prop · FW0321 · 1973-12-31 00:00:00 — i understrykerangelägenheten av att tomträttslån skall kunna utgå när upplåtelsen avserfastighet med byggnad som skall kvarstå samt framhåller riskenför att kommun i annat fall tvingas sälja marken. Nämnden anser det olyckligtatt valet av upplätelseform skall påverkas av lånebestämmelser. Prop.1973: 21 69 Vad utredningen anfört om möjligheterna att vidtomträtt i tiden omfördela kostnaderna för tomtmarken har föranlett fleraremissinstanser att uttala tveksamhet mot ett sådant förfarande. a. tUl att kommunen inte har bestämmanderätt i fråga om avgäldensstorlek efter första avgäldsperiodens utgång samt att en omfördelning avtomtkostnaderna reducerar det tomträttslån kommunen får och därför ansttängerkommunens ekonomi. SBEF och Näringslivets byggnadsdelegation ifrågasätter ävenutredningens beräkningar av det kommunalekonomiska utfallet av upplåtelse medtomträtt resp. försäljning. De hävdar bl. a. att ökningen av tomträttsavgäldenväsentiigt kommer att understiga , att avgäldsräntan enligt domstolspraxisligger avsevärt under tomttättsläneräntan samt att huvudparten av markvärdetutgörs av exploateringskosmader till vilka hänsyn måste tas i såvältomttättsfallet som äganderättsfallet. Flera remissinstanser framhåller liksom utredningenatt evakuering regelmässigt är nödvändig vid totalsanering och omfattande modernisering.Större ingrepp i en fastighet eller lägenhet kan enligt integenomföras utan betydande störningar och fördyringar om hyresgästerna skall bokvar under modemiseringen. Betydande sanitära ölägenheter av t. ex. buller ochdamm torde vara oundvikliga vid omfattande arbeten. Det är sålunda även fränsanitär synpunkt ofta nödvändigt att hyresgästema evakueras. Någraremissinstanser pekar på de sociala problem som uppträder i samband medevakuering och förordar mindre genomgripande moderniseringar. Enligtsocialstyrelsen bör sanering medföra en förbättring av bostäderna för de iområdet boende och göra det möjligt för dessa att flytta tUlbaka till områdetefter det att saneringen har genomförts. Styrelsen framhåller att enevakuering i många fall på ett föga skonsamt sätt bryter befintliga socialaband meUan de inom området boende. Framför allt vid sanering av hus ellerområden med hög andel äldre hyresgäster kan en evakuering utlösa betydandeakuta krav på institutionsvård eller andra samhäUeliga stödåtgärder. Styrelsenframhåller vidare att en flytming för bam i högre grad än för vuxna innebärstora förändringar med ny lekmUjö, nya kamrater etc. Med hänsyn härtill anserstyrelsen att en successiv modemisering bör uppmuntras framför omfattandenybyggnad. Ifrågasätter om evakueringregelmässigt fordras vid sanering. Institutet förordar att saneringsåtgärdema,om de boende så önskar, inriktas på mindre omfattande åtgärder. kan även evakueringsbehovet vid omfattande modemisering minskasgenom att hela fastigheten inte på en gång görs tUl arbetsplats och genom attarbetet noga planeras i syfte att för- Prop.1973: 21 70 kortaarbetstiden inom lägenheterna. EnUgt bygglagutredningen är det angeläget attmetoderna för modernisering av mindre genomgripande art utvecklas på ett sådantsätt att åtgärderna i största möjliga utsträckning kan utföras utan attlägenheterna behöver evakueras. Även byalag framhåller attsaneringen bör bedrivas så att hyresgästema kan bo kvar i sina lägenheter ochinte måste flytta från sin miljö. Om en evakuering i enstaka fall blirnödvändig måste hyresgästerna ges rätt att flytta tillbaka. Väsentligt är attåterflyttningsrätten inte urholkas genom kraftiga hyreshöjnmgar. Utredningensrekommendation att kommunema bör bedriva en aktiv bostadsförmedlingsverksamhetfår ett positivt mottagande bland flertalet remissinstanser som uttalat sig ifrågan. Enligt är det av stor betydelse för en smidig lösningav evakue-ringsfrågoma att kommunen har en aktiv förmedlingsverksamhet, som kandisponera över ett varierat utbud av lägenheter. Styrelsen erinrar om demöjligheter kommunerna har