prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Med iakttagande av 15 och 27 SS bestämmer rätten efter omständigheterna i vilken mån handläggningen skall vara muntlig eller skriftlig. Dom skall grundas pä vad som förekommit vid sammanträdeoch vad handlingarna innehåller. 6 S Rätlen skall vägleda parterna vid talans utförandesamt skall tillse alt (vislefrägorna blir klarlagda och målet utrett efter vad dess beskaffenhet kräver. Rätten skall söka förlika parterna, om ej särskilda skälföranleder annat, 7 S I tvist mellan näringsidkare ochkonsument rörande vara eller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligenenskilt bruk (konsumenlivisl) skall rällen, om del är till gagn förutredningen, inhämta yttrande från reklamationsorgan som avses i 2 S . 8 S Ersättning för riittegångskostnadskall motsv;ir;i kostnad som varit skäligen påkallad för tillvaratagande avparlens räii. Den får dock ej avse annat än kostnad för 1. rådgivning enligt rättshjälpslagen (1972:429) vid ell tillfiille, 2, ansökningsavgifl, 3. resa och uppehälle för part eller ställföretriidarei samband med sammanträde eller, om personlig inställelse ej ålagts parten, resa och uppehälle för ombud, 4. villnesbevisning, 5, översättning av handling, 6, inkassoåtgärd som vidtagits förerättegången. Ersättning som anges i första stycket 3 och 6 utgår enligtbestämmelser som Konungen meddelar. Med rådgivning som sägs i första stycket I jämställesannan rådgivning som lämnas av advokat eller bilriidande jurist pä advokatbyrå,i den män kostnaden ej överstiger i rätishjälpslagen (1972:429)bestämd rådgivningsavgift. Har mål till en början handlagts i annan ordning än enligtdenna lag, utgår ersättning för kostnad som uppkommit i samband därmed enligtvad som gäller därom, 9 § Ersättning till vittne skall bestämmas efter degrunder som gäller om ersättning av allmänna medel lill vittne, 10 § Beslutar rätlen alt yttrande avsakkunnig skall inhämtas, bestämmer rätten efler parternas hörande vem somskall anlitas. Kostnaden för sädan sakkunnig betalas av allmänna medel. Omsärskilda skäl föreligger, får rätten förordna alt kostnad för utlåtande avsakkunnig, som ej utsetts av rätten, skall betalas av allmänna medel efter degrunder som gäller för annan sakkunnig, 11 § I konsumenlivisl vari värdet avvad som yrkas uppenbarligen ej överstiger hälften av basbelopp som anges i 1 §.får näringsidkaren sökas där konsumenten har sill hemvist. 12 § Tingsrätten beslår vidhandläggning enligt denna lag av en lagfaren domare, 13 § Ansökan om stämning skallinnehålla uppgift om vad som yrkas saml de omständigheter som åberopas tillstöd för yrkandet. Uppgift skall även lämnas om de bevis som åberopas och om deomständigheter som betingar rättens behörighet, såvida ej denna framgår avansökan i övrigt. Skriftliga bevis bör inges som ansökan göres, 14 § Utfärdas stämning, skallsvaranden föreläggas all yttra sig över käromålel. Yttrandet får görasskriftligen eller muntligen. Muntligt yttrande skall upptecknas genom rätlensförsorg, 15 § Sammanträde skall hållas, om ejenbart skriftlig handläggning med hänsyn liil målels beskaffenhet finneslämpligare, 16 § Part skall kallas alt inställa sig lill sammanträdevid påföljd att tredskodom annars kan meddelas mot honom. Föreligger särskilda skäl får part i stället kallas vid påföljd att annars tredskodom kan meddelas mot honom eller målet avgöras utan hinder av hans utevaro. Om part skall infinna sig personligen, skall rättenförelägga honom sådan inställelse vid vite. Vid kallelse till sammanträde som avser enbartbevisupptagning, skall påföljd enligt första stycket ej föreläggas. 17 S Vid sammanträde skall parterna redogöra försina ståndpunkter och bevisningen upptagas. Om del är lämpligt, får bevisning upplagas även vid annan domstol. Sakkunnig som utlåtit sig skriftligen får höras muntligen endast om rätten finner det nödvändigt. Föreskrifter om innehållet i och avfattningen av protokollvid sammanträde meddelas uv Konungen. 