prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Den omständigheten att ett på sådana grunder meddelat förbud i någonmån också kan anses tillgodose ett intresse av den typ som avses i den nuföreslagna bestämmelsen bör inte vara tUlräckligt för att denna skaU blitillämplig. Bestämmelsen kan sålunda inte anses omfatta exempelvis försäljningav vapen till den som saknar rätt att in-, neha vapnet. Vad gäller förbud medstöd av den föreslagna lagen om hälso- och miljöfarliga varor blir regelntillämplig om förbudet föranleds av att varan innebär hälsorisker för den somanvänder den. budetdäremot på att varan kan medföra skadlig inverkan på mUjön utan att varaförenad med några särskUda skaderisker för användaren, blir den inte tUlämplig.Som utredningen påpekar torde regeln främst få aktualitet i fall då säljarenhandlat i strid mot sådant förbud att saluhålla vara som har meddelats avmyndighet. Den civUrättsliga påföljdsom kommer i fråga är naturligen i första hand hävning av köpet. anser jag det dock inte helt uteslutet att också annan påföljd kanbli aktuell. Rör det sig om en ba-gatellartad överträdelse av visssäkerhetsföreskrift, där köparen relativt lätt själv kan se till att varanförsätts i föreskrivet skick, bör sålunda exempelvis prisavdrag kunna komma ifråga. Jag biträder därför inte KO:s förslag att hävningsrätt alltid skallföreligga för köparen i de fall som avses i bestämmelsen. Motandra punkten i 8 § har från remissinstansernas sida riktats invändningar avväsentligen samma slag som beträffande första punkten. Näringslivet harhärutöver särskilt framhåUit att bestämmelsen inte bör täcka fall där säljarensaknat möjlighet att förutse "farlig användning" av varan. Från flerahåll uttalas önskemål om att regeln ses över. Ilikhet med utredningen anser jag det vara av värde att första punkten i 8 §kompletteras med en bestämmelse som tar sikte på fall då något uttryckligtförbud att saluhålla varan visserligen inte har meddelats men varan på grund avsin beskaffenhet är att anse som farlig för köparens eller annans liv ellerhälsa. För många typer av konsumentvaror saknas näringsrättsligaskyddsföreskrifter av det slag som åsyftas i första punkten. För köparen kandet då vara av betydelse att konsumentköplagen ger honom möjlighet att oavsettparternas avtal utöva de befogenheter som lagen ställer till hans förfogande.En sådan regel kan också vara av värde från allmän synpunkt genom att denlägger hinder i vägen för handel med farliga varor. Jag instämmer sålunda medutredningen i att lagen bör innehålla en bestämmelse som preciserar säljarensansvar för fel i det hänseende varom nu är fråga. Vad beträffarbestämmelsens närmare utformning har under renaiss-behandlingen gjorts gällandeatt den inte bör omfatta fall då köparen har köpt varan med insikt om dessfarlighet. Med anledning härav vill jag erinra om att situationen till sin reeUakaraktär inte skiljer sig nämnvärt från det fall som regleras i första punktenav 8 §. Den omständigheten att i det ena fallet säljaren har överträtt ett iförfattning eller av myndighet från hälso- eller säkerhetssynpunkt meddelatförbud att saluhålla varan, medan man i det andra fallet får göra en friarebedömning av varans farlighet, kan enligt min mening inte tillmätas någon avgörandebetydelse i sammanhanget. Önskemålet att motverka försäljning av varor medklart farliga egenskaper är lika starkt i båda fallen. Det skulle därför vara inkonsekventatt i nu: förevarande hänseende inta en annan position beträffande andrapunkten än den som förut har redovi- satsbeträffande första punkten. Jag anser alltså inte att köparens vetskap omvarans farlighet bör ha någon betydelse för regelris tillämplighet. Detsagda behöver inte innebära att det under alla omständigheter skall betraktassom fel i varan att denna inte kan användas utan fara för köparens eller annansperson. I speciella situationer kan det vara helt klart mellan parterna attvaran inte i föreliggande skick skall användas på