enligt bostadslånekungörelsen att tUlförsäkra sigförmedlingsrätt till lägenheter i hus till vilka bostadslån beviljas. SBEFunderstryker vikten av att evakueringsmomentet I saneringsprocessen blirföremål för målmedveten planläggning och ges maximala resurser. Behovet avsamverkan mellan kommun och sanerare är enligt SBEF särskilt stort. Flera remissinstanser med anknytningunderstryker behovet av lämpUga ersättningsbostäder. En föratsättning för ensmidig evakuering är enligt att bostadsförmedlingenhar god tillgång tUl olika typer av ersättningslägenheter. Tendenserna attundanta bostadsförmedlingarna en stor del. av successionslägenhe-tema genomt.ex. intern bytesverksamhet inom bostadsföretagen försvårarsaneringsverksamheten. Liknande synpunkter framförs av . betonar vikten av att användaevakueruigsarbetet tUl att aktivt påverka hushållssammansättningen ibostadsområdena i riktning mot ökad allsidighet. Dels bör koncentrationen avgravt handikappade i det saneringsmogna bostadsbeståndet lösas upp, dels börtUldel-ningen av ersättningslägenheter göras med en medveten strävan att ge deolika bostadsområdena tUlskott av sådana hushållstyper och boendekate-goriersom är klart underrepresenterade i förhållande till sui andel inom kommunen somhelhet. SärskUt angeläget är det att beakta sådana faktorer som hushålletsstorlek, de boendes ålder och hushållens ekonomiska situation. Det är enligt saneringsutredningen nödvändigt att iolika omgångar lämna information till berörda hushåll om förestående saneringoch om de typer av ersättningsbostäder som kan erbjudas. förMalmöhus län vitsordar att sådan information är av största betydelse. visar det sig inte så sällan att god informa- 1973: 21 71 tion påverkat en från början negativ attityd.Socialarbetarnas möjligheter att genom personkontakter underlätta evakueringenkan'Också utnyttjas anför statens råd för byggnadsforskning. 4.10 Trafik- och gårdssanering Behovet av trafiksanering inomäldre stadsområden vitsordas av remissinstanserna. I en del yttrandenframhålls även att trafiksaneringen bör innefatta gårdssaneringar och lösningav parkeringsfrågan. Däremot är remissinstansema splittrade i fråga om utredningensförslag till ekonomiskt stöd. Flera remissinstanser tillstyrkerutredningens förslag rörande trafiksanering. Till dessa hör statens vägverk,, länsbostadsnämnderna i och Blekingelän, länsstyrelserna i samt , kommunsamt . och boendeutredningentillstyrker med viss tvekan utredningens förslag som en försöksverksamhet. framhåller att upprustning och skapande avgångförbindelser mom ett Icvarter Inte nödvändigtvis behöver samordnas i tidenmed trafiksanering av ett större område. Verket anser vidare att gårdssaneringar,som innebär anordnande av större sammanhängande och skyddade lekytor, tordevara mest angelägna i områden som inte är trafik-sanerade. Ett antal remissinstanser anser att uttedningens förslagrörande trafiksanering är otUlräckliga. Till dessa hör statens institut förbyggnadsforskning, statens planverk, , och Göteborgskommuner samt . Utredningen behöver kompletteras med förslag tillytterligare stödåtgärder anser statens planverk. Vidare erfordras en utvidgadeller ny lagstiftning för genomförande av parkeringsplaner. Sålunda erfordrasdels möjligheter att i detaljplan Införa förbud mot anläggande av bilplatserinom vissa områden, dels skärpta bestämmelser om tvångsanslutning tillgemensamhetsanläggningar. Vissa av de förslag som framfördes avparkeringskommittén bör enligt verket närmare övervägas. kommunfinner det angeläget att ansvarsfördelningen fastslås för att trafiksaneringarpå stadsdelsnivå skall kunna förverkligas. Utredningens förslag rörande trafiksanering möterinvändningar från en del remissinstanser. i län anser attutredningens målsättning är alltför ambitiös. Funktionsstandarden i ettsaneringsområde måste noggrant avvägas från tekniska, ekonomiska och estetiskasynpunkter. Det är därför olämpligt att binda standardkraven i fasta former.Man måste acceptera