18 8 Hålles sammanträde, skall målet om möjligtslutbehandlas vid sammanträdet. Endast om synnerliga skäl föreligger får flera än tvä sammartlräden hållas. Hålles sammanträde vid mer ;in ett tillfälle skall samme domare sitta i rätten, om ej synnerligt hinder möter. Har handläggningen ej avslutats vid sammanträde, skallrätten bereda parterna tillfälle att slutföra sin talan inom viss lid vidpåföljd alt målet ändå kan komma alt avgöras. 19 § När målet är berett, skull riitten avgöradet utan dröjsmål. Uteblir båda parterna frän sammanträde, skall måletavskrivas. Uteblir ena parten från sammanträde får rätten på yrkande av den somkommit tillstädes i enlighet med föreläggande enligt 16 S antingen meddela tredskodomeller avgöra målet utan hinder av hans utevaro. Framställes ej sådant yrkande,bestämmer rätlen om den fortsatta handläggningen, 20 § Närmare föreskrifter om avfattning av dom ochbeslut meddelas av Konungen, 21 8 Talan mol tingsrätts dom eller beslut får ej prövasav hovrätten i vidare män än som framgår av 22 S, om ej hovrätten meddelatparlen prövningstillstånd. Prövningstillstånd behövs ej vid talan mot beslut som rörannan än part eller intervenient, beslut varigenom tingsrätt ogillat jäv motdomare, beslut angående ådömande av förelagt vite eller om ansvar för rätlegångsförseelseeller beslut varigenom vade- eller missnöjesanmälan eller vade- eller besvärslalanavvisats. Meddelas prövningstillstånd, gäller tillståndet delöverklagade avgörandet i dess helhet. 22 § Prövningstillstånd får meddelas endast om 1. detär av vikt för ledning av riittstillämpningen ;itt talan prövas av högre rätt, 2, partåberopar omständighet eller bevis som ej tidigare förebragts och som sannolikt skulle ha lett till en annan utgång, den riiltstilUimpningsom ligger till grund för domen eller beslutet måste antagas vara oriktig, 4, måletsutgång kan antagas ha påverkals ;iv falsk handling som åberopats eller av falsk utsaga som avgivits under ed eller försäkran, 5, domvilla förekommit, eller 6, målets utgång uppenbarligen beror pi°i grovtförbiseende eller grovt misstag. 23 S Talan mot tingsriitts beslut angåendefråga som iivses i I eller 2 S föres i samma ordning som takm mot beslut varigenomriitten ogillat invändning om rällegångshinder. 24 § I behandling av fråga omprövningstillstånd består hovrätten av två ledamöter. Prövningslillsländ fårvägras endast om ledamöterna är ense om det. 25 5 I fullföljdsinlaga skall anges deomständigheter som åberopas till stöd för ansökan om prövningstillstånd, omsådant tillstånd fordras. I övrigt skall fullföljdsinlaga innehålla uppgift omöverklagade domen eller beslutet, om den ändring som yrkas däri och omgrunderna för den fullföljda talan. Uppgift skall även lämnas om de bevis somåberopas. Skriftligt bevis som ej tidigare förebragts skall fogas vid fullföljdsinlagan. 26 § Behövs prövningstillstånd,beslutar hovrätten sedan skriftväxlingen avslutats om sådant tillstånd skall meddelas.När skäl föreligger till del, får frågan upplagas ulan alt skriftväxling skett. 27 § I mål som fullföljts genom vad,skall handläggningen vara skriftlig, om ej särskilda skäl föranleder altsammanträde hålles. Bestämmelserna i 17, 18 och 20 SS äger motsvarandetillämpning vid rättegången i hovrätt. Rättegången i högsta domstolen 28 § Mot hovrätts beslut all meddelaprövningstillstånd fär talan ej föras. 29§ Bestämmelserna i 17 § äger motsvarande tillämpning vid rättegången ihögsta domstolen, Lagengäller ej om talan väckts före ikraftträdandet. 