prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Det kan därför göras gällande att frågan om sådana rättigheter börregleras i anslutning tUl de andra trafiksäkerhelsfrågor som rör enskildavägar. Det torde få ankomma på den nyssnämnda utredningen att pröva frågan omden slutliga utformningen och placeringen av bestämmelserna. Med hänsyn till vad som nuanförts har till förevarande paragraf förts över bestämmelserna i 13 § EVL.Vissa jämkningar av huvudsakligen redaktionell natur har gjorts i lagtexten.Bl. a. har det nuvarande villkoret att upplåtelsen inte får medföra märkligtmen för den tjänande fastigheten omformulerats till att avse väsentligolägenhet. Remissyttrandena.Länsstyrelsen i anser att den i första stycket paragrafenupptagna rätten att röja träd eUer buskar bör utsträckastUl att avse även annan vegetation. Den i tredje stycket upptagna bestämmelsenom skyldighet att underrätta fastighets ägare eller innehavare anserlänsstyrelsen sakligt motiverad när det gäUer fällande av träd eller andra meromfattande åtgärder. Den förefaller emellertid alldeles för omständlig ochonödig vid mindre omfattande röjning av siktskymmande buskage och annanvegetation liksom kapning av kvistar som hänger in över väg. framhålleratt enligt bestämmelsen i 13 § EVL kan ersättning utgå för rätt att borthuggaeller kvista växande träd eller buskar eUer att uppsätta snöskärm och förintrång därav även på annat sätt än i form av engångsersättning. Det finnsenligt hovrätten ingen anledning att i detta hänseende frångå gällande rätt. uttalar attutredningen f. n. lämnar öppet om bestämmelsema i 49 § och de följande tvåparagrafema i promemorieförslaget slutligen bör få sin plats ianläggningslagen eller annorstädes. Spe-ddlt gäller detta 50 §. Föredraganden.Med anledning av vad i anfört har bestämmelsernai paragrafen om rätt att röja träd och buskar utvidgats till alt gälla ävenannan vegetation. Vidare har den i tredje stycket tredje punktenpromemorieförslaget angivna tidsfristen för underrättelse om utnyttjande avsådan rätt slopats. När det gäller mer omfattande åtgärder bör underrättelsedock ske i så god tid att ägaren eller innehavaren av fastigheten harmöjlighet att närvara vid utförandet. I överensstämmelse med vadsom skett i 12 och 49 §§ har vidare uttrycket väsentlig olägenhet i andrastycket ersatts med synnerUgt men. Slutligen har ersättningsbestämmelserna isamma stycke i enlighet med förslag ändrats så, att annanersättning än sådan som avser rätt att ta väghållningsämnen kan bestämmas attutgå på annat sätt än i form av engångsersättning. Möjlighet finns således allföreskriva att ersättningen skall betalas med visst belopp (jfr 54 §andra stycket departementsförslaget). Detfår ankomma på vägutredningen att ta ställning till huruvida denna och denärmast följande två paragrafema slutiigt bör placeras i anläggningslagen ellerannan författning, Paragrafen,som motsvarar 50 § promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om s. k,grindförbud. Promemorieförslaget.Upplåtelse av rätt att bygga väg över annans mark enligt bestämmelsema i EVLinnebär i och för sig inte något hinder för kringliggande fastigheter atthålla grind eller led på vägen. ligt14 § EVL kan emellertid för annan plats än i korsning av jämväg, spårväg ellervattenväg rätten att ha grind eller led begränsas tvångsvis. Sådant förbud kanenligt första stycket nämnda paragraf föreskrivas endast till förmån förfastighet som vid förrättning eller genom dom enligt 2 kap. EVL tillerkäntsrätt att bygga eller begagna vägen. Förbudet får inte heller medföra märkligtmen för fastighet. Med fastighet avses i förevarande sammanhang inte bara denfastighet på vilket förbudet läggs utan även annan fastighet som har intresseav grinden eller leden. Förbudets tillämpning i övrigt kan begränsas efter vadsom är skäligt. I andra stycket stadgas slutligen att för intrånget skall utgesersättning, som skall bestämmas att utgå på en gång. Bestämmelsemai 14 § EVL har förts över till förevarande paragraf. I