prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Ävenbruket av löpande fordringshandlingar jämsides med köpekontrakt medförbegränsningar i köparens möjlighet att vid krav på betalning av den sominnehar handlingen framställa invändningar som hänför sig tillrättsförhållandet mellan köparen och säljaren. EnUgt 17 § växellagen (1932:130) äger den mot vilken talan på grund av växel görs gällande inte motinnehavaren framstäUa invändningar, som grandas på den förres särskildaförhållande tUl utställaren eller till föregående växelinnehavare, om inteinnehavaren vid växelns förvärvande uppsåtligen handlat till gäldenärensförfång. Motsvarande skydd för växelinnehavare i god tro gäller enligt 19 §andra stycket, när någon innehar växeln med panträtt på grund avpantindossament. De inskränkningar i gäldenärens invändningsrätt som följer av17 och 19 §§ växellagen upprätthålls inte beträffande s. k. rektaväxlar. Harutställare i växeln insatt orden "icke tUl order" eUer motsvarandeuttryck, får växeln enligt 11 § andra stycket inte överlåtas i annan form ellermed annan verkan än som i allmänhet gäller i fråga om överlåtelse av fordran. Beträffandelöpande skuldebrev ges i 1518 §§ skuldebrevslagen en utförUg reglering avvilka invändningar som kan göras gäUande även mot ny borgenär som efteröverlåtelse i god tro kommit i besittning av skuldebrevet. Gäldenären får t.ex. enligt 15 § första stycket inte mot sådan borgenär göra gäUande attbetingat vederlag inte kommit gäldenären tiU godo eUer att i övrigt deträttsförhållande som föranlett skuldebrevets utfärdande medför rätt tiU jäv.För att innehavaren av skuldebrevetskall vara skyddad mot invändning av gäldenären krävs enligt 15 § andra stycketatt han inte kände till omständighet, på vUken invändningen grundas, eller hadeskälig anledning till misstanke därom. Vad som sagts nu gäller enligt 10 §också för det fallet att skuldebrevet pantsatts. Trepartsförhållandetköpare-säljare-kreditgivare tar sig i det moderna samhäUet även flera andrarättsliga uttryck än dem som har berörts. Här kan främst erinras om det s. k.låneköpssystemet och de former av kontokredit där konsument med ettfinansieringsföretag träffar avtal om viss kredit för köp av varor hos en ellerflera detaljhandlare mot uppvisande av ett särskilt kreditbevis. Köparen ingåri fall av nu åsyftade slag två transaktioner, ett köp och ettförsträckningsavtal. Det lånade beloppet betalas vanligen av kreditgivarendirekt till säljaren, som således får kontant likvid. Lånetransaktionen innebäratt köparen i förhållande till kreditgivaren ikläder sig amorteringsskyldighetför belopp som åtgått till erläggande av köpeskiUingen (låneköp) eller eljestmotsvarar köp inom avtalad gräns för krediten (kontokredit). Eftersom lånetformeUt sett är ett särskilt avtal mellan köparen och långivaren, torde denförre enligt nuvarande ordning sakna möjlighet att mot krav på betalning frånden senares sida göra invändningar om fel i varan eller utebliven leverans avdenna. Lagenom hemförsäljning ger konsument möjlighet att frånträda vissa köp- och s. k.abonnemangsavtal, som har ingåtts i hans bostad eUer under andra likartadeförhållanden, genom att inom skriftiigen meddela säljaren att hanfrånträder avtalet (s. k. ångervecka). Lagen syftar till att skydda konsumentenmot påtryckning och överrumpling vid hemförsäljning och jämförbaraförsäljningsformer. Enligt 1 § äger lagen tillämpning vid yrkesmässigförsäljning av lös egendom, som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk, ifall då köparen avger anbud eller svar på anbud vid sammanträffande medsäljaren eller ombud för denne i köparens bostad eller eljest på annan plats änsäljarens eller ombudets fasta försäljningsställe. Lagen gäller undermotsvarande förutsättningar även i fråga om vissa avtal varigenom ennäringsidkare åtar sig att fortlöpande tillhandagå en konsument med tjänster.Om ett köpavtal ingås och fullgörs på ömse sidor vid sammanträffandet, ärlagen inte tiUämpUg. För att köparen