sänka den effektiva företagsbeskattningen ? Man behöver bara angripa storfinansens högborg, de privataaffärsbankerna och deras fusionspolitik, så har man på ett ögonblickprovocerat fram enigheten och vakthällningen kring storkapitalets makt.Vaktstyrkan är alltid densamma: Sträng, , . Och ingen kämpar merenergiskt på den socialdemokratiska partikongressen mot förslag ombanknationlisering än just Sträng och . Ingen inriktar sig så energiskt påatt slå ned vänstern i sitt eget parti. Ingen är så angelägen att säkra SAP:sledning åt partihögern. Segrar högern i SAP är det ingen tihfällighet. Den skärptakapitalistiska krisen i väriden skapar grunden för en allmän internationellreaktion. Det seglar upp allt fler politiker som vill tjäna sig fram påreaktionära fördomar. Det är inte bara som vill skära ner de offentligautgifterna till förmän för industrin. Också här i landet skall bostadsbyggandetskäras ned och de kommunala investeringarna minskas. Och har det integått att se skillnad på borgerliga och socialdemokratiska kommunalråd när detgällt att låta investeringsminskningen drabba barnstugeprojekten. Det råderpä den punkten en rörande enighet i kvinnopolifiken. Pä ett annat, farligare område råder det ocksä enighetkring en markerad högerkurs. Varie sjukt samhälle söker skyla över de verkligaproblemen genom skenkampanjer, som vädjar till fördomar och ökar detbyråkratiska trycket mot grupper som uppfattas som kritiker av det bestående.Det är en taktik som vi känner igen från och , Det ären taktik som invigdes med stora lag-, ordnings- och moraltal i höstensremissdebatt och som skall bli ett av regeringens slagnummer i valkampanjen.Det är en anda som förkroppsligas i angreppen på den moderna kriminalpolitiskasynen och på invandrargruppernas rättsställning, angrepp som redan förskaffatregeringens utredningsarbete på området det folkliga namnet "batongutredningen".Batongen bhr tydUgen enhetssymbolen på fyra partiers valaffischer i höst.Enigheten är här lika rörande som när det gäller att låta EEC bestämma reglernaför kapitalrörelser över gränser eller när det rör Sverigesdiplomatiska förbindelser med Saigonjuntan. Bakom den reaktionära trenden ligger behovet att skylaöver det stora krisproblemet arbetslösheten, undersysselsättningen,avfolkningen. Den inneboende krisen i det ekonomiska systemet, som drabbaraht fler människor, skall inte bara skylas över. Den skall ocksä förnekas. har regeringen presenterat statistiska informationer som går ut på attsysselsättningen har ökat och att allt egentligen är gott och väl.Det finns flera anmärkningar att göra mot denna optimistiska bild. Den första invändningen är att regeringen inte ens självförmår förneka, att utvecklingen innebär en klar försämring. Enligtregeringens siffror har sysselsättningen stått stilla totalt sett 19701972.Inte heller kan regeringen fömeka, att antalet arbetslösa mellan november 1970och ökat från ca 50 000 tih drygt 100 000. Det betyder alltsåobestridligen att sysselsättningsgraden minskat. Regeringens i dagpresenterade totalsiffror döljer också det faktum, att antalet deltidare ökatoch antalet heltidare minskat. Mätt i antal heltidsarbeten, dvs, i totalefterfrågan på arbetskraft, har sysselsättningen minskat. Den andra invändningen är att regeringens tal försysselsättningen inte stämmer överens med ;s tal, sådana dessa publiceradesvid de aktuella tillfällena. Talen har blivit justerade på ett sätt somförstorar den påstådda sysselsättningsökningen. Och vad mera är regeringenskiljer inte heller här pä deltidsarbetande och heltidsarbetande. Man kangivetvis teoretiskt sett uppvisa en fördubbhng av totala sysselsättningen, omman t. ex. förvandlar alla heltidsarbeten till halvtidsarbeten. Det är något iden stilen som skett. 