något sådant sätt. Jag tänkerexempelvis på det fallet att konsumenten vill köpa en bil, som han inte avseratt använda i trafik som den är, därför att den är trafikfarlig. Han kanskeavser att låta transportera bort den för att sedermera själv renovera den ellerutnyttja vissa användbara delar för renovering av en annan bil. Jag villemellertid understryka att säljaren för att kunna undgå påföljder för fel ivaran måste ha grundad anledning att räkna med att den inte skall komma tillanvändning i föreliggande skick. Det bör inte räcka med att han uppmanarköparen att inte använda bilen förrän den har försatts i trafiksäkert skick ochatt köparen förklarar sig skola följa denna uppmaning. Näringslivethar kritiserat vissa uttalanden av utredningen om innebörden av den föreslagnabestämmelsen. Särskilt har betonats att det är svårt för säljaren att förutseatt varan kan komma till "farlig användning". Enligt min mening bördessa svårigheter delvis kunna elimineras genom kravet att det skall vara förenatmed "uppenbar" fara att använda varan. Häri får anses ligga att detskall vara fråga om sådana risker som kan uppstå vid vad som ligger inom ramenför ett normalt begagnande av varan. Detta uttryck får ges en ganskavidsträckt innebörd. När det gäller leksaker får det t. ex. anses ingå i ettnormalt begagnande att barnet plockar sönder leksaken. Det är emellertid intemeningen att säljaren skall behöva stå risken exempelvis för att en vara, somnormalt skall användas av vuxna personer, kommer i händerna på ett barn somanvänder den felaktigt och därigenom utsätter sig själv eller andra för fara. Föratt bestämmelsen skall bli tillämplig bör, som utredningen föreslår, krävasatt varan är bristfällig. Bristfälligheten skaU bestå i att varan inte fyllerskäliga anspråk från säkerhetssynpunkt. Däremot erfordras inte i och för sigatt den avviker från den standard som är normal för varor av motsvarande slag.Den behöver med andra ord inte vara behäftad med fabrikationsfel ellerliknande. Av det sagda följer också att regeln omfattar inte bara begagnadeeller defekta varor utan också fabriksnya sådana. Varansfarlighet bör bedömas efter vilka risker som typiskt sett kan vara förenade meddess användning. Risker som hänför sig till den individuelle köparenssärskilda förhållanden kan därför i princip inte medföra att bestämmelsen blirtillämplig. Frågan om vilken betydelse som kan tillmätas sådana omständigheterfår som utredningen framhåller bedömasfrämst med ledning av vad parterna kan anses ha avtalat om varans egenskaper.Jag anser det inte behövligt att, som Föreningen harifrågasatt, förtydUga lagens innebörd på denna punkt. Mot bakgrand av detanförda förordar jag att 8 § andra punkten utformas i överensstämmelse medutredningens förslag. I fråga om bestämmelsens närmare innebörd viU jag iförsta hand hänvisa tiU vad utredningen har anfört. Vad gäller förvärv avbegagnade bUar vUl jag särskilt framhålla att en bil som är i sådant skick attden inte skulle godkännas vid obligatorisk kontrollbesiktning i regel torde fåanses bristfällig på det sätt som avses i 8 § andra pimkten. Den påföljd som kommer i frägavid fel som avses i andra punkten är normalt hävning. Bestämmelsen har emeUertidinte inskränkts att avse enbart denna påföljd. I vissa situationer kan t. ex.ett prisavdrag framstå som en lämpligare påföljd än hävning. Jag tänkerexempelvis på det fallet att farligheten beror på avsaknaden av en mindredetalj, som köparen lätt kan avhjälpa. I ett fall av denna typ kan det stundomvara lämpligt att låta köparen behålla varan mot ett prisavdrag som sätterhonom i stånd att rätta till felet. Med anledning av ett påpekande av näringslivetvill jag framhålla att köparen inte bör kunna göra gällande rätt tillprisavdrag enligt 4 eller 5 §, om parterna redan i samband med köpet kommitöverens om visst avdrag på priset med hänsyn till felet. Det måste emellertidvara fråga om ett preciserat avdrag som uttryckligen hänförs till visst fel.Däremot