prop · FW03163 · 1973-12-31 00:00:00 — Med hänsyntiU de kumulativa skatteeffekter som kan uppkomma då verksamhet som medförskattskyldighet bedrivs i hyrda lokaler har utredningen dock ansett sig böraöverväga en beskattning begränsad tiU uthyrning av fast egendom som skallanvändas för jrrkesmässig verksamhet. En sådan beskattning skulle dock,framhåller utrednmgen, beröra en mängd fastighetsägare, som skuUe få att skiljamellan skattefri uthyming av bostäder och skattepliktig uthyming av rö- rdsdokaler.Man har att räkna med betydande praktiska svårigheter i tUlämpningen av enmervärdeskatt i dessa fall. Det saknas därför enligt utredningens meninganledning att låta skattskyldighet för uthyrning av lokaler omfatta sådana somanvänds i verksamhet som inte alls eller endast delvis medför skattskyldighet.Skatt på sådan uthyming skuUe medföra en kostnadsökning för dessaverksamheter. Om skattskyldigheten för lokaluthyrnuig görs teknisk skulle en iprincip oberättigad skattelindring uppkomma för verksamhetema. Därtill kommerframhåller utredningen att del från praktisk synpunkt är mindre lämpligt attlåta be-skattaingen bero på en bedömning hos den skattskyldige av arten och omfattningenav hans kunders verksamhet. Utredningen avvisar på dessa skäl tanken på engenerell beskattning av upplåtelse av fast egendom för verksamhet som helteller delvis medför skattskyldighet till mervärdeskatt. Utredningen finner vidare,att inte heller uthyrning av fastighet som förvärvas och bebyggs särskUt föratt hyras ut enbart för användning i yrkesmässig verksamhet bör omfattas avbeskattningen, bl. a. därför att det inte framstår som befogat att undanröjadenna effekt i de fall fastighet används helt för verksamhet som medförskattskyldighet men inte när den endast delvis används för detta ändamål. Utredningen antydermöjligheten att till fastighetsägare restituera den mervärdeskatt som belöperpå den del av fastigheten som hyrts ut tiU skattskyldig. Uttedningen läggerdock inte fram något förslag härom. Närdet gäller jordbraksfastigheter menar utredningen att andra omständigheter görsig gällande. Sådan fastighet skall för att bibehålla sin karaktär avjordbraksfastighet användas för jordbruk eller skogsbruk. Det torde varaovanligt att ägare av jordbruksfastighet upplåter fastigheten till annan förannat ändamål än jordbruk eller skogsbruk. Därtill kommer att jordbraksarrendeär en från annan upplåtelse av jord skUd nyttjanderätt till fast egendom.Särskilda regler härom återfinns i 9 kap. jordabalken. Det skuUe enligtutredningen inte vara förenat med särskilda praktiska svårigheter attundanröja den kumulativa skatteeffekten vid utarrendering avjordbraksfastighet. Det skulle inte heller komma att leda tUl någonsnedvridning av konkurrensen mellan olika former av jordbruk. Beskattningenskulle i princip bli densamma för all jordbruksverksamhet om dessa effekterundanröjdes. Ommervärdeskatten utvidgas till att omfatta jordbruksarrende skulle, påpekarutredningen, ägare av jordbruksfastighet bli skatlskyldig till mervärdeskattoch i princip äga rätt till avdrag för ingående mervärdeskatt på anskaffningarför fastigheten. Skattskyldigheten bör i så fall, främst för att begränsaantalet skattskyldiga, kombineras med förordnande om skatteplikt förjordbraksarrende. Härigenom skulle fastighetsägare, vars arrendeintäkteruppgår till högst . förredovisningsskyldigheten för mervärdeskatt, om inte hans skatteplUc-tigaintäkter i övrigt från fastigheten innebär att denna gräns överskrids. Dettorde enligt utredningen vara berättigat att anta alt den ingående skatten iverksamhet, vars omsättning uppgår till högst , är av begränsadbetydelse. Utredningenuppger, att det fanns 18 996 bruknmgsenheter som i sin helhetarrenderades och att arrendatorernas utgifter i form av arrenden uppgick tiU138,6 milj. kr., vilket ger en genomsnittiig utgift om . Ijordbruksarrende ingår ofta bostadsbyggnad för arrendatorn. Uthyrning avbostadsfastigheter medför inte skattskyldighet. Det vore av detta skälberättigat