prop · FW03130 · 1973-12-31 00:00:00 — Den generella möjligheten alt säkerställa förbud genom polismyndighetsförsorg, som bör införas enligt utredningens förslag, bör också bli ettanvändbart medel för att förhindra överträdelser. Med anledning av vad LOanfört vill jag framhålla alt del likväl inte är otänkbart all del kan uppkommafall där vite som anknyts lill förbud skulle kunna fylla en funktion. Bl, a,bör beaktas all förbud väsentligen kan syfta lill alt vissa villkor som tillsynsmyndighelenangett vid förbudels meddelande skall iakttas. Gränsen mellan förbud ochföreläggande är då inte så markerad. Jag förordar därför att möjlighet skallfinnas all kombinera också vite och förbud där del är påkallat. Då sådankombination skett av vite och förbud bör straff inte kunna följa vidöverträdelse av förbudet, LO har i sill remissyttrande tagit upp frågan om ettregelmässigt utnyttjande av vite i samband med föreläggande. Eftersomtillsynsorganens strävan måsle vara att vinna resultat av sina ingripandensnarast möjhgt, bör man enligt min mening kunna räkna med att lillsynsorganenanvänder denna möjlighet när man kan förutse en risk att föreläggande ensamtinte kommer att fä avsedd effekt. Erfarenheterna fär visa i vilken utsträckningvite lämpligen bör komma till användning. Jag förutsätter att arbetarskyddsslyrelsennoga följer denna fråga och verkar för enhetlighet i tillämpningen bland deolika yrkesinspeklionsdislriklen. Utredningenhar inle funnit skäl alt frångå den nuvarande konstruktionen avarbetarskyddslagens ansvarsregler i vad den innebär att slraffhot i allmänhetinte inträder förrän tillsynsmyndighet meddelat förbud, föreläggande ellerföreskrift och påbudet inte efterkommits. Liksom remissinstanserna godtar jag iprincip denna ståndpunkt, 1 sammanhanget är del naturligtvis av betydelse allbrottsbalken inrymmer vissa bestämmelser som kan bli aktueUa vid allvarligaremissförhållanden på ett arbetsställe. Enligt min mening skulle del dock allmäntsett vara en inte önskvärd utveckling om frågor beträffande de krav somarbetarskyddslagstiftningen ställer blev i ökad omfattning hänskjulna lilldomstolsprövning i straffrättsligt förfarande. Del ligger i sakens natur attde bedömningar och avvägningar som behövs för att avgöra sådana frågor görsbäst av arbetarskyddels organ under medverkan av arbetsmarknadsparterna, F. n,finns vissa möjligheter för arbetarskyddsstyrelsen att meddela föreskrifier somär direkt straffsanktionerade, 1 huvudsak gäller det föreskrifter om besiktningoch provning av olika slags tekniska anordningar samt om undersökning av luftförhällandenavid vissa arbeten. Straffgarantin har getts av Kungl. Utredningen har i anslutning till sin behandling avfrågan om förhandsgranskning av arbetslokaler och tillhörande anordningaransett att behov kan finnas för arbetarskydd,sstyrelsen att i något avseendemeddela direkt straffgaranterade föreskrifter om förprövningen. Mot denbakgrunden har utredningen föreslagit att Kungl. Maj:t skall kunna delegera lillarbetarskyddsstyrelsen att meddela föreskrifier i frågor som avses i 8-13 §§arbetarskyddslagen. LO har anfört att delegationsmöjligheten inte bör varabegränsad lill förprövning av arbetslokaler utan bör gälla generellt för allafrågor som inbegrips under arbetarskyddslagen. Området för den delegationsmöjhghet som utredningen avsettmåste enligt min mening ses som en konsekvens av att utredningen i den förstaetappen koncentrerat sig på vissa huvudfrågor av främst organisatorisk art. Detkan förutsättas att utredningen under sitt fortsatta arbete med tonvikt pä detmateriella innehållet i arbetarskyddslagstiftningen kommer att fä tillfälle attnärmare pröva den lämpligaste omfattningen av arbetarskyddsstyrelsens rätt attmeddela föreskrifter som är förenade med omedelbar straffgaranti. Dennaprövning, som har samband med andra överväganden