likhet med vad som sketti 49 § i promemorieförslaget har vissa jämkningar gjorts i lagtexten, påpekasdet i promemorian. a. har orden märkligt men utbytts mot väsentligolägenhet. Föredraganden.I överensstämmelse med vad som skett i bl. 12 § har uttrycket väsentligolägenhet i andra stycket ersatts med synnerligt men. I övrigt ärdepartementsförslaget i sak identiskt med promemorieförslaget. Paragrafen, som motsvarar51 § promemorieförslaget, innehåller föreskrifter rörande prövningen av frågaom rättighet enligt 4952 §§. Paragrafen inleds med en bestämmelse om att fråga om rättighet somavses i 4750 §§ promemorieförslaget skall prövas vid förrättning enligtanläggningslagen. Detta innebär enligt promemorian att bestämmelserna i 1822§§ promemorieförslaget, skall gälla i tillämpliga delar. Beslut om upplåtelseav rättigheten torde härvid böra betraktas som anläggningsbeslut. Reglema omdomstolsprövning i 29 och 30 §§ promemorieförslaget blir också tillämpliga.Fullföljd av talan mot beslut vid förrättningen skall alltså ske hosfastighetsdomstol enligt bestämmelserna i 15 kap. FBL och i fräga omförfarandet i domstolsinstanserna gäller bestämmelserna i 1618 kap. sammalag. Iformellt hänseende anges vidare att frågan får tas upp utan ansökan och prövasgemensamt med anläggningsfråga vid förrättning om den har samband medanläggningsfrågan. För det fall att sådant samband inte föreligger föreskrivsatt frågan skall prövas vid särskUd förrättning på ansökan av ägaren av denfastighet till vars förmån rättigheten skall gälla. Vad som sålunda föreslagitstorde i huvudsak stämma överens med nuvarande ordning, sägs det i promemorian. Iparagrafens andra stycke meddelas vissa föreskrifter av materiell natur. Enligtvad som där föreslås skall bestämmelsen i 9 § promemorie- förslagetom sättet för utförande av gemensamhetsanläggning och föreskrifterna i 1012§§ förslaget om skydd för allmänna intressen äga motsvarande tillämpning vidsådan rättighetsupplåtelse som här avses. Det anses utan vidare klart att deprinciper som slås fast i dessa paragrafer bör tillämpas även i förevarandesammanhang. I likhet med vad somgäller vid inrättande av gemensamhetsanläggning torde enligt promemorianberörda sakägare böra lämnas frihet att i viss utsträckning träffaöverenskommelse i de frågor som avses i 47 50 §§ promemorieförslaget.Bestämmelserna härom synes kunna utformas som hänvisningar till 17 §promemorieförslaget. Överenskommelse om avsteg från villkoren förrättighetsupplåtelse torde härvid böra jämställas med överenskommelse omavsteg från viUkoren för upplåtelse av utrymme i 13 § förslaget. Detta innebäratt överenskommelsen för att vara giltig måste biträdas av de fastighetsägareoch andra sakägare vilkas rätt berörs. Överenskommelse om avvikelse frånreglerna om ersättning för rättighetsupplåtelse bör i sin tur likställas medöverenskommelse om avvikelse från ersättningsbestämmelserna i 14 § förslaget.Föreskrifterna i 17 § andra stycket om medgivande från fordringshavare och omoskadlighetsprövning synes dock böra gälla endast i fråga om ersättning förupplåtelse enligt 47 § promemorieförslaget. Detta hänger samman med attersättning enligt 4850 §§ förslaget inte skall nedsättas för fördelning blandfordringshavare. Dispositionsfrihetsbestämmdser av nu angiven innebörd hartagits upp i andra stycket. Föredraganden.Skäl talar för alt fråga om rättigheter enligt 4952 §§ bör kunna prövasgemensamt även med fastighelsbildningsfråga vid en förrättning. Paragrafensförsta stycke har ändrats så att möjlighet härtUl öppnas. I övrigtöverensstämmer departementsförslaget i sakligt hänseende medpromemorieförslaget. Paragrafeninnehåller bestämmelser om tiden för erläggande av ersättning enligt 4952 §§och om verkan av att ersättning ej erläggs inom rätt tid. Motsvarandebestämmelser finns i 52 § promemorieförslaget. Promemorieförslaget.1 EVL föratsätts att förrättningsmannen vid prövning av fråga om rättigheterenligt 9 § första stycket, 13 eller 14 § i allmänhet bestämmer den tid inomvilken