att undanta från beskattning den del av arrendet som kan beräknasavse bostadsbyggnaden. Det är dock ofrånkomligt att en sådan beräkning ärförenad med vissa svårigheter. Om skatteplikten för jordbruksarrende iförekommande fall får omfatta även bostadsbyggnader på fastigheten beskattasvisserligen upplåtelse av fastighet för bostadsändamål, vilket strider mot vadsom i övrigt gäller i mervärdeskattesystemet. Denna beskattning blir dock,anför utredningen, inte effektiv för arrendatorn, om han medges rätt tillavdrag för ingående skatt på hela arrendet. I de fall där arrendatomsskattepliktiga årsomsättning understiger . skulle en utökadbeskattning av konsumtionen komma att ske framhåller utredningen. Denna effekt,som utrednkigen beräknar kan komma att inträda endast i sällsynta fall, vägerenligt utredningen lättare än de praktiska fördelar som följer av att arrendet intebehöver delas upp i en skattepliktig och en skattefri del. I detta sammanhangpåpekar utredningen att bestämmelsen om att avdragsrätt inte föreligger föringående skatt som belöper på stadigvarande bostad för den skattskyldige ellerför anställd skulle gälla även utarrenderad bostadsbyggnad i fråga om såvälfastighetsägarens som arrendatoms förvärv. Ienlighet med det anförda föreslår utredningen att jordbraksarrende inryms underbeskattningen genom ett tillägg i 7 § MF och att i anvisningarna lill 17 § MFanges att arrendators avdragsrätt omfattar skatten på hela jordbruksarrendet.Vidare föreslås i förtydligande syfte att 18 § andra stycket 1 MF ändras så attavdrag generellt inte får ske för skatt som hänför sig till stadigvarandebostad. Remissinstanserna.Förslaget att betrakta jordbruksarrende som jämställt med vara och därmedunderkastat mervärdeskatt har fått ett positivt mottagande avremissinstanserna. Flera remissinstanser tUlstyrker förslaget, andra lämnar detutan erinran. i anser att det för undvikande avtveksamhet bör anges att avdrag inte medges för ingående skatt som belöper påstadigvarande bostad. SAF och anför att det avutredningen åsyftade resultatet inte torde uppnås enbart genom att rätt tilljordbruksarrende Med denna konstruktion skulle visserligen den arrendator somöverlåter sin rätt bli skattskyldig för vederlaget men däremot torde intesjälva upplåtelsen av jordbraksarrendet komma att omfattas av skatteplikten.Det tidsbegränsade upplåtelsefallet torde vara att hänföra tUltjänsteprestation och i 10 § MF finns inte något som tyder på att dylikupplåtelse skulle kunna hänföras tUl skattepliktig omsättning av tjänst.Svenska Försäkringsbolags Riksförbund framhåller att det torde vara förenat medstora svårigheter att visa om anskaffad byggnadsmaterid isjälva verket tUlförts bostad i stället för ekonomibyggnader. Det är också enolöst fråga om överskottsbyggnader, upplåtna som bostad åt annan person,eventuellt helt utan anknytning tiU jordbruket, skaU betraktas som hörandetill jordbraket eller räknas som annan fastighet och behandlas som bostadshus.Ett likartat spörsmål tas upp av i . Länsstyrelsenframhåller att uttrycket stadigvarande bostad i 18 § andra stycket MF börnärmare definieras, så att det därav framgår, att begreppet även omfattar t.ex. sådan mangårdsbyggnad på jordbruksfastighet som används som sommarbostad.Länsstyrelsen i ifrågasätter om inte utarrendering av rörelseborde omfattas av skattskyldighet när arrendet avser tiU mervärdeskattskattepliktig verksamhet. Länsstyrelseni , och läns handelskammare, SAF ochSveriges , samt lar upp frågan om beskattning av uthyrning avrörelsefastigheter. och läns handelskammare samtSvenska kommunförbundet påpekar särskilt att kommun eller kommunägt företagkan uppföra hantverks- och småindustrUokaler, som uthyrs varvidmervärdeskattens kumulativa effekt leder tUl fördyrade hyreskostnader.Fortsatt utredning av denna fråga begärs av flera remissinstanser, av vilka flertaletuttalar sig positivt om det av utredningen antydda restitutionsförfarandet.Svenska Försäkringsbolags Riksförbund föreslär att anläggningsarrende, dvs.upplåtelse