av bl. a, lagteknisk natur, börinte föregripas. Jag anser således aU man inle nu bör närmare överväga en meraomfattande delegationsmöjhghet än som utredningen funnit motiverad. föra en vidgad rätt att meddela föreskrifier med direkt slraffgarantipä sätl utredningen tänkt sig möter emellertid svårigheter. Utredningensförslag går ut på att det skall kunna uppdras ål arbetarskyddsstyrelsen att vidbehov också sätta ut straff för förseelse mol föreskrifter som styrelsenmeddelar. Som några remissinstanser anmärkt är det tveksamt om uppgifter av denkaraktären skall ankomma på administrativ myndighet. Jag vill därför förordaatt hela frågan om den rättsliga karaktären av föreskrifier somarbetarskyddsstyrelsen meddelar tas upp lill samlad bedömning i anslutning lillalt utredningen genomför sin fortsatta översyn av hela lagstiftningen pä arbelarskyddsområdel. Utredningenhar lagt fram förslag om förhöjt maximistraff för överträdelse avtillsynsorgans föreläggande, förbud eller föreskrift. Förslaget har godtagilsav det slora flertalet remissinstanser men har mölt invändningar päarbetsgivarhåll. För egen del ser jag förslaget som en betydelsefull markeringav att man måsle se allvarligt pä överträdelser av del slag som det här gäller.Sådana överträdelser bör i regel medföra kännbar påföljd. Ett siraffmaximum päfängelse ell år slår f, ö, helt i överensstämmelse med vad som föreskrivitsinom andra lagstiftnings-områden för jämförliga fall. Jag förordar följaktligenatt den föreslagna ändringen genomförs. Utredningensförslag om att ge tillsynsorganen möjlighet att när arbetsgivare underlåter attvidla skyddsåtgärd låta verkställa åtgärden på den försumliges bekostnad syftarfrämst lill att införa ytterligare ett påtryckningsmedel. Detta förslag haravstyrkts av SAF och HAO, medan del tillstyrkts bl, a, avarbetarskyddsstyrelsen. Enligt min mening bör en bestämmelse om Ivångsutförandei enlighet med utredningens förslag skrivas in i arbetarskyddslagstiftningen.Som utredningen anfört kan man räkna med all tvångsutförande bara behöver kommatill direkt användning i speciella situationer. Som slöd förtillsynsmyndigheterna i vissa fall då svårigheter visar sig att åstadkommafrivillig rättelse bör bestämmelsen vara av en viss betydelse. Liknandebestämmelser om Ivångsutförande finns f.ö. i bl.a, miljöskyddslagen (1969:387),livsmedelslagen (1971:511) och den antagna lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor. Av storvikt är all tillsynsmyndigheternas beslut om ingripande för alt komma tillrätta med brister i arbetsmiljön kan fä verkan utan tidsutdräkt. Delta harsärskilt understrukits vid arbetsplatsremissen, Förhalning av fattade beslut t,ex, genom onödigt överklagande mäste också kunna förebyggas. Jag förordardärför all del i överensstämmelse med utredningens förslag införs möjlighet förtillsynsorganen att förordna att beslul om ingripande skall gälla utan hinderav att del inte vunnit laga kraft. Befogenheten bör inle vara begränsad tillsärskilt allvarliga risksilualioner ulan bör i och för sig kunna utnyttjas ialla situationer där det är angeläget alt fallat beslut följs med omedelbarverkan. Det ankommer därvid på den tillämpande myndigheten att avgöra omomständigheterna i det särskilda fallet fordrar interimistiskt förordnandeeller ej, 1 saml Nr 130 En strävan bör vara att i arbetarskyddshänseende så långtmöjligt jämställa verksamhet som bedrivs av staten med annan verksamhet. Närdet gäller arbetarskyddslagstiftningens sanktionssystem finns fortfarande ensärreglering av statens arbetsgivaransvar. Den innebär att föreläggande ellerförbud eUer föreskrift om arbelslidsförläggningen inte kan tillgripasbeträffande statlig verksamhet, I stället får arbetarskyddsslyrelsen, ommissförhållande i skyddshänseende föreligger i sådan verksamhet, göraframställning om behövliga skyddsåtgärder hos