skall få kännedom om sin rätt ätt frånträdaavtalet, skall säljaren vid sammanträffandet lämna honom särskUd underrättelseom hans- rättigheter enligt hemförsäljningslagen (2 §). Iakttas inte dettablir konsumenten över huvud taget inte bunden av sin be-stäUning. Har köparenfrånträtt avtalet skall i princip vardera parten lämna tillbaka vad hanmottagit (4 och 5 §§). Lagen innehåUer också en bestämmelse om verkan avutfästelse av säljarens ombud om köpeviUkor somär gynnsammare för köparen än de som är upptagna på den ordersedel eller i detkontrakt som använts vid försäljningen (3 §). Bestämmelsen syftar till att geköparen ett bättre skydd i de faU då en sådan s. k. sidolöpare förekommit.Lagen är av tvingande natur. ViUkor, varigenom köparens rättigheter enligtlagen inskränks, är sålunda ogiltigt (6 §). Somtidigare nämnts har konsumentens ställning stärkts också genomolika lagstiftningsåtgärder på det näringsrättsliga området. Först bör erinrasom lagen om otillbörlig marknadsföring. Syftet med denna lag är att, framförallt i konsumenternas intresse, skapa effektiva garantier för att reklam ochmarknadsföring inte bedrivs med otillbörliga metoder. Lagens centralabestämmelse (I §) är en generalklausul, vilken gör det möjligt att meddelavitessanktionerat förbud mot reklamåtgärd eller annan av näringsidkare vidmarknadsföring av vara eller tjänst företagen handling, som genom att stridamot god affärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare. Vid sidan av generalklausulen ingår i lagen bl. a.straffbestämmelser rörande vissa speciella marknadsföringsåtgärder, såsomvilseledande reklam. Lagen föreskriver skadeståndsskyldighet för den sombryter mot förbud eller gör sig skyldig till brott mot lagen (12 §). Bestämmelsenavser dock endast skada som uppkommer för konkurrerande näringsidkare. Lagen ärsom nämnts till sin karaktär näringsrättslig och hänför sig således inte tillnäringsidkarens förhållande till enskilda konsumenter (eller näringsidkare) pågrand av köp eller annat avtal utan till hans verksamhet i stort. Tillämpningenav lagen är i första hand anförtrodd KO och . KO övervakarmarknaden och för det allmännas talan inför , som är endainstans i ärenden om förbud enligt generalklausulen. Tillmarknadsföringslagen ansluter sig avtalsvillkorslagen. Det väsentliga syftetmed avtalsviUkorslagen är att ge underlag för en bättre avvägning än hittillsmellan konsument- och företagarintressen vid utformningen av kontraktsformulärsom används på konsumtionsmarknaden i olika branscher. Också denna lagscentrala bestämmelse (1 §) utgörs av en generalklausul, som ger möjlighet attvid vite förbjuda näringsidkare att vid erbjudande av vara eller tjänst tillkonsument för enskilt bruk använda villkor som med hänsyn till vederlaget ochövriga omständigheter måste anses otillbörligt mot konsumenten. Engrundläggande tanke bakom lagen är att KO skall övervaka marknaden och ta uppförhandlingar med företrädare för näringsidkarna i syfte att få till ståndändring i sådana villkor som anses vara otillbörliga. Han skall härvid i förstahand söka uppnå rättelse på frivillig väg. Lagen ger honom emellertidmöjlighet att orti förhandlingarna blir resultatlösa föra talan inför marknadsdomstolenom förbud enligt generalklausulen. Domstolens uppgift är i sådant faU att göraen bedömning av om ett villkor typiskt sett är otiUbörligt gentemotkonsumenterna sedda som ett kollektiv. Domstolen skall aUtså inte gå in på engranskning av individuella avtal och ett förbud från domstolens sida mot visstvillkor gäller endast i fråga om villkorets framtida användning. Det kan dockantas att ett sådant förbud får verkningar också för de enskildarättsförhållandena, om den mot vilken förbudet riktas tillämpar villkoret istrid mot förbudet. , för vars verksamhet numera svarar(se SFS 1972: 739), har i flera hänseenden utbildats viss praxis vid prövningenav klagomål som av konsumenter framställs mot beskaffenheten av inköpta varor.I detta sammanhang finns anledning erinra