prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — Lantarbetareförbundetpåpekar att ett slags ehtre-prenörssystem fått ökad utbredning inora vissabranscher. Systemet innebär att arbetsgivaren mot ersättning överlåter tillsina anställda att ulföra ett visst arbete. Dessa kan då bli att anse sora egnaföretagare och arbetsgivaren kan fritas från sitt arbetsgivareansvar.Genoraförs lagen om anställningsskydd kan det tänkas att systemet fårytterligare utbredning. En sådan utveckling kan enligt förbundets mening inleanses svara mot de intentioner sora ligger lill grund för förslaget om Förbundet förordar därför att lagen bör innehållaspärregler som hindrar arbetsgivarna att på detta sätt undandra sig sittsociala ansvarstagande. Arbetsdomstolens ordförande, arbetsrättskommiltén ochjuridiska fakulteten vid i fraraför liknande synpunkter.SACO och SR anser att utredningens uttalanden ora arbetstagarbegreppet äroklara när det gäller delägare i företag. Enligt organisationerna bör lagen ivart fall omfatta sådana delägare sora har förraänsrätt i konkurs, dvs iprincip de vars andel är raindre än en tredjedel. I liknande riktning ullalarsig även TCO. anser att man bör överväga att göra lagen tillämplig pådelägare som inte råder över sin anställningssituation och är underkastademajoritetsbeslut i anställningsfrågor. Övervägandeantalet remissinstanser delar utredningens uppfattning att lagstiftningen omanställningsskydd i princip skall omfatta alla kategorier arbetstagare. EnligtLO har utredningen valt en metod som i viss mån skiljer sig från övrigarbetsrättslig lagstiftning, i vilken undantag finns för t. ex. särskUdayrkesgrupper. Trots de tillämpningssvårigheter som kan komraa att uppståtillstyrker LO den föreslagna konstruktionen. Åtskilligaremissinstanser anser emellertid att vissa yrkesgrapper, anställningstypereller branscher bör undantas från lagens tiUämpningsområde. I flera remissvarbehandlas sålunda frågan om lärapligheten av att ha ett lagstadgatanställningsskydd för arbetstagare sora intar en företagsledande ställning.SAF anser att det leder till praktiskt oriraliga konsekvenser att låtapersoner i företagsledande ställning omfattas av lagstiftningen. Om detuppstår motsättningar raeUan styrelsen i ett bolag och dess verkställandedirektör, är det enligt SAF på förhand raer eller raindre givet alt endast enlösning står lill buds, näraligen alt den verkställande direktören raåste avgå.I ett fall sora detla kan man knappast ställa krav på bevisning om saklig grundoch än ramdre länka sig att företagel skulle kunna fungera på etttillfredsställande sätt om verkställande direktören omfattades av ell skyddsora gav raöjlighet att leda det dagliga arbetet i förelaget oavsett atthan korarait i en ohållbar raotsättning till styrelsen. Undantaget från lagenstillärapningsoraråde i fråga ora personer i företagsledande ställning börenligt SAF:s mening på lämpligt sätt koraraa till uttryck i lagtexten. OcksåSvea hovrätt, arbetsdomstolens ordförande. Kooperationens förhandlingsorganisation,SHIO, , metaUindustriarbetareförbundet, advokatsamfundetoch anser att personer i förelagsledandeställning inte bör orafattas av ett lagstadgat anställningsskydd. och däreraot att det finns flera skäl sora talar för alt även personer isådan ställning bör orafattas av lagstiftningen. Förelagsledare har enligtorganisationerna en viss anställningstrygghet , eftersom man ifråga om dera sora regel tUl-lärapar sararaa praxis sora har utbUdats förtjänsteraän, dvs. att sakliga skäl skall föreligga för uppsägning och att vissuppsägningstid skall iakttas. Om företagsledarna nu skulle undanlas frånIrygghelslagstiflningen genom ett uttryckligt stadgande, finns enligtorganisationernas raening stor risk för alt situationen försämras.Företagsledare har från skilda synpunkter särskilda behov av anställningsskydd.De har i allmänhet en betydligt raera utsatt position än andra anställda. Om deförlorar sitt arbete, kommer