prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — enuppsägning bör kunna träffa överenskoraraelse sora irmebär att han avstår frånföreträdesrätt till ny anställning. Ettpar reraissinstanser har ställt sig tveksararaa tiU utredningens uttalanden pådenna punkt. Det påpekas särskilt att ett avstående från företrädesrätt lill nyanstäUning står i strid med principen att arbetstagarens lagfästa förmånerinte skall kunna inskränkas för framtiden. Tvingandelagstiftning har i aUmänhet den verkan att, om den som lagen vill skydda avstårfrån sin rätt, så är avståendet ogiltigt under förutsättning att avståendettar sikte . I enlighet härmed bör enligt min raening enarbetstagare inte med bindande verkan i saraband med uppsägning kunna avstå frånframtida uppsägningslön eUer från företrädesrätt till återanställning. Lägetförändras eraellertid när det är fråga om rättigheter som redan haraktualiserats. Normalt torde i sådana fall gälla, att arbetstagaren kan avslåfrån rättigheten i fråga. Sålunda kan en arbetstagare avstå från semesterlöneller seraesterersättning som förfallit tUl betalning utan hinder av attsemesterlagen är tvingande. Lagen (1970: 215) om arbetsgivares kvittningsrättbygger på alt en eljest otillåten kvittning kan genomföras av arbetsgivaren,ora arbetstagaren medger det när lönefordran är förfaUen. Enligt rain raeningbör detsararaa gälla i fråga om den nu aktuella lagen. Arbetstagaren måste sålundamed bindande verkan kunna avstå från uppsägningslön som avser förfluten tid.Likaväl som det står arbetstagaren fritt att överlämna sin lön till vem sorahelst raåste han kunna avstå förfallen uppsägningslön till sin arbetsgivare. Enannan situation som uppmärksammats bl. a. i förarbetena till lag omanställningsskydd är den att arbetstagaren, efter att ha blivit uppsagd avarbetsgivaren, vill sluta före uppsägningstidens utgång för att ta annan fastanställning. Enligt min mening kan detta ses sora en uppsägning frånarbetstagarens sida. Eftersora arbetsgivaren uppenbarligen är oförhindrad attge efter på sin rätt att kräva uppsägningstid, medför detta att anställningenkan hävas med omedelbar verkan, om parterna är ense om det. Detbör vidare påpekas att avtal som träffas exempelvis i samband med en uppsägningär underkastade allmänna regler ora rättshandlingars Ogiltighet. Detta innebäratt avtalet är ogUtigt, ora arbetstagaren har blivit förledd till det ellerora arbetsgivaren otillbörligt har begagnat sig av arbetstagarens trångmål,oförstånd eller beroende ställning. Detsamraa gäller, om omständigheterna vidavtalets tUlkomst var sådana att det skuUe strida raot tro och heder att raedvetskap om dera åberopa avtalet. Jag vill i dettasamraanhang slutligen frarahålla att den berörda ' bestämraelsen om att arbetstagarenslagfästa rättigheter inte får inskränkas genora avtal givetvis inte hindraratt avtal träffas ora bättre förraåner för arbetstagaren än som föresiiivs ilagen. 13 1973.1 saml Nr 129 5.2.12Undantag från lagstiftningen m. m. Utredningensförslag till lag om anställningsskydd omfattar alla kategorier avarbetstagare. Undantag görs inte för någon särskild yrkesgrupp, anställningstypeller bransch. Även arbetstagare som intar en företagsledande ställning ellersora är raedlera av arbetsgivarens farailj omfattas av utredningenslagförslag. Detsamma gäller arbetstagare som är sysselsatt i deltidsarbeteeller hemarbete eller som innehar bisyssla, vikariatsanställning ellerprovanställning. Utanför lagförslaget faller eraellertid sådana som inte är attanse som arbetstagare, t. ex. 