1965-1969 ökade antalet deltidsarbetande räknat iårsgenomsnitt med 125 000. De heltidsarbetande minskade med 58 000. Minskningentar alltså helt ut ökningen i den totala sysselsättningen. Den tredje invändningen gäller påståendet i regeringensgrafiska uppstäUning, att sysselsättningen ökat med 72 000personer. hör det till saken, att man vid dessa båda tidpunkter hade heltolika insamlings- och uppräkningsmeloder för AKU-undersök-ningarna. Resultatenär inte jämförbara. Regeringens påstående är också tvivelaktigt, om man jämförsysselsättningstoppen med samma topp och fär framnästan exakt lika tal, dvs, ingen Den fjärde invändningen är att regeringenssysselsättningstal är hämtade från med växlande metoder utfördaurvalsundersökningar på ganska smal basis. Folkräkningen, som ändå i principomfattar alla människor, visar andra resultat. Enligt den har sysselsättningenminskat , trots att folkräkningarna även innefattar alladeltidsarbetare med över 19 timmars veckoarbetstid och trots att definitionenmed hänsyn till arbetstid varit något vidsträcktare 1970 än 1965. Den femte invändningen är att regeringens beräkningar intetar hänsyn till att sysselsättningen också skall ses i förhällande till antaletmänniskor i arbetsför ålder och antalet som efterfrågar arbete. Dels ärregeringens tal i sig själva handplockade, dels bortser de från att antaletpersoner i arbetsför ålder betydligt ökat. Följden, som ingen kan förneka, harju också mycket riktigt blivit avsevärt ökad arbetslöshet från1965 tih 1972. Den sjätte invändningen gäller att regeringen inte gärnakan jämföra AKU-undersökningar dä man undersökt fyra punkter ärligenmed undersökningar där man undersökt tolv punkter . Årsmedeltalet måstebli tvivelaktigt att jämföra, när man i det ena fallet har relativt mångapunkter från årets lågsäsong och i det andra fallet relativt mänga från åretshögsäsong. En sak är under aha omständigheter obestridlig:arbetslösheten och undersysselsättningen har kraftigt ökat. När vi från vpktalar om undersyssetsättning, menar vi självfallet inte något sä löjligt somatt offentlig verksamhet i allmänhet skulle vara improduktiv eller ett uttryckför maskerad arbetslöshet. Men obestridligen är det en maskerad arbetslöshetnär man stoppar undan folk i omskolningsapparaten, låter deras antal öka,utbildar dem för yrken, där man vet att sysselsättningen inte ökar, och färallt svårare att infria deras hopp om ett jobb efter skolan. Det är maskeradarbetslöshet när man måste förtidspensionera folk, inte därför att de vill det,utan därför att ingen arbetsköpare längre vill ha dem. Det är maskeradarbetslöshet när nyutbildade över huvud taget inte kommer in på någonarbetsmarknad. Det är maskerad arbetslöshet när man måste fylla på allt fler människorsinkomster med socialhjälp. Det är maskerad undersysselsättning, allt detta, somledande politiker och byråkrater så cyniskt talar om som framtidens melodi,nämligen det arbetande folkets uppdelning i två segregerade kategorier -ett s,k. A-lag och ett s, k, B-lag, Och det är fördelningspolitiskt reaktionärt attlåta storkapitalet shppa undan kostnaderna för B-lagets försörjning och istället ta ut dem i form av höjd moms på både A-lagets och B-lagets livsmedeloch i form av höjningar i den icke-progressiva kommunalskatten. Man låterA-laget de vanhga jobbarna på den öppna marknaden - finansiera B-lagetsförsörining, som man ger större och större subventioner åt den partsom hålls utanför kostnadsbelastningen; storkapitalet. Med nuvarande trend kommer den kapitalistiska krisen attleda lill ökad undersysselsättning och ökad arbetslöshet. Lönepolitiskt,makt-pohtiskt och fördelningspolitiskt är denna situation ett allvarligt hotmot den lönarbetandeklassens hela ställning gentemot det maktägande storkapitalet. Enligt den proposition som socialdemokrater, moderater ochfolkpartister i huvudsak accepterade skah staten planera för en regionalutveckhng , enligt vilken skogslänen skall vidkännas enutflyttningsförlust av ca 70 000 personer. Ingen i regeringskretsen och ingen inom de borgerligapartierna ser detta problem i ansiktet. Ingen vågar säga att klassificerandetav över halvmiljonen människor som ett arbetsmarknadsmässigt B-lag aren socialcynism och en ekonomisk hänsynslöshet. Ingen bland de etablerade politikernavill se tillväxtens och sysselsättningens problem i deras verkliga dimensioneroch i det länga perspektivet. 