av jord för annat ändamål än jordbrak, bör behandlas på samma sättsom jordbruksarrende. Rätttill kinematografisk film m. m. Rätt till kinematografisk film är enligt 7 § fjärde stycket MFatt anse som vara, när fråga är om fUm som avser reklam, information ellerundervisning. Undanlag från skatteplikt för sådan vara har inte gjorts.Däremot är visning av all slags film en från skatteplikt undantagen tjänst (11§ 6 MF). Även rätt tUl fotografisk bUd anses som vara. Frågaom beskattning av film har prövats av RR i ärende om för- handsbesked(RÄ 1970; Fi 1461). Ärendet gällde upplåtelse av visningsrätter till fUmer förundervisnings- och informationsändamål i sådana fall, där upplåtelse inteskedde av all visningsrätt till viss sådan film som producerats på uppdrag avbeställaren. RR fann att upplåtelse av visningsrätt till sådan film underförutsättning att den icke i själva verket innebar överlåtelse av rätten tUlfUmen icke kunde anses utgöra sådan omsättning av vara, som grandarskattskyldighet enligt MF. Jämlikt grandema för 10 och 11 §§ MF kunde dylikupplåtelse ej heller hänföras tUl skattepliktig omsättning av tjänst. Avde aUmänna bestämmelserna i följer att kopior av tecknade eller inspeladefilmer som säljs t. ex. i fotoaffärer eller varuhus utgör skattepliktiga varor.Köparen erhåller äganderätt till filmkopian men övertar inte någon rätt attoffentligt visa filmen eller annars utnyttja den i kommersiellt syfte. Vidareär framkallning, kopiering och andra liknande arbeten med film skattepliktigatjänster. UpphovsmannentUl film kan upplåta en immateriell rätt till fUmen. Detta sker oftast i formav en visningsrätt, dvs. en rätt att visa filmen offentligt. Det är i dessafall nödvändigt, för att upplåtelsen skall ha mening, att upplåtarentillhandahåller filmen i form av negativ eller kopia. Förordningen(1959; 507) om allmän varaskatt (AVF) innehöll inga särskUda bestämmelser omfUm. RN uttalade emellertid att sådant tUlhandahållande av film som innebaröverlåtelse av äganderätten till filmen, däri inbegripet originalnegativ,masterkopia och annat negativmaterial, var att betrakta som yrkesmässigförsäljning av skattepliktig vara (RN II 1960: 80). Utredningen.Upphovsman till fUm kan med vissa begränsningar överlåta hela sin rätt tillfilmen på annan person. Den till vilken överlåtelse skett kan i principdisponera över filmen på samma sätt som om han var upphovsman, I sådant fallkan diskuteras om överlåtelsen av den immateriella rätten till filmen ellerdess materiella gestaltning skall vara avgörande för beskattningen. Är detfråga om reklam-, undervisnings- eller informationsfUm saknar distinktionenbetydelse eftersom det i båda fallen är fråga om en enligt MF skattepliktigvara. är i stället av intresse när det gäller film av annatslag, t, ex, vanlig spelfilm av underhållningskaraktär eller dokumentär film. Stadgandetom rätt till reklamfilm m, m, har, framhåller utredningen, tillkommit i syfteatt möjliggöra avlyftning av ingående mervärdeskatt på näringslivets filmer avdetta slag, RR:s dom kan dock enligt utredningen tyda på, att endastöverlåtelse av hela rätten till reklamfilm m. m, kan grunda skattskyldighetenligt MF. Med hänsyn till att det i flertalet fall är endast visningsrätt somupplåts, skulle domen kmma leda tUl att avlyftning av ingående mervärdeskattinte är möjlig i dessa fall. Utredningenanför, att informationsfilm likaväl som reklamfilm oftast framställspå uppdrag av beställare som är skattskyldig till mervärdeskatt. Det finnsdärför enligt utredningen skäl för att likställa filmer av detta slag. Härförtalar också att gränsdragningen mellan dessa två kategorier film kan varabesvärlig i många fall. När det gäller undervisningsfilm däremot tordeframställning oftast ske utan uppdrag från skattskyldig beställare och i storutsträckning för användning i den allmänna undervisningsverksamheten.Utredningen anser det därför vara befogat att ställa sådan film utanförbeskattningen. Vid gränsdragningen meUan informations- och