om följande. I fråga om det särskiltvid försäljning av begagnade bilar ofta förekommande avtalsvillkoret "ibefintiigt skick" har nämnden utbildat en fast praxis. Denna innebär attsäljaren trots förbehållet har att stå risken för att bilen vid köpet ärbehäftad med sådana trafiksäkerhetsfel, som hade föranlett anmärkning om bUen isamband med köpet skulle ha varit föremål för obligatorisk besiktning hos ABSvensk . Avtalsvillkoret torde däremot respekteras beträffande felav annat slag än som hänför sig till trafUtsäkerheten, med undantag för sådanaallvarliga fel som legat utanför ramen för vad parterna kan antas ha åsyftatmed klausulens innehåll, t. ex. att bilen inte varit körduglig eller att någraav motorns cylindrar helt saknat kompression. Beträffandefrågan om köparens rätt att på egen hand låta avhjälpa fel i en vara harnämnden i plenum antagit den praxis, att köparen i princip har att beredasäljaren tiUfäUe att avhjälpa felet innan han får utföra reparation hosutomstående på säljarens bekostnad. Underlåter köparen att efter reklamationbereda säljaren tillfälle därtUl, lämnas hans talan normalt utan bifall.Principen tillämpas, oavsett om säljaren vid köpet särskilt åtagit sig attavhjälpa fel eller inte. Undantag görs dock i särskUda situationer, såsom dåköparen befinner sig på avlägsen ort eller då han från början saknat anledningräkna med att det fel, för vars skull varan underkastades reparation, förelegatredan vid köpet. Nämndenanser sig böra vara restriktiv när det gäller att pröva frågor om skadeståndvid följdskador, däri inbegripet skador till följd av en varas skadebringandeegenskaper. Nämnden har i plenum uttalat, att ersättning med beaktande avomständigheterna dock torde kunna rekommenderas i följande två typer av fall:1) När fråga är om lätt verifier- 1Angående nämndens verksamhet, se vidare SOU 1972:28 s. 42 och prop. 1973: 87 s.23. baradirekta utgifter, som anmälaren ådragit sig genom säljarens kontraktsbrott.Exempel härpå är kostnader för taxi och andra färdmedel, telefon- ochhotellkostnader. Ombudskostnader räknas emellertid inte hit. 2) När fråga är omsakskador, som till sin natur har ett eller närliggande samband medfelet och uppgår till ett i förhållande till köpeskillingen måttligt belopp.Som hithörande fall kan exempelvis räknas, att en inköpt vara vid tvättningfärgar av sig på andra varor eller att fel i ett tyg föranleder att kostnadenför sylön och sytillbehör blivit onyttig. Yrkande om ersättning förpersonskada, för allmän förmögenhetsskada och för ideeU skada (typen"förstörd semester") anser sig nämnden inte böra ta upp tUl prövning. Beträffande fel som beståri att t. ex. ett klädesplagg vid tvätt färgar av sig på eller förstör andrakläder har nämnden tagit den ståndpunkten, att det åligger säljaren att lämnaköparen tydliga anvisningar om hur klädesplagget skall tvättas. Sker det inteeller har säljaren lämnat oriktiga uppgifter om plaggets färgbeständighet,anses säljaren böra stå risken för att köparen i detta avseende misstagit sigbeträffande varans användningssätt, förutsatt att köparen visat skäligförsiktighet. Nämndens praxis torde ha medverkat till att klädesplagg numera imycket stor utsträckning är försedda med s. k. tvättråd. 2.4Standardf ormnlär vid konsumentköp Vidalla typer av köp, däribland konsumentköp, förekommer en formulärrätt, som tiUstor del har ersatt köplagens regler. 1971: 15 med förslag till lag omförbud mot otillbörliga avtalsvillkor redovisades resultatet av en genomgång avstandardkontrakt m. m. som samlats in av köplagsutredningen under slutet av1960-talet. I fråga om innehållet i vanligen förekommande klausuler vidkonsumentköp kan till en början hänvisas till den framstäUningen. Iutredningens betänkande presenteras ytterligare material från början av1970-talet som belyser förekomsten av och innehåUet i formulärrättsUgabestämmelser (SOU 1972: 28 s. 44 och 169). Utredningens förnyade genomgång harfrämst inriktats på formulär som används vid köp av