engångsersättning skall betalas. Saknas föreskrift härom, skall enligt44 § betalningen fullgöras efter det frågan omersättningsskyldigheten slutiigen avgjordes. Upplåten rättighet får inte tas ibruk innan ersättningen erlagts. För det faU att ersättning enligt 9 eller 13 §bestämts att utgå med visst årUgt belopp, föreskrivs i 44 § förbud mot att tarättigheten i bruk om årsbe- loppetinte betalas i förskott. I 45 § anges påföljden för underlåten betalning. Harengångsersättning enligt 9 § första stycket ej erlagts efterbetalningstidens utgång, förfaller enligt första stycket allt vad som genomförrättningen eller domen föreskrivits rörande vägen. Samma påföljd drabbarenligt andra stycket rättighet enligt 13 eller 14 §, om fastställtengångsbelopp inte betalats inom betalningstiden. Motsvarighetertill bestämmelserna i 44 och 45 §§ EVL har tagits upp i förevarande paragraf.Vissa ändringar föreslås dock. Ersättning för upplåtelse av rätt att bygga vägenligt 47 § promemorieförslaget har ansetts i förevarande hänseende börajämstäUas med ersättning för utrymme enligt 14 § förslaget. Bestämmelserna i31 och 32 §§ promemorieförslaget om erläggande av ersättning och om verkan avunderlätenhet att betala har därför förklarats skola äga motsvarandetillämpning i fräga om ersättning enligt 47 §. härom har tagits uppi första stycket. Denna föreskrift har avfattats så, att även bestämmelsen i 32§ andra stycket om anläggningsbesluts förfallande när anläggning inte utförtsinom bestämd tid kommer att gälla beträffande beslut om upplåtelse enligt 47 §promemorieförslaget. Närdet gäller ersättning för rättighet enligt 48-50 §§ promemorieförslaget hardet inte ansetts påkallat att göra bestämmelserna om nedsättning i 31 § andrastycket tillämpUga. Särskilda föreskrifter om erläggande av sådan ersättninghar därför tagits upp i andra stycket av förevarande paragraf. I dessabestämmelser skiljs meUan engångsersättning och ersättning som utgår med visstbelopp . I fräga om engångsersättning föreskrivs att ersättningen skallerläggas efter det ersättningsbeslutet vann laga kraft.Vidare föreskrivs efter förebild från 44 § EVL att rättigheten inte får tas ibruk innan betalning skett. Slutligen hänvisas till bestämmelserna i 32 §första stycket promemorieförslaget om verkan av underlåtenhet att betalaersättningen. För det fall att ersättningen beslämts att utgå med visst årligtbelopp skall enligt sista punkten i andra stycket gälla att rättigheten inteunder får tas i brak innan beloppet betalats.Föreskriften stämmer i sak överens med 44 § andra stycket EVL. Detpåpekas i promemorian att bestämmelsen i 32 § andra stycket promemorieförslagetinte gjorts tillämplig i fråga om beslut om rättighet enligt 48-50 §§förslaget, eftersom någon motsvarande tillämpning av föreskriften i 23 § andrastycket 6 förslaget om bestämmande av tid för anläggnings utförande inte tordebli aktuell vid meddelande av sådant beslut. Föredraganden.Departementsförslaget avviker endast i redaktionellt hänseende frånpromemorieförslaget, som inte föranlett erinran vid remissbehandlingen. Detbör dock påpekas att hänvisningen i första styc- 19 1973.1 saml. kettill 33 § får delvis ändrad innebörd eftersom i den paragrafen i departementsförslagetlagts till en bestämmelse om rätt för fastighetsbildningsmyndigheten attbesluta om förlängning av vissa frister. 1enlighet med vad jag anfört vid rubriken tUl denna avdelning har föreskrifternai 41 § EVL utan ändring i sak tagits upp i förevarande paragraf. Som regeltorde fastighetsbildningsmyndigheten i -anläggningsbeslutet böra erinra ominnehållet i paragrafen när anordningar som där sägs kan bli aktuella (jfr 24 §andra stycket 7 departementsförslaget). Oavsett huruvida sådan erinran gjortseller inte skall paragrafen lända till efterrättelse. Paragrafen,som motsvarar 55 § promemorieförslaget, innehåller ett bemyndigande för Kungl.Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att meddelatUlämpningsföreskrifter. Promemorieförslaget.I promemorian erinras om alt det på skilda ställen i specialmotiveringenframhållits behovet av närmare föreskrifter för tillämpningen av lagen. Vissaav dessa föreskrifter har bedömts vara av sådan natur att rikdagensbemyndigande bör inhämtas. Föredraganden.Jag delar uppfattningen att bemyndigande bör inhämtas i fråga ommeddelande av tillämpningsföreskrifter. I departementsförslaget har paragrafenförsetts med särskUd rubrik. IV Förslagettill lag om förvaltning av samfälligheter 3.1Gällande bestämmelser om användningen och förvaltningen av samfälld mark ochsamfällda rättigheter Förede stora skiftesreformerna brukades jorden och skogen i stor utsträckninggemensamt av delägarna i en by. Skogen och betesmarken var vanligen oskiftad. Ifråga om åker- och slåttermark, som oftast var uppdelad mellan bydelägarna,hade många inskränkningar i den enskUde delägarens handlingsfrihet gjorts avhänsyn till övriga delägare. Gmndläggande regler om förhållandet mellandelägarna när det gällde näringsutövningen, dvs. jordbmket med jakt, fiske,skogsbruk m. m.. fannsi byggningabalken lag. Dessa regler gällde såväl den enskilda somden samfäUda markens användning. Den mera detaljerade regleringen skedde genoms. 1742 utfärdade Kungl. Maj: t ett "projekt tUl byordning" som var avsett att ligga tiU grund för byordningar i olika orter,och 1758 stadfästes en särskild byordning för , ,och . Pågrand av nya brukningsmetoder samt den uppdelning av byarna och sammandragningav de särskUda hemmanens ägor som skiftesreformerna medförde minskadebyddägarnas samhörighet och inbördes beroende starkt. Byordningarna blevotidsenliga eller obehövliga. Åtskilliga ämnen reglerades genom nylagstiftning. Sålundautfärdades dels författningar av politinatur, såsom brandstadga,hälsovårdsstadga och byggnadsstadga, dels lagar och förordningar omvattenrätt, fiske, jakt, vägar, kreatursbete och stängsel m. m. På sist angivnaområden reglerades också frågor som rörde samfällda ägor eller rättigheter. I den mån inte annatbestämts i byordning eller i särskild lagstiftning gällde principen om attannan användning av samfälld mark ellei rättighet än sådan som tUlgodosågdelägarnas husbehov inte fick förekomma, om inte aUa delägarna var ense därom.I skrivelse anhöll med anledning av en motion attKungl. Maj:t måtte utreda "i vad mån behov kunde förefinnas avbestämmelser avseende att beträffande vid skifte av jord undantagna eUerdärmed jämförliga samfällda ägor eller rättigheter bereda delägama isamfälligheten tillfälle att fatta bindande beslut i frågor rörandedensamma". På grundval av ett avgivet betänkandeutfärdades därefter bysamfällighetslagen. 3.1.2Byggningabalken m. m. Beträffandeanvändningen av en bys oskiftade ägor i skog och mark gäller fortfarande 1012kap. byggningabalken och vissa anslutande bestämmelser i förordningen den 1augusti 1805 om skogarna i riket. Av betydelse är väl numera bara 10 kap. 1 §byggningabalken som i huvudsak innebär att varje delägare har rätt att ioskiflad skog och mark för sitt husbehov ta torv, näver, ved, timmer, gärdsel,löv och annat som krävs för fastigheten. Ocksånär det gäller områden som vid lantmäteriförrältning avsatts för delägarnasgemensamma räkning torde i princip gälla att varje delägare får nyttja markenför husbehov. Han har dock inte rätt att använda samfällighet på ett sätt somstrider mot det ändamål för vilket den avsatts eller som hindrar annan delägareatt braka samfälligheten för detta ändamål. Bestämmelsernai 10 kap. byggningabalken är inte tillämpliga på soc- kenallmäiming.I stället gäller här 16 kap. samma balk och vissa andra särskUda bestämmelser.16 kap. 1 § byggningabalken innehåller en föreskrift om delägarnas enskildanyttjande av sockenallmänning. Föreskriften motsvarar husbehovsregeln i 10kap. 1 § samma balk men anger som förutsättning för nyttjandet uttryckligen attdelägaren saknar tillgång till nyttigheten på egen mark. Enligt 10 §förordningen om skogarna i riket tillkommer det socknensinbyggare alt vårda sockenallmänning. De som äger och bebor