prop · FW0340 · 1973-12-31 00:00:00 — Kommitténställer frågan om ett överförande av regeln om arbetslöshetsersättning frånlagen tUl kollektivavtalen står i överensstämmelse med åtagande enligtILO-konventionen nr 8. Eftersom konventionen ej uttryckligen kräver regleringi lag, anser kommittén dock att en sådan lösning knappast kan sägas strida motdessa åtaganden och tar därför i sitt förslag inte upp någon motsvarighet tillbestämmdsema i SjmL. Enligt7 och 42 §§ SjmL är befälhavare och övriga sjömän berättigade till ersättningav redaren för förlust i vissa fall av personlig egendom. Grunderna förersättningen regleras i kungörelsen (1953: 322) angående ersättning åt sjöfolkför förlust av personlig egendom vid fartygs förolyckande m. m. Den ersättningvarom här är fråga utgår f. n, enligt nyssnämnda kungörelse med beloppvarierande mellan lägst , för t, ex. ekonomibiträde på fartyg som nyttjasi fart inom svenskt territorium och högst . för befälhavare i utrikesfart. För anställda som inte bor ombord på fartyget är ersättningen lägre. Detföreskrivs att ersättningen skall utges av redaren. I de kollektivavtal som Prop.1973: 40 68 gällerfr, o. m. har avtalats, att ersättning i dessa fall skallutgå till arbetstagaren för förlust av personlig egendom med högst 4 000 kr.Beloppet är detsamma för samtliga kategorier arbetstagare. Parterna hardessutom i kollektivavtalen tagit in motsvarighet till bestämmelsen i 2 § i dennämnda kungörelsen om särskild ersättning till arbetstagare som förloratinstrument, böcker, verktyg e. d., som denne hade medfört för att kunna skötasin tjänst. Kommitténföreslår att författningsbestämmelserna slopas, eftersom denna fråga lämpligenkan lösas i sin helhet kollektivavtalsvägen. SjmLinnehåller i 43 § regler om tvist angående tjänsteförhållandet. som ärmissnöjd med löneavräkning, som befälhavaren upprättat i samband medavmönstring, har enUgt 43 § första stycket SjmL rätt att vända sig tillmönstringsförrättare för att få av-räkningens riktighet prövad. Till dettastadgande ansluter bestämmelser i 21 och 26 §§ mönstringsförordningen (26 §ändrad 1969:311) om skyldighet för mönstringsförrättare att utöva tillsyn isamband med tjänsteavtalets upphörande och söka åstadkomma förlikning i uppkommandetvister. Uppstårpå utrikes ort tvist angående tjänsteförhållandet kan tvisten enligt 43 § andrastycket SjmL hänskjutas tUl avgörande av svensk konsul. Tvisten får inte drasinför utländsk myndighet. Stadgandet i 26 § mönstringsförordningen omskyldighet för mönstringsförrättare att söka förlika parterna är tUlämpligtockså för tvister av detta slag. I 51 § förordningen angående beskickningaroch konsulat (konsulsförordningen, 51 § ändrad : 689) finnsbestämmelser, som i första hand gäller handläggningen av tvist, vilkenhänskjutits till konsuln för avgörande. Kommitténerinrar om att tvister angående anställningsförhållandet numera i regel avgörsgenom förhandlingar mellan rederiet eller redar-organisation och den anställdesorganisation. Mönstringsförrättare och konsuler anlitas i allt mindreutsträckning. Till denna utveckling har bidragit förbättrade kommunikationermed fartygen och de fackliga organisationernas växande inflytande. Av betydelseär även att de flesta anställningsfrågor numera regleras genomkollektivavtalen. Genom kommittéförslaget förskjuts tyngdpunkten i detjänsteavtalsrättsliga bestämmelserna ytterligare till kollektivavtalen.Mönstringsförrättare och konsuler har av naturliga skäl liten eller ingenerfarenhet av att tolka och ta ställning till kollektivavtal. Kommittén finneratt de i fortsättningen inte bör åläggas uppgifter av detta slag. I förslagetslopas därför ifrågavarande bestämmelser med undantag för den viktigaföreskriften att tvist som rör anställning inte får dras inför utiändskmyndighet. Denna regel tas upp i 14 § i förslaget. Förslagetmedför inte någon ändring i mönstringsförrättares skyldigheter enligt 21 och26 §§ mönstringsförordningen. I fråga om förfaran- 1973: 40 69 detnär konsul tar upp förlikningsfrågor