typiskakonsumentkapitalvaror, såsom bilar, båtar, el- och hushållsmaskiner, klockor,möbler, radio- och TV-apparater samt sportartildar. I det följande redovisastUl en början de sammanfattande synpunkter på standardformulärens utformningsom utredningen framför (2.4.2). De formulär som användsinom konsumtionsvarubranschen är föremål för fortlöpande revision. Inomnäringslivet är en arbetsgrupp verksam med översyn av sådana formulär. Dettaarbete har resulterat i att ett standardiseratavbetalningskontrakt (K 72) utgetts av ,hantverks- och industriorga- nisation,, , köpmannaförbundoch . Efter tillkomsten av avtalsvillkorslagen harförhandlingar tagits upp mellan KO och åtskU-liga organisationer inom näringslivetom innehållet i såväl nu förekommande som nya standardviUkor. Tillkomplettering av utredningens synpunkter lämnas en kort redogörelse för denpraktiska tillämpningen av avtalsvillkorslagen (2.4.3). Utredningenerinrar först om att formulären är av skiftande beskaffenhet. Allmännaleveransbeslämmelser innehåller vanligen ganska fullständiga villkor för deköp på vilka de är tillämpliga. Ordersedlar, ordererkännanden, slutsedlar,avbetalningskontrakt, särskilda garantisedlar samt fakturor upptar oftabestämmelser om begränsade ämnen. ges i kataloger och folders eller påförpackningar inte bara uppgifter om varorna och deras användning utan ocksåbestämmelser om köparens befogenheter, t. ex. om rätt att byta varor. Bestämmelserav nu nämnda slag härrör vanligen från säljaren men kan också ingå i t. ex. enav tillverkaren utfärdad garanti som genom säljarens förmedling överlämnastill köparen. Denjuridiska giltigheten av innehållet i formulären är inte alltid oomtvistlig,framhåller utredningen vidare. Det kan ibland vara diskutabelt om köpare ärbundna av exempelvis klausuler i ordersedlar (jfr 3 § hemförsäljningslagen).GUtigheten av fakturaklausuler begränsas av att de ofta saknar motsvarighet ivad som överenskommits vid avtalets ingående och därför blir gällande endastom köparen inte reklamerar mot dem (jfr 6 § köplagen). När köparen inteuttryckligen godtagit innehållet i en garantiförbindelse som del av avtalet kandet vara osäkert om det är bindande för honom. Särskilt är detta fallet omgarantin inte härrör från säljaren utan från tillverkaren. Vilken juridiskrelevans som kan tillerkännas innehållet i folders o. d. är ofta myckettvivelaktigt. Dessa frågor är emellertid närmast avtalsrättsliga. Utredningenbetonar att den formulärrättsliga regleringens omfattning vid varje särskiltköpavtal blir beroende av vilka formulär som har begagnats. Många olikakombinationer kan härvid förekomma. Det kan också råda osäkerhet om hur långtformulären avses ersätta de dispositiva lagreglerna. Om exempelvis en garantiinnehåller bestämmelser om avhjälpande av material- och tillverkningsfel ochfritar säljaren från ansvar i övrigt för fel, kan det vara tveksamt i vilkenutsträckning köplagen skall anses tiUämplig på fel som inte berörs avgarantin, t. ex. att viss del av varans standardutrustning saknas vidleveransen. AUmännaleveransvillkor är ofta tiUkomna genom medverkan av en eller flerabranschorganisationer. Detsamma gäller numera även garantiåtagandena.Finansieringsföretagen har också, eftersom det vid köp av kapitalvarorofta blir fråga om avbetalningsköp, fått ett inflytande på kontraktensutformning. Dessa förhållanden harlett till att formulären visar en tendens att bli mer enhetliga. Det inträffardock fortfarande i inte obetydlig utsträckning att enskilda säljare självautformar de formulär som de använder i sin verksamhet. Utredningen pekar vidarepå att KO:s vidsträckta möjligheter att ingripa mot olämpliga bestämmelser iformulär också lett till ökad enhetlighet. De beståndsdelar avformulärrätten som har störst intresse vid lagstiftning om konsumentköp ärenligt utredningen de sorri rör leverans av varan samt, framför allt, degarantier som blir tillämpliga vid.fel i varan. Ett för formulärrätten typisktdrag är att köparen enligt detta regelsystem