prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — SAF anraärker vidare på att ogiltigheloch förklarmg ora anställningsförhållandets bestånd föreslagits som påföljdför underlåtenhet att iaktta de i lagen föreskrivna procedurreglerna. SAF anseratt man härigenora på ett alldeles för hårt sätl har forrabundil uppsägnmgs-och permitteringsinstitutet och att någon rimlig överensstämraelse mellan försumraelseoch påföljd icke föreligger. Även i dessa fall bör påföljden för arbetsgivarenvara skadestånd. Vidare innebär besläraraelserna att arbetsgivaren kanföreläggas att återanställa arbetstagare sora avskedats eller sora inle kommiti åtnjutande av företrädesrätt tUl ny anställning. Han kan också föreläggas atti arbete återta arbetstagare sora perraitterats i strid mot lagen. Eftersom en permitteringföranleds av brist på arbete, synes det enligt SAF egendomligt att ettåtertagande skall kunna ske i sådana fall. Motsvarande svårigheter uppkoraraervid underlåten återanställning. någon annan redan har återanstäUts kan raanenligt SAF fråga sig om arbetsgivaren likväl skall förpliktas återanställa denförfördelade och ge lön trots att något arbete inte finns att utföra. Ifråga ora avskedanden ter del sig slötande, att en arbetsgivare i dessa fall,då raöjligheter till fortsalt saraarbete knappast finns, tvingas återanställaarbetslagaren. Den enda riraliga påföljden för arbetsgivaren synes i samtligafall vara skadestånd och SAF föreslår därför alt besläraraelserna skall utgå.Kooperationens förhandlingsorganisation, SFO, SHIO, SAF:s allmänna grupp.Tidningarnas arbetsgivareförening och Rörledningsfirmornas arbetsgivareförbundanser i likhet med SAF att de föreslagna sanktionerna är alltför långtgåendeför arbetsgivarnas del. LO och TCO vänder sig raot att en undantagsregel införssom kan resultera i att enbart skadestånd utgår vid åsidosättande av varsel-och överläggningsreglerna. EnUgt TCO uppmjukas därigenom bestämraelsernaskaraktär av forraföreskrifter och de får inte den tyngd de eljest skulle ha.Rent systematiskt och begreppsmässigt måste det anses felaktigt att ogiltighetreglerges sådan innebörd att raan kan bryta raot dera ochtrots detta få rättshandlingen betraktad som giltig. De fackliga organisationemaär i behov av klara och entydiga regler i detta hänseende. TCO anser att detbör ankoraraa på arbetslagaren och hans organisation och inte på den döraandeinstansen att avgöra ora det ligger i arbetstagarens intresse alt yrka fortsaltanställning eller skadestånd. Arbetsmiljöutredningentar i sitt remissvar upp frågan ora anställningsskydd vid tvist för skyddsorabudoch frarahåller att raan har korarait fram tiU att skyddet för dessa ombud börytterligare förstärkas vid uppsägning och avskedande. Det är av vikt attproceduren blir densamma vare sig en uppsägning riktar sig raot ett skyddsorabudeller annan arbetstagare och enligt utredningen synes det vara en fördel attden särskilda regleringen om anställningstrygghet för skyddsorabud finns samladinom arbetarskyddlagstiflningens ram. Detföreslagna förbudet mot att skilja arbetstagare från anställningen innantvisten har blivit slutligt prövad föranleder i allmänhet inte några erinringarfrån remissinstansernas sida. SAF, SAF:s allmänna grupp, SFO, SHIO och anser dock att förbudet kan innebära olägenheter ochkostnader för arbetsgivaren. SAF frarahåller all förbudet kan koraraa altinnebära en avsevärd förlängning av uppsägningstiden. Man får näraligen räkna raeden raånads varsellid, av sex raånader från uppsägningen till dess släraninguttas och dessutora raed liden för dorastolsförfarandet. tvisten i vissafall skall prövas i två instanser, blir tiden givetvis betydligt längre. EnligtSAF kan man därför säga att uppsägningstiderna i raer eller raindre hög grad ärfiktiva. arbetstagarsidan så önskar kan ju uppsägningstiden alllid göraslängre, i vissa fall t. o. ra. längre än sex raånader. En sådan ordning är integodtagbar och SAF föreslår att bestäramelsen skall utgå. Juridiska fakultetenvid frarahåUer