1 hela socialdemokratin finns det bara en enda politikersom någonsin gjort det, och det är , som talade här menhonom har regeringen gjort allt för att skjuta åt sidan och tiga ihjäl. Beroende på målsättningen kan givetvis framtidskalkyler geolika resultat. Låt oss säga att kvinnorna i åldern skall ha 70procent förvärvsintensitet , att de arbetslösa skall in iproduktionen, att de latent arbetslösa skall ut på arbetsmarknaden och att manskall följa upp denna utveckling, bl. a. på barntillsynsområdet. I så fallmåste det finnas ca 4,5 miljoner arbetstillfällen omkring är 1985. Det är 900000 fler än . En ambitiös målsättning när det gäller sänkt arbetstid kanreducera behovet, men det blir ändå fråga om ett nödvändigt nettotillskott påflera hundra tusen. Hur skall man lösa det problemet? Med fler reservarbeten?Med att sätta halva svenska folket i skyddade verkstäder, där arbetarna inteens är fackhgt organiserade? Genom att skicka en halv miljon på omskolning utanatt veta vart de sedan skall ta vägen? Genom att låta dem dra påarbetslöshetsförsäkringen? Eller genom att skicka kvinnoma tillbaka tillberedskapsarbete av det gamla obetalda slaget hemma i köket? Var och en förstår att något sådant är orimhgt. Var och ensom närmare vill skärskåda problemet inser att denna framtidens utmaning av densvenska lönarbetarklassen bara kan mötas med ett brett upplagt, ambitiöst,systematiskt program: Ett program där staten bygger upp industrier som kankomma till rätta med avfolkningen ute i regionema. Ett program där de mestavancerade och framtidsbetonade branschernas expansionsförmåga genom statligainvesteringsinitiativ maximalt utnyttjas. Ett program där krafttag tas föratthämta igen eftersläpningen inom den kollektiva transportsektorn. Ett programdär de sociala och miljömässiga bristområdena systematiskt angrips dels för attskapa sysselsättning ät byggnadsarbetare, industriarbetare, humanister,socialarbetare och andra, dels för att ge standardbegreppet en annan, mer reeUinnebörd för folkets stora flertal än vad det får i en hushållning byggd på denprimitiva vinstmaximeringsprincipen och de kommersiella värderingarna. Det går inte att bara beställa statliga basindustrier,säger finansministern. Nej, det är vi i vpk om någon medvetna om. Vi är medvetnaom att ett sådant program inte kan åstadkommas av den regering som sitter ochännu mindre av ett borgerligt triumvirat. Ett sådant program stäher mycketsnabbt en rad maktpolitiska frågor. Ett utvecklingsprogram i äroförenligt med den ständiga kapitalutförsel som svensk storfinans ägnar sig åt.Det är oförenligt med bankkapitalets koncentration till i stort sett tvåjättelika finanshus. Det är oförenligt med de fortskridande skattelättnadernaför de privata storföretagen. Det kräver i stället att man tar igen desubventioner som storfinansen åtnjutit genom sänkningen av deneffektiva företagsbeskattningen. Kort sagt - ett sådant program ställer snabbthela det ekonomiska systemets maktstruktur och existens i stridslinjen. För densom inte vill ta den striden finns heller ingen lösning på det framtidasysselsättningsproblemet. Vi vet att socialdemokratins ledning inte vill ta denstriden. Men vi vet att problemen nu drabbar så många att vpk;s kritik vinnergenklang på aht fler håh, att fler och fler av