hemman i socknenskall överlägga och besluta om allmänningens vård och tillsyn vid sockenstämma.Om det behövs skall vissa personer utses för vården av allmänningen. I 13 §lagen (1930: 251) om kommunalstyrelse på landet finns vissa bestämmelser ombehandUngen på kommunalstämma om ärenden bara angår i mantal satt jord. Ibestämmelserna anges att inga andra får delta i sådana ärenden än de som innehari mantal satt jord. lag har numera ersatts av kommunallagen (1953:753), men 13 § äldre lagen skall fortfarande tillämpas övergångsvis. I4 § lagen (1938: 274) om rätt tiU jakt regleras frågan om rätt till jakt påsockenallmänning, byaskog eUer annan sådan samfällighet. Enligt paragrafen fårdelägama jaga på samfälligheten endast för egna behov, såvida de inte är enseom annat. GäUer emellertid särskUda föreskrifter i fråga om förvaltningen avallmänningen eller samfälligheten, fär delägarna i enlighet därmed fattabeslut om jakträttens tillgodogörande för gemensam räkning. I annat fall kanbestämmelse om jakträtten träffas enligt bysamfällighetslagen. Omnyttjande av samfällt fiske finns bestämmelser i 24 § lagen (1950: 596) om rätttill fiske. Enligt dessa bestämmelser får oskiftat fiske och annat fiske som ärsamfällt för flera fastigheter nyttjas av fastigheternas ägare efter vad de kanenas om. Enas de inte, kan på ansökan av nägon av dem föreskrivahur fisket får nyttjas. Vidare får en fastighetsägare i allmänhet inte upplåtafiskerätt åt annan än någon av de övriga fastighetsägarna utan att de flesta avdessa samtycker tUl det. Bara i samband med upplåtelse av jord tiU brukande fårupplåtelse av fiskerätt ske till utomstående utan sådant samtycke.Bestämmelserna i 24 § torde gäUa såväl när både vattenområdet och fisket ärsamfällda som när fisket är samfällt men vattenområdet delat. 7 § VL (1918: 523) behandlas frågan om utnyttjande av samfällt strömfall.Kan strömfall som tiUhör oskiftad by eller annan samfälld mark eller som vidskifte av samfälUghet inte har ingått i skiftet inteskiftas utan delägares förfång och vUl en delägare tillgodogöra sig helafallet, är han enligt paragrafen berättigad att lösa till sig fallet. Omdelägare vill bygga kvarn, såg eller annan mindre anläggning utan att lösa tillsig fallet, kan han få rätt att bygga och nyttja anläggningen. Fråga om inlöseneller nyttjande som sagts prövas av . Bysamfällighetslagenär tillämplig på bys eller annat skifteslags samfällda ägor, som vid skifteeller annan laga delning eller sämjedelning undantagits för gemensamt behov elleruteslutits från delningen, samt mark som annars är gemensam för två eUer flerafastigheter med i övrigt skilda ägor. Lagen avser dessutom rättigheter ochförmåner som är samfällda för fastigheter med skilda ägor (1 §). Gällerpå grund av lag eller särskUd författning bestämmelser angående förvaltningeller användning av ägor som annars skulle falla under bestämmelserna ibysamfällighetslagen eller för visst slag av sådana ägor, ägerbysamfällighetslagen inte tillämpning i vidare mån än som är förenligt medförstnämnda bestämmelser (16 §). Lagen är alltså subsidiär i förhåUande tiUannan lagstiftning om förvaltning och användning av samfälld mark. a. kanhär nämnas de bestämmelser som gäller för sockenallmänning enUgt 16 kap.byggningabalken, 810 §§ förordningen om skogarna i riketsamt kommunallagstiftningen. Gränslinjenmellan tUlämpningsområdena för bysamfällighetslagen och lagen (1904: 48 s. 1)om samäganderält (samäganderättslagen) har fastställts genom 19 § i sistnämndalag. I denna paragraf föreskrivs i huvudsak att samäganderättslagen inte gälleri fråga om ägor som vid skifte av jord blivit undantagna för delägarnasallmänna behov eller annars är samfällda för flera fastigheter som till någondel har sina ägor åtskUda. Som undantag från denna regel anges attsamäganderättslagen är tUlämplig på ryttare-, soldat- och båtsmanslorp. Gällandebyordningar med föreskrifter om samfällighets förvaltning eller nyttjande hartill dess de upphävts företräde framför bysamfällighetslagen. Upphävande