en anpassning till rådande förhållanden som ofta innebärsämre framkomlighetsstandard och sämre bilbekväm- Prop.1973: 21 72 lighetän vid nyplanering. Enligt är det inte utan vidare klartatt kostnaderna för främjande av samverkan meUan fastigheter itrafiksaneringssyfte skall bestridas av statsmedel. Verket hänvisar tUl den år1971 tUlkallade kommittén för utredning om kollektivtrafik i tätorter ochanser att ett ställningstagande tUl statsbidragsfrågan under alla förhållandenbör anstå till dess denna kommitté har framlagt sitt förslag. SBEFanser att tillräckligt motiv inte föreligger för att inrätta en ny anslagspostför ett belopp på tre mUj. Liknande synpunkter framförs avlänsbostadsnämnderna i och län. 5 Departementschefen 5.1 Allmänna synpunkter Bostadspolitikens mål är att bereda helabefolkningen goda bostäder till skäliga kostnader. De åtgärder som krävs föratt målet skall nås omfattar inte bara nybyggnad av bostäder utan ocksåsanering av det äldre bostadsbeståndet. har tyngdpunkteni bostadspolitiken legat på insatser för att genom nybyggande undanröjabristen på bostäder. Detta syfte synes ha nåtts till väsentliga delar. Olikaundersökningar har emellertid visat att det föreligger omfattande behov avsanering och upprustning av det äldre bostadsbeståndet. Det är därför nu tidatt närmare bedöma vad som kan behöva göras för att nä bostadspolitikens målockså i fråga om de äldre bostäderna. Saneringsbehovet belyses av de uppgifter omsaneringsläget som har lämnats i det föregående. I detta sammanhang avses medhalvmoderna lägenheter (kvalitetsgrupp 3 i bostadsräkningarna) sådanalägenheter som är utrustade med vatten och avlopp, wc och centralvärme men somav utrustningen i moderna lägenheter (kvalitetsgrupperna 1 och 2) saknar bl.a. bad. Som omoderna lägenheter (kvalitetsgrupperna 47) betecknas de som helteller delvis saknar den utrustning som kännetecknar de halvmodernalägenheterna. Uppgifternaom saneringsläget visar sammanfattningsvis följande. Antalet halvmoderna och omoderna lägenheter iflerfamiljshus var 519 1960. Är 1970 hade antalet minskat till ca 330000, vUket motsvarar av lägenheter i flerfamiljshus. Antaletberäknas därefter ha minskat ytterUgare till knappt 300 000. För lägenheter ismåhus är motsvarande minskning ännu större. Antalet omoderna och halvmodernasmåhuslägenheter, som uppgick till 779 000, beräknas till 330000350 000. Minskningenav det sämsta bostadsbeståndet beror på att äldre lägenheter harmoderniserats, rivits eUer på annat sätt tagits ur bruk för bostadsändamål. Ifråga om flerfamiljshus beror minskningen av antalet Prop.1973: 21 73 bristfälligalägenheter till stor del pä rivning, kontorisering m. m. och endast till enmindre del på modernisering. I fråga om småhusen kan minskningen av antalethalvmoderna och omoderna bostäder till stor del hänföras tUlmoderniseringsverksamhet, delvis med stöd av statliga förbättringslän, och tillatt många småhus i glesbygden har övergetts eller förvandlats tillfritidsbostäder. Detbör uppmärksammas att uppgifterna om antalet halvmoderna och omodernalägenheter inte ger underlag för en fullständig bedömning av saneringsbehovet.Klassningen av lägenheterna på kvalitetsgrupper ger endast en grov uppdelningav bostadsbeståndet efter förekomsten av vissa utrustningsdetaljer. Vissaäldre lägenheter, som enligt definitionen tiUhör kvalitetsgrupperna 1 eller 2och därmed anses vara moderna, kan behöva moderniseras. A andra sidan kanlägenheter i grapperna 37 ha sådan total kvalitet att de kan godtas ännu entid. Det bestånd av halvmoderna och omoderna bostäder i flerfamUjshus ochsmåhus som enligt statistiken finns kan dock anses ge ett ungefärligtmått pä saneringsbehovet . Omsaneringen genomsnittligt sett även i fortsättningen skulle ske i samma taktsom , skulle hela det sämsta bostadsbeståndet vara avvecklatinom . En sädan framskrivning av utvecklingen baseras på uppgifter omriksgenomsnitt avseende såväl småhus som flerfamiljshus, tätorter som glesbygd.Saneringstakten