all den föreslagna möjligheten att på yrkandeav arbetsgivaren göra undantag från förbudet bör närmare belysas. Enligtfakulteten kan i lagtexten exempelvis anges att undantag får göras oraarbetsgivaren gör sannolikt att uppsägningen inte strider raot lagen.Byggnadsarbetareförbundet föreslår att undanlagsregeln skärps så att del skallkrävas synnerUga skäl för bifaU lill arbetsgivarens yrkande. förordar att undantagsregeln förses med ett tillägg sora innebär attarbetsgivaren först sedan uppsägningstiden har utgått kan få bifall tUl sittyrkande. Inågra reraissvar behandlas arbetstagarens raöjligheter att få ekonoraiskersättning i förra av särskilt skadestånd i de fall då han trots dora-slolens förldaringinte har återtagits i arbete. SAF anser att bestämmelsens syfte är oklart.Förmodligen avses i första hand att ge domstolarna en möjlighet att utdöma ettskadestånd som skall vara en gottgörelse åt arbetstagaren vidanställningsförhållandets slutliga upplösning. Av motiven framgår att det dessutorai bakgrunden finns tanken att hotet ora ell särskilt skadestånd skall utgöra ellextra påtryckningsraedel på arbetsgivaren att återta arbetstagaren i arbete. Idet förra avseendet skulle skadeståndet vara en korapletlering av andra regler oraskadestånd, och även ett skadestånd för- att arbetsgivaren vägrat att följadomstolens dom. I det senare avseendet har skadeståndet närmast karaktären avvite. Enligt SAF synes del med andra ord vara fråga om en hybrid av skadeståndoch vite, sora torde vara ny i svensk rätt. Arbetstagarparten har här fått isin hand något sora närraast är ett utpressningsraedel och sora kan användasför den händelse han överväger alt ta ett annat arbete och vill upplösa det garalaanslällningsförhållandet. Han kan förhandla raed arbetsgivaren om frivilligöverenskommelse att återtagande iarbete inte skall ske och göra detta under hot om att han annars öppnarprocess för att få anslällningsförhållandet hävt och särskilt skadeståndutdömt. Skadeståndet kan, såvitt SAF förstår, uppgå tiU del kapitaliseradevärdet av lönen fram till pensionsåldem samt dämlöver ytterligare något. Någonavräkningsregel för framtida arbetsinkomst finns inle i lagtexten. Mot dennabakgrand föreslår SAF all besläraraelsen skall utgå. Enligt ocharbetsdomstolens ordförande bör den närmare uanebörden av rättsföljden"särskilt skadestånd" klargöras. och juridiskafakulteten vid framhåller alt grundema för beräkningen av delsärskilda skadeståndet bör preciseras. vidUppsala universitet anser att även arbetsgivaren bör ges möjlighet alt utverkadorastols förklaring ora anställningsförhållandets upphörande ora synnerligaskäl föreligger. Enligt fakulteten kan del inträffa att en arbetstagare iåratal håller fast vid anställningen och går sysslolös trots att han kan få raeningsfuUsysselsättning på annat håll. I sådana faU torde det också från allraänsynpunkt vara angelägel att arbetsgivaren genora talan vid dorastol ochutgivande av slutgiltigt skadestånd kan häva situationen. Enligt fakultetenmåste arbetsgivaren i vart fall ha möjlighet att få en prövning till stånd omförhållandena vid hans företag har ändrats på ett ingripande sätt. vid universUet föreslår att bestämmelsen skalländras så att även arbetsgivaren får rätt alt föra talan ora tjänsteavtaletsupphörande. Fakulteten frarahåller all del är särskilt viktigt att dennamöjlighet finns när det gäller småförelag, där de personliga motsättningarnakan bli olidliga även när detla inte är att lasta arbetslagaren.Arbetsdomstolens ordförande anser att det raåste ytterligare övervägas om detär befogat att låta arbetstagarens valmöjlighet kvarstå . Förslagelshuvudregel om arbetsgivares skadeståndsskyldighet vid åsidosättande av lagensförpliktelser godtas eller lämnas ulan eriman av så gott som samtiigaremissinstanser. LO framhåller alt den föreslagna bestämraelsen innebär enväsentlig förbättring av del ekonomiska skyddet för arbetstagare. TCO hälsarde nya skadeståndsreglerna med tiUfredsställelse. SAF uttalar att det