'vissa uppdragstagare eller delägare i rörelse. Fleraremissinstanser ifrågasätter det lämpliga i att göra lagen till-lämplig påpersoner i företagsledande stäUning och på medlemmar av arbetsgivarens familj.Svårigheter förutses också koraraa att uppstå, ora lagen skall tillärapas pådem som är sysselsatta i husligt arbete. De remissinstanser sora företräderarbetsgivarintressena anser allraänt att arbetstagare sora inte har fyllt 18 åreller som inte har varit anställda bör undantas från lagenstillämpningsområde. Ett sådant undantag motiveras bl. a. med behovet attanställa personer på prov. Vissa remissinstanser anser å andra sidan attarbetstagarbegreppet bör ges en så vid innebörd som raöjligt, så att raan bl.a. fångar in uppdragstagare eller delägare sora intar en sådan ställning att dekan jämställas med arbetstagare. Förmin del anser jag att en självklar princip vid införandet av en lag om anställningsskyddbör vara att lagen ges en så vid orafattning sora raöjligt. Målsättningen börvara att i princip låta alla kategorier av arbetstagare orafattas av lagen ochatt göra undantag endast när det finns starka skäl härför. Detta bör gällaoavsett hos vilken arbetsgivare arbetstagaren är sysselsatt. Jag är alltså inteberedd all, såsora ifrågasatts under reraissbehandlingen, göra undanlag fördet fallet att arbetsgivaren sysselsätter endast ett raindre antalarbetstagare. Behovet av ett lagstadgat skydd för anställningen är raerpåtagligt när det gäller mindre förelag än i fråga ora medelstora och störreförelag. En annan sak ar att de materiella reglerna i lagen måste lill viss delges en sådan utforraning att de kan tillämpas på ett sätl sora är rimligt medhänsyn till sraåföretagens särskUda förhållanden. framhållit uppkommer särskilda problem när det gäller arbetstagareanställda i offentlig verksamhet. Den frågan koramer jag all behandlautförligt i följande avsnitt. Den närmast följande framställningen lar alltsåsikte på i första hand privat verksamhet. Tjänstemänsora har en företagsledande ställning är visserligen att anse som arbetstagare.I praktiken har de eraellertid en utpräglad arbetsgivarfunktion. Härav följeratt situationen för en tjänsteraän i före- tagsledandeställning särskilt genom det förtroendeförhåUande sora måste råda meUanarbetsgivaren och tjänstemannen är så speciell att en allmän lagstiftning omanstäUningsskydd inte innebär någon lämplig lösning på en sådan tjänsteraanstrygghetsproblera. Sora regel är företagsledande tjänstemäns löneförraåner ochandra anställningsför--hållanden sådana alt det från sociala skyddssynpunkterinle finns något fraraträdande behov av att tillskapa anställningsskydd fördera lagstiftningsvägen. De speciella förhåUanden sora råder beträffandetjänsteraän i förelagsledande ställning har medfört att de har läranats utanför1971 års lag ora anstäUningsskydd. Enligt min mening bör de undantas även frånden nu aktuella lagens tUlämpningsoraråde. Såsora faUet är enligt lagbör uttrycket företagsledande ställning ges en restriktiv innebörd. Tillde arbetstagarkategorier sora har lämnats utanför lag hör ocksåarbetstagare som är medleramar av arbetsgivarens farailj eller sora ärsysselsatta i arbetsgivarens hushåll. Vad först gäller arbetsgivarensfamiljemedlemmar anser jag att förhållandet raellan dem och arbetsgivaren är avså speciell karaktär att deras anställning inte lämpligen bör göras tiUföreraål för lagreglering. FaraUjeraedleraraama bör således läranas utanför dennu aktuella lagen. Förde husligt anställda finns bestämmelser i lagen (1970: 943) om arbetstid ra.ra. i husligt arbete. I lagen sägs bl. a. att ett avtal ora anställning ihusligt arbete i princip gäller tUls vidare och alt det upphör efler uppsägningfrån endera sidan. Uppsägningstiden är , orii ej annat överenskommits.I förarbetena tUl lagen (prop. 1970: 150 s. 56) framhåUs att en omprövning avuppsägningstiden kan bli aktuell när utredningen rörande ökadanställningstrygghet ra. m. har slutfört sill arbete. Vidare kan det enligtpropositionen bli aktuellt att införa bestämmelser som reglerar arbetsgivarensrätt att säga upp en husligt anställd. Enligtmin raening är det uppenbart att de husligt anställda måste vara tillförsäkradeett visst raått av anställningsskydd. Det är emellertid också klart att deintar en så speciell ställning i förhållande till arbetsgivaren att skyddetinte kan utformas på sarama sätt som för andra arbetstagargrapper. Med hänsynhärtill anser jag det lämpligast