enligt 26 § mönstringsförordningenföreslår kommittén att samma ordning skall tiUämpas som gäller enligt 51 §konsulsförordningen. SjmLupptar i 51 § vissa ordningsföreskrifter angående tillträde till och utevarofrån tjänsten. I 51 § första och femte styckena åläggs skyldighet attinställa sig i rätt tid till tjänstgöring och alt vid förhinder underrättabefälhavaren. Tredje och fjärde styckena i paragrafen innehåller vissaföreskrifter att iakttas under hamnuppehåll. Där stadgas om rätt tilllandlov en gång för att ordna egna angelägenheter och ombefälhavarens skyldighet att utan kostnad för besättningen ordna båtförbindelseså att den kan utnyttja sin rätt att komma i land. Kommittén anser att kravetatt arbetstagare skall inställa sig till tjänstgöring pä bestämd tid följerdirekt av arbetsavtalet. Regeln härom liksom övriga nyssnämndaordningsföreskrifter har inte sin plats i ny lag. Om särskilda regler av dettaslag krävs, bör de i stället tas in i överenskommelser mellanarbetsmarknadsparterna eller i instruktioner från arbetsgivaren. En föreskrifti 51 § andra stycket SjmL om rätt att gå i land under fritid motsvaras iförslaget av en regel i 43 § om skyldighet att i vissa situationer stannaombord under fritid. Föreskrifterom landlov har tagits in i överenskommelsen mellan kollektivavtalsparterna. I52 § SjmL föreskrivs att befälhavaren har rätt att anlita vederbörandepolismyndighet för att föra ombord pämönstrad , som underlåter att irätt tid träda till tjänsten eUer som går i land utan att vara berättigad tiUdet eller som inte kommer tUlbaka i rätt tid efter att ha varit i land. Rättatt hämta gäller under förutsättning att fartyget eljest ej har tillräckligbesättning och att det går i utrikes fart. Rätten är emellertid inte begränsadtill utrikes hamnar. Vidtidigare lagrevisioner har ifrågasatts att slopa hämtningsrätten men den haransetts böra stå kvar på grund av de säregna förhåUan-den som råder inomsjöfarten. Härvid har särskilt anförts svårigheten att på främmande orterersätta sjömannen med en ny arbetskraft, de ekonomiska konsekvenserna av attfartyget uppehålls och risken för att disciplinen ombord skulle kunnaäventyras. Vidare har pekats på de olägenheter, som kan uppstå för en sjömansom lämnats kvar på främmande ort. Undersenare år har från sida vid upprepade tillfällen hemställts om översynav stadgandet i 52 § SjmL, Härvid har erinrats om att lagrummet inte står iöverensstämmelse med reglerna i Artikel 1 c) och d) i nr 105angående avskaffande av tvångsarbete. Konventionen har ratificerats av Sverigeår 1958, undersökning som kommittén företagit om tillämpningen av detta lagramframgår, att befälhavarens befogenhet utnyttjats i 80 fall Prop.1973: 40 70 underden undersökta perioden tUl . Avdessa fall inträffade tio i närtrafik och 70 i oceantrafik. Hämtningsrättenutnyttjades på 27 fartyg, dvs. av samtiiga 375 handelsfartyg, som ingick iundersökningen. Rätten ansågs betydelsefull av 244 () av de 366 befälhavaresom uttalat sig härom. Dennuvarande regeln innebär endast en rätt för befälhavaren att i angivnasituationer begära biträde av vederbörande polismyndighet för att hämtasjömannen till fartyget. Däremot medför regeln självfallet inte någonskyldighet för polismyndighet, vare sig i eller utomlands, att ingripaenligt befälhavarens önskemål. Kommittén anser inte attde ekonomiska skäl som anförts till stöd för lagregeln längre kan anses hasådan tyngd, att de motiverar en tvångsregel av detta slag. Som skäl för attbehålla bestämmelsen har vidare anförts, att den kan tjäna som skydd för ensjöman, som eljest riskerar att bli efterseglad i utländsk hamn. Ej hellerdenna motivering kan accepteras för en regel, som innebär befogenhet förarbetsgivaren att låta med tvång hämta en arbetstagare till arbetet. Kommitténföreslår därför att regeln om hämtningsrätt utgår. Iett särskilt kapitel upptas regler om befälhavarens tjänsteavtal. Reglernainnehåller föreskrifter om skriftlig form för avtalet, om uppsägningstid ochfrånträdandeort