prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — finner neutralitetstanken mindre självklar ochansluter sig till direktivens mening att äktenskapet bör ha en central platsinom familjerätten. Äktenskapet har enligt hovrätten ingalunda förlorat sinbetydelse som stabiliserande och trygghetsskapande faktor i samlivet mellan manoch kvinna. Inte heller har det mist sitt företräde framför andrasamlevnadsformer när det gäller barnens uppväxtmiljö. Hovrätten finner detdärför naturligt att äkenskapet prioriteras som samlevnadsform. Detta innebärsjälvfallet inte att det inte skulle vara ett väsentUgt samhällsintresse att skapagynnsammast möjliga levnadsbetingelser även för samlevande ogifta.Skattesystemet och olika slag av ekonomiskt samhällsstöd har fått sådanutformning att makar i äktenskap kan vara sämre ställda än samboende ogifta,något som säkerligen avhåller många från att gifta sig. För att stödjaäktenskapet som institution bör därför enligt hovrätten ett förverkligande avneutralitetstanken i första hand innebära undanröjande av sådana sociala ochekonomiska olägenheter som är förbundna med äktenskap. Hovrätten för NedreNorrland har svårt att förstå hur ett regelsystem som befinnes lämpat församlevnad i äktenskapets form skulle kunna brista i neutralitet i den meningen,att det skulle kunna skapa onödiga svårigheter och olägenheter för dem somväljer den fria samlevnadens form och på vilkas samlevnad regelsystemet inteär tillämpligt. Som de sakkunniga har funnit måste äktenskapslagstiftningensuppgift vara att lösa praktiska problem som uppkommer tUl följd av mannens ochkvinnans samlevnad med familjefunktioner och att möjliggöra sådana lösningarpå problemen som både från de enskildas och det allmännas synpunkt är bättre ände lösningar som skulle följa av annars gällande regler. Detta utesluter självfaUetinte att också för dem som sammanbor i fri samlevnad lagstiftning kan befinnaspåkallad som I särskilda hänseenden reglerar deras personliga eller ekonomiskarelationer. Att dylika separata regelsystem kan få i skilda hänseenden någotolikartat innehåll beroende på den form av samlevnad som valts kan enligthovrätten rimligtvis inte betraktas som ett utslag av bristande neutralitetfrån lagstiftarens sida. anser att äktenskapet som rättsligtinstitut måste i lagstiftningen klart avgränsas från andra samlevnadsformer.Det blir då svårt att komma ifrån att den rättsliga regleringen av äktenskapetkommer att innebära vad kontrahenterna uppfattar som vissa fördelar jämförtmed samlevnadsformer utan äktenskap, en konsekvens som de sakkunniga tydligeninte har velat klart redovisa. framhålleratt det finns risk att de sakkunnigas förslag, präglat av tanken pålagstiftningens neutralitet i förhåUande tUl olika samlevnadsformer, i stortkan tänkas strida mot de strävanden som pågår att förbättra kvinnansstäUning i samhället. En samlevnad mellan man och kvinna utan äktenskap synesmånga gånger - och Inte minst med utgångspunkt från olika tvister somtingsrätten har haft att avgöra -kunna vara till nackdel för kvinnan iekonomiskt hänseende, om hor inte förtjänat lika mycket som mannen eller kanskehelt ägnat sig åt del gemensamma hemmet. Det finns i vart fall stor risk att,när samlevnaden upphör, mannen lämnar hemmet med sina tillgångar, vilka kan utgöraall egendom eller huvuddelen av egendomen i hemmet, och kanske ställer kvinnanoch barnen på bar backe. VisserUgen har ett stort antal kvinnor berettstillfälle att gå ut i förvärvsverksamhet och skatteregler harändrats i syfte att gynna en sådan utveckling. Inte alla kviimor som önskaryrkesarbeta kan dock beredas möjlighet därtiU. F. ö. är det ju också så attkvinnorna avlönas sämre än männen och dessutom på grand av nödvändig skötsel avhem och barn ofta bUr tvungna att ta deltidsarbete. Uppenbart är enligttingsrätten att kvinnorna f. n. allmänt sett har lägre arbetsinkomster änmännen. Det finns å andra sidan också många kvinnor som inte alls önskar gå uti förvärvslivet utan nöjer sig med