den myndighet som haröverinseende över verksamheten. Med hänsyn till de jämkningar som utredningenförordat i straffbestämmelsernas utformning har utredningen föreslagit altdenna särreglering för statens arbetsgivaransvar upphävs. Förslaget har vunnitstöd under remissbehandUngen, Jag tillstyrker att del genomförs. angett förutsätter förändringen en precisering i form av krav påuppsåt eller oaktsamhet av villkoren för ansvar enligt arbetarskyddslagensstraffbestämmelser. Jag förordar att la'greglerna ändras ocksä i dettahänseende. Jag ansluter mig till utredningens förslag om att upphävade specieUa bestämmelserna om arbetsföreståndare i arbetarskyddslagstiftningen.En hknande förändring skedde i arbetstidslagstiftningen i samband med tiUkomstenav den nya allmänna arbetstidslagen (1970:103), Jag vill stryka underutredningens uttalande alt förslaget inte minskar vikten av att i företag ochförvaltningar klargörs vem som i olika avseenden har ansvaret för att arbetarskyddslagsliftningensbestämmelser följs. Med avseende på besvärsföifarandet enligt arbetarskyddslagstiftningenhar utredningen föreslagit den förändringen, att talan molarbetarskydds-styrelsens beslut om sanktion i form av förbud, föreläggandeeller föreskrift enligt arbelarskyddslagen och skogsförläggningslagen (1963:246) fortsättningsvis skall föras hos Kungl, Maj:t i stället för hoskammarrätt. Förslaget har avstyrkts av kammarrätten i men godtagits avövriga remissinstanser. Jag anser att man i frågan om besvärsordningen måslefästa stor vikt vid formerna för behandlingen av ifrågavarande ärenden hos arbetarskyddsmyndighelerna.Prövning hos yrkesinspektionen avses i fortsättningen väsentligen komma att skei en partssammansatt nämnd under yrkesinspektörens ordförandeskap. Arbetarskyddsstyrelsensavgöranden av rältslillämpningsfrägor av principiell betydelse eller störrevikt beslutas fr.o.m. den av verksstyrelsen, i vilkenrepresentanter för arbetsmarknadspartema har beretts en stark ställning. Altlåta arbetarskyddsfrågorna efter handläggning under dessa former gä tillprövning av allmän förvaltningsdomstol, eventuellt i två instanser med denfördröjning av det slutliga avgörandet som kan uppstå därigenom, är enligt minmening inte någon lämplig ordning. Man fär dessutom räkna med all ärenden somgäller myndighetsingripanden på arbetarskyddsområdet inte sällan kommer att hastark anknytning till arbetarskyddsärenden av skilda slag som förs direktfrån arbetarskyddsstyrelsen till Kungl. Maj:t, Med hänsyn härtill vill jagförorda all ändring sker i den gällande besvärsordningen i enlighet medutredningsförslaget. I enlighet med del anförda har inom socialdepartementetupprättats förslag till 1, lag om ändring i arbetarskyddslagen (1949:1), 2, lag om ändringi lagen (1971:282) om arbetarskyddsavgifl, 3, lag om ändringi skogsförläggningslagen (1963:246), 4, lag om ändring i lagen (1971:309) om behörighet för allmänförvaltningsdomstol att pröva vissa mål, 5, lag om ändringi allmänna arbetstidslagen (1970:103), 6, lag om ändringi lagen (1970:943) om arbetstid m, m. i husligt arbete, 7, lag om ändringi lagen (1932:55) om viktmärkning i vissa fall av gods som skall inlastas äfartyg, 8, kungörelse om ändring i byggnadsstadgan (1959:612), Lagförslaget under punkt 4 har upprättats i samråd med chefen för Vid upprättande av kungörelseförslaget under punkt 8 har samråd skett med chefen förcivildepartementet. Förslag om en hell ny lag pä arbetarskyddets område kan inleläggas fram i detta sammanhang. Övervägandena i den allmänna motiveringen har istället kommit till författningsmässigt uttryck genom ändringar i och tilläggtill den gällande arbetarskyddslagen och därtill anslutande författningar, 11.1 Förslaget tiU lag om ändring i arbetarskyddslagen(1949:1) Arbelarskyddslagen har enligt 1 § tillämpning påverksamhet vari arbetstagare används till