vid uppsägning, om redarens rätt att när som helst skiljabefälhavaren från anställningen, om särskilda grunder för avsked och omavtalets upphörande när fartyget går förlorat m. m. I övrigt hänvisas till vadsom gäller för besättningen i fråga om förmåner vid arbetslöshet, om frihemresa efter längre tids tjänstgöring m. fl. Somframgår av den redogörelsen föreslår kommittén att flertalet av deregler som uteslutande gäller befälhavaren skall utgå. Kommittéförslagetinnehåller sålunda inte motsvarighet till reglerna om lön, om avsked eUer omavtalets upphörande vid fartygets förolyckande. Vidare slopas bestämmelsen i 2§ SjmL om uppsägningstid för befälhavaren. En del av dessa regler kommer attersättas av kollektivavtalsreglering. för befälhavare saknarf. n, föreskrifter om uppsägningstid utom för befälhavare, som tjänstgjortminst i följd i samma rederi (rederikoncern), I den överenskommelse somträtfats mellan de kollektivavtalsslutande parterna intas emellertid enbestämmelse som motsvarar nuvarande lagregel. Kommittén föreslår att denredaktioneUa uppdelningen av bestämmelser för befälhavaren och för övrigasjömän slopas. Kommitténföreslår också att vissa andra detaljbestämmelser slopas. Det gäller regler omsjömans uppförande (49 § SjmL), om inskränkning i arbetet på sön- och helgdagaroch om rätt tUl gudstjänst och bön (56 § andra och tredjestyckena SjmL), om ersättning vid nedsättning av kosten m, m, (58 § andra ochtredje Vidare föreslås att regeln i 57 § SjmL om sammanhängande nattvila försjöman förs över till sjöarbetstidslagen. Remissinstansernagodtar i huvudsak kommitténs förslag att slopa vissa detaljregler i SjmL ochatt föra en del av dessa regler till kollektivavtalen. Närdet gäller kommitténs förslag att slopa bestämmelser i lagen om befälhavaresbehörighet att ingå anställningsavtal, löneförmåner, rätt att fåomedelbart entledigande, ersättning vid förlust av personlig egendom och omordningen ombord i vissa fall anförs inga erinringar. Avdem som särskilt uttalat sig över förslaget att slopa rätten att avskeda utaniakttagande av föreskriven uppsägningstid uttrycker SR sin tillfredsställelse,eftersom denna fråga i stället löses genom kollektivavtal. Däremot uttalarSveriges fartygsbefälsförening tveksamhet tUl förslaget att ur lagen ta bortbestämmelser, som reglerar anställningsvUlkor. Framför allt gäller detstadgandena i 3 och 34 §§ SjmL om rätt till skadestånd för befälhavare resp.sjöman som avskedas från tjänsten i strid mot lagen eller anställnuigsavtalet.Dessa stadganden har i hög grad bidragit till att hindra från objektiv synpunktoberättigade avsked och de har vidare medfört att, då sådant avsked förekommit,den ombordanställde fått en ekonomisk gottgörelse som vanligen framstått somskälig. Föreningen förutsätter att utredningen anser sig ha fått tillräckligagarantier för att bestämmelserna ändock kommer att tillämpas i skäligomfattning, dels genom att de förs över till kollektivavtalen och dels genomatt arbetsgivarparten kommer att låta dem gälla också ombordanställd som ej ärorganiserad. Föreningen vill visserligen ej hävda, att utredningen missbedömtdenna fråga som förhållandena är , men läget kan förr eller senare blisådant, att de ombordanställda får svårt att övertyga arbetsgivarparten om attbestämmelsen skall finnas kvar i kollektivavtalen och att den skall tillämpasockså på oorganiserad . Trots att ett bifall till utredningens förslagpå kan komma att försämra de ombordanställdas villkor, villföreningen inte motsätta sig förslagets genomförande. skiljande av från hans befattning på fartyg mottaspositivt av de instanser som berört frågan. erbjuda vissa fördelar i det att man genom landsättningen relativtsnabbt kan nå en lösning av disciplinproblem ombord och dessutom får rådram fören slutlig lösning av disciplinfrågan genom avskedande, omplacering tUl annatfartyg eller på annat sätt. uttalar attinstitutet kan godtas. 