är emellertid som framgår av vad jag har redovisat olikaför flerfamiljshus och småhus. Avvecklingen av det sämstaflerfamiljshusbeståndet, som till dominerande del återfinns inom de äldrestadsdelarna i ett begränsat antal större tätorter, sker betydligt långsammareän annan bostadssanering. Man får vidare räkna med att saneringsverksamheten itätorterna hittUls har avsett i första hand de projekt som är mestfördelaktiga från fastighetsekonomisk synpunkt. Takten i den fortsattasaneringen kan därför, om åtgärder inte vidtas, komma att minska på grund avatt verksamheten i ökad utsträckning måste inriktas mot fastigheter med sämreekonomiska betingelser för sanering. Slutsatsenav den här lämnade redogörelsen för saneringsverksamhetens omfattning ochinriktning är att det trots den snabba utvecklingen på området fortfarandefinns ett betydande saneringsbehov, särskilt inom tätorterna och iflerfamiljshusbeståndet. Jag anser att det nu är en angelägen bostadspolitiskuppgift att genom ökade insatser från samhällets sida främja en snabbavveckling av nuvarande brister i det äldre bostadsbeståndet. En ökadsaneringsverksamhet är nödvändig även för att det skall bli möjligt att mötaytterUgare behov av bostadssanering som uppkommer efter hand sombostadsbeståndet åldras. Idetta sammanhang vUl jag erinra om den senaste tidens utveckling påbostadsmarknaden och på bostadsbyggnadsområdet. Utvecklingen kännetecknas avvikande efterfrågan på lägenheter i flerfamUjshus och 1973: 21 74 tendensertUl viss mättnad på bostadsmarknaden, dock med stora lokala variationer. Som enföljd härav minskar nyproduktionen av bostäder i flerfamiljshus. Antaletnybyggda småhus ökar visserligen men inte i så hög grad att det kompenserarminskningen av antalet lägenheter i nybyggda flerfamiljshus. Som jag framhöU iprop. 1973: 1 (bil. 13 s. 263), måste man räkna med att bostadsbyggandet underår 1973 och följande år kommer att ligga på en lägre nivå än vad som har varitfallet och att detta får effekter på sysselsättningen inombyggnadsbranschen och närliggande områden. Dessa effekter har närmare belystsi promemorian (Ds In 1973: 2) Sysselsättningen på byggarbetsmarknaden19731974, som har avlämnats av den tillsattabyggarbetsgruppen. Dehär angivna omständighetema utgör, vid sidan av de bostadspolitiskasynpunkterna, ytterligare motiv för en ökning av ombyggnads-och förbättringsverksamheten.Samtidigt frigör nedgången i nyproduktionen resurser för en sådan ökning. Ansvaretför bostadsförsörjningen delas mellan kommunerna och staten. Kommunerna svararför planeringen och genomförandet av bostadsbyggandet. I denna verksamhet fårde stöd av staten genom lagstiftning, bl. a. byggnads- ochexpropriationslagstiftningen. Kommunerna får också direkt finansiellt stöd avstaten i form av markförväi-vslån och tomträttslån. Genomatt fastställa ramar för långivning och beslut om byggnadstillstånd bestämmerstaten hur stor del av de totala samhäUsresurserna som får tas i anspråk förbostadsförsörjningen. Staten gör vidare väsentliga insatser i fråga omkreditförsörjningen till bostadsbyggandet, som till den helt övervägande delengenomförs med stöd av statUga lån. Lånen avser såväl nybyggnad som ombyggnadoch förbättring. I olika former medverkar staten också till att den del avkreditbehovet som inte täcks av statslånen ställs till förfogande. Vissaåtgärder i syfte att stimulera förbättrings- och ombyggnadsverksamheten iäldre bostadsområden har vidtagits. Sålunda fattade förra årets riksdag(prop. 1972: 72, CU 1972: 28, rskr 1972: 201) beslut om att bostadslän skallkunna utgå för lokaler som utgör servicekomplement till bostäderna i sådanaområden. Vidare har enligt beslut av förra årets riksdag (prop. 1972: 124, CU1972: 32, rskr 1972: 306) tillämpningsområdet för de statUga förbättringslänenvidgats i fråga om lägenheter i omoderna flerfamiljshus, som enligt kommunalplan har begränsad återstående användningstid. Dessutom harprioriteringsreg-lerna på kreditmarknaden ändrats så