kanemellertid ske inte bara på sätt som föreskrivs i byordningen utan också ienlighet med bestämmelsema i bysamfällighetslagen (16 §). Ensärställning i förhållande till bysamfällighetslagen intar 1012 kap.byggningabalken och därtUl anslutande bestämmelser i förordningen den 1augusti 1805 om skogarna i riket. Dessa föreskrifter hindrar nämligen inte attdelägarna enligt bysamfälUghetslagen fattar däremot stridande beslut angåendenyttjande av samfäUd skog och mark som inte är sockenallmänning (16 §). I denmån bysamfällighetslagen inte tiU-lämpas gäller byggningabalken ochförordningen om skogarna i riket. Bysamfällighetslagensyftar till alt tiUhandahåUa former för beslut om användningen avsamfälligheter i fall då delägarna inte kan enas om användningen. Varjedelägare har därvid rätt att få till stånd ett sammanträde med delägarna,varvid dessa genom omröstning kan fatta beslut om användningen (37 §§). Omsådant beslut inte kommer till stånd, kan delägare få god man förordnad attförvalla samfälligheten för delägarnas gemensamma räkning. Detta senaretUlvägagångssätl är del enda som står tUl buds när delägarna bara är två (2 §). Delägare som önskar fåtill stånd sammanträde har all utverka förordnande hos rätten, dvs.vederbörande allmänna underrätt, för särskild person att föranstalta omsammanträdel. Den som förordnas av rätten skall kalla delägarna tillsammanträde, fungera som ordförande och föra protokoll. SärskUda regler finns omgrunderna för omröstning (4 § 3 mom.). Huvudregeln är att det för beslutfordras enkel majoritet, beräknad såväl efter de röstande delägarnas andelstalsom efter deras huvudtal. Uppnås inte majoritet på det sättet räcker det medenkel majoritet efter de röstandes andelstal. Därvid får emellertid inte förnågon delägare beräknas mera än en femtedel eller, om delägarna isamfälligheten är flera än 50, en tjugondel av de röstandes sammanlagdaröstetal. Om rösterna utfaller Uka vid röstning efter andelstal enligt nuangivna grander, är i andra hand huvudtalet och i sista hand ordförandensmening avgörande. Haransökan gjorts om förordnande för någon alt hålla sammanträde, kan rätten pådelägares begäran meddela förbud för delägarna att verkställa avverkning elleratt ta ler, torv, grus eller dylikt på samfälligheten innan beslut fattalseller frågan förfallit (9 §). Beslut om samfällighet kanavse antingen stadigvarande förvaltning för delägarnas gemensamma räkning (5§), tillfälliga åtgärder (6 §) eller samfällighetens avyttring (7 §). Om stadigvarandeförvaltning beslutas, skall delägarna anta reglemente som skaU ange grundernaför förvaltningen. I reglementet skall meddelas bestämmdser om tUlämpningen avomröstningsreglerna i lagen på sammanträde med delägarna, om val av en ellerflera sysslomän för förvaltningen, om gäldande av kostnaderna förförvaltningen och om användande av vinsten. Reglementet skall prövasoch fastställas av rätten, som har att se till att reglementet är tiUkommet ilaga ordning, att dess bestämmelser är förenliga med gällande lagar ochförfattnuigar och att dess tUlämpning inte kan medföra märkligt förfång fördelägare som inte deltagit i reglementets antagande eUer på annat sätt godkäntdet. Rätten får efter ddägamas hörande göra behövliga jämkningar i reglementet,om det inte kan godkännas i oförändrat skick. Om samfälligheten helt ellerdelvis utgörs av skogsmark, skall rätten se till att reglementet innehåller be- stämmelsersom tryggar en tiUfredsställande skogsvård. Rätten bör därvid inhämta yttrandefrän . Den eller de s)'sslomän som utsetts att handhaförvaltningen har, om inte delägarna för visst fall bestämt annat, behörighetatt tala och svara för delägarna i allt vad som gäller förvaltningen. Dock fårsysslomännen inte överlåta eller med nyttjanderätt upplåta samfälld äga, såvidainte beslut därom fattats och fastställts på sätt närmare anges i det följande. Beslutom tillfäUiga åtgärder kan avse samfälld ägas användning genom brukande föregen räkning eller genom upplåtelse av nyttjanderätt.