de inte sällan i en besvärligare situation än vadandra som mister sitt arbete gör. Oavsett anledningen tiU uppsägningen betecknasde för fraratiden vanligen sora sekundär arbetskraft. motutredningens ställningstagande i denna fråga sora en av ledaraöterna har gjorti en reservation anser organisationema inte vara bärande. Sveahovrätt, arbetsdomstolens ordförande, , ,och frarahåller attarbetstagare som är raedlem av arbetsgivarens farailj inle bör orafattas avlagstiftningen. Arbetsdomstolensordförande uttalar att han inte har blivit övertygad ora att lagen bör gäUa förde arbetstagargrupper sora närans i 2 § lag ora anställningsskydd,bortsett från arbetstagare som omfattas av sjöraanslagen. De skäl, sora underförarbetena lill lag anfördes för all undanta dessa grupper, gör sigenligt hans raening gällande raed sararaa styrka i fråga ora den nu föreslagnalagen. Vad särskilt angår arbetstagare i husligt arbete anser han att entillärapning av lagen knappast ter sig rimUg, eftersom dess sanktionssysleminte är anpassat till en familjs förhållanden. dessa undanlag inte görs, ärdet enligt hans raening ofrånkoraligt att detta koraraer att inverka påtolkningen och tillärapningen av lagen. frarahåller attutredningens ställningslagande i fråga ora arbetstagare i husligt arbete slåri viss raotsättning tUl uttalandena under förarbetena till lagen (1970: 493)ora arbetstid ra. i husligt arbete. vänder sigraot att några undantag inte har föreslagits för branscher med speciellkaraktär. Enligt föreningens bestämda uppfattning kan man inle behandla heladet svenska näringslivet likformigt. framhåller att denföreslagna lagstiftningen ligger alldeles vid sidan ora den konstnärligaverksamhetens behov och att denna verksarahet därför helt bör undantas frånlagens tillärapningsområde. Enligt Bankinstitutens arbetsgivareorganisationråder speciella förhållanden inora bankorarådet. Ordinarie anställning kaninte vinnas förrän aspiranttjänstgö-ring. Den gallring soraregelmässigt sker bland aspiranlerna genora uppsägning från bankens elleraspiranlens sida är enligt organisationen nödvändig för alt tUlgodose deönskemål om en god bankraannakår som ligger bakom kollektivavtalets utforraning.Denna ordning skulle oraöj-Uggöras om det nu föreUggande lagförslagetgenoraförs. SAF kritiserar att lagförslaget avser att täcka varje förra avdeltid, bisyssla, heraarbete, tillfällighetsarbete, husligt arbete, vikariat,praktikant jobb eller provanställning. Denna utgångspunkt är enligt SAForsaken till en stor del av förslagets invecklade beskaffenhet. Skyddet bör istället tillgodoses genora att berörda branschparter hänvisas att genora avtaltillförsäkra arbetstagama ett skydd sora svarar mot lagens regler. SAF anserdel angeläget att från lagstiftningen undanta alla anställningsformer därbehovet av särskilda skyddsregler är svagt och där det endast leder tillonödiga koraplikationer att inbegripa dera under lagen. Utredningensförslag alt arbetstagare inte behöver ha uppnått viss ålder för att orafattasav lagstiftningen krUiseras av en del reraissinstanser, bl. a.arbetsdomstolens ordförande, , Kooperationens förhandlingsorganisation, . Enligt arbetsdomstolens ordförande ter sig ett välutvecklat anställningsskydd för de yngsta arbetstagarna inte lika angelägetsom för de äldre och kan raed hänsyn bl. a. tUl föreslåendevärnpliktstjänstgöring och till behovet av provanställning raöjligen befarasraedföra svårigheter för dessa arbetstagare att få lärapliga anställningar, isynnerhet om man behåller den föreslagna bestämraelsen med snäv begränsning avmöjligheterna att använda tidsbegränsade anställningar. SAF, SFO,m. fl. att arbetstagare under bör undantas frånlagstiftningen. SHIO förordar åldersgränsen . Flera av de nu nämndaremissinstanserna anser också att den föreslagna regeln ora visskvalifikationstid bör gälla generellt och inte bara i de fall då ell utvidgatanställningsskydd kan komraa i fråga. Arbetstagare raed