att de husligt anställda läranas utanför dennu aktuella lagen om anställningsskydd och att deras anställningsförhållandenäven i fortsättningen helt och hållet regleras i lagen om arbetstid ra. m. ihusligt arbete. Frågan i vad raån den nyssnäranda lagen behöver ändras fårövervägas av utredningen i dess fortsatta arbete. Vidtillkorasten av lag ansågs att den inte borde gälla för dera somorafattades av sjöraanslagen (1952: 530). Detta motiverades bl. a. med despeciella anstäUningsformer som tillärapades för sjömän. På denna punkt haremellertid numera skett en ändring. bärden nya sjömanslag som har antagits av (prop. 1973: 30) altanställningsförhållandena för sjömän har gjorts mindre sär-pr'äglade. I sambanddärmed har undantaget för sjömän lag slopats. Enligt min meningfinns det inte något hinder mot alt låta sjömän omfattas av den. nya lagen oraanställningsskydd. Förbehåll måste eraellertid göras för de särskildabestäramelser ora avstängning från tjänsten ra. sora har förts in isjömanslagen av hänsyn tUl sjösäkerheten. Vaddärefter gäller de mycket unga arbetstagama kan sägas att de inte har ett likautpräglat behov av ett omfattande anställningsskydd som den något äldrearbetskraften. De regler jag föreslagit i det föregående rörandeuppsägningstidens längd enligt vilka personer endast har enuppsägningstid på en månad kan också sägas vara ett uttryck härför. Jag villvidare erinra om den föreslagna möjligheten för arbetsmarknadsparterna atttillåta provanställningar för viss begränsad lid. Denna möjlighet torde fåsärskild betydelse just i fråga om den mycket unga arbetskraften. Med demodifikationer som följer av vad nu sagts kan jag eraellertid inte inse att denunga arbetskraften skulle sakna behov av att få det skydd lagen är avsedd altge. Även ungdora måste skyddas mot obefogad uppsägning och få rätt lill lönunder uppsägningstid, företrädesrätt till fortsatt eller ny anställning etc.Jag är därför inte beredd att föreslå något generellt undantag beträffandeunga arbetstagare. Närdet i övrigt gäller lagens tUlämpningsområde anser jag liksom utredningen attlagen bör orafatta även dera sora innehar bisyssla, vikariatsanställning ellerdeltidsanställning. Utanför lagen bör eraellertid i princip falla sådana sorainte är att anse sora arbetstagare. Vid bestäraraandet av vilka som skallhänföras tUl kategorin arbetstagare bör det civilrättsUga arbetstagarbegreppetanvändas. Detta betyder att i första hand tillämpningen av seraesterlagen skalltjäna till ledning. Utanför arbetstagarbegreppet faller alltså bl. a.uppdragstagare och de sora tUl övervägande del intar ställning av delägare irörelsen. Jag vill eraellertid erinra om att arbetstagarbegreppet harutvecklats i praxis så att det numera torde orafatta även en stor del av degrapper som avsågs med den genoraförda ändringen iarbetsfredslagstiftningen rörande de s. k. beroende uppdragstagarna, dvs.sådana som, utan att anställningsförhållande föreligger, utför arbete förannans räkning och därvid till denne intar en beroende ställning av väsentligensamraa art som arbetstagares till arbetsgivaren (jfr prop. 1962: 90 s. 324 och1970: 94 s. 39 f). Det finns därför enligt min mening inte tillräckliga skälatt ta in en uttrycklig regel om att lagen skall orafatta också beroende uppdragstagare.Detta utesluter mte att utvecklingen i praxis kan gå därhän att de sora nuorafattas av begreppet beroende uppdragstagare kan korama att anses somarbetstagare vid tillärapningen av denna lag. Förvissa grapper av arbetstagare gäller särskilda bestäraraelser i lag. Soraexerapel kan nänmas sjöraanslagen och lagen ora arbetstid ra. m. i husligtarbete. Vidare bör i detta Sararaanhang erinras ora lagsltftning ora förbud motuppsägning i vissa fall, t. ex. på grund av värnpliktstjänstgöring ellerbamsbörd; Utredningens fortsatta arbete torde komma att leda till vissaändringar i denna lagstiftning. I den riiån speciallagstiftning koraraer altfinnas kvar bör den gälla utan hinder av den nu aktuella lagen. Givetvisfinns