1973: 40 72 Närdet gäller kommitténs förslag att slopa regeln om tjänsteavtalets upphörandetill följd av sjöolycka anför att om ersättningför arbetslöshet vid fartygs förolyckande ej uttryckligen kräver lagstiftningoch såvitt kunnat utrönas synes det tUlräckligt att konventionens regler genomförsgenom kollektivavtal. Andra, av ratificerade ILO-konven-tioner, t.ex.konvention nr 100 om Uka lön, tUlämpas genom koUektiv-avtal. Om den blivandelagen skulle överensstämma med förslaget i denna fråga, ankommer det emellertidpå att efter lagens antagande slutligt pröva omSverige fortfarande kan anses uppfylla konventionens krav. Såsom sjömanslagskommitténframhåller är organisationstillhörigheten på såväl arbetsgivar- som arbetstagarsidanhög inom här ifrågavarande yrkesområde. Den alldeles övervägande delen av deanställda torde därför omfattas av kollektivavtal. Förslaget innebär dessutomatt s. k. rederianställning skall tillämpas för den anstäUde, varigenom han ejlängre är bunden tUl anställning på ett bestämt fartyg och följaktligen fårbättre allmänt anställningsskydd. Detta sanunantaget ger grundad anledning antaatt de anställdas trygghet blir lika väl tUlgodosedd genom bestämmelser ikollektivavtal som enligt nuvarande lagstiftning. Mot denna bakgrund villILO-kommittén inte motsätta sig att bestämmelser om ersättning vid arbetslöshettill följd av fartygets förolyckande av den karaktär som återfinns i 6 § andrastycket och 41 § andra och tredje styckena SjmL inte tas med i den kommandelagen. Arbetsmarknadsstyrelsenanför att kommitténs förslag att slopa reglerna om tvist angående t j ä n s t ef ö r h å 11 a n d e t berör sjömansförmedlingens arbete i fråga ommönstringsförrättares medverkan vid dessa tvister. Styrelsen har tidigare isamband med sjömanshusens förstatiigande och mönstringsverksamhetensintegrering med sjömansförmedlingen framhållit, att mönstringsförrättarensprövnings-och beslutandeställning vid tvister i princip inte är förenlig meduppgiften att vara arbetsförmedlare. Gällande mönstringsförordning har ocksåutformats så, att mönstringsförrättarens befattning med dessa frågor inskränkstill ställningen som medlare. Erfarenheterna från tiden efter sjömanshusensförstatiigande har stärkt styrelsen i uppfattningen, att mönstringsförrättarensdömande verksamhet helt bör slopas, eftersom tvistefrågor omanställningsförhållandena numera löses genom direkta förhandlingar mellan arbetsgivarenoch resp. fackliga organisation. I vissa brådskande fall kan det dock varabefogat att den medlande funktion som redan finns angiven imönstringsförordningen behålls. Deflesta konsulaten behandlar denna fråga. Generalkonsulatet i hälsarslopandet av föreskriften i 43 § SjmL med tillfredsställelse. Åtgärden kan dockverka negativt för sjömannen, nämligen om det från arbetsgivarens sidaifrågasätts om de i 811 §§ i förslaget nämn- 1973: 40 73 daförutsättningama för ett upphävande av anställningsavtaletföreligger och en förlikning inte kan åstadkommas av konsuln, I yttrandet frångeneralkonsulatet i sägs, att den ändamålsenliga följden av att föraöver anställningsfrågor till kollektivavtalen är att även tvister rörandeförhållanden i anställningen hänskjuts till de fackliga organisationerna.Generalkonsulatet i finner kommitténs motivering i detta avseendehelt riktig och förutsätter, att hänvändelse till förbund och rederi alltidkommer att ske. För generalkonsulatets del har ingentvist av denna typ hänskjutits till konsuln för avgörande. Konsulatet iMarseille anför att en genomgående tendens synes vara att konsulns befogenheteri sjömansfrågor praktiskt taget försvinner och att hans medverkan blir enbartrådgivande eller hjälpande. Eftersom sjömannen skall knytas fastare tillrederiet är detta kanske i och för sig naturligt. Det antas emellertid kommaatt dröja länge innan en sådan fastare anknytning till rederiet i praktikenkommer att innebära rederianställning. Tills så blir fallet bör det ligga iparternas intresse att tvisten hänförs till konsul för beslut. Givetvis avgörsen sådan tvist bättre av rederiorganisationen och den anstäUdes organisation,men