mindre än sex månadersanställningstid bör sålunda enligt dessa reraissinstanser undantas från lagenstill-lämpningsområde. Förslagetom förbud raot alt använda anställningsformerna , viss säsong ellervisst arbete, ora dessa inle föranleds av arbetsuppgifternas särskildabeskaffenhet eller står i överenssläraraelse raed sedvänja inora branschen,tiUstyrks av så gott som saratliga reraissinstanser. anser alt förslaget idenna del ger uttryck för en strävan all värna ora de fastaanställningsforraerna och understödjer till fullo denna strävan. LO anslutersig till förslaget men anser att begreppet "sedvänja inom branschen"är alltför vagt och svårbestämbart. Inom vissa branscher förekomraer betydandesäsongvariationer och risker finns att en utveckling mot projekts- ochvisstidsanställning äger ram. Enligt LO får därför inte ett sedan längeotillfredsställande förhåUande i en bransch läggas till grund för ett avtal oraannat anställningsförhållande än tillsvidareanställning. Vidare anser LO altavtal ora anställning , viss säsong eller visst arbete skall haskriftiig förra och alt sådana avtal skall slutas eller godkännas av denfackliga organisationen ora kollektivavtal finns på arbetsplatsen. Enligt LObör raän också överväga alt låta visslids- och objeklsanslällning övergå lilltillsvidareanställning efter exempelvis sex raånaders anställningstid.Handelsanställdas förbund och me-tallindustriarbetareförbundei anser i likhetmed LO att krav på skriftlig form bör uppställas. Skogsarbetareförbundetframhåller att en säsonganställning som kan bedömas räcka raer än nio månaderbör anses som en tillsvidareanställning. framhåller allförbudet från principiell synpunkt är ett långtgående ingrepp i vanliga reglerför den rättsliga verkan av avtal, såtillvida att avtalet till följd avlagregelns tiUärapning får annat innehåll än det av parterna avsedda. Kommitténanser eraellertid att förslaget är moiiverat i huvudsak av risken för kringgående,genom exerapelvis s. k. rullande visstidsanställning, av lagens centralaskyddsregler. Flera remissinstanser, bl. a. , arbetsdomstolensordförande, och , frarahåller att den förhållandevis liberalatillämpning av detta förbud som förordas i motiven inle till alla delar harstöd i lagtexten. Enligt framgår av utredningens uttalanden inte har avselt alt förbjuda anställning på prov, vikariat, anställning avpensionerad arbetstagare eller ens tillfällig anställning.Arbetsdomstolens ordförande anser alt raotivuttalan-dena tyder på altutredningen endast har avselt att motverka en illojal användning avtidsbegränsade anställningar. Del kan då ifrågasättas ora det överhuvudtagelfinns behov av en särskUd lagregel. Anställningar, sora i realiteten ärtillsvidareanställningar men som löper i taget, lorde enligt hansmening inte komma att godkännas söm tidsbegränsade vid tillämpningen av lagen.Om förbudsregeln skall behållas, bör därför öppnas raöjlighet all användatidsbegränsade anställningar även när eljest särskUda skäl föreligger härför.SAF anser också att regeln är alltför snäv. Flera av de exerapel somutredningen nämner som principiellt godtagna undantag från förbudet berörenligt SAF varken arbelsuppgifiemas särskilda beskaffenhet eller någon specifikbranschsedvänja. De är i stället uttryck för en allraänt godtagen sedvänja på SAF förordar att lagtexten utformasså att detla klart framgår. , och Föreningen ärkritiska mot förbudsregeln på grund av de speciella förhållandena i dessabranscher. frarahåller att hela byggnadsavlalet ärett s. k. objektsanställningsavtal såväl till konstruktion som sedvänja. Kravetatt särskUt avtal om anställning för viss lid, viss säsong eller visst arbetemåsle träffas vid varje enskilt anställningslillfälle är därför enligt förbundelsraening onödigt betungande och i vissa fall ogenomförbart. Enligt Föreningenskogsbrukets arbetsgivare finns det fortfarande en inte oväsentlig delsäsong-, objekt- eller tidsbundet arbete inom