2) Förslag till Lag om ändring i utsökningslagen (1877:31 s. 1) Härigenom förordnas, att i utsökningslagen (1877:31 s, 1)skall införas en ny paragraf, 49 a §, av nedan angivna lyddse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Har i mål, som handlagts enligt lagen (1973:000) om riUtegångeni tvistemål om mindre värden, hovrätten vägrat part prövningstillstånd vid talanmot tingsrätts dom eller slutliga beslut varigenom betalningsskyldighetålagts, må domen eller beslutet verkstäUas såsom lagakraftägande utan hinder avtalan mot hovrättens beslut, såvida ej högsta domstolen annorledes förordnar. Denna lag träder i kraft den , 3) Förslag till Lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän Härigenom förordnas, att i lagen (1929: 145) om skiljemänskall införas en ny paragraf, 3 a S. av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse / tvist mellan näringsidkare och konsument rörande varaeller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligen enskilt bruk får företvisten träffat avtal att tvist skaU hänskjutas till skiljemän utan förbehåU omrätt för parterna att klandra skiljedomen ej göras gällande, omtvisteföremålets värde ej är högre än som anges i 1 § lagen (1973:000) omrättegången i tvistemål om mindre värden. Första stycket gäller ej om t vislen rör avtal mellanförsäkringsgivare och försäkringstagare och ej heller om annat följer avSveriges internationella förpliktelser. Denna lag träder i kraft den , Äldre laggälleri frågaom avtal som träffats före ikraftträdandet. 4) Förslag till Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972:429) Härigenomförordnas, att 19 S rätishjälpslagen (1972:429) skall ha nedan angivna lydelse. Bifallesan.sökan om allmän i-ätts-hjälp. faststäUer rättshjälpsnämnden detför sökanden gällande maximibeloppet. Kan sökanden ej själv eller genom någonsom i tjänsteställning eller annars lämnar honom bistånd behörigen tillvaratagasin rätt. får rättshjälpsnämnden på sökandens begäran förordna biträde. När biträde kan förordnas enligt 20 kap. 19 S föräldrabalken.förordnas ej biträde enligt denna lag. Bifalles ansökan om allmän rättshjälp, fastställerrättshjälpsnämnden det för sökanden gällande maximibeloppet. Kan sökanden ej själv eller genom någon som itjänsteställning eller annars lämnar honom bistånd behörigen tillvarataga sinrätt, får rättshjälpsnämnden på sökandens begäran förordna biträde. I angelägenhet som kan komma att prövas enligt lagen(1973:000) om rättegången i tvistemål som rör mindre värden, får biträdeförordnas endast om särskilda skäl föreligger med hänsyn till den rättssökandespersonliga förhållanden eller sakens beskaffenhet. När bUräde kan förordnasenligt 20 kap. 19 H . förordnas ej biträde enligt denna lag. Denna lag träder i kraft den . H ar ansiikanom riillshjiilp gjorts före ikrafttriidandet, giiller fortfarande äldre bestiimmdser. ' Som nuvarande lydelse liar upptagits den i prop. 1972: I.12 föreslagna lydelsen. Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . , regeringsrådet KLAC-KENBERG, f.d. regeringsrådet ,justitierådet . denna dag tUlhandakommet utdrag av protokoU över justitieärenden,hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet , hade Kungl,Maj:t förordnat, att lagrådets yttrande skuhe inhämtas över upprättade förslagtill 1, lagom rättegången i tvistemål om mindre värden, 2, lag om ändring i utsökningslagen (1877:31 s. 1), 3, lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän samt 4, lag om ändring i rätishjälpslagen (1972:429), Förslagen,som finns bilagda detta protokoU, hade införlagrådet föredragits av hovrättsassessorn , Lagförslagenföranledde följande yttranden inom lagrådet. Denreform av rättegången i tvistemål om mindre värden, som innefattas iförevarande lagförslag, aktualiserades i samband med arbetet på utvidgningenav den statliga rättshjälpen. Av de undersökningar som redovisas iremissprotokollet framgår alt rättegångskostnaderna i mindre tvistemål ofta ärmycket höga i förhållande till tvisteföremålels värde, I mål med ett tvistevärdeunder uppgår kostnaderna enbart i underrätten sålundagenomsnittligt tUl nästan lika stort belopp som värdet av vad som är omtvistat.Vid undersökningarna har också konstaterats att antalet tvistemål om mindrevärden är förhållandevis lågt, och det antas alt de utgör endast en ringa delav det faktiska antalet sådana tvister. Anledningen härtiU antas i sin tur varaf ramf öraUt de höga kostnaderna. Stor enighet lorde råda om behovet attnedbringa kostnaderna i mindre tvistemål, och mot departementschefensuppfattning att möjligheterna