det kommer nog ändå att uppstå problem som måste lösas på platsen, inteminst i fråga om utländska sjömän. Härigenom kan befälhavaren få hjälp avutomstående för att avgöra huruvida ett krav är berättigat eller inte och på såsätt kanske framtida komplikationer undviks. Antalet konsuler som skulle varabehöriga i dessa frågor kunde inskränkas. Rikspolisstyrelsenunderstryker betydelsen av att bestämmelsen om befälhavarens rätt att hämtasjöman upphävs. i och generalkonsulatet i Antwerpenfinner den nuvarande bestämmelsen inte vara förenlig med modernarbetslagstiftning och hälsar förslaget med tillfredsställelse. i uttalas att om behov föreligger att efterlysaeller efterspana , som av någon orsak uteblivit från sitt fartyg, bördenna fråga aktualiseras och handläggas i överensstämmelse med de regler ochden praxis som gäller för efterforskning av försvunna personer i allmänhet. TUlde av utredningen redovisade 80 fallen, där hämtning skett på begäran avsvensk befälhavare, kommer ett antal fall av hämtning, som begärts av utländskbefälhavare. Slopas hämtningsrätten medför det förmodligen en ringa men dockmärkbar lättnad för spaningsenheter i polisdistrikt med hamnar inomansvarsområdet. finner att kommittéförslaget är i linje med denav ratificerade konventionen (nr 105) om avskaffande av tvångsarbete.Från expertkommitté har framställts erinringar mot gällande regel omhämtningsrätt. fastslår att, i och med att regeln utgår ur lagen,skälen bortfaller för expertkommitténs anmärkning. Endast SR anför en av- 1973: 40 74 vikandemening angående förslaget och anser, att bestämmelser vad gäller utiändskahamnar bort behållas för sjömannens egen skull. Någon invändning motförslaget att slopa de särskilda bestämmelserna om befälhavarens tjänsteavtaloch låta samtliga bestämmelser gälla både befälhavaren och övriga sjömän harinte framställts. TCO anser att en minsta uppsägningstid för befälhavare börfastställas i lagen. Som skäl anförs redarens rätt att enligt 16 § i förslagetnär som helst skilja befälhavaren från hans befattning på fartyget ochmöjligheten att kollektivavtalsvägen helt avtala bort uppsägningstiden. Kommitténsförslag i fråga om vissa andra detaljbestäm-melser har inte mött erinran frånremissinstanserna. 6.Slopande av regler om arbetsledningen ombord på fartyg 6.1 Allmänt SjmL:skapitel "Om skeppstjänsten" inleds med bestämmelser omarbetsledningen ombord. Det gäller främst en uppdelning av arbetsuppgifternamellan befälhavaren, styrmännen, maskinchefen, ekonomiföreståndaren ochradiotdegrafisten. Härutöver behandlas allmänna skyldigheter i tjänsten,arbetets anordnande, lydnadsförhåUanden, tvångsmedel m. m. Närdet gäller regler om arbetsledningen ombord fanns års sjölag enbartstadganden om vad som hörde till styrmannens befattning. sjölagupptogs bestämmelser om såväl fartygs- som maskinbefälet. SjmLmedförde en utfyllnad av reglerna, särskilt i fråga om maskinbefälet. Dessutominfördes en bestämmelse om att befälhavaren äger högsta myndighet ombord. Sommotiv för regeln framhölls i förarbetena (prop. 1922: 13) till lag attregeln skulle betona, "att det är befälhavaren som högsta myndigheten åfartyget tUlkommer". Dessutom skulle stadgandet ge bestämmelserna om styrmansoch maskinists tjänsteåligganden en närmare belysning och tUlika lämpligbegränsning. Vid lagrevision överfördes i princip bestämmelserna från1922 års SjmL men med hänsyn till det ofta både krävande och ansvarsfullaarbete som utförs ombord av föreståndaren för fartygets ekonomiavdelning och avradiotdegrafisten kompletterades lagen med föreskrifter om dessabefattningshavares åligganden och befogenheter. Befälhavares,styrmäns och maskinbefäls behörighet regleras i sjöbefälskungörelsen där detföreskrivs, att befattningshavarna för att få bevis om behörighet skall hafullgjort viss tjänstgöring och ha avlagt kunskapsprov vid sjöbefälsskola. Ikungörelsen regleras till antal och Prop.1973: 40 75 kvalifikationerdet befäl som krävs på fartyg. Bestämmande härför är framför allt den