är det uppenbarligen inte tiUräckligt för att köparen skall varabetagen sin rätt att göra felpåföljder gällande att han har fått varan tiUnedsatt pris på grand av dess aUmänt dåliga skick. Någon uttryckligbestämmelse som tar sikte pä den nu berörda situationen anser jag intebehövlig. AvslutningsvisviU jag erinra om undantagsregeln i 19 §, som innebär att den som köper enfarlig vara inte på konsumentköplagen kan grunda rätt till ersättning för skadapå person eller annan egendom än den sålda varan. Paragrafenreglerar köparens ställning när varan sålts i befintligt skick. Den motsvarar 9§ utredningens lagförslag. Utredningen.Utgångspunkten för en reglering av frågan om vilken verkan som skall tiUmätasklausulen "i befintligt skick" bör enligt utredningens mening varaatt förbehåll av sådant slag även i fortsättningen i princip bör tillerkännasgiltighet mellan parterna. Det är emeUertid angeläget att motverkauppfattningen att en säljare genom denna klausul undgår allt ansvar för varanoavsett omständigheterna. SärskUt gäller detta när som vid konsumentköpsäljaren är näringsidkare men köparen privatperson.Eftersom en befintiigt-skick-klausul i och för sig inte avser att inskränkaköparens befogenheter utan säljarens ansvar för varans beskaffenhet och därförinte träffas av 2 § konsumentköplagen, är det också av vikt att lagen gerbesked om klausulens verkan såvitt avser köparens befogenheter enligt 48 §§. Utredningen framhåller attklausulen "i befintligt skick" vid konsumentköp påkallaruppmärksamhet främst i tre typer av fall, nämligen 1) när säljaren lämnatpositivt oriktiga uppgifter om varan, 2) när säljaren underlåtit att upplysaköparen om sådan egenskap hos varan som denne ägt räkna med och 3) när varan äri väsentligt sämre skick än köparen haft skäl att förutsätta. mening bör en tvingande reglering av frågan avse dessa fall. Detär givetvis i och för sig tänkbart att befintligt-skick-klausulens betydelsekan aktualiseras även i andra situationer. Dessa torde emellertid väsentiigenavse fall då säljaren förfarit svikligt eller i strid mot tro och heder utanatt situationen är att hänföra till någon av nyssnämnda tre kategorier. Detstår köparen fritt att i sådana fall åberopa allmänna avtalsrättsliga regler(jfr 2 § andra stycket). I fråga om faU 1, dvs. attsäljaren lämnat positivt oriktiga uppgifter om varan, påpekar utredningen attdet har viss motsvarighet i 48 § köplagen, som i fråga om köp på auktion medgerköparen rätt att påtala fel i varan, om denna inte motsvarar den beteckningunder vilken den bjudits ut. Denna situation kan sägas vara ett specialfall avde situationer där säljarens ansvar för oriktiga uppgifter aktualiseras. Detansvar säljaren skall bära för sina uppgifter om varans beskaffenhet elleranvändning enligt 7 § utredningens förslag bör kunna utkrävas också om varansålts i befintligt skick. En allmän friskrivning av detta slag bör inte fånågon verkan gentemot en speciell uppgift som köparen har förlitat sig på. Ettmotsatt betraktelsesätt skulle innebära att säljaren kunde lämna uppgifter omvaran på köparens risk. Att verkan av klausulen "i befintUgt skick" färvidkännas denna begränsning torde i huvudsak stämma överens med den ståndpunktsom har intagits i rättspraxis (se SOU 1972: 28 s. 155). Densålunda förordade inskränkningen av befintligt-skick-klausulens räckvidd harenligt utredningen nära samband med fall 2, dvs. att säljaren underlåtit attupplysa köparen om sådana egenskap hos varan som denne ägt räkna med. I konsumentköplagenföreslås visserligen inte någon allmän regel om säljarens ansvar förunderlåtenhet att lämna upplysning i visst hänseende. Det är emellertid avvikt att klargöra, att den friskrivning som befintligt-skick-klausulen innebärinte utgör skydd mot underlåtenhet att lämna upplysning i de faU som här avses.Risken för missbruk av en generell friskrivning av detta slag är lika påtagligi faU 2 som i fall 1. Utredningen syftar framför allt på fall där säljaren svikligeneller i strid mot tro och heder förtigit omständighet söm.