en sämre ekonomisk standard för att I vartfall under större delen av barnens uppväxttid kunna ägna sig åt hemmet. Om desakkunnigas förslag leder till att antalet samboende under äktenskapsUknandeförhåUanden ökar och i stället antalet som gifter sig minskar, ansertingsrätten att det finns risk för att kvinnans ställning allmänt settförsvagas. anser att äktenskapet bör förbli den församhällsbyggnaden väsentliga kvaUficerade form för samlevnad som det nu ärenligt en helt övervägande opinion. understrykerangelägenheten av att ett sådant system för familjebUdning skapas somuppmuntrar till anslutning till systemet. I vart fall bör inte de som ingåräktenskap genom bestämmelser på skatte- och bidragsområdena stäUas i en sämresituation än de som väljer en friare samlevnadsform. i kan i alltväsentUgt ansluta sig till grundsynen I förslaget, som syftar till att imöjligaste mån införa samma regler för sammanboende vare sig de ingåttäktenskap eller ej. i och Fredrika-Bremer-Förbundetanser att de som inte vill registrera sitt samboende måste a priorlantas ha som skäl att de Inte önskar någon samhällets reglering av samboendet.Endast i den mån partema har gemensamma barn är det anledning att låta sammaregler gälla, oavsett om föräldrarna ingått äktenskap eller inte. Enneutralitet som inte privilegierar äktenskapet framför andra former avsamboende är visserligen eftersträvansvärd men nås främst genom en översyn avall den sociallagstiftning där äktenskapet tUlerkänts en särställning. Enliknande uppfattning uttalas av sociala centralnämnden i . Ärkebiskopen och i ärkestiftfinner uppenbart att det kan behövas regler, som gäller för fri samlevnadmellan två människor utan äktenskapets rättsform, detta närmast för att skyddaden svagare parten från att utsättas för en obUlig behandUng. Men detta börinte få föranleda en försvagning och uttunning av äktenskapet som livsform. Omman hävdar att äktenskapet är den för alla parter inklusive barnen avgjortbästa samlevnadsformen bör samhället inte tveka att i så- Prop.1973: 32 212 väläktenskapslagstiftning som lagstiftning utanför äktenskapsrätten ge detta tUlkänna. Detta ligger också helt i linje med att enligt direktiven lagstiftningenär ett av de viktigaste instmment som samhället förfogar Över för att länka inutveckUngen i nya banor. Över huvud taget skulle på denna punkt behövas enmycket djupare analys än vad de sakkunniga presterat. Både den principiellamålsättningen och de praktiska konsekvensema behövde få en mycket klararebelysning än vad som skett. bör lagstiftningen vara neutral i förhållande tUl olikasamlevnadsformer. Kravet på en vidgad neutralitet måste emellertid vägas motintresset av stabila familjebildningar och därmed trygga uppväxtförhållandenför barnen. Enligt LO bör de sakkunnigas inställning att fullständigneutralitet till formen skulle beröva äktenskapet dess möjUghet att bibehållassom ett särskUt rättsligt institut omprövas i den fortsatta handläggningen avbetänkandet. Nedgången i äktenskapsfrekvensen torde varaav alltför stor betydelse för att ignoreras i en ny familjerättslig lagstiftning.Vissa av de svårigheter som de sakkunniga redovisar skulle enligt LO lätt kunnaundvikas om en tidsgräns fastställdes, exempelvis , från vilkensammanlevnaden skulle få de rättsliga konsekvenser som annars endast följer aväktenskap. finner inte anledning att invända mot den avvägningsom de sakkunniga har gjort i frågan om lagstiftningens neutralitet iförhåUande till olika samlevnadsformer. delar utredningens syn påneutralitetsfrågan. På skatte- och sociallagstiftningens område tUlämpasregelmässigt denna syn. I några avseenden råder emellertid en visseftersläpning, t. ex. i fråga om makeprövningen vid tilldelning avstudiemedel, där gifta makar stäUs i en ofördelaktigare situation än de somsammanlever utan att ha ingått äktenskap. Detta har heller inte undgått attverka styrande på de studerandes val av samlevnadsform. finner detangeläget att resterande inkonsekvenser av det slag