fartfartyget nyttjas eller avses att nyttjas i och fartygets storlek. Krav på atten befattning som föreståndare för ekonomiavdelningen skall vara inrättad påfartyg finns ej. Föreskrifter om dennes behörighet saknas också. I kungörelsen(1965: 908, ändrad : 196) med tillämpningsföreskrifter till lagenden (nr 719) om säkerheten på fartyg anges, när fartyg skallha radiotdegraf-station (2 kap. 47 §). I 6 kap. 4 § föreskrivs att fartyg, somskall vara utrustat med sådan station, på resa skall ha påmönstrad minst enradio-tdegrafist. Föreskrifter om radiotelegrafinstallation ochradiotdegrafists åligganden upptas internationella konvention omsäkerheten för människoliv tUl sjöss (prop. 1965: 133, ILU 1965: 31, rskr 1965:355), intemationella radioreglemente och i ianslutning härtill utfärdade instruktioner och reglementen. Dengrundläggande principen om sjösäkerheten återfinns i 5 a § sjölagen. I 4 kap.samma lag intas de stadganden som rör fartygets befälhavare. Ansvaret för attfartyget är i behörigt skick såväl före som under resa åvilar enligt 58 §befälhavaren. Han skall också sörja för fartygets säkra framförande ochhandhavande (59 §). Befälhavaren är vidare ansvarig för att föreskrivnadagböcker förs (60 §) och skall tillse att lastning och lossning försiggår samtatt resan utförs med tillbörlig skyndsamhet. Sjölagen innehåller ocksåhuvudstadgandena i fråga om det straffrättsliga ansvaret. Till sjölagensbestämmelser knyter sjösäker-hdslagen an. I 9 kap. anges sålunda åligganden förredare, befälhavare m. fl. tUl tryggande av säkerheten. I denna lag preciserasvidare det område för vilket maskinchefen svarar (9 kap, 8 § tredje stycket), Ifråga om befattningshavarnas ställning ombord vilar reglema såväl i sjölagensom i sjösäkerhetslagen på förutsättningen att befälhavaren har det ytterstaansvaret och högsta myndigheten ombord, Medden snabba tekniska utveckUngen inom rederinäringen har frågor omarbetsfördelningen på fartygen fått ökad betydelse. Strävan efter störreeffektivitet har medfört, att uppmärksamhet i allt högre grad ägnas åt attplanera skeppsarbetet så ändamålsenligt som möjligt. Stor vikt fästs vidarbetsfördelningen mellan befattningshavarna i chefsställning. Vidövervägandena kring dessa frågor har bestämmelserna i , enligt vadkommittén kommit fram till, uppfattats som ett hinder för en praktiskt ochdriftmässigt lämplig uppdelning av ansvarsområdena ombord. Behovet av att ifortsättningen behålla lagbestämmelser av detta slag ifrågasätts därför avkommittén. En starkt bidragande orsak tUl att bestämmelserna om dearbetsledande funktionerna tagits upp i SjmL är hänsynen till säkerhetenombord. Fasta normer för för- 1973: 40 76 delningenav de huvudsakliga ansvarsområdena har ansetts nödvändiga för attsäkerhetskravet skall tiUgodoses. Vid granskningen bör därför säkerhetsaspektensärskilt beaktas. 6.2,1Gällande ordning Inuvarande 45 § första stycket SjmL regleras styrmans skyldigheter ochbefogenheter i tjänsten. Det åligger honom särskUt att gå befälhavarentillhanda vid navigeringen och därtill hörande observationer och beräkningar.Han skall öva uppsikt över manskapet och tillsyn över fartyget med tillbehöroch utrustning i den mån detta enligt 46 § ej åvilar maskinchefen. Vidare harhan att utöva tillsyn över lastning och lossning samt tUlse, att nödiganteckning därvid förs över godset. Slutiigen åläggs styrman att övervakastuvning av last och proviant, i den mån detta enligt 47 § inte skall utförasav ekonomiföreståndaren, I detta stycke hänvisas också till sjölagensföreskrifter om styrmans skyldighet att föra skeppsdagbok. I45 § andra stycket åläggs den främste av de tillstädesvarande styrmännen attvid befälhavarens frånvaro eller vid förfall för honom under vissa förhållandenträffa avgörande, som inte tål uppskov. I 44 § andra stycket stadgas skyldighetför den främste av styrmännen att, om befälhavaren avlider eller blir satt urstånd att föra fartyget eller överger tjänsten, träda i dennes ställe, tilldess ny befälhavare förordnals.