är av vä- sentiig betydelse för köparen. En säljare kan exempelvisha känt till att varan på grund av sina egenskaper inte kan användas för detändamål för vilket köparen avser att begagna den. Även om omständigheterna inteär så flagranta att avtalet enligt 33 § avtalslagen är att anse som ogUtigt,bör köparen i situationer av liknande typ ha möjlighet att göra gällandepåföljd av fel i varan (jfr NJA 1964 s. 239). För attsäljaren trots förekomsten av en befintligt-skick-klausul skall kunna görasansvarig för fel i åsyftade fall bör enligt utredningen krävas dels att hansunderlåtenhet att lämna upplysning gäller sådan egenskap hos varan som köparenägt räkna med, dels att säljaren haft vetskap om denna egenskap. I det förrahänseendet bör således göras skillnad mellan sådana egenskaper som säljarensvarar för och sådana som faller inom köparens risk. Om köparen t. ex. trottatt varan kunde användas för ett mycket speciellt ändamål, bör säljaren intekunna göras ansvarig för fel i varan, om det visar sig att köparens förmodanvar oriktig. Kravet på vetskap hos säljaren innebär att det inte är tillräddigtatt han bort känna till egenskapen i fråga. Någon undersökningsplikt försäljaren bör med andra ord inte stipuleras i den tvingande regeln. Däremot börhänsyn tas till hans fackkännedom vid bedömningen av huravida han måste hainsett betydelsen av den egenskap hos varan som han underlåtit att lämnaupplysning om. Verkan avatt säljaren lämnat oriktig uppgift om varan (fall 1) eller underlåtit attlämna upplysning i visst hänseende (fall 2) bör enligt utredningen vara attköparen får göra gällande befogenhet enligt 4 eller 5 § konsumentköplagen.Köparen bör exempelvis kunna göra avdrag på köpeskillingen eUer, om felet är avväsentlig betydelse för honom, häva köpet. Motbakgrund av det anförda föreslår utredningen att i lagen tas in en bestämmelseav innehåll att, om varan sålts i befintligt skick eller med liknandeförbehåll, köparen äger göra gällande befogenhet enligt 4 eller 5 §, om varaninte motsvarar säljarens uppgifter eller om säljaren underlåtit att lämnaupplysning om sådan egenskap hos varan som köparen ägt räkna med och säljarenmåste ha känt till (9 § första punkten). Beträffande innebörden av bestämmelsenframhåller utredningen att det inte krävs att vid köpet uttryckligen uppställsvillkoret att varan säljs "i befintligt skick". Även viUkor med annanordalydelse men med samma innebörd täcks av bestämmelsen. Kravet på att varaninte motsvarar säljarens uppgifter syftar på de situationer som behandlas i 7 §första stycket. Detta innebär bl. a. att köparen inte kan göra säljarenansvarig för den felaktiga uppgiften, om säljaren rättat den eller friskrivitsig från ansvar för dess riktighet i enlighet med vad som sägs i nämndabestämmelse. Regelns tvingande karaktär utesluter således inte ätt säljarenfriskriver sig från ansvar för uppgifternas riktighet. Däremot utesluter den attsäljaren fråUskri- verköparen rätt att häva köpet m. m. när varan anses behäftad med fel. Med hänsyn tUlatt 9 § så gott som uteslutande får betydelse vid köp av begagnade varor hardet inte ansetts erforderligt att låta paragrafen formellt omfatta också densituation som regleras i 7 § andra stycket, dvs. att den felaktiga uppgiftenlämnats av varans tUlverkare eller annan, som i tidigare säljled tagitbefattning med varan. Vilka egenskaper köparen äger räkna med hos varan fårbedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, t. ex. varanspris och ändamålet med köpet. Utredningen har inteansett att säljarens ansvar bör vara begränsat till de nu behandlade tvåfallen. Också i det förut berörda fallet 3, dvs. att varan är i väsentligtsämre skick än köparen haft skäl att förutsätta, bör köparen trots förekomstenav en befintligt-skick-klausul kunna påtala fel i varan. Även om säljaren intelämnat några närmare uppgifter om varan eller om han saknat kännedom om vissegenskap hos denna, bör