somstudiemedelsförordningen utgör exempel på undanröjs. Neutralitetsprincipenbör emellertid inte innebära att samhället genom sin lagstiftning eftersträvaratt reglera de ekonomiska förhållandena mellan ogifta sammanboende inbördes påsamma sätt som sker för gifta makar. De som önskar bli delaktiga av det skyddsom äktenskapslagstiftningens regelsystem tillförsäkrar gifta makar bör enligtSACO:s mening underkasta sig den rättsliga reglering som ingående av äktenskapInnebär. De som å andra sidan önskar bevara fullt ekonomiskt oberoende trotsfamiljeliknande samlevnad skall ha rätt att göra det utan att samhällettillerkänner parterna ömsesidiga rättigheter och skyldigheter av det slag somföreskrivs i äktenskapslagstiftningen. anser det visserUgen självklart,att i de fall ogifta sammanlevande har gemensamma barn, regler måste finnassom ger barnen ett skydd av samma slag som gäller för barn till gifta makar.Att utsträcka sammanlevande personers ömsesidiga skyldigheter utöver vad somfordras härför, bör dock enligt mening ske med viss försiktighet. Det ärangeläget att så långt möjligt fasthålla principen att samlevnad mellan ogiftainnebär frånvaro av rättslig reglering av de inbördes ekonomiska skyldigheterna.Endast då tungt vägande sociala skäl föreligger bör sådana lösningar som densom föreslås beträffande bostaden införas också för andra frågor. säger sig förstå att de sakkunnigafunnit det svårt att konkret utforma lagstiftningen på ett sätt som kan ansesinnebära en 1973: 32 213 långtgåendesamhällelig neutralitet till formen för familjebildningen. Samfundet haremellertid uppfattningen att åtskilliga av de varaktigt samlevande önskar fåanvända sig av ungefär samma regler som gäller för makar i äktenskap. Dessaönskemål inskränker sig inte till vårdnaden om barnen och rätten tillbostaden. Ofta regleras mellanhavandena i avtal. Då dessa avtal, somhuvudsakligen brukar avse ekonomiska förhållanden av olika slag, endast delviskan göras rättsligt bindande, borde lagstiftningen utformas så att också desamlevande därigenom kan finna en lösning av sina praktiska problem. Även omdet kan uppstå svårigheter att klarlägga den faktiskasamlevnadssituationen, utgör detta eller andra problem inte någon avgörandeorsak till overksamhet. kyrkliga och ekumeniskafamilferådgivningsbyråer finner anledning påpeka den stora betydelsen av klarlägger på vilka punkter annan lagstiftning, t. ex. socialrättenoch skatterätten, fortfarande innehåller regler som blir till nackdel för depar som väljer att gifta sig. Det är uppenbart att nackdelar av detta slagbidragit till de senare årens nedgång i giftermålsfrekvensen. Föreningenkommunal-och landstingsanstäUda familjerådgivare instämmer i de sakkunnigasgnmdläggande värderingar och finner det mycket tillfredsstäUande att det såklart sägs ut att samhället bör ställa sig neutralt till olika samlevnadsformersamtidigt som man erbjuder ett regelsystem som klart anger de konsekvenser ettäktenskap medför. Föreningen saknar dock i betänkandet en mer Ingående analysav den verklighet som familjen i dagens samhälle lever i och finner att desakkunniga i sina resonemang och slutsatser ofta utgår från mycket idealaförhållanden. och kvinnoförbundanser att äktenskapet har och alltjämt bör ha en central roll ifamiljebildningen. finner det emellertid ocksåriktigt, att man i enlighet med direktiven accepterar en familjebildning utanäktenskap, där parterna är beredda till hänsyn och ansvarstagande, som ensocialt godtagbar företeelse. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund anser detvara ett samhälleligt intresse att stärka äktenskapets ställning. All erfarenhetfrån olika länder och olika tider pekar enligt förbundet entydigt på attsamhället har anledning att också framgent ta ställning för äktenskapet som denmest ändamålsenliga samlevnadsformen. delar desakkunnigas uppfattning angående neutralitet inför olika hänvisar i frågan om samhällets neutralitet tUl olikasamlevnadsformer till ledamoten yttrande i anslutning till kap. 3 ibetänkandet. är principielltpositivt inställt till den föreslagna reformeringen av familjelagstiftningen.Förbundets generella uppfattning är att samhället inte har någon anledning attblanda sig i vuxna människors val av samlevnadsform och att dess familjepolitiskaåtgärder måste vara så utformade att de inte gynnar en speciell typ avsamlevnad. , Frälsningsarménoch Frikyrkoråd ställer sig tveksamma till neutralitetstanken.Evangeliska Fosterlandsstiftelsen hävdar liksom hem och samhälleatt äktenskapet som den naturliga samlevnadsformen bör ha en central roll inomfamUjerätten. Katolska biskopsämbetet och pekarbåda på den ekonomiska diskrimineringen av äktenskapet inom social- ochskattelagstiftningen och även inom studiemedelsregleringen som en förklaringtill den 1973: 32 214 framhåller att den som önskar rättvisa ochjämlikhet på familjens område bör uppmärksamma nämnda förhållanden.Riksförbundet finner det helt berättigat att genom lagstiftning tUlgodose deogifta samlevandes behov men anser detta inte böra leda tiU en omformning avhela äktenskapsrätten. kyrkobröderna ställersig negativt tiU tanken att lagstiftningen skall förhålla sig neutral tillolika samlevnadsformer och framhåller att endast mycket starka skäl bör kunnaföranleda övergivande av principen att varje varaktig samlevnad mellan man ochkvinna bör ske i äktenskapets form. demokratisk samling avvisar tankenpå neutralitet. Endast när det gäller barnens skydd bör det komma i fråga attge samma regler för gifta som för ogifta. Filadelfiaförsamlingen i Stockholmanser neutralitet omöjlig. Genom att prioritera äktenskapet tUlgodoserlagstiftningen ett prunärt samhällsintresse. Det kan, anser församlingen, intevara annat än tUl nackdel för samhäUet att en växande grupp kvinnor och mänlever i juridiskt oklart definierade samlevnadsformer. Det är enligtförsamlingen djupt otillfredsställande att skattelagstiftning ochsociallagstiftning medför att det blir ekonomiskt förmånligt att inte varagift. Församlingen framhåller också att det inte hade varit helt omotiverat attde sakkunniga, med tanke på den ökande invandringen, hade berört de problem somkan uppstå genom mötet med polygama seder. att de sakkunniga, trots att den nya lagstiftningen enligtdirektiven skall vara neutral i förhållande till olika samlevnadsformer, heltoch hållet har förbisett den specieUa problematik som de homosexuella ställsinför. Förbundet anser att de homosexuella som sammanbor underäktenskapsUknande former skall jämställas med makar i heterosexuella äktenskap.Förbundet motsätter sig inte att frågan blir föremål för ytterligareutredning. I sådant fall bör Kungl. Maj:t i tilläggsdirektiv uppdra åtfamiljelagssakkunniga att verkställa denna utredning. ,som jämte andra remissinstanser av visst material i anledning av de sakkunnigas förslag, hyserförståelse för de tankegångar som framförts av förbundet och anser att detfinns all anledning för samhället att uppmärksamma att homosexuellasammanboende i många avseenden är orättvist behandlade jämfört med sammanboendeav olika kön. Att i detta sammanhang och redan nu ta ställning till alla deförslag som framförts av förbundet finner emellertid intemöjligt. Styrelsen anser att familjelagssakkunniga lämpligen bör få i uppdragatt överväga vad förbundet framfört och i kommande betänkande framläggaeventuella förslag. Medicinska fakulteten vid framhåUeratt frågan om lagstiftning om de homosexuellas samlevnad berör en väsentlig,stor och svår problematik. För att kunna ta ställning till pä vilket sättförhållandet mellan homosexuella skall kunna legaliseras krävs därför enomfattande utredning. i anser att desakkunniga bör närmare utreda huruvida även homosexuella sammanboende bör fåmöjUghet att inordna sig under äktenskapets regelsystem helt eller delvis.Föreningen kommunal- och landstingsanstäUda familjerådgivare understrykervikten av att de minoriteter som i vårt samhälle ofta lever under ett starktsocialt och psykologiskt tryck t. ex. de