hittillsvarit vanligt raed koUektivavtalsbestämmelser som standardiserar påföljden oraarbetsgivare eller arbetstagare inte iakttar vederbörlig uppsägningstid. Ettpraktiskt behov föreligger av sådana regler och detla behov bör tillgodoses.Enligt SAF är emellertid en sådan ordning inle möjlig på grand av bestämmelsensnuvarande utformning. SAF påpekar att bestäramelsen enligt förslaget är indisposiliv.SAF:s allmänna grupp och SHIO anser att skadeståndsreglema i förslaget innebärmycket långtgående ekonomiska konsekvenser för arbetsgivaren. LO,arbetsdomstolens ordförande och byggnadsarbetareförbundet lar upp vissa frågorom jämkning av skadestånd. LO anser del motiverat att arbetstagares anspråk pålön och andra anställningsförmåner skall bedömas som löneanspråk och inte soranu är faUel sora skadeståndsanspråk. Del får, anför LO, den för den enskildearbetslagaren inle oväsentliga konsekvensen all hans grundade anspråk på anstäUningsförmånerinte kan bli föremål för jämkning. ståndpunktinnebär ett avsteg från gäUande rätt, är det enligt LO anraärkningsvärt attutredningen inte raed ett ord har närant något ora denna konsekvens. LOframhåller vikten av att denna fråga uppmärksammas under del fortsattalagstiftningsarbetet. Vidare är det enligt LO av väsentiig betydelse att de oraständighelersora kan föranleda jämkning noga anges i raotiven. för jämkning kan finnasi vissa fall raen bestämraelsen får inte ha en så allraän och vag utformningatt den öppnar möjligheter för arbetsgivare att vuina bifaU till jämkningsyrkandenäven i fall då det kan anses obUligl mot arbetstagaren. LO anser att även grandemaför järakningsregeln bör klargöras ytterligare och preciseras raedutgångspunkt från de olika skadeslåndssilua-tionerna i lagförslaget. Ocksåarbetsdomstolens ordförande har uppfattat förslaget så att lön och andra anställningsförraånerinte skall orafattas av jämkningsreglerna. Han biträder denna lösning så långtdet är fråga ora lön och andra förmåner för arbetad tid. I andra fall utgöremellertid sådana anspråk skadeståndsanspråk. Jämkningsreglerna blir därmed tillärapligaoch detta är enligt hans mening påkallat, eftersom del kan förekoraraa så tveksararaafall alt del skulle vara obilligt alt inskränka valmöjligheterna till allantingen döma ut fullt skadestånd eller inget alls. Alt helt slopajämkningsmöjligheten i fråga om dessa skadeståndsanspråk är inle hellerförenligt med svensk rättsordning i övrigt. En annan sak är enligt hans meningatt jämkning bör ske raed viss restriktivitet. anseratt det inte bör finnas raöjlighet att jämka skadestånd, som skall utges avarbetsgivaren, tiU noU. LOuttalar att man i motiven saknar en närmare bestämning och analys av begreppenekonomisk och ideell skada. Efiersom löner och andra anställningsförmåner nuhar utgallrats från skadeståndstyperaa, torde den huvudsakligaste typen avekonomisk skada enligt LO komma att utgöras av allmän förraögenhetsskada som ärföljdskada tUl sakskada. I sådana skadefall då exempelvis en arbetstagare harfått ökade utgifter på gmnd av att han gått raiste ora sin lön är del enligt LOförenat med stora svårigheter att styrka sambandet raeUan skadans existensoch den uteblivna lönen. Del är därför angeläget att under del fortsattalagstiftningsarbetet beskriva de typiska skadefaU som åsyftas och ange deallmänna principer som skall ligga tUl grund för bestämmelsen. I fråga om skadeståndsbeloppelsstorlek finner LO tUlfredsstäl-lande att utredningen föreslår en skärpning iförhållande till gällande praxis. De bagatellartade belopp som harutgått framstår enligt LO sora hell otillräckliga och en höjning är från såvälpreventiv som reparativ synpunkt av väsentlig betjdelse för den enskildearbetstagaren. TCO uttalar att domstolarna vid avgörande av skadeståndets storlekenligt utredningen kan beakta redan inträffad eller förväntad förtjänst iannan anställning. I den raån förväntad inkorast skaU beaktas måste bedömningenenligt TCO ske med utgångspunkt från all del är ovisst i vilken utträckningsådan komraer