det, när raan genoraför en skyddslagstiftning sora innebär långtgåendeforpUktelser för arbetsgivama och sora i princip orafattar alla arbetstagare,,en viss risk för att lagen kommei: att kringgås genom ett ökat anlitande avandra avtalsformer än tjänsteavtal. Det kan sålunda tänkas attanstäUningsförhållanden ersätts av kompanjon-skapsförhållanden och attunderentreprenörer anlitas i ökad utsträckning i stället för arbetstagare:Detta kan medföra alt vissa grapper som väl behöver det skydd sora lagen geroch sora i och för sig borde ha omfattats av lagen koramer att ställas utanför.Jag finner eraellertid inte anledning att f. n. föreslå någon bestäraraelse föratt förhindra sådant kringgående av lagen som jag nu har talat om. Jag villdock understryka att jag med stor uppraärksarahet koraraer att följa utvecklingenpå delta oraråde. Skulle det visa sig att lagen kringgås genora ett ökatanvändande av andra avtalsforraer än tjänsteavtal avser jag alt la upp fråganpå nytt. Utredningenföreslår inte några särskilda regler Om den föreslagna lagens tillämplighet påinternationella förhållanden. Inte heller jag anser att några sådana regler börinföras. Liksora utredningen anser jag att det som en allmän princip bör gällaatt lagen genora sin karaktär av skyddslagstiftning äger tillärapning på varjeanställning med dorainerande anknytning till eller svenskaförhållanden. Är arbetet mera stadigvarande förlagt till eller gällerdet en anställning där avtalet har ingåtts här i riket och båda parter ärsvenska rättssubjekt, följer det av gällande praxis att svensk rätt i allmänhetär tillämplig. På sjöfartens område bör huvudregeln vara att lagen gällerbeträffande fartyg som har registrerats under svensk flagg. Enligtregeringsformen skaU grandläggande bestämmelser ora statstjänstemännens rättsställningges i lag. Ett raotsvarande stadgande har intagits i det lill nyligenframlagda förslaget till ny regeringsform (prop. 1973: 90). Sedanden har i princip aUa arbetstagare i statens tjänst anställningsom statstjänstemän. Beträffande deras anställnirigsskydd gäller en omfattandeförfattningsreglering. I dessa och andra avseenden återfinns grandläggandebestämmelser i statstjänstemannalagen. innehållerregeringsformen regler om bl. a. domares oavsättlighet och om förtjänst ochskicklighet som enda befordririgsgrunder vid tillsättning av statligatjänster. Utöver nämnda författningsbestämmelser regleras statstjänstemännensanställningsskydd i ett flertal stadgor, instruktioner, brev etc. Inom denstatligt lönereglerade delen av det koraraunala orarådet, dvs. det komraunalaskolväsendet, skogsvårdsstyrelserna, försäkringskassorna osv., finnsraotsvarande bestäraraelser antingen i de författningar som enligtstatsmakternas beslut reglerar verksamheten eller ikommunaltjänstemannastadgan. Isamband med att de offentiiga tjänstemännen principiellt tillerkändesrätt att sluta kollektivavtal om sina anställnings- eller arbetsvUlkoruppställdes ett förbud att träffa avtal beträffande bl. a. anställningsingående eller upphörande. Detta innebär att avtal om frågor som rörstatstjänstemännens anställningsskydd får träffas endast såvitt angåruppsägningstidens längd samt förraåner . VidtiUsättning av tjänster på det statligt reglerade området får enligtregeringsformen beaktas endast förtjänst och skicklighet, dvs. i principanställningstid och lämplighet för tjänsten. Bestäramelser har meddelats omskyldighet att kungöra tjänst ledig för ansökan m. m. Hur en tjänst inrättas ärockså noga reglerat. SärskUda författningar förbjuder köns- ochåldersbegränsningar samt reglerar anställande av partiellt arbetsföra,straffade ra. ävensom anordnande av deltidsarbete ra. En sökande sorainte blir anställd har raöjlighet att besvära sig över tillsättningsbeslutet. Ävenbeträffande föratsättningama för och förfarandet vid en anställningsupphörande gäller en utförlig reglering. Både uppsägning och skyldighet attavgå vid sjukdom och vid viss ålder regleras i lag eller annan författning.Detsamraa