saknar de befogenheter somköplagens dispositiva regler tillerkänner honom vid försenat avlämnande ellervid fel i varan. I viss utsträckning erhåller köparen i stället andrabefogenheter enligt formulären. Vad beträffar reglering avdröjsmål är den sista tiUåtna dagen för avlämnande ofta inte alls eller blottobestämt angiven i avtalet. Är bestämd leveransdag antecknad i kontraktet ärdet inte ovanligt att villkoren i övrigt innehåller klausuler, varigenomsäljaren ges en vidsträckt rätt att uppskjuta leveransen eller t. o. m., om hanså önskar, annullera avtalet. Köparens möjligheter att häva är ofta starktbeskurna. Den inskränkning som sker i de befogenheter köparen skulle ha haftenligt köplagens regler är, när det gäller dröjsmålssituationen, vanligen intekompenserad genom några utökade rättigheter i annat avseende. Ifråga om kraven på den levererade varan innehåller formulären ofta ingabestämda uppgifter, vilket hänger samman med att dessa krav framgår på andrasätt, t. ex. genom särskilda beskrivningar och individuella överenskommelser. Påföljderna av fel ärenligt formulärrättens system ofta helt andra än enligt köplagen. Om en vara ärbehäftad med material- eller tUlverk-ningsfel är säljaren skyldig att avhjälpafelet under viss i utfästelsen angiven garantitid. Köparens rätt att få feletavhjälpt träder i stället för de påföljder som lagen anvisar. Garantiernabrukar innehålla uttryckliga friskrivningar från påföljder i övrigt. I garantierna kan man somsärskUda delar utskilja vad som rör dels förutsättningarna för att köparenskall kunna åberopa garantin och kräva avhjälpande, dels det sätt på vilketavhjälpande skall ske, dels köparens befogenheter om avhjälpande inte kommertill stånd. En förutsättning för att köparen skall kunna kräva avhjälpandebrakar vanligen vara att varan är behäftad med material- eller fabrikationsfel.Från garantier undantas ofta uttryckligen vad som beror på försUtning, vanvård,olyckshändelser etc. Bestämmelserna om det sätt på vUket avhjälpandet skallske rör bl. a. vem av säljare och köpare som har skyldighet att stå förtransportkostnader i samband med avhjälpande. cipåvilar dessa kostnader säljaren, men garantiklausulerna innehåller åtskilligamodifikationer häri, vilka hänger samman med varans beskaffenhet. Köparen kanha viss skyldighet att transportera varan till säljaren eller till affär ellerverkstad. Han kan också vara skyldig att stå för del av transportkostnaderna.Påföljderna av att avhjälpande inte kommer till stånd regleras ibland inte aUsi garantierna. Nyare garantier upptar dock ofta en rätt för köparen att isådant fall häva köpet, om det kvarstående felet är väsentligt. Det kan likvälvara oklart, hur många försök att avhjälpa felet som säljaren äger göra innanköparen kan häva, vilken påföljden blir om felet inte är väsentligt eller omköparen inte vill begagna sig av hävningsrätten osv. Bland övriga bestämmelsersom förekommer i formulären nämner utredningen dem som rör köparensförhållande till en person till vilken säljaren överlåter sin rätt enligtköpekontraktet. Dessa får aktualitet när vid avbetalningsköp och liknandetransaktioner säljaren finansierar köpet genom att överlåta sin fordran motköparen till särskilt finansieringsföretag eller till bank. Dessa bestämmelserbehandlas vidare i andra sammanhang (4.2.9 och specialmotiveringen tiU 1518§§). Sedanavtalsvillkorslagen trädde i kraft har mer än 500 ärendenenligt denna lag registrerats hos KO. Av dessa har omkring 300 ärendenslutförts. Huvuddelen av dessa ärenden har tagits upp på initiativ av KO. Deallra flesta ärendena slutförs förhandlingsvägen. I ett 30-tal fall har KO funnitanledning utfärda förbudsföreläggande med stöd av avtalsvillkorslagen. Femärenden har förts tUl för prövning. I två av dessaföreligger beslut (nr 11/1972 ang. bl. a.reklamationsklausul och nr 12/1972). Det övervägande motivet för att ärendenunderställts har varit att uttalanden av domstolen iprincipfrågor ansetts erforderliga. Under medverkan av