socialdemokratins partifolk ochsympatisörer otåligt kräver en offensiv i frågan. Den dag dä denna insiktomfattar flertalet av lönarbetarklassen och dä dess organisatoriska ochmaktpolitiska styrka är stark nog kommer man också att förpassa den privatakapitalmaktens samhälle till historien och med det också det garnityr avetablerade pohtiker, som i budget efter budget gynnat storföretagen, försvaratbankfusionerna, applåderat avfolkningen och hånfullt kallat en halv miljonmänniskor av landets befolkning för ett . HerrWIKNER (s): Närings- och sysselsättningsfrågorna harunder flitigt diskuterats. Genom den rationaliseringsprocess, sompågått inom skogsbmket, är det helt naturligt att detta berört skogslänen och iallra högsta grad . Skogsbmket är fortfarande en av våra viktigaste näringar.Vi norrlänningar har väl inget emot en rationaUsering i sig själv; den ärnödvändig med tanke på konkurrens från andra länder med samma näringsstruktur.Vad jag framför aUt tänker pä är den snabba förändring som skett inomskogsbmket och de mastodontliknande maskinemas framfart i våra skogar. Här harskogsarbetarnas förut härda, svettdrypande arbete överförts tih maskiner avohka slag, långa lastekipage, stora traktorer, processorer samtmarkberedningsaggregat av olika slag. Om man skall tro på skogsexperterna - ochdet måste man kanske göra är detta en utveckling i rätt riktning. Med minkännedom om skogsarbete tror jag inte att skogsarbetarna vill återgå tiU detslitsamma arbete som tidigare förekom. Min uppgift här är inte att kritisera rationaliseringen.Det vore att hämma utvecklingen. Jag vill endast beröra några viktiga saker,som jag gmbblat på . Jag frågar mig i första hand, om inte dennautveckling inom skogsbmket gått ahtför fort. Har vi någon vetskap om hur den iframtiden kommer att påverka sysselsättningen och barrskogslandskapets ekologim. Man har uppdragit åt ett forskningsråd att fr. o. m. studeradetta. Jämsides med rådets arbete pågår maskinernas ohämmadeframfart i våra skogar. Det bhr större och större hyggen och gallringsbeståndenbhr glesare.Genom experiment av olika slag har stora summor lagts ned. Lägger man sedantill vad det kostar att tillverka maskinerna, då är man uppe i stora summor,innan dessa tas i bruk. Sedan blir det skogsekonomernas sak att räkna ut hurman på bästa sätt skall kunna utnyttja maskinerna för att snabbt få igennedlagt kapital. Pä den punkten delar jag ekonomernas inställning, men jag gören reservation och vih understryka att det inte får ske på bekostnad av andrastora värden som har betydelse för kommande generationer. För att de storamaskinerna skall vara lönsamma för utkörning av virket frän avverknings-traktenmåste ett visst antal kubikmeter per hektar avverkas; man har ansett vid gaUringsuttagen. Ju flera kubikmeter, dess bättre lönsamhet. Experterna inomskogsbruket har redan börjat resonera om huruvida det kommer att löna sig attgallra skogen. Vid uppkomna självföryngringar kommer man kanske att röja sähårt att bestånden kan stå kvar tiU slutawerkningen. Detta beror på attstiheståndet för de dyrbara maskinerna kostar för mycket. Vid planteringarkommer plantorna att sättas sä glest att gallring kanske blir överflödig. De stora hyggestrakterna är även en följd av användningenav maskiner mom skogsbruket. Därigenom skapas likåldriga skogsbestånd inomstora områden. Så kommer kanske skogen att skötas i flera generationer framåt.Hur kommer åldersfördelningen att se ut, om detta får fortsätta ohämmat?Maskinteknikens intåg i skogsbmket har förändrat och är på väg att heltförändra skogens skötsel liksom awerkningsmetoderna. Det är maskinexperternaoch de som har kapitalet som styrt utvecklingen. Allt handlar om pengar.Skogsforskama hinner inte med; det har vi redan fått bevis på. KaUiyggena,giftbespmtningarna och skogsgödslingen