undervisningsfUm börman enligt utredningen kunna utgå från att fUm som framstäUts på uppdrag avföretagare för användning i hans verksamhet normalt är informationsfilm, närdet inte är fråga om reklamfilm. Föratt undanröja den tvekan som kan råda i fråga om mervärdeskattens tillämpningpå fUmupplåtdser, föreslår utredningen att visningsrätt eUer annan rätt tiUfilm som avser reklam eUer information förklaras utgöra vara. Det bör därvidvara tillräckligt att filmrätt anses som vara endast när den upplåts tUlbeställare av den som framställt filmen. Sker beställning genom ett mellanled,t. ex. en reklambyrå, bör dock reklambyråns uppdragsgivare anses sombeställare enligt de allmänna reglerna iMF. Utredningenanför vidare, att det torde vara ovanligt att hela rätten tUl fotografisk bildöverlåts. Det synes i stäUet vanUgen vara fräga om en mer begränsad rätt somupplåts, t. ex. reproduktionsrält. I förtydligande syfte föreslås därför attdet i 7 § MF anges att reproduktionsrätt eller annan rätt tiU fotografisk bildanses som vara. Medhänsyn till att nöjesbranschen faller utanför mervärdeskatten anserutredningen det lämpligt från teknisk synpunkt, att beskattningen av spelfUmsker i form av ingående skatt på framslällningskoslnaderna. Upplåtelse avvisningsrätt eller annan rätt till spelfilm bör därmed vara skattefri liksomtjänsleprestationen visnmg av film. Även när den som framställt spelfilmöverlåter hela rätten till filmen anser utredningen att tyngdpunkten bör läggaspå den i överlåtelsen ingående materiella rätten. Endast i de fall det stårklart redan vid framställning av film att denna skall användas för kopieringoch försäljning t. ex. i allmänna handeln bör verksamheten i sin helhetmedföra skattskyldighet. Utredningen framhåller att förhällandet i dessa fallär detsamma som i fråga om grammofonskivor, inspelade tonband och böcker. Utredningenanför vidare, att en spelfilm som framställts för visning kan kopieras ochkopian säljas. I princip bör detta anses utgöra skattepliktig försäljning.Utredningen menar att rätt till avdrag för ingående mervärdeskatt därvid tordeföreligga för den skatt som belöper på kopieringen och dessutom, omförutsättningama härför är uppfyllda enUgt 17 och 18 §§ MF, för skälig del avövrig ingående mervärdeskatt i verksamheten. Motbakgrund av vad nu anförts har uttedningen inte funnit behov föreligga förnägon ändring av nuvarande bestämmelser i fråga om spel-fihn. Remissinstansema.Utredningens förslag att rätt till sådan kinematografisk film som är att ansesom undervisningsfilm skall ställas utanför mervärdeskatten accepteras avSvenska kommunförbundet, medan länsstyrelserna i och länsamt SHIO är tveksamma till förslaget. i påpekar attannan undervisningsmateriel inte är undantagen från beskattning och framhåUerdessutom att kumulativa skatteeffekter kan uppkomma när undervisningsfUmtUlhandahålls både skolor och företag. Utredningensförslag att endast den första upplåtelsen efter framstäUningen av rätt tillreklam och informationsfilm skall beskattas tillstyrks av iMalmöhus län. SAF och ifrågasätter om de av uttedningen föreslagna ändringarna ledertUI det av utredningen avsedda resultatet. RR:s dom i det av utredningenangivna förhandsbeskedet tyder på, att endast överlåtelse av helarätten tUl kinematografisk film kan grunda skattskyldighet enligt MF.Upplåtelse av visningsrält eller liknande rätt skuUe således inte kunnahänföras till skattepliktig omsättning av tjänst. i Stockholmslän påpekar att utredningens förslag om att endast den första upplåtelsen efterframställningen skall beskattas inte synes stå i överensstämmelse med deallmänna beskattningsreglerna, då överlåtelse torde kunna ske i flera ledeller till flera "konsumenter". Mervärdeskattenbygger på en i princip generell skatteplikt för varor. Därvid har begreppetvara getts en vidsträckt innebörd. a. gäller att med vara likställs vissarättigheter, t. ex. avverkningsrätt, rätt lill fotografisk bUd och rätt tillvissa typer av kinematografisk film. Som en inskränkning i