han kunna göras ansvarig för fel i varan, om dennauppenbarligen inte motsvarar vad köparen skäligen kan fordra. Har exempelvis enbegagnad bil sålts till ett pris som överensstämmer med vad som är gängse fören bil av samma modell, ålder och skick, bör säljaren inte kunna undgå ansvarför bilens beskaffenhet med hänvisning till en befintligt-skick-klausul, om bUenpå grund av svåra rostskador inte aUs motsvarar priset (jfr NJA 1971 s. 51). Ifall av nämnda slag torde visserligen köparen inte säUan vara skyddad enligt 8§ andra punkten. Även om omständighetema inte är så flagranta som föratsätts idenna bestämmelse, bör emellertid köparen kunna åberopa att varans beskaffenhetstår i uppenbar disproportion tUl priset. I enlighet härmed har utredningentill första punkten i 9 § fogat en bestämmelse av innebörd att köparen även iandra fall än dem som behandlats i det föregående äger trots förekomsten av en befintligt-skick-klausiUgöra gäUande befogenhet enligt 4 eller 5 §, under förutsättning att varan är iväsentligt sämre skick än köparen med hänsyn till varans pris och omständighetemai övrigt haft skäl att förutsätta. Remissyttrandena.I några remissyttranden görs allmänna uttalanden om den föreslagna regleringenav klausulen "i befintligt skick". KO framhåller att han delarutredningens mening att en sådan reglering är påkallad och förklarar sigbiträda förslaget. Näringslivet understryker utredningens principuttalande omatt klausulen "i befintligt skick" har berättigande i åtskilliga falldå en vara säljs som begagnad, skadad eller eljest i icke fullgott skick. Fårklausulen inte användas, kan detta även antas vara till konsumentemas nackdelgenom att bl. a. prisnivån för begagnade produkter sannolikt skulle stiga. Ävenvid försäljning av nya varor kan det ibland finnas fog för att tUlämpa klausulen.Så kan t. ex. vara fallet vid viss försäljning från konkurslager ellerdå företag, som skall fusioneras med annat, säljer hela sitt varulager tillstarkt nedsatt pris för att undgå kvarstående förpliktelser gentemot köparna.KAK påpekar behovet av klara regler som hindrar t. ex. säljare av begagnade bUaratt under falska förespeglingar avyttra en vagn, vars motor och transmissionär i dåligt skick, även om den från ren trafiksäkerhetssynpunkt skulle hållamåttet. Förbehållet "i befintUgt skick" har ofta missbrukats avmindre nogräknade säljare. Det är tänkbart att en strikt tUlämpnmg av 9 § ilagförslaget ger konsumenten erforderligt skydd. Liknande synpunkter anläggs avMHF. Beträffande de fall som utredningen behandlar i första punkten av 9 §uttalar näringslivet att när förutsättningarna för tillämpning av 9 § och 7 §lagförslaget är uppfyUda (fall 1) 9 § medför att "felpåföljderna"på grand av "fel" inträffar även då friskrivning från"felpåföljderna" vid oriktig uppgift enligt 7 § är tUlåten. Dettahänger samman med att vUlkor med annan ordalydelse än "i befintligtskick" och av generell friskrivningsnatur täcks av bestämmelsen i 9 §. Enfriskrivning från ansvaret för viss oriktig uppgift enligt 9 § föratsättervidare enligt betänkandet att friskrivning avser viss enskUd eller vissaenskilda uppgifter. Friskrivning från ansvar för uppgifters allmänna oriktigheti t. ex. vissa broschyrer kan sålunda inte godtas. Bestämmelsen bör justeras,så att sådan friskrivning tillåts. Näringslivet förklarar sig inte ha någonerinran mot att köparen i fall, där omständigheterna inte är så flagranta attavtalet är att anse som ogUtigt enligt 33 § avtalslagen men situationen är avliknande typ, har möjlighet att göra gällande samma påföljder som vid fel ivaran (fall 2). Som bestämmelsen är utformad underkänner den dock verkan avklausulen "i befintiigt skick" i fler fall än de nu åsyftade.Lagregel och motiv bör justeras så att de överensstämmer med det av utredningenangivna syftet. Uttrycket "ägt räkna med" är enligt näringslivetägnat att inbjuda till tvist. Härmed avses köparens fömtsättaingar, ochsäljaren kan i enlighet med vad eljest gäller