utreds först dä människorna reagerar motde nya metoderna. Avfolkning i skogsbygder angår inte skogsbolagen. Ansvaretför att ge bortrationaliserade skogsarbetare arbete får samhället ta på sig.Det borde förhäUa sig tvärtom. En del skador i skogen kanske redan är så storaatt det tar flera generationer att rätta thl dem. För bara ett tiotal år sedanvar gallringarna den viktigaste åtgärden för att höja skogens produktion och gemänniskorna sysselsättning. kanske gallringsuttagen kommer att heltförsvinna i stora delar av landet och sysselsättningen minska ännu mer. Flerablir utan arbete. För att skapa arbete har gahringsskogsbmket enligt min meningen stor uppgift att fyUa. Det är inte lätt för en vanlig människa att hängamed. En annan viktig åtgärd för att skapa sysselsättning är de ännueftersläpande äterväxtinsatserna. Även andra aspekter kommer in i bilden. Hur reagerar de vilda djuren? Viktiga vUtbiotoper raserasoch det tar innan man kan räkna med något egentligt skogsbestånd påhyggesområdet. Jakten är en näring som tillför människan i samhähet kapital ochger rekreation åt den enskUde. Jag anser att man kunde gä fram mer varsamt inomdessa vUtområden. Man kunde lämna skog intih en tjärn eller sjö, inthl ettbäckdrag eller en älv och inte bara sopa rent. Det skulle med all säkerhet höjavår viltstam och thlika trivseln i våra skogsmarker. Jag skall villigt erkännaatt några skogsägare uppmärksammat detta och börjat lämna vUtområden. Det ärenbart glädjande. 13 protokoll 1973. Men de äri dag alltför få som insett att sä bör ske. Om vi nu gör misstag kan konsekvenserna av våra väldigamaskinella och kemiska resurser bh ödesdigra. Man bör gä mycket varsamt fram dådet gäller viktiga näringsgrenar. De stora tekniska ingreppen kan helt förändravår skogsnäring och våra sysselsättningsförhällanden. De omvälvningar som härpåtalats borde ha föregåtts av forskning som kunde gett svar på en del viktigafrågor. Det borde i första hand ha ankommit på skogsbolagen och cheferna somtUlsatts för att sköta våra skogar. Det är fel om man som en del gör anklagarregeringen för detta. Här måste en integrerad forskning komma tiU stånd. Dethar påtalats att det är nödvändigt att utreda vilka relationer som råder mellanpopulationer av växter, djur och mikroorganismer inbördes. Det har även sagtsatt dessa relationer är så komplicerade att vår nuvarande kunskap endast ärkvalitativ eher helt saknas. En myndighet har påpekat att ökade kunskaper ärönskvärda om västsamhäUenas reaktioner på nya tekniska moment inom skogsbruketsåsom avverknings- och föryngringsmetoder. Ja, herr talman, en intensiv forskning och utredning måstegöras. Man måste fä fram de tekniska framgångamas inverkan dels påbarrskogslandskapets ekologi, dels på sysselsättningen inom skogsbruket. Allaskogsägare, således både stora och små, borde bidraga tiU detta. Man får intebara suga ut kapitalet från skogen och överlämna åt samhället att rätta tUlmissgreppen. Ett stort ansvar måste i första hand läggas på dem som äger skogenoch de myndigheter som handhar skötseln. Innan andra och nya metoder tas i bmkinom skogsbmket bör de undersökas noggrant. och det är inte det minst viktiga bör manäven vara rädd om den arbetskraft som satsat på skogsyrket. Man bör inteupprepa de misstag skogsbolagen tidigare begått. Skogsarbetaren är inte ettredskap. Han har rätt att bli likställd med andra grupper i samhället. Dettagagnar inte enbart skogsarbetarna själva utan hela skogsnäringen och thl sistdet svenska samhället. HerrSJÖNELL (c): När vi skall granska förutsättningarnaför att världen bäde globalt och inom de enskhda nationerna skall kunna ta etteller flera betydelsefulla steg mot ökad välfärd förefaher situationen varamera hoppfuh än när remissdebatten avhölls . Efter långa och svåra födslovändor har omsider ett avtalom