begreppet vara kan åandra sidan anses, att frimärken, sedlar och mynt utgör vara imervärdeskattehänseende endast i egenskap av samlarobjekt. Utredningenföreslår vissa ändringar som tekniskt sett gäller varube-greppets omfattning.Det har enligt utredningen visat sig svårt att upprätthålla en beskattning avfrimärken, speciellt vid import och beträffande olika former av försäljningarmellan filatelister. Med hänsyn härtUl föreslås, att beskattningen begränsastill frimärken som säljs i särskilda för butiksförsäljning avseddaförpackningar. Utredningen poängterar särskilt att postverkets försäljning avostämplade frimärken skall varaskattefri liksom verkets och andras försäljning av s, k. förstadags-kuvert ochs, k, helsaker, Isyfte att undanröja kumulativa skatteeffekter inom jordbruksnäringen föreslårutredningen vidare att upplåtelse av jordbruksarrende skall inrymmas underbeskattningen och att delta tekniskt löses genom att sådant arrende likställsmed vara. Detta förslag framläggs i anslutning till att utredningen tagit uppfrågan om en beskattning av hyror i syfte att eliminera kumulativa skatteeffekterför skattskyldiga enligt MF som bedriver verksamhet i förhyrda lokaler.Utredningen avvisar av främst praktiska skäl att under mervärdeskatten inordnaen hyresbeskattning med sikte på sådana fastigheter eller lokaler, Sammaproblem föreUgger inte beträffande jordbraksarrenden och utredningen föreslårdärför en beskattning därav på sätt som redan antytts. Medhänsyn tiU att mervärdeskatt inte utgår på uthyrning av bostäder borde skatt påarrenden begränsas till den del av avgiften som svarar mot driften. För attunderlätta tillämpningen föreslår utredningen dock, att hela arrendeavgiftenskall beskattas men dessutom att hela den sålunda uttagna skatten i principskall vara avdragsgUl i arrendatoms mervärdeskatteredovisning. Därmedelimineras både kumulativa skatteeffekter för arrendatoms verksamhet och enskattebelastning i fråga om hans bostad. En beskattning i sistnämnda hänseendekan dock enligt utredningen uppkomma för arrendator som har en omsättning undergränsvärdet , för redovisningsskyldighet. Utredningen menar dock kan bortse från dessa fall. Det är att märka att förslaget avser endastjordbruksarrende och inte utarrendering av byggnad i annat fall förstadigvarande bostad. Utredningens förslag innebär således, att det undantagfrån avdragsrätt som gäller i fräga om stadigvarande bostad skall äga fortsatttillämpning. Ytterligareen med varubegreppet sammanhängande skaltepliktsfråga har tagits upp avutredningen. Frågan gäller den skatteplikt som föreligger för rätt tillreklam-, informations- och undervisningsfilm. Det föreligger oklarhetbeträffande denna skatteplikt, som tiUkommit främst i syfte att eliminerakumulativa skatteeffekter för näringslivet. För att uppnå detta syfte räckerdet enligt utredningens uppfattning med en beskattning endast av reklam- ochinformationsfilm och vidare att rätt till sådan film skall beskattas endast vidupplåtelse till beställare direkt eller via mellanled, t, ex, reklambyrå, avden som framställt filmen. Ianslutning härtiU konstaterar utredningen att överlåtelse av rätt tillfotografisk bild normalt inte gäller hela rätten till bilden utan endastreproduktionsrätt eller annan särskUd rätt. Utredningen föreslår därför, attdet i MF anges att beskattningen gäller sådana begränsade rättigheter tillfotografisk bild. Denu redovisade förslagen har vunnit allmän anslutning vid remissbehandlingen.Vissa ändringsförslag och särskilda påpekanden har dock framförts.Sålunda åberopas praktiska skäl för ett i princip generellt undantag frånbeskattning av frimärken. Beträffande förslaget om beskattning avjordbruksarrende framförs behov av kompletterande bestämmelse om attupplåtelse av sådant arrende är att anse som omsättning av tjänst. Vidarepåpekas behovet av ett klargörande av uttrycket stadigvarande bostad och attavdragsrätt för ingående skatt för sådan bostad inte föreligger. Detifrågasätts också om inte motsvarande regler