gäller tvångsentledigande i disciplinär ordning eller av dorastol.Föratora dom på avsättning och avsättning i disciplinär väg är uppsägning,pensionering och försättande i disponibilitet de enda formerna förentiedigande av tjänsteraän raed statiigt reglerade tjänster. Tjänsteman soraär anställd med fullmakt, konstitutorial eller förordnande för bestämd tid kanöverhuvudlaget inte sägas upp. Däremot får tjänsteman, sora förordnats tUlsvidare, skiljas från tjänsten efter uppsägning. Detta får dock ske endast påobjektiv grund. Undantag föreligger enbart för tjänsteraän med tillfälliganställning, sora inte varat raer än tre raånader i följd. Uppsägning skall skeskriftiigen, och beslutet om uppsägning bör motiveras (prop. 1965: 60 s. 288).Blir tjänsteman uppsagd, kan arbetstagarförening sora han tillhör begäraöverläggning i saken. Däremot kan förhandling enligt lagen ora förenings- ochförhandlingsrätt inte ske. Vid överläggning i anledning av uppsägning skallarbetsgivaren närraare redovisa skälen för uppsägningen, varvid organisationenkan framföra sina synpunkter. överläggning,får tjänstemannen inte skiljas från tjänsten förrän överläggningen ägt rum,även om uppsägningstiden gått tUl ända. Beslut ora uppsägning kan överklagasgenom besvär i administrativ väg. Beslutet får inte verkställas förrän det harvunnit laga kraft. Ocksåförutsättningarna för avstängning är noggrant reglerade i särskildaförfattningar. Om en uppsägning vid en rättslig prövning förklaras OgUtig,torde detta ha till följd att arbetsgivaren är skyldig att, ora föratsättningarför avstängning inte är för handen, låta tjänstemannen utföra de raed tjänstenförenade arbetsuppgifterna. Enligtuttalanden i förarbetena tUl statstjänstemannalagen bör en rayndighet, som istället för uppsägning finner sig kunna placera om en tjänsteman, utnyttjadenna möjlighet (prop. 1965: 60 s. 201). Staten söker som arbetsgivare genoraen aktiv oraplaceringsverksarahet i möjligaste mån verka för attanställningstryggheten inte hotas för arbetstagare, sora berörs avorganisationsförändringar inora statsförvaltningen. Staten har också inrättaten särskUd rayndighet, statens personalnämnd, sora har alt behandla bl. I den raån övertalig personal inte kan beredas sysselsättninggenom vederbörande myndighets försorg, har myndigheten att göra framställningtill personalnämnden sora sålunda centralt svarar för oraplaceringsfrågorna. Ettannat exerapel på det särskilda anställningsskydd sora kan gälla inom denstatliga lönereglerade sektorn erbjuder institutet förening av tjänster.Tjänsleförening innebär att en befattningshavare, sora fått en högre tjänst,får behålla sin s. k. bottentjänst under förutsättning att denna medför enstörre anställningstrygghet än den högre tjänsten. Motsvarande gäller för densora vikarierar på en högre tjänst. När vikariatet gått till ända, kantjänstemannen alltid återgå till sin egen tjänst. Genomkollektivavtal gäller vidare i åtskilliga fall en förmånligare reglering avuppsägningstiden för tjänstemän inom den statligt reglerade sektorn än förarbetstagare i allraänhet. Sålunda har arbetsgivaren att iaktta enuppsägningstid av en raånad vid extra anställning, tre raånader vid extraordinarie anställning och vid ordinarie anställning. I gengäldåligger det även tjänstemännen att iaktta längre upp-sökningstider än somvanligen gäller för andra arbetstagare. Detanställningsskydd som genom de näranda författningsbestäramelserna och genomkollektivavtal tillförsäkrats de offentiiga tjänstemännen sträcker sig pååtskilliga punkter längre än det skydd som f. n. gäller för arbetstagare inoraövriga delar av arbetsraarknaden. I vissa hänseenden åtnjuter de offentligatjansteraannen även ett bättre skydd än sora följer av den nu föreslagna lagenora anställningsskydd. I andra hänseenden saknar de eraellertid en uttryckligraotsvarighet tUl skyddet enligt denna lag. Detta gäller t. ex. de föratgenoragångna reglerna ora varsel till arbetslagarorganisation före uppsägningoch ora