att statiigt belånadeombyggnader i fråga om kreditförsörjningen helt har jämställts med statligtbelånade nybyggnader. Även kreditförsörjningen till ombyggnader utan statUgalän har förbättrats. Vidare har ändringar i hyresregleringslagen (1942: Prop.1973: 21 75 429,omtryckt 1971: 418, ändrad : 251) gett bättre föratsättningar förombyggnad och förbättring av bostäder. Meraomfattande insatser för att främja och öka saneringsverksamheten måste grundaspå överväganden beträffande precisering av målen för verksamheten och medlenför att genomföra dem. En grund för sådana överväganden har lagts av saneringsutredningen,som lämnade sitt huvudbetänkande (SOU 1971: 64) Sanering I jämtebUagor (SOU 1971: 65). förslag innebär i korthet att allaomodema och halvmoderna lägenheter skall saneras . Detta mål skalluppnås genom dels ökad planering och styrning av verksamheten ochökat statligt kreditstöd, dels ökade möjligheter för samhället att genomdrivasanering med stöd av lagstiftning. Utredningens synpunkter och förslag har istora delar mottagits positivt av remissinstanserna, men på olika punkter harkritik av varierande omfattning och styrka förts fram. En del remissinstanseranser att utredningen i vissa avseenden har anlagt en alltför snäv syn påsaneringsproblemen, medan andra menar att utredningen har gått för långt ifråga om styrning och tvångsmedel för genomförande av saneringen. Motden här tecknade bakgrunden tar jag i det följande upp saneringsutredningensförslag tiU behandling. Utredningens förslag till lagstiftning om saneringsverksamhetenoch vissa andra lagfrågor som utredningen har aktualiserat anmäler jag senarei dag som ett särskUt ärende. Här behandlar jag utredningens övriga förslag, iden mån de är sådana att de bör prövas av . I anslutning härtillbehandlar jag också förslag till vissa ytterligare åtgärder i fråga omkreditstöd till modemisering av äldre bostäder. S.2.1Bostadspolitiska mål och samhällsekonomiska överväganden Som jag har sagt i det föregående är bostadspolitikensallmänna mål självfallet vägledande också för inriktningen av åtgärderna påsaneringsområdet. En precisering av målet för saneringsverksamheten är emellertidönskvärd. har som ett sådant mål för saneringen angettatt alla omodema och halvmoderna lägenheter, dvs. lägenheter som hänförs tillkvalitetsgrupperna 37, skall ersättas eller moderniseras under 1970-talet.Också andra brister än de som avser lägenhetemas utrastning skall enligtutredningen avhjälpas. Indelningenav lägenheter i kvalitetsgrupper grundas på om lägenhetema har eller saknarviss utrustning. Som jag redan har nämnt ger denna indelning endast ettungefärligt mått på saneringsbehovet i stort. I det enskUda fallet måstesaneringsbehovet bedömas mera nyanserat. Flera remissinstanser har pekat påbetydelsen av andra brister eller Prop.1973: 21 76 kvaUteterän sådana som avser lägenhetemas utrastning. Man har särskUt framhållitbrister eller kvaliteter i fråga om lägenhetens funktion i övrigt, husets skickoch dess närmaste omgivning. Sådana omständigheter bör enligt min mening jämteutrastningsstandarden ingå i en helhetsbedömning av lägenhetema, huset och denyttre mUjön. De standardkrav som skall ställas i samband med tillämpningen avbostadssaneringslagen och vid långivningen bör utformas med beaktande av sådanahelhetsbedömningar och alltså inte göras alltför bindande i detalj. Saneringsbehovet bör emellertid inte prövas pågrandval av enbart tekniska bedömningar. Också de boendes situation måsteuppmärksammas. De som bor i områden med dåliga bostäder är ofta människor medlåga inkomster. Sociala problem av olika slag finns ofta i större utsträckningi sådana områden än i andra bostadsområden. Jag vUl lUtsom utredningen ochmånga remissinstanser understryka betydelsen av bostadssaneringen som ettmedel att i kombination med åtgärder av annat slag undanröja socialamissförhållanden i dåliga bostadsområden. Det är därför viktigt attsaneringsbehovet prövas med beaktande härav och i samråd