att erhållas. Dorastolen bör därför göra en restriktiv uppskattaingav förväntad inkorast i annan anställning. Ifråga om arbetstagares skadeståndsskyldighet vid underlåtenhet att iakttauppsägning frarahåller att det ärönskvärt att ge skadeståndsregeln ett reellt innehåll i syfte att upprättoållarespekten för avtalade uppsägningslider. Förbundet anser att en anställd sominte respekterar föreskriven uppsägnings- tidförslagsvis bör vara skyldig att för den del av uppsägningstiden sora inte hariakttagits utge ersättning raed ett belopp som motsvarar den i anställningenuppnådda genorasnillsförtjänsten per raotsvarande tidsenhet. föreslår att arbetstagares skadeståndsansvar begränsas lUl vad soragäller enligt koUeklivavtalslagen. Arbetsdomstolens ordförande förordar all besläraraelsenora arbetstagares skadeståndsskyldighet görs disposiiiv. På så sätl öppnas utryraraeför de schablonregler om skadeståndsberäkning som vanligen till-lärapas idessa fall. Vidare anser han all de uttalanden, som utredningen har gjort oraskadeståndsmätningar när arbetstagare åsidosätter sin skyldighet alt iakttauppsägningslid, är motsägelsefulla. Å ena sidan uttalar utredningen att man harövervägt att införa en begränsning av arbetstagares skadeståndsskyldighet menavstått härifrån. Å andra sidan ger man en täraligen tydlig anvisning ora attavsikten är att fulla skadan inte skall ersättas. Denna awägning synes enligthans mening dubiös, åtminstone inom ramen för de måttliga skadeståndsbelopp somregelmässigt koraraer i fråga. Arbetstagarens handlande kan också otvivelaktigtfrarastå sora ett grovt åsidosättande av arbetsgivarens berättigade intressen,t. ex. när en kvalificerad och svårersätllig tjänsteraän utan uppsägning länmarsin anställning. Arbetsdomstolensordförande tar upp frågan ora den berörda arbetstagarorganisationen skallkunna anses som målsägande och alltså vara berättigad lUl skadestånd oraarbetsgivaren har åsidosatt bl. a. bestämraelserna ora varsel. Utredningen haransett all organisationen har ställning som målsägande i ett sådant faU menenligt hans mening är rätts-granden härför tveksam. I anslutning tUl dennafråga erinrar han ora raöjligheten att göra hela lagen till kollektivavtalsmnehåll.I så fall blu" kollektivavtalslagens skadeståndsregler tUlämpliga ochskadestånd kan då utgå bl. a. på grand av att den avtalsslutandeorganisationens m-tresse av att avtalet upprätthålls har blivit åsidosatt.Enligt hans mening hade det varit av värde att få belyst hur utredningen avsettatt förslagets skadeståndsregler i ett sådant fall skall saraordnas raed skadeståndsreglemai koUeklivavtalslagen. Även arbetsrättskommiltén berör denna fråga. Byggnadsarbetareförbundetpåpekar att raöjligheten att få ul ett skadestånd sora har uldörats ofta ärobefintlig, eftersom företaget har upphört med verksamheten på grund av konkurseUer av annan orsak. Skadestånd enligt denna lag bör därför enligt förbundets raeningges högre prioritet än vanligt skadestånd och betraktas sora en inneståendelönefordran. FöreningenSveriges tingsrältsdomare lar i sitt reraissvar upp vissa frågor ora doraslolsorganisalioneni arbetstvister. det anses lärapligt att genoraföra en doraslolsorganisationraed flera instanser, anser förenmgen i likhet med utredningen att det intefinns skäl all införa arbetsdomstolar i form av länsarbetsrätter utantingsrätterna bör vara första instans. är del eraeUertidtveksamt om arbetsdomstolen bör vara fullföljdsinstans. Det skuUe bryta denvedertagna instansordningen tingsrätt, hovrätt och eventueUt högsta dorastolen.Ett länkbart alternativ är enligt föreningen alt raed bibehållande avnuvarande inslansordning införa skyldighet alt inhärata yttrande frånarbetsdomstolen på sätt är föreskrivet i mål enligt semesterlagen. Mol envedertagen inslansordning talar å andra sidan att åtskilliga arbetstvister börhandläggas skyndsamt. en uppsägningstvist skall föras genom två eller treinstanser, kan tidsutdräkten bli otillfredsställande lång, i synnerhet omtingsrätten före prövningen