inte stå risken för att dessaslagit slint, om inte säljaren varit medveten om förutsättningamas existens.Teoretiskt sett kan man också fråga sig, vad köparen kan "äga räknamed", då han genom klausulen förklarat sig ha mottagit felfritt gods. Ianslutning härtUl kan anföras den risk för tvister som torde uppkomma vid deninom bUbranschen inte ovanliga situationen att köparen före köpet provkört bUeneUer låtit besiktiga den på annat håll. Bestämmelsen bör i denna del objektiviseras.Den skapar i ifrågavarande avseende en upplysningsplikt för säljaren ochålägger honom ett ansvar i vidare omfattning än vad som innefattas i 7 §.Nämnda paragraf bygger på ståndpunkten att säljaren, på anförda skäl, inteskall vara skyldig att lämna upplysningar eller meddela undervisning om varan.Denna motsägelse bör enligt näringslivets mening föranleda en jämkning av 9 §. MRF påpekar att påföljden förefaller kunna utövas avköparen även om han är fullt införstådd med det aktuella felet hos varan. MRFanser att regeln bör bli föremål för översyn. Några remissinstanser föreslår formella jämkningar iförsta punkten. Hovrätten för framhåller att uttrycket"liknande förbehåll" är vagt och eventuellt skulle kunna bytas utmot "eller annat villkor med samma innebörd". Från redaktionellsynpunkt föreslår hovrätten vidare den ändringen att uttrycket "omsäljaren underlåtit att lämna upplysnmg om sådan egenskap hos varan som köparenägt räkna med och säljaren måste ha känt till" ersätts med "omsäljaren förtigit omständighet som är av väsentUg betydelse för köparen ochsäljaren måste ha känt till". Föreningen att vad som föreskrivs i 9 § om att köparen äger göra gällande befogenhetenligt 4 eller 5 §, om varan inte motsvarar säljarens uppgifter, redan följerav 7 § första stycket och inte torde behöva särskilt anges även i 9 §. I andraledet av första meningen sägs att befogenhet enligt 4 eller 5 § skaU kunnagöras gällande, om säljaren underlåtit att lämna upplysning om sådan egenskaphos varan som köparen ägt räkna med och säljaren måste ha känt till. Det somhär sägs är avsett att täcka såväl förekomsten av som bristen på viss egenskap.Detta framgår inte tydligt av ordalydelsen. Om det trots denna otydlighet inteskulle anses lämpligt att helt konstruera om stadgandet, bör dock i allt fallett "som" läggas till före orden "säljaren måste ha känt tUl". Den föreslagna andra punkten i 9 § har föranlett kritiskaanmärkningar från flera remissinstanser. anser attstörre varsamhet bör iakttas när det gäller att inskränka effekten av klausulerom befintUgt skick och liknande förbehåll. Handeln med begagnade varor av typbilar, radioapparater, tvättmaskiner och cyklar fyller en inte oviktig funktionoch bör inte onödigtvis försvåras genom att ansvaret för godsets skick itvingande lagstiftning ges en utsträckt och svåröverblickbar omfatming. Enligtsamfundets bedömning skulle detta bli fallet med den föreslagna lydelsen av 9 §sista punkten. Denna bör därför lämpligen helt utgä. Näringslivet ställer sigpositivt tUl förslaget i den del det avser en utvidgning av den civilrättsligaockerregeln (31 § avtalslagen) till det extrema fallet att varans beskaffenhetstår i uppenbar disproportion till priset. Näringslivet kan dock inte tUlstyrkade betydligt mer vittgående verkningar, som de föreslagna restriktio-nerna förgiltigheten av klausulen "i befintligt skick" skulle medföra. En regleringborde ges ungefär följande materiella innehåll: "Om varan uppenbarligensaknar den användbarhet och väsentliga egenskaper i övrigt, som normalt kanförväntas vid köp av vara av förevarande slag, samt storleken av det vederlagköparen har att erlägga står i uppenbart missförhållande tUl värdet av varan idet felaktiga skicket, kan avtalsvillkor, varigenom säljaren, på annat sätt änförut i denna lag an- givits,fritagit sig från eller inskränkt sitt ansvar för fel i varan, lämnas utanavseende, såvida ej vid avtalsslutet köparen uttryckligen uppmärksammats påfelet eller risken för fel".