härtill väsentligen beror av om parternasutgifter för biträde kan reduceras synes befogade invändningar inle kunnagöras. Problemetär självfallet inte nytt, men det har kommit direkt i bUck-punklen. Att låtaåtgärder för att komma till rätta med svårigheterna anstå i avvaktan på en meraallmän översyn av rällegångsförfarandet, som med nödvändighet är en fråga pålång sikt, synes knappast försvarligt. Denlösning som förordas i det förevarande lagförslaget innebär obestridligen vissaavsteg från de rättssäkerhelsgaranlier, som vid anta- gandet av den nuvarande rättegångsordningen genomfördesockså för de mindre tvistemålen. Om man skall gå fram på den anvisade vägen attsöka förenkla själva förfarandet och genom en starkare processledning fråndomstolens sida göra det möjligt för den enskilde att själv, utan hjälp avjuridiskt biträde, föra sin talanoch någon annan väg att väsentligt reducerarättegångskostnaderna torde praktiskt sett inle vara tillgänglig synesemellertid den angivna konsekvensen vara ofrånkomlig, Mol dessabegräns-ningar ide formella rättssäkerhelsgaranlier, som är inbyggda i den nuvaranderättegångsordningen, får vägas fördelarna av ett reellt vidgat rättsskydd förde säkerligen många enskUda, som hiltiUs av kostnadsskäl inte haft tillträde tiUdenna rättegångsordning, Storlavseende måste fästas vid dessa fördelar. Detförslag tiU lagstiftning, som framlades i promemorian, har i åtskilligahänseenden jämkats som en följd av remisskritiken, I fråga om domstolens ochdomstolspersonalens rådgivande uppgifter har förslaget bringats tUl bättreöverensstämmelse med vedertagna krav på att domstolens opartiskhet inte skallkunna ifrågasättas. Vidare får själva rällegängsförfarandel, ehuru det även i departementsförslagelsutformning blir betydligt mera obundet än den ordinära processen, en något ökadstadga i förhåUande lUl vad som föreslogs i promemorian. Även omsålunda angivna och andra förbättringar vidtagits i remissförslaget, böremellertid svårigheterna att genomföra en reform sådan som den föreslagna inleunderskattas, I hög grad torde utfallet av denna bero på i vad måndomarpersonalen i tingsrätterna kan bemästra de delvis grannlaga uppgifter sompåläggs domaren i det nya förfarandet. Det är angeläget att handläggningen avdessa mål som regel anförtros domare med beprövad domarerfarenhet. Det börockså understrykas att ett stort behov föreligger av informations- och vidareutbildningsverksamhetför den berörda rättsbildade personalen vid domstolarna. Det föreliggande lagförslaget torde på sätt antytts iremissprotokollet få ses som en grundval för en försöksverksamhet. Del ärangeläget att utvecklingen noga följes, så att förnyadebedömningar kan göras med ledning av den praktiska erfarenheten. Lagrådetgodtar alltså de principer på vilkadet framlagda lagförslaget vilar och anserockså att de skäl som anförts för att inle begränsa detta till konsumenttvisterär övertygande, I det följande redovisar lagrådet vissa anmärkningar,kommentarer och förslag i anslutning till de särskUda stadgandena. Lagenom rättegången i tvistemål om mindre värden Erdigtförsta punkten i förevarande paragraf skall i stäUet för bestämmelserna omhuvudförhandling i 50 kap. 23 § och 55 kap, 14 § RB, de s, k, tiUtrosparagraferna,gälla den nu ifrågavarande lagens bestämmelser om sammanträde och skriftlighandläggning. De angivna lagrummen skulle alltså ersättas av föreskrifter i dennu föreslagna rättegångslagen, I denna finns emellertid inga regler om tilltronlill bevisning som förebragts i lägre rätt. Härav skulle kunna slutas att detär avsett att några tilltrosregler inte skall gälla i det förenkladerättegångsförfarandet. En sådan slutsats är emellertid inte riktig, ty i specialraotiveringentill 27 §, som reglerar förfarandet i hovrätt i vademål, uttalas attbestämmelsen i 50 kap, 23 § RB visserligen inte är direkt tUlämplig men att detligger i sakens natur att principen bakom bestämmelsen skall beaktas vidbedömningen av frågan om särskilda skäl föreligger för mundig förhandling. Medden