skogsbruket, t. ex.skogsvårdsarbeten och flotlning. Den arbetskraft, som av ålder har tagit sådanaarbeten sora tUlskotlsarbeten, upplever dessa säsongarbeten sora en tillgångoch oraväxling. En detaljerad lagreglering av formerna kring dessa arbetensynes enligt föreningen opraktisk och arbetena bör undanlas frånlagstiftningen. framhåller altjordbrukets arbetsgivare i den raån så är raöjligt söker ordna korapletterandesysselsättning , t. ex. skogsarbete eller snöröjning. Kandetta inle ordnas får säsongarbetaren sluta när säsongen är slut. ensäsongarbetare vissa år har kunnat sysselsättas , skall detta enligtföreningen inle utgöra hinder för att anställningen i princip anses gälla försäsongen och upphör när säsongen är slut. ifrågasätter omförbudsregeln inle snarare försärarar än förbättrar den anstäUningstrygghetsora den är avsedd alt förstärka. Bakgrunden tUl detta uttalande är attförbundet befarar alt förslaget i denna del kan leda till en utveckling raotökad projektanställning inora jordbruket. Om en tidsbegränsad anställningsformkom.mer att anses sora sedvänja inora branschen, riskerar raan enligt förbundetatt anställningstiderna blir så korta att företrädesrätten till ny anställninginte kan hävdas. En klar raajoritet av reraissinstanserna ansluter sig tillutredningens uppfattning att lagen ora anställningsskydd måste ges tvingandekaraktär i väsentliga trygghelsfrågor. Fabriksarbetareförbundel finner detdock anraärkningsvärt att vissa centrala partier i förslaget har gjortsdisposiliva och förordar att ytterligare några bestämmelser, bl. a. om uppsägningstidoch varsel, görs tvingande. Enligt arbetsdomstolens ordförande bör övervägasalt göra ytterligare några bestäraraelser disposiliva. SAF, SHIO,, ochSveriges personaladministrativa förening anser att lagen i sin helhet bör varadispositiv. Förslaget att avtal om avvikelse från det lagfästaanställningsskyddet skall träffas på förbundsnivå godtas eller lämnas utanerinran av praktiskt taget samtliga remissinstanser. Arbetsdomstolensordförande förklarar sig dela utredningens uppfattning att arbetstagarförbundenknappast koramer att gå med på försämringar i anställningsskyddet utom i falldå detla ter sig välmotiverat med hänsyn till branschförhållanden eller eljest.I vart fall kan föratsättas att arbetstagarsidan kommer att kräva kompensationför varje försämring. I detta sararaanhang inställer sig eraellertid enligthans raening frågan, ora arbetsgivarsidan kan stödja krav på en försärarmg avanställningsskyddet med stridsålgärder. I ett avtalslöst förhållande torde detinte finnas någol hinder häreraot enligt gällande rätt men en sådan ordningsynes enligt hans mening egenartad med hänsyn tUl lagens karaktär av socialskyddslagstiftning. Sveahovrätt, arbetsdomstolens ordförande och arbetsrätlskommittén behandlar i sinaremissvar frågan om disposiviteten när det gäller turordningsreglema. Enligtarbetsrättskommiltén har man anledning alt ställa frågan ora i princip varjeslag av avvikelse från den i lagreglerna stadgade ordningen kan godtas och fåtUlärapas på t. ex. oorganiserade arbetstagare. Vidare kan man enligt kommitténfråga sig om s. k. organisationsklausuler kan tillmätas verkan i dessasammanhang eller om disposivitetsreglerna enligt utredningens synsätt hindrardetta. anser att man i fråga om utomstående arbetstagare rimligenkan få tillämpa enbart sådana kollektivavtalsklausuler som i princip jämställerorganiserade och oorganiserade eller i arman organisation organiseradearbetstagare. I vissa situationer kan delta enligt hovrätten möjligen, raeningalunda säkert, följa av del lagstadgade skyddet för föreningsrätten. Frågomaora giltigheten av organisalionsklausuler och ora kollektivavtal raed rättsUgverkan kan slutas för enskilda fall har utredningen lämnat obesvarade. Enligthovrätten bör dessa frågor beaktas under det fortsatta lagstiftningsarbetet.Arbetsdomstolens ordförande framhåller att frågan, om man med avvikelse frånlagens regler