underrättelse i vissa fall till arbetstagare sora innehar anställningför , visssäsong eller visst arbete eller som på arbetsgivarens begäran skall avgå medpension. Även rätt tiU överläggning med arbetsgivaren, innan denne fattarbeslut ora uppsägning eUer avskedande, saknas. De offentliga tjänstemännen ärinle heller generellt tiUförsäkrade så långa uppsägningstider som enligt vadjag förut har förordat bör gälla för arbetstagare i allmänhet. Vidare finnsinte något lagfäst förbud raot uppsägning i sådana fall, när det skäligen kankrävas av arbetsgivaren att han bereder arbetstagaren annat arbete hos sig. Denför de offentiiga tjänstemännen gällande regleringen av fömtsättningarna ochformerna för entledigande i administrativ väg eller genom domstols dom awikeri vissa hänseenden från de bestäraraelser sora jag förut har förordat i frågaora avskedande från tjänsten. Motsvarighet saknas till de förordade besläramelsernaom företrädesrätt till fortsatt anställning vid uppsägning på grand avarbetsbrist eUer till ny anställning inora efler sådan uppsägning.Anställningen för begränsad tid torde på den offentliga sektorn förekomma äveni fall då denna anställningsform inle föranleds av arbetsuppgifternassärskilda beskaffenhet. Utredningens förslag tilllag om anställningsskydd innehåller inte något undantag för offentiigatjänsteraän. Lagförslaget omfattar alla kategorier av arbetstagare, oavsett omde är i allraän eller enskild tjänst. Genora en särskild bestäraraelse iförslaget har utredningen emellertid öppnat en raöjlighet att genora lag ellerannan författning reglera vissa frågor i särskild ordning. Detta har skettfrärast raed tanke på den offentliga sektorn, där det enligt utredningen ivissa hänseenden kan vara erforderUgt med andra lösningar än dera sora lagförslagetinnehåller. Frågan i vilken utsträckning den föreslagna lagstiftningen börgöras tilläraplig även på detta oraråde har utredningen eraellertid i dettaskede läranat åt sidan. Denna fråga komraer i stället att ägnas särskilduppraärksarahet i det fortsatta utredningsarbetet. Som en utgångspunkt fördetta arbete bör enligt utredningen gälla, att det offentligaanställningsskyddet bör anpassas till de principer sora läggs fast förarbetsraarknaden i övrigt. Utredningen frarahåller att den föreslagna lagen oraanställningsskydd dock givetvis inte får tas till intäkt för en försämring avden redan befintiiga tryggheten på det offentliga området. Fleraremissinstanser beklagar att det inte är raöjligt att i detta saramanhang göraen samlad bedömning av hur anställningsskyddet bör utformas på helaarbetsmarknaden, såväl den privata som den offentliga. I övrigt godtas deprincipiella uttalanden som utredningen gjort ora hur anställningsskyddet böranordnas på den offentligreglerade sektorn. Från flera håll understryksangelägenheten av att arbetstagare i offentlig tjänst såvitt möjligt inte gesett särare anställningsskydd än arbetstagare i privat tjänst raen att det åandra sidan är nödvändigt att de särskilda förhållandena på den offentligasektorn beaktas vid ut- forraningenav anställningsskyddet på detta oraråde. JK ifrågasätter dock ora inte tiden ärinne för en enhetlig reglering av anställningstryggheten för allaarbetstagare. Ett par reraissinstanser kritiserar utredningens förslag attawikelse från den föreslagna lagen ora anställningsskydd skall kunna ske inteenbart genora lag utan även genora annan författning. SAV och förhandlingsutredningenanser däremot att en sådan ordning är ofrånkoralig. Den föreslagna ordningenläranas också utan erinran från arbetstagarhåU. För egen del anser jag detsjälvklart att staten måste vara beredd att ta på sig samma ansvar för sinaanställda sora enligt det nu fraralagda förslaget tUl lag ora anställningsskyddskall åvila övriga arbetsgivare. Det stora flertalet offentliganställdatjänsteraän är visserligen genora särskUd författningsreglering tUlförsäkradeett anställningsskydd sora kan sägas generellt sett vara bättre än det somföljer av detta lagförslag.