arbete för arbetsgivares räkning.Vissa utvidgningar och inskränkningar i tillämpningsområdet anges i 26 §§,Enligt denna paragraf skall lagen tillämpas i fråga om all verksamhet såvittangår de särskilda skyldigheter som avses i 45 och 46 §§ beträffande tekniskaanordningar och vissa arbetsställen, 1 avsnitt 9.4 har förordats bestämmelser om gemensammaarbetsställen av innebörd att lagen på sådant arbetsställe i viss utsträckningkan bh tillämplig även pä byggherre, arbetsgivare i förhållandel till andra ändem som är sysselsatta hos honom, arbetstagare i förhållandet lill annanarbetsgivare än den egna samt ensamföretagare. Genom den föreslagna ändringen iparagrafen markeras denna utvidgning i lagens tillämpningsområde. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om samråd ochsamverkan i arbetarskyddshänseende på gemensamt arbetsställe samt om huvudansvaretför samordning av skyddsåtgärder på sådant arbetsställe. Paragrafens första stycke upptar den grundläggandebestämmelsen om skyldighet för arbetsgivarna all samråda och samverkabeträffande arbetarskyddet på gemensamt arbetsställe. Den huvudsakligainnebörden av bestämmelsen har angetts i avsnitt 9,4, Det bör understrykas allbestämmelsen inle inskränker varje arbetsgivares ansvar gentemot sinaanställda. Som förutsättning för tillämpning av regleringen har bl, a, angettsatt arbete bedrivs pä samma arbetsställe, 1 anledning av vad somanförts i ett remissyttrande bör framhållas att ordet inte får tolkasför snävt, ulan alt avsikten är att fånga in arbeten som har vissl samband ilid och rum. Verksamheter som bedrivs på samma arbetsställe under ensammanhängande arbetsperiod bör sålunda regelmässigt falla underbestämmelserna om gemensamma arbetsställen, även om verksamheterna är någotolika fördelade , I den allmänna motiveringen har föreslagits allsamordningsansvaret pä gemensamma arbetsställen för byggnadsverksamhet primärt läggs på byggherren och alt möjlighet öppnas för denne att överlåtadetla ansvar på viss arbetsgivare på arbetsstället. Bestämmelser härom harupptagits i andra stycket. Lagtextens definition på byggherre som den som låteruppföra byggnad eller anläggning ansluter lill begreppsbestämningarna igällande allmänna material- och arbetsbeskrivningar för byggnadsverksamhet (ByggAMA)och vid tillämpningen bör man därför kunna utgå från redan utbUdad praxis. Denföreslagna regleringen bygger pä alt möjligheten för byggherren alt överiåtaansvaret kommer att utnyttjas i stor utsträckning. När huvudarbetsgivare kan urskUjaspå arbetsstället är del naturligt att denne kommer i fräga för att övertasamordningsansvaret. Det torde inte vara behövligt all fastlägga formerna förall utse samordningsansvarig. Betydelsefullt är dock alt del för alla pågemensamt arbetsställe klart framgår vem som har samordningsansvaret. Enligtvad utredningen föreslagit bör det åvila den samordningsansvarige att sälla uppanslag på arbetsstället med uppgift härom. Som utredningen avsett får enbestämmelse i detta hänseende tas in i arbetarskyddskungörelsen efler beslut avKungl, Maj:t, Tredje stycket i paragrafen upptar de bestämmelser somförordats beträffande samordningsansvar på andra gemensamma arbetsställen änbyggarbetsplatser. En överenskommelse om ansvarsplaceringen skall naturligtvisbiträdas av samtliga arbetsgivare på arbetsstället. Även nytillkommandearbetsgivare måsle vara införstådda med överenskommelse som kan ha träffats.Någon generell rekommendation om vem samordningsansvaret bör vila på kan inleges. För vad som kan betraktas som fast driftställe är det i allmänhet naturligtatt lägga ansvaret på den som stadigvarande bedriver verksamhet där. Ledningkan också i vissa fall hämtas ur begreppet huvudarbetsgivare. Möjlighet finnsalllid alt inhämta yrkesinspektionens uppfattning. För fall då överenskommelseinte träffas har yrkesinspektionen