vapenvila i undertecknats av de i detta fruktansvärda kriginblandade parterna. En definitiv vapnens tystnad synes ännu eftervapenstilleståndsavtalets undertecknande hänga på en ytterligt skör träd, ochstor risk föreligger för att kriget kan blossa upp igen. Det är dock att hoppasatt vapenvilan till slut skall bU slutligt respekterad och måhända kan ettsnabbt etablerande på plats av den internationella övervakningskommissionenbidra härtih. Här hemma har inte mycket förändrats sedan förra åretsremissdebatt som kan ge anledning tih några mera högljudda glädjerop, även omvi nu med en förnuftig ekonomisk politik torde ha fått fömtsättningar att baxaupp den svenska välfärdsbussen ur det dike, i vilket en dogmatisk ochprestigebunden pohtik tippat den. Konjunkturen både på de stora exportmarknadernaoch här hemma förefaller att vara pä uppåtgående, ett förhållande som normaltbrukar verksamt minska arbetslösheten. Men gamla tecken står sig inte, och endel av förklaringen tih att en konjunktumppgång i vårt land inte kanförväntas verksamt göra slut på undersysselsättningen ligger i regeringensdogmatiskt fastlåsta och därför felaktiga politik. Fömtom den skandalösautsvältningen av småföretagarna , som framför aUt tog siguttryck i att dessa i vissa hänseenden helt enkelt utestängdes frånkreditmarknaden med bl. a. förlamning av nyetableringsviljan som följd, tycksregeringen i fråga om den långsiktiga ekonomiska politiken haft endast en klarambition, nämligen att hålla lönsamheten inom näringslivet på så låg nivå sommöjligt. Förutom mer eller mindre dunkla marxistiska inflytelser på tanke- ochviljelivet i riktning mot att varje tyglande av företagarnas"profitbegär" är en väUovlig politisk insats av en socialdemokratiskregering torde huvudsyftet med strävandena att pressa ned näringslivets lönsamhetha varit en tro pä att detta skulle dämpa uppkommande överkonjunkturer ochdärav följande inflationstryck. En biverkan som man säkerligen ocksä har räknatmed har varit en strukturomvandling i näringslivet mot effektivare och därmedflera höglönebetalande företag. Pressen mot företagens lönsamhet har genomförtsmed genereha medel såsom abnormt höga räntor, stopp för läneemissioner,prisstopp, löneskatter etc, och de kraftiga störningar i samhällsekonomin somman fått som följd härav har man sedan förgäves sökt eliminera med selektivastimulanser av ohka slag. Jag skall litet längre fram återkomma till detta. Jag sade att konsekvensen av den förda politikenblivit en kraftig störning av samhähsekonomin, en störning vilkensallvarligaste yttring varit och är en stor och ihåUande arbetslöshet.Nedpressningen av näringslivets lönsamhet fick icke de gynnsamma resultat manhoppats pä utan motsatsen blev följden. Vad omdömesgUlt folk fömtspått blevverklighet. Den önskade strukturomvandlingen i näringshvet blev snabbare ochmer dramatisk än väntat, varav följde en stor företagsnedläggning ochutslagning av framför aht äldre. Den nedpressade lönsamheten inäringslivet förhindrade i sin tur en expansion av annars utvecklingsbaraföretag, vhka i stället för att suga upp den utslagna arbetskraften genombesparingsrationaliseringar sökte nedbringa sitt eget behov av arbetskraft. Dengradvis sänkta lönsamheten fick ytterligare den utomordentligt allvarligakonsekvensen framför allt på lång sikt att nyetableringen av företag och därmednysysselsättningen inom näringshvet i samma takt började gå ned för att i dagi praktiken ha upphört. Pä grund härav har näringslivet som helhet undandragitsnödvändiga effektivitetsvinster, vhket kommer att belasta vår samhällsekonomiunder åratal framåt, därför att en kontinuerlig produktivitetsstegringförutsätter en helt annan och högre investeringsvolym än ochdärtih en livlig nyetablering av företag respektive utvidgning av förefintlignäringsverksamhet.