homosexueUa får samhäUets stöd attkänna sig accepterade och öppet kunna leva tillsammans. För dessa minoriteterborde det också 1973: 32 215 finnas ett regelsystem där de genom registrering gesmöjlighet att gemensamt hyra bostad och reglera sina ekonomiska förhållanden.Sveriges anser att starka skäl talar för attäven homosexuella skall kunna få möjlighet att vid samboende känna trygghet iform av ekonomisk jämlikhet mellan parterna, laglig reglering av gemensammatillgångar vid separation m. m, 1.5 Förhållandet till etiska värderingar Förslaget att lagstiftningen inteskall innehålla några regler om gestaltningen av samlevnaden på det personligaområdet utan begränsas till den ekonomiska sidan av samlevnaden kommenteras iflera remissvar. Utmönstrlngen av regler som knyter rättsverkningar till skuldtill familjens upplösning tillstyrks eller lämnas utan erinran av praktiskttaget samtliga remissinstanser. Till dem som inte helt accepterar förslaget idenna del hör som anser att förslaget om att skuld tUläktenskapets upplösning inte längre skall inverka på bodelningen kan leda försvagning av kvinnans ställning. Skadestånd som utdöms av domstoleller överenskoms under hand torde enligt tingsrätten oftast utges av mannenoch syfta till att ge kvinnan bättre möjligheter att behålla familjebostadenför sig och barnen samt att i övrigt stärka hennes ekonomi i samband medupplösningen. Enligt kan frågan om enamakens skuld till familjens upplösning, även om den inte kommer upp i självamålet om äktenskapsskillnad, inte lämnas helt ur räkningen vid bestämmande avimderhåll och vid bodelning. Föreningen ifrågasätter om det inte skulle kunnamedges ett sådant undantag från skuldfrihetsprincipen, att make vid synnerligaskäl skulle ha rätt att vid bodelning utfå ersättning utöver vad eljest skuUetillkomma honom. Föreningen utgår från att denna fråga blir föremål förnoggranna överväganden i det fortsatta utredningsarbetet rörande makarsekonomiska förhållanden. Filadelfiaförsamlingen i finner många skältala för att vid äktenskapsskillnad inte generellt sett upplösningens orsakerskall behöva anges. Grova brott mot regeln att makarna är skyldiga varandratrohet och ömsesidigt bistånd bör dock inte vara utan betydelse vid ettäktenskaps upplösning och församlingen kan inte biträda förslaget att fråganom skuld vid skilsmässa helt avförs från rättslig bedömning. kyrkobröderna anser att förslaget om att utmönstra de reglersom knyter rättsverkningar till skuld utgör ett angrepp på en värdegemenskaphos vårt folk och att en sådan utmönstring också kommer att leda till upprörandeorättvisor av både etisk och ekonomisk karaktär för den svagare parten. ÅtskUliga remissinstanser vänder sig mot förslaget att urlagstiftningen avföra bestämmelser om hur makar i personligt avseende börförhålla sig gentemot varandra. För ett bibehållande i GB av en motsvarighettill nuvarande 5 kap. 1 § uttalar sig sålunda , ,i , ärkebiskopen, domkapitlen i ärkestiftsamt Lunds och . Moderata samlingspartiels kvinnoförbund,Samarbeisorganel kyrkliga och ekumeniska familjerådgivningsbyråer,frikyrkoräd. ,Filadelfiaförsamlingen i , Katolska biskopsämbetet. 1973: 32 216 i länuttalar att, även om lagstadganden av angivna karaktär kan anses haden betydelse som då GB tillkom, innehåller det värderingar som omfattas avdet stora flertalet människor, och skulle finna det olyckligt omlagrummet helt upphävdes. Det skulle kunna uppfattas som om lagstiftaren anseratt makarna inte längre vore sityldiga varandra trohet och bistånd. Ärkebiskopenoch i ärkestift framhåller att om samhället, utan att pånågot sätt diskriminera dem som väljer annan samlevnadsform, vill prioritera äktenskapetoch ge en antydan om de grundläggande kraven på människor inom denna livsformtorde just ett bibehållande av GB 5 kap. 1 § i någon form vara ett lämpligtuttryck för detta. Lämpligen kunde stadgandet knytas till de föreslagnaytterligt torftiga inledande bestämmelserna i 1 kap. 1 §. SamarbetsorganetSveriges kyrkliga och