skall inhämta yttrande från arbetsdomstolen. Skallvissa arbetstvister handläggas i tingsrätt, måste frågan om rättenssammansättning noga övervägas. De alternativ som enligt föreningen kan komma ifråga är antingen enbart yrkesdomare, dvs. det för dispositiva tvistemålgällande systeraet i tingsrätt, eller yrkesdoraare järate av respektive arbetsgivare-ocharbetstagarorganisationer utsedda ledamöter. Sistnäranda alternativ torde dockbli för oraständligt för det begränsade antal raål om arbetstvister som koraraerall instäramas till tingsrätt och sararaansättningen synes inte heller vara lärapligi sådana mål där parterna eller någon av dera inte tillhör någon organisation.Byggnadsarbetareförbundet protesterar kraftigt raot utredningens uttalande atttingsrätt kan länkas bli första instans i arbetstvister. Arbetsdorastolensspeciella konstruktion gör den enligt förbundet till ett naturligt forum för sådanatvister medan tingsrätterna inte har den sammansättning och kompetens sorafordras i dessa sammanhang. MeH tingsrätterna som första instans skulleflertalet fall föras vidare tUl arbetsdorastolen i syfte alt uppnå enhetiigrättspraxis. En sådan ordning innebär att ärendenas slutgilliga handläggning komraeratt avsevärt försenas. Det är enligt förbundets uppfattning nödvändigt attarbetsdomstolen bibehåUer sin nuvarande ställning på svensk arbetsraarknad. TCO,och SR anser att de föreslagna fristerna för talans väckande i sambandmed tvist ora uppsägning, avskedande, permittering eller återanställning är förkorta och kan få ogyimsarama effekter. Fristen vid talan raotarbetsgivare, som inte är bunden av kollektivavtalsregleradförhandlingsordning, innebär enligt organisationernas mening dels all manfrångår principen ora alt tvister i möjligaste raån skall lösasförhandlingsvägen, dels att arbetstagarna i ell raycket stort antal fallriskerar att lida rättsförluster. Enbart expeditionstiden hos patenlverket förerhållande av registreringsbevis, sora behövs för stämning, överstiger ofta treveckor. och SR föreslår alt tidsfristen bestäms . TCOförordar en frist av . I fråga om talan mot arbetsgivare, som är brmdenav kollektivavtalsreglerad förhandlingsordning, bör fristen enligtorganisationerna bestämraas till tre raånader efter den dag då centralförhandling har slutförts. TCO påpekar också alt utgångspunkten för beräkningenav tidsfristerna är raycket oklar och att den enklaste lösningen i flertaletfall torde vara att fristen beräknas från den tidpunkt då anställningenfaktiskt upphörde. I återanställnmgsfallet bör emellertid den föreslagnautgångspunkten, dvs. den dag då annan har tillträtt anställningen, godtas. EnligtTCO bör i dessa fall övervägas att införa en bestämmelse om att domstolen på arbetstagarpartensyrkande skall kurma raeddela interiraistiskt beslut av den innebörden att en vakanttjänst i avvaktan på dora inte får besättas med annan person, om talan harväckts av arbetstagare som vid en prelirainär bedöraning kan anses vara företrädesberättigad.Handelsanställdas förbund föreslår att tidsfristen vid talan mol arbetsgivare,som inte är bunden av kollektivavtalsreglerad förhandlingsordning, förlängsfrån till en månad. anseratt tidsfristen vid talan mot 24 1973.1 saml Nr 129 arbetsgivare,som är bunden av kollektivavtalsreglerad förhandlingsordning, bör vara högst34 raånader. TCO,och SR frarahåller att tidsfristen för talans väckande i raål oraskadestånd, senast sex raånader efter skadans uppkorast, är myckel snäv i koUeklivavtalsregleradeförhållanden, där lokal och central förhandling skall genomföras innan talankan väckas. EtUigt organisationerna synes risken vara stor att man tvingasinge ett slort antal reservalionsvisa stämningsansökningar i awaktan på att decentrala förhandlingarna slutförs. Organisationerna föreslår att tidsfristen ienlighet raed huvudavtalet bestäras lill efler den dag då centralförhandling slutförts i de fall där det enligt kollektivavtal åligger parternaatt förhandla. Sågott som samtliga remissinstanser delar utredningens uppfattning att domstolenbör ha möjlighet alt förordna all arbetsgivaren skall bära sinrättegångskostnad ora arbetslagaren förlorar raålet raen hade skälig anledningalt få tvisten prövad. SHIO, och anser dock att bestämmelsen framstår sora oriralig och bör utgå. tar upp frågan ora självständig lalerätt förarbetstagarens organisation. Enligt deras raening bör, i enlighet raed vad treledamöter har föreslagit i en reservation, organisationen ha självständig lalerätti samtliga mål sora rör tillärapningen av lagen. 