om turordning skall kunna träffa koUeklivavlal med innehåU attmedlemmar av viss organisation har företrädesrätt lill fortsatt eller nyanställning framför raedleraraar av andra organisationer eller oorganiseradearbetstagare, har sådan principiell betydelse att den inte bör överlämnas lillbedöraande av de rättstillärapande organen. Enligt ordförandens raening är delemellertid svårt att tro att man kommer all tiUåta all del anställningsskyddsora den individueUe arbetstagaren tillförsäkras genom lagen berövas honomgenom kollektivavtal raellan hans arbetsgivare och en organisation sora haninte tUlhör. LOfrarahåller att utredningens uttalanden om inskränkningar i arbetstagarensrättigheter vid avtal mellan honom och arbetsgivaren är så oklara att de medstörsta sannolikhet kommer alt orsaka tvister. Det framgår inte av lagtexten,anför LO, att det anses vara tillåtet att avtala om en längre personliguppsägningslid för arbetstagaren. I denna fråga delar LO inte hellerutredningens uppfattning i sak utan anser att ett sådant åtagande avarbetstagaren måste betraktas som en otillåten inskränkning i hansanställningsskydd. Arbetsdomstolens ordförande ställer sig tveksam tUlutredningens uttalanden ora arbetstagarens raöjligheter att i saraband raeduppsägning träffa avtal ora de villkor som skall gälla för anställningensupphörande. EnUgl hans mening synes det inte alldeles invändningsfritt attarbetstagaren i denna situation skall kunna avslå från de rättigheter soralagen ger , i all synnerhet ora han är oorganiserad eller inte åtnjutersin organisations stöd. Vidare frarahåller han att uttalandet, att hinder inleskulle raöta raot att arbetslagaren redan i samband raed uppsägning avstårfrån företrädesrätt till ny anställning, synes stå i strid raot grundtankenbakora besläraraelsen, näraligen alt arbetstagaren inte på förhand skall kunnaavstå från lagens anställningsskydd. Också ifrågasätter omutredningen inte har läranat ett för stort utryrame för avvikelser vidslutuppgörelser i uppsägningsfall. SAF,LO och behandlar frågan ora lagstift-nuigenstiUäraplighet på intemationella förhållanden. Enligt SAF går utredningen längreän som är förenligt med rättsprinciperna på detta område när den uttalar attlagen bör tillämpas på varje anställning med dorainerande anknytning tillSverige eller svenska förhållanden. svensktföretag träffar överenskommelse med en svensk eller utländsk raedborgare oraatt denne under längre eller skall vara verksam vid ettdotterföretag i ullandel, har de raöjlighel att överenskomma att det ärlagstiftoingen i vederbörande land som skaU reglera tjänstgöringen där. SAFanser all utredningen också saknar grand för uttalandet att den svenskalagstiftoingen skall gäUa vid ett svenskt företags filialföretag i utiandet. LOanser att lagen bör vara tillämplig inte bara på stadigvarande anställningar iSverige eller anställningar sora ingåtts här i riket raellan svenska medborgareutan även på sådana anställningar där arbetet kan vara förlagt delvis iSverige och delvis utomlands. Enligt LO är det självklart alt svenskafilialförelag i utlandet skall ha skyldighet alt på svenska medborgaretillärapa svensk trygghetslagstiftning. Enligt sföfolksförbundet bör lagen ifråga ora fartyg som är registrerade i gälla inle bara föranställningsförhållanden med svensk arbetsgivare utan också då den svenskeägaren helt eller delvis har överlåtit driften av fartyget tiU en utlänning. Isistnämnda fall bör entreprenören självfallet anses sora arbetsgivare enligtlagen men den svenske ägaren bör ha ett ansvar för att entreprenören fullgörsma åtaganden. Förbundet anser all lagen bör innehålla en bestämmelse sora gerarbetstagaren möjlighet att vända sig antingen mot sin arbetsgivare eller motfartygets ägare. När det gäller utländska fartyg förekomraer enligt förbundetinte sällan sådana anställningsförhållanden att svensk skyddslagstiftning börvara tilläraplig. Förbundet avser frärast den situation då svensk redare hyrutländskt fartyg på bareboat-basis och driver det helt eller delvis med svenskarbetskraft i trafik som regelbundet berör svensk hamn. För sådana fall börenligt förbundet övervägas alt införa en bestämmelse som ger arbetstagaren rättatt under alla förhållanden vända sig mot den som företräder det svenskaarbetsgivareintresset. 