ståndpunkt förslaget sålunda avser att inlaga är det enligt lagrådetsmening ägnat att leda till missförstånd, att de båda tilltrosparagraferna tasmed i uppräkningen av lagrum i första punkten. Den erforderliga anpassningenav dessa två paragrafer till den förenklade rättegången uppnås genom vad somstadgas i andra och tredje punkterna i förevarande paragraf. Pågrund av det anförda hemställer lagrådet att 50 kap, 23 § och 55 kap, 14 § RButesluts ur den i första punkten av förevarande paragraf gjorda uppräkningen avlagrum, Deninledande satsen i första stycket anger, att ersättning för rättegångskostnadskall motsvara kostnad som varit skäligen påkallad för tiUvaratagande avpartens rätt. Satsen kan lätt läsas som en positiv förklaring att skäligarättegångskostnader skall vara ersättningsgUla, Den positiva syftningen understrykesav efterföljande 'dock ej'. Meningen torde i stället vara att föreskriftenskall ha en begränsad innebörd såtiUvida att ersättningen avseende de i stycketangivna olika kostnadsposterna inte får överstiga vad som anses ha varit skäligenpåkallat för tillvaratagande av partens rätt. Sistnämnda lokution är hämtadfrån 18 kap, 8 § RB, där det säges att ersättningen för rättegångskostnad skallfullt motsvara angivna kostnader, 'såvitt kostnaden skäligen varit påkallad förtillvaratagande av partens rätt'. Denavsedda innebörden kommer bättre fram, om första stycket inleds med enföreskrift, att ersättning för rättegångskostnad ej får avse annat än kostnadför vad som uppräknas under de olika posterna, och i>ett följande stycke tUlfogasstadgandet att ersättning utgår endast i den mån kostnaden varit skäligenpåkallad för tillvaratagande av partens rätt. Enligtförsta stycket 1 i förevarande paragraf är kostnad för rådgivning enligträttshjälpslagen ersättningsgill rättegångskostnad. Avuttalanden i remissprotokoUet framgår alt det är avsett att kostnaden förrådgivning en gång för varje instans skall kunna bli ersatt. Paragrafensplacering bland de allmänna bestämmelserna om rättegången kan emellertid ledatill den uppfattningen att endast en rådgivning under hela rättegången skullevara ersättningsgill. Lagrådet hemställer därför att, i förtydligande syfte,efter orden 'vid ett tillfäUe ' tillfogas 'för varje instans'. Detföreslagna förenklade förfarandet har jag tillstyrkt såsom en för sitt områdemera rationell rätlegångsform än RB:s alltför kostsamma förfarande. Enkomplettering av förslaget synes mig dock påkallad till förebyggande av attreformen medför skärpt olikstäUighet inför domstolen. Vad gäller nedbringandetav bilrädeskoslnaderna har departementschefen som en alternativ utväg efterutländska förebilder diskuterat införandet av ett generellt förbud motanlitande av rättegångsbiträde. Tanken har avvisats med hänvisning tiU att ävenvid tvister inom ramen av det förenklade förfarandet i vissa fall finns behovav bilrädeshjälp. Ett sådant förbud har också sagts vara verkningslöst såvitt gäUerjuridiska personer. Departementschefen har i stället ansett den principielltriktiga vägen vara att föreskriva att ersättning till rättegångsbilräde inteskall utgöra ersättningsgill rättegångskostnad (utom såvitt avser erforderlig s,k,rådgivning för enligt rätishjälpslagen). Genom all sålundadenparl somanUtar rättegångsbiträde i princip får stå för kostnaderna själv och alltså inleheller, även om han vinner, får dem täckta av motparten, räknar man med attfrämja syftet att biträde i regel ej skall anlitas i rättegången, I anslutning härtiUbegränsas rätten till allmän rättshjälp i form av biträdesförordnande. Normaltskall sådan hjälp efter reformens genomförande inte utgå vid tvister inom ramenav det förenklade förfarandet. Genom en ny föreskrift i 19 § rättshjälpslageninföres sålunda begränsningen att biträde får förordnas endast om särskildaskäl föreligger med hänsyn till den rättssökandes personliga förhållandeneller sakens beskaffenhet. De åsyftade personliga förhållandena exemplifierasmed sjukdom, språksvårigheter, hög ålder och liknande. Även