2.11Särsldlda regler för offentliga tjänstemän m. m. Remissinstansernadelar hell ulrednnigens uppfattning alt anställningsskyddet på den offentUgasektorn i görUgasle mån bör anpassas lill de principer som föreslås bU infördaför den enskilda arbetsmarknaden. I flera reraissvar understryks också viktenav att raan under det fortsatta reformarbetet noga beaktar utredningensuttalande alt en sådan anpassning inle får leda till försämringar av delanställningsskydd sora redan fiims på den offentiiga sektorn. JK anser att detär berättigat att ställa frågan om inte tiden är inne för en enhetligreglering av anstäUningstryggheten för alla arbetstagare. Anledningen tUl destatsanställdas anställningstrygghet har ibland sagts vara statstjänsten egenart,närmare bestämt utövandet av offentUga funktioner. Anställningstryggheten idess extremaste form, oavsällligheten för vissa statstjänstemän, harmotiverats med samhäUsintresset av självständiga och av obehörigapåtryckningar oberoende tjänstemän men också med tjänstemännens intresse avanställningstrygghet. har i sill principbetänkande (SOU1969: 20) uttalat alt oavsältUghelsreglema ulgör en bristfällig garanti för upprälthåUandetav en självständig kår av offentliga funktionärer och ansett sig ha visst fogför åsikten att det iiite är oavsältiighetsreglema ulan väsentligen andra faktorersora i dagens läge är avgörande för statstjänstemannakårens höga standard ifråga om självständighet och omutiighel. Om det förhåller sig så alt oavsättlighelenoch uppsägbarhelen för statstjänstemän främst är ett Ijänstemannainlresse,torde det enligt JK inle möta hinder all reglera anställningstryggheten föråtminstone huvuddelen av slatsljänsleraännen i en för aUa arbetstagare gällandelag. För dessa statstjänstemäns del torde en sådan ordning inle behöva innebäranågon reell inskränkning av anställnmgslryggheten. Endast sättet för att vämaom tryggheten skuUe Den väsentUga garanti som doraslolsprövning i enUghet med i lagfastlagda bestämmelser utgör skuUe dock fortfarande finnas kvar. Enligt JKtorde det från många synpunkter vara en fördel alt domstolsprövningen iså fall kommer alt ske i former som är geraensararaa för hela arbetsmarknaden.SACO och SR ansluter sig till tanken all skapa geraensamraa bestänunelser förhela arbetsmarknaden. Organisationema framhåUer att trygghelssiluationen påden offentliga sektom har undergått sådana negativa förändringar alt det ärpåkallat all säkerstäUa de offentligt anställdas trygghet genora att denföreslagna lagen appliceras som en minuninorm. Försvarets civilförvaltning frarahålleratt starka skäl talar för alt den föreslagna lagen i princip bör omfatta allaarbetstagare på såväl den enskilda arbetsmarknaden som den offentliga sektorn.Enligt civilförvaltningen synes en sådan ordning konsekvent raed hänsyn tillatt utvecklingen i skUda hänseenden ansetts kräva en närraare anpassning av denstatliga arbetsraarknadsseklorn till förhållandena på den aUraännaarbetsmarknaden. Åtskilligareraissinstanser frarahåUer i likhet raed utredningen att vissa undanlag raåstegöras från bestämirielsema i den föreslagna lagen med hänsyn tUl den speciellareglering som finns på den offentliga sektorn. SAF uttalar att undanlag endastfår föranledas av de offentiigrättsliga särdrag som offenlUg tjänst kan ha. Sågott sora saratiiga remissinstanser godtar eller lämnar utan erinranutredningens förslag alt undantag bör kunna göras inte endast i lag utan även ien av Kungl. Maj:t utfärdad författning.