bör införas i fråga omutarrendering av rörelse som medför skattskyldighet enligt MF. Fleraremissinstanser tar upp frågan om den kumulativa skatteeffekt som uppkommer förskattskyldiga verksamheter i förhyrda lokaler och begär att denna fräga tas upppå nytt av utredningen. Flera remissinstanser uttalar sig tiU förmån för enlösning av problemet genom ett restitutionsförfarande. Vad gäller förslaget ifräga om fotografisk bUd och kinematografisk film uttalas viss tvekan om deleder till avsett resultat. Mitteget intryck är att utredningens förslag i nu aktuella delar är välgrundade. Uppenbarligenföreligger det speciella svårigheter att upprätthålla en genereU beskattningav frimärken. Förslaget att begränsa beskattningen till frimärken i särskildadetaljhandelsförpackningar är kanske inte helt invändningsfritt. Det kan geupphov tUl vissa tillämpningsproblem. Att av detta skäl gå längre ochgenerellt undanta frimärken från beskattning anser jag dock inte motiverat ochpraktiskt lämpligt. Jag biträder därför förslaget med av generaltullstyrelsenföreslagen justering för att klart markera att ändringar i beskattningen ävengäller vid import. Jagbiträder också förslaget om att inrymma jordbruksarrenden under beskattningenför att eliminera kumulativa skatteeffekter på grand av att jordägaren träffasav skatt på investeringar och annat i anläggningar, som ingår ijordbraksarrende. För att undanröja oklarhet i tillämpningen förordar jag ienlighet med påpekanden vid remissbehandlingen, att det i MF anges attupplåtelse av jordbraksarrende utgör skattepliktig tjänst och att det markerasatt avdragsrält inte föreligger för ingående skatt som avser stadigvarandebostad. Meratveksam är jag till utredningens förslag att begränsa filmbeskattningen tillreklam- och informationsfUm. Vissa invändningar har rests mot förslagen i dennadel. Å andra sidan är de nuvarande bestämmelsema svårtolkade och behovföreligger av både förtydliganden och förenklingar. Jag anser att utredningensförslag i.väsentUga hänseenden tUlgodoser detta och därför bör omsättas ipraktiken. Jag biträder således utrednuigens förslag även på denna punkt.Detsamma gäller förslaget att beskattningen av fotografisk bUd skall avsereproduktionsrätt och annan rätt till sådan bUd. För att undvika fortsatttveksamhet om bestämmelsernas tiUämpning anser jag dock att beskattningentekniskt bör utformasså att upplåtelse av visningsrätt, reproduktionsrätt eller liknande anses somen tjänsteprestation enligt 10 §. Enbeskattningen av jordbruksarrende närliggande fråga som berörts av såvälutredningen som flera remissinstanser är den kumulativa skatteeffekt som viahyrorna kan uppkomma för skattskyldiga som bedriver verksamhet i förhyrdalokaler. Utredningen har enligt min menuig klart visat, att detta problem intelämpligen kan lösas genom att inrymma sådan uthyrning under mervärdeskatten.En annan lösning, som vissa remissinstanser redovisat en positiv inställningtill, skulle vara att eliminera skattebelastningen genom ett särskUtrestitutionsförfarande. Detta är ingen ny tanke. Den har diskuterats tidigare,men då avvisats. Jag vill därför nu endast uttala min tveksamhet för bådebehovet och lämpligheten av en sådan lösning. Skattepliktför varor Fartyg och luftfartyg Enligt 8 § 1 MF gäller undantag från skatteplikt för fartygför yrkesmässigt fiske, bogserbåt, livräddningskryssare, annatfartyg för yrkesmässig person- eller godsbefordran med nettodräktighet omminst 20 registerton, luftfartygför yrkesmässig person- eller godsbefordran, del,tillbehör eller utrustaing till sådant fartyg eller luftfartyg när varan säljstill fartygets ägare eller införs till landet för dennes räkning. Vidareföreligger skattefrihet för annars skattepliktiga tjänster på sådana fartygoch luftfartyg, som omfattas av undantaget från skatteplikt. Iandra stycket av anvisningarna till 8 § MF anges att fartyg som säljes ellerinföres för att användas vid yrkesmässigt fiske är skattefritt, oavsett omfartyget är särskUt anordnat för detta ändamål.