ekumeniska familjerådgivningsbyråer framhåller att detbör observeras att man genom att göra lagstiftningen helt utan etik både ilagtext och lagmotiv riskerar att åstadkomma negativa effekter. Redan debattenmed anledning av det nu framlagda betänkandet visar att man inte kan bortsefrån den tolkningen att trohet och inbördes bistånd inte längre skulle kommaatt ingå i samhällets idealbild av äktenskapet. Detta kan i sin tur blinegativt bland annat för äktenskapens stabilitet. De enskilda makarnasmöjligheter att positivt gestalta sina personUga relationer torde nämligen ihög grad vara beroende både av den inställning de själva har, då de går in iäktenskapet, och den syn på äktenskapet som de möter i omgivningen. Att idessa sammanhang tala för GB 5 kap. 1 § behöver inte uppfattas som ettmoraliserande. Det bör i stället ses som ett uttryck för den faktiska kunskapenatt makar har större utsikter att uppnå ett harmoniskt förhållande om deställer upp den maximen för sina inbördes relationer än om de väljer enmotsatt maxim. Även om det är svårt att belägga de psykologiska effekterna avuttalanden i lagtext och lagmotiv, finner samarbetsorganet därför attsamhället även i fortsättningen bör utnyttja den möjlighet lagstiftningenerbjuder att påverka människomas syn på idealet för de personliga relationernamellan äkta makar. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund anser att makamasvUja till trohet och ömsesidigt bistånd i en principiellt livsvarig gemenskapär en viktig förutsättning för att barnen skall få växa upp i känslomässigtrygghet samt att även rent praktiska skäl talar för ett bi-behåUande avstadgandet om trohet och bistånd. a. är det enligt förbundet en förutsättningför ett bibehållande av äktabördspresumtionen, dvs. antagandet att den äktamannen är far till bam som föds i äktenskapet utan att detta skall behövafastställas i varje enskilt fall. frikyrkoråd, ochFiladelfiaförsamUngen i understryker att de principer som kommer tilluttryck i GB 5 kap. 1 § omfattas av det överväldigande flertalet människor ivårt land. föreslår att, om detav skäl som de sakkunniga har anfört skuUe anses påkallat att utmönstrabegreppet trohet, ordet hänsyn väljs som ersättning. Även för framtanken att behålla GB 5 kap. 1 § men att ur lagrummet utesluta trohetsplikten. Hovrätten för Nedre , i Stockholmsstift och sociala centralnämnden i motsätter sig däremot inte att GB5 kap. 1 § utmönstras. Hovrätten påpekar att de allmänna handlingsnormer somfinns i GB är av m)'cket elementär natur och knappast kan ge anledning tillstridiga uppfattningar. De flesta människor som är gifta har säkerligenalldeles klart för sig vad de är skyldiga varandra i fråga 1973: 32 217 omsamverkan, lojalitet och trohet I vidsträckt mening. Kraven på trohet etc.skulle därför utan olägenhet kunna stå kvar, om än osanktionerade, som ettenkelt uttryck för vad flertalet människor upplever som centralt förfamiljegemenskapen. Allmänt hållna deklarationer om makarnas inbördesskyldigheter i personligt hänseende torde dock enligt hovrättens förmenandeknappast ha någon förnuftig funktion att fylla om i fortsättningen särskUdarättsföljder inte skall knytas till makes skuld tUl uppkommen söndring iäktenskapet. i instämmer i de sakkunnigasuttalande att lagstiftningen om äktenskapet inte bör innehålla regler avspecifik etisk art om hur makama bör förhålla sig tUl varandra på detpersonliga området, även om detta inte får tolkas så att den bakomliggandetanken är att det är likgiltigt hur makar förhåller sig tUl varandra ipersonUgt hänseende och hur atmosfären är i de hem där nästa generation växerupp. i anger som skäl för sittställningstagande att uppfattningar och livsformer i det nutida samhället ärmångskiftande och att samhället inte bör kunna avgöra vad som är rätt eller feli den personliga relationen mellan man och kvmna. Stadgandet om bistånd ochsamråd är också så allmänt hållet att det i realiteten är svårt att avgöra vadsom fordras för att det skall vara uppfyllt.