2.3.1Grunder för uppsägning m. m. Saratligaremissinstanser tUlstyrker den föreslagna huvudregeln att uppsägning fränarbetsgivarens sida skall vara sakligt grandad och från flera håll frarahållsbetydelsen av alt denna regel, sora i princip redan gäller på stora delar avarbetsraarknaden, nu blir lagfäst. Flertalet reraissinstanser anser attutredningen har valt den från lagteknisk synpunkt lärapligaste lösningen vidregelns utformning. LOfrarahåller all en uppräkning av ett antal ej sakliga grander lätt får tUlresultat att det sora ligger utanför uppräkningen anses vara lill-låtnaåtgärder. Några reraissinstanser, bl. a. kammarrätten i och juridiskafakulteten vid i , anser dock att raan bör överväga att ta invissa exemplifieringar av begreppet saklig grund i lagtexten. Enligt fakultetenär en sådan precisering både nödvändig och möjUg att genomföra. Demotivuttalanden sora utredningen har gjort i fråga ora den närraare innebördenav begreppet saklig grand för uppsägning tilldrar sig stort intresse blandremissinstanserna. Arbetsdomstolens ordförande framhåller att, ora lagen gesett så vidsträckt tUlämpningsoraråde sora utredningen har föreslagit, dettakommer att få betydelse för bedöraningen av när saklig grand för uppsägningskall anses föreligga. En annan faktor som kan komma all inverka på dennabedömning är de strängasanktioner sora uppställs för uppsägningar. den sanktion som skalltillärapas ler sig sora oriraligt sträng, lär det enligt hans raening inlekunna undvikas att dorastolarna koraraer att dra sig för att slärapla enuppsägning sora ogiltig även ora den inte fullt ut ter sig sakligt grandad. Hanbeklagar också att frågoma ora disciplinära ål-gärder ianställningsförhållanden inte kan behandlas i detta sararaanhang.Arbetsgivarens raöjUgheter att kunna ingripa raot avtalsbrott på annat säll ängenora uppsägning eller avskedande är, framhåller han, uppenbarligen avbetydelse för tolkningen av begreppet saklig grund. Enligt advokatsamfundetraåste raan uppfatta utredningens uttalanden så att avsikten är att skärpakraven på vad sora skall anses vara saklig grand. Med hänsyn tUl den föreslagnautbyggnaden av de rättsliga följderna av en obefogad uppsägning och tillbehovet av en klar vägledning för rättstillärapningen är det enligt sarafundetsraening naturligt att t. v. utgå från domstolarnas hiltiUsvarande praxis vidtolkningen av begreppet och överlåta åt rättstiUämpningen att avgöra om kravenfraradeles bör ändras. Sarama inställning har SFO, SHIO och . En annan uppfattning redovisas i remissvaren från statenspersonalnämnd, LO och . Enligt LO blir det svårt atthärala någon närmare ledning från arbetsmark-nadsnärandens avgöranden när detgäller att fastställa den närraare innebörden av begreppet, eftersoraavgörandena rör olika branscher raed varierande konstruktion och traditioner.LO frarahåller att man vid bedömningen bör ställa betydligt större krav änhittills på förseelsernas art. Bl. a. bör en anpassning ske till rådandeuppfattningar i samhället. uttalar att man har anledningförmoda och hoppas att den skärpning av uppsägningsreglerna som utredningeneftersträvar kommer all leda till bättre personaladrainistrativ planeringinora företag och rayndigheter. Utredningens uttalande attarbetsbrist i princip får anses utgöra saklig grund för uppsägning kritiserasav TCO. EnUgt TCO är molivuttalan-dena alltför kategoriska och innebär snarastett steg tillbaka i jämförelse raed den utveckling som idriftsinskränkningsfall har skett på för-handlingsorarådel under senare år.SjälvfaUet ulgör driftsinskränkningar i raånga fall saklig grand föruppsägning.