statens pris- ochkartelhiämnd har KO haft möjlighet till systematisk insamlmg av kontrakt frånolika branscher. Sådana insamlingar har avsett bl. a. bilföretags ochhemförsäljningsföretags kontraktsformulär. F. n. pågår en undersökning avvilka garantiformulär som förekommer på marknaden inom vissa branscher. KO har inlett och i flerafaU slutfört överläggningar med branschorganisationer inom områden som ärviktiga för konsumenterna. Branschöverläggningarna har i åtskilliga fallresulterat i uppgörelser. a. har nåtts överenskommelser med angående utformningen av de köpekontraktsformulärsom används av förbundets medlemmar och med angående förbundets allmänna leveransbestämmelser. Uppgörelser sommedfört att konsumentens ställning i förhållande till säljaren/leverantörenförbättrats har också träffats med Radiobranschens samarbetsråd och Elektriskahushållsapparatieverantörer angående organisationernas garantiformulär,överläggnmgar med MRF har resulterat bl. a. i nya regler för bilreparationer.Uppgörelser har också nåtts beträffande andra branscher, vilkas verksamhethuvudsakligen tar sikte på att tiUhandahåUa tjänster. Hittillshar efter förhandlingar omkring 200 bUföretag mnt om i landet, vilka inteanvänt branschens standardformulär, övergått tUl mera konsumentvänligakontraktsformulär. Sanering motsvarande den som skett bland företag inom denoorganiserade bilhandeln har företagits bl. a. beträffande företag som säljerhushållsapparater, symaskiner och skrivmaskiner. Isitt granskningsarbete har KO särskUt inriktat sig på hemförsäljningsföretagenskontraktsformulär. a. har en i det närmaste fullständig genomgång gjortsav de kontraktsformulär som tiUämpas av företag som säljer persienner genomhemförsäljning. Drygt ett 50-tal företag har i samband med denna genomgångförbundit sig att genom ändringar och uteslutande av avtalsvillkor i sinakontraktsformulär anpassa dessa till hemförsäljningslagen. På motsvarande sätthar ett 20-tal bokföretag utfäst sig att ändra sina kontraktsformulär. Dengranskning som skett i samband med tillämpningen av avtalsvillkorslagen harmedfört att ur kontraktsformulär effektivt kunnat rensas ut avtalsvUlkor somstrider mot tvingande lagstiftning. Genomgångenav avtalsformulären har vidare lett till att bestämmelser, mot vars materiellainnehåll ingen invändning funnits, formulerats om så att bestämmelsernasinnehåll framgått tydligare för köparen. KO har också haft möjlighet attpåverka den redaktionella utformningen av kontraktsformulären. Blandmera omfattande överläggningar som pågår f. n. kan nämnas de med bilindustrinsföretag angående garantier för nya bilar. Utredningenlämnar i betänkandet s. 4750 vissa upplysningar om gällande och föreslagenköprättslig konsumentskyddslagstiftning i , , ,och Österrike.i Beträffande förhållandena i övriga nordiskaländer kan följande nämnas. I har förslag till lagregler om konsumentköpi slutet av lagts fram av den kommitté som har i uppdrag att se överden norska köplagen. Förslaget har sänts ut på remiss jämte ett inom det norskajustisdepartementet utarbetat alternativt lagförslag. Båda de norskalagförslagen innefattar ändringar i den gällande köplagen och innebär alltsåinte att frågor om konsumentköp skall regleras i särskUd lag. ' Seäven bilaga 4 till SOU 1972: 28. geni stora delar med det svenska utredningsförslaget. I övervägs olikakonsumentskyddsfrågor inom en av handelsministeriet tillsattforbrugerkommission. Inom det finska justitieministeriet övervägs f. n. olikaåtgärder på konsumentskyddsområdet, däribland frågor om särskild köprättsliglagstiftning till konsumenternas skydd. Ifråga om behovet av lagstiftning i syfte att stärka konsumenternas ställningvid köp framhåller utredningen att den nu gällande köplagen inteär särskilt inriktad på att tillgodose konsumenternas intressen och behov avskydd. Vid lagens tillkomst syftade man till att framställa regler som kundevara lämpliga för köp av lös egendom i allmänhet, däribland den kommersiellahandeln med råvaror.