i sådana faU fömtsättsdock alt det inte finns någon som i tjänsteställning eller annars kan lämnabistånd åt vederbörande att behörigen tillvarataga sin rätt. 1 saml Nr 87 tvistereller mål då prejudikatdispens meddelats. Den föreslagna inskränkningen av aUmänrättshjälp för övriga fall synes vara en svårfrånkomlig konsekvens av att manvalt linjen all avskära ersättnings-gillhet för bilrädeshjälp i syfte att genomekonomiskt tryck begränsa användningen av rättegängsbiträde. Även omremissförslagets lösning på denna punkt har vissa nackdelar anser jag förslagetböra i huvudsak godtagas men med viss komplettering av principiell innebörd. Del har sålunda varitsvårt att undgå att ta intryck av de invändningar vid remissen, som tagit fastapå hur parter i skilda inkomstlägen skuUe träffas av de ekonomiskarestriktionerna för bilrädeshjälpen. Bl,a, har en hovrätt understrukit attsvårigheten att få ersättning för bilrädeskostnad kommer att drabba den som harsvag ekonomisk ställning hårdare än den ekonomiskt starke. Denne har lättareatt om del kniper betala ell biträde ur egen ficka. har anlagtliknande synpunkter och hävdat, att den borttagna rätten tUl biträde medför atti del föreslagna förfarandet den ekonomiskt svage nödgas processa utan egetombud, medan däremot motsidan, , ett näringsföretag, kan låta en anställdjurist eller en anlitad advokat förbereda och utföra talan, I en sådansituation måste den part som är utan biträde känna ett psykologiskt tryck;dessutom finns alltid personer som inle själva kan utföra sin talan oberoendeav vilket förfarande som gäller. Dylika synpunkter har vidremissen närmast anförts såsom motiv för att avvisa förslaget om förenkladprocess. Men inte heUer den som är positivt instäUd liU reformen kan avvisasådana invändningar såsom helt orealistiska konsekvenser av deparlementsförslaget.Det är därför angelägel alt pröva, om inle dylika nackdelar i del väsentligagår all undvika, I sådant syfte synes böra övervägas, om inte likställigheteninför domstolen kräver all rätten att där anlita rättsligt biträde eller ombudbegränsas lill fall motsvarande dem, där förordnande av biträde vid den allmännarättshjälpen ifrågakommer. Det skuUe innebära att icke heller den ekonomiskt välsitueradeskuUe få anlita rättegångsbiträde annat än där sakens beskaffenhet eller hanspersonliga förhåUanden gör det påkallat. Domstolen skuUe då ha att pröva om sådantbehov föreligger. Det är uppenbart att ett dyUktpartiellt bilrädesförbud innefattar betydande vanskligheter och att detingalunda medför full jämstäUdhet i fråga om olika personers möjligheter att utföra sin talan. Man kommer aldrig ifrån människors olikheter iutbildningshänseende, deras olika begåvning och förmåga att uppträda och görasig gällande. Ett sådant bilrädesförbud kan inte heller hindra part att vidmåls förberedande och vid upprättande av inlagor utnyttja juridiskt biträde, Inomramen av det förenklade förfarandet skulle dock en komplettering med ett partieUtbiträdesförbud innebära ett steg mot ökad likstäUighet och förebygga del mestframträdande draget av övertag inför domstolen, vari de ekonomiska olikheternai vårt samhäUe annars kan komma lUl uttryck vid reformen. Det kan invändas, att domaren vid del förenkladeförfarandet genom sin processledning och hjälp åt parterna dock bör eftersträvaall kompensera underläget för den part, som saknar bilrädeshjälp. Även om enskicklig domare i betydande grad kan åstadkomma en sådan effekt, bör man nogändå realistiskt göra advokaterna den rättvisan att erkänna att de sällan kanantagas vara betydelselösa för tillvaratagande av klientens rätt i sådan process.Betydelsen i sak varierar givetvis med målets art och beskaffenheten avutredningen. I vart fall kan man aldrig komma ifrån den psykologiskabetydelsen av att en ensam part inför domstolen möter en tränad advokat. Detvill myckel lill för att han inte skall känna sig slagen tiU slant. 'Denorättvisan' blir gärna, om han förlorar, en stående förklaring tiU varför delgick så illa i tvisten.