med kommunenssoclalvärdande organ. Vad jag nu har sagt mnebär att det framstår som naturligtatt saneringsåtgärdema prioriteras så att de sämsta bostäderna saneras i förstahand. Som har framhållit kan emellertid en strikt turordningmellan lägenheter av olika kvalitet inte upprätthållas, bl. a. när saneringsker områdesvis. remissinstanser har riktat kritik mot att utredningen har behandlat ihuvudsak endast frågan om sanering av tätortemas flerfamiljshus och gått förbiproblemen inom äldre småhusområden och i glesbygden. På denna punkt vill jagbetona att de förslag som läggs fram i det följande beträffande planering avsaneringsverksamheten i princip inte innebär någon sådan begränsning utan hargenerell karaktär. Detsamma gäller i huvudsak beträffande förslagen i detföljande om ändringar i reglerna för bostadslån. Jag kommer att gå närmare inpå avgräns-ningsproblemen i det lagstiftningsärende som jag anmäler . Bostadssanering kan ske genom totalsanering, dvs.rivning med åtföljande nybyggnad, eller genom modemisering. Det är enligt minmening viktigt att äldre byggnader av både samhällsekonomiska, kulturhistoriskaoch miljömässiga skäl samt av hänsyn till de boendes intressen bevaras ochmodemiseras i den omfattning som det är tekniskt och ekonomiskt möjligt.Lånereglerna bör därför i möjlig mån utformas neutralt så att de inte styrsaneringsverksamheten i valet mellan totalsanering och modernisering. Däremotbör det fortfarande finnas möjlighet att med stöd av särskild lagstiftningkontrollera och reglera riv-nmgsverksamheten. Formerna för denna regleringbehandlar jag i lagstiftningsärendet. Den takt i vilken saneringen av bristfälligabostäder kan genomföras blir beroende av de varierande förhåUanden i fråga ombehov av och Prop.1973: 21 77 föratsättningarför verksamheten som kan finnas i olika orter. Av betydelse försaneringstakten är också det förhållandet att lägenheter successivtblir saneringsmogna. Det är därför uppenbarUgen mte möjUgt eller ändamålsenligtatt ange en tidpunkt då alla bristfälliga lägenheter i landet skall varaersatta eller modemlserade. Inte heller finns det underlag för att för någonlängre tid ange det antal lägenheter som bör förbättras, byggas omeller rivas. Det förhållande som sist och slutligen avgörsaneringsverksamhetens maximala omfattning är det resursutrymme som finns förverksamheten. Jag vill därför redovisa vissa allmänna överväganden i fråga omdet resursutrymme som bör kunna ställas till förfogande för ombyggnads- ochförbättringsverksamheten . Somjag Inledningsvis nämnde finns det både ett bostadspolitiskt och ettsysselsättningspolitiskt motiv för en ökad ombyggnads- och förbättringsverksamhet.Den sänkta nivå i fråga om nyproduktion av bostäder som är att vänta under år1973 och följande år frigör, som jag framhöll i prop. 1973: 1 (bil. 13 s. 263)resurser som ger utrymme för en önskvärd öknmg av ombyggnads- ochförbättringsverksamheten samt av ett lokalbyggande som tUlgodoserservicebehoven i både nya och äldre områden. Jaganser mot denna bakgrund att det allmänna målet för saneringsverksamhetensomfattning bör vara att den ökade ombyggnads- ochförbättringsverksamheten skall beredas utrymme inom ramen för en oförändradtotal tUldelning av resurser för bostadsbyggandet. Jag vill i sammanhangeterinra om att förra årets riksdag (prop. 1972: 72, CU 1972: 28, rskr 1972: 201)beslutade om en gemensam ram för nybyggnad av bostäder och lokaler ibostadsområden, att till-lämpas fr. o. m. . Det mål försaneringsverksamheten som jag nu förordar innebär att de resurser som frigörsgenom nedgången i nyproduktionen av bostäder bör användas utöver vad som tasi anspråk för ett eventuellt ökat lokalbyggande tiU en förbättring av detäldre bostadsbeståndet. De ramar för ombyggnads- och förbättringsverksamhetensom jag längre fram förordar är avvägda med hänsyn tUl detta mål. Några remissinstanser har uttryckt farhågor för atten ökad saneringsverksamhet ökar påfresmlngama på kommunernas finansiellaresurser.