enligt förslaget generell befogenhet att vidbehov ge föreskrift om alt samordningsansvar skall läggas pä någon avarbetsgivarna. Beträffandeden närmare innebörden av samordningsansvaret bör de synpunkter som utredningenanfört och som i huvudsak redovisats i avsnitt 5.2,2 kunna vara vägledande.Såväl med avseende pä byggarbetsplatser som andra gemensamma arbetsställenföreskrivs i fjärde stycket skyldighet för arbetsgivare som inte harhuvudansvar för samordningen och för arbetstagare på arbetsstället att följaanvisningar som den samordningsansvarige ger i denna sin egenskap. Bestämmelsesom ger yrkesinspektionen möjlighet att meddela föreskrifter för att behövligsamordning skall uppnås har tagits in i 53 a § andra stycket. aktualiseras om samordningsansvaret försummas eller om anvisningarfrän den samordningsansvarige inte följs. föreskrifter blir straffsanktioneradeenligt 63 §, Som framgått av den allmänna motiveringen avses ensamföretagarepå gemensamt arbetsställe ha samma förpliktelser och skydd som andra som ärverksamma pä sådant arbetsställe, Detla har kommit till uttryck i femtestycket, 1 saml Nr 130 Paragrafens regler blir av betydelse också för skyddet avarbetstagare, som sysselsätts på arbetsställe över vUkel hans arbetsgivare inleråder. Med avseende på sådana situationer föreslås dessutom i 53 a § särskildbefogenhet för yrkesinspektionen alt ingripa, Paragrafen innehåller bestämmelserna om det särskilda anmälnrngs-ochgranskningsförfarande, som enligt vad som anförts i avsnitt 9,3 fordras somkomplement till förhandsprövningen av arbetslokaler m, m. ibyggnadslovsärenden. Anmälningsskyldigheten omfattar enligt huvudregeln iförsta stycket inte fall dä byggnadslovsplikt föreligger eller då anmälanenligt 66 § byggnadsstadgan skall göras i samband med byggande för statenseller landstingskommuns räkning, I dessa situationer avses den behövligaarbetsmiljöprövningen ske i anslutning till byggnadsärendets behandling hosbyggnadsnämnd. För att möjliggöra en motsvarande förhandsprövning i andra fallhar arbetsgivare ålagts skyldighet att i övrigt göra anmälan tillyrkesinspektionen när arbetslokal skall tas i bruk för stadigvarande användningi verksamhet på vilken arbetarskyddslagen är tillämplig. Med stadigvarandeanvändning avses enligt nuvarande lydelse av 9 § arbetarskyddskungörelsenregelmässig användning än sex niånader eller undersäsongarbete. En sädan definition torde kunna tillämpas i många fall. påpekat finns dock situationer dä en fast tidsgräns leder tillomotiverad begränsning av anmälningsskyldigheten. Skäl alt underlåta anmälanbör således inte anses föreligga t, ex, när en och samma verkstadsrörelse medkortare tidsmellanrum flyttar mellan olika lokaler. Anmälan skall därjämte ske i vissa särskUda situationersom anges i paragrafens andra stycke. Regeln om anmälan när erforderlig arbetarskyddsprövninginte kunnat ske i byggnadslovsärendet skall ses i samband med de föreslagna nyabestämmelserna i 56 § 1 mom, byggnadsstadgan. Det är här fråga om fall då detvid tiden för byggnadslovsprövningen är ovisst för vilket slags verksamhetarbetslokalerna skall användas. Kravet på anmälan innan arbetslokal börjaranvändas för annan verksamhet än tidigare innebär naturligtvis inte all varjeomdisponering av lokaler inom förelag eller förvaltning medföranmälningsskyldighet. För sådan bör fordras att den avsedda verksamheten ärartskild från den som senast bedrivits i lokalen. Som nämnts i den allmänna motiveringen förutsätts vissbegränsning i yrkesinspektionens skyldighet att besiktiga lokal innan den las ianspråk. Besiktning bör sålunda kunna uppskjutas eller underlåtas, om det kan antasall behov av granskning inte föreligger innan lokalen tas i brak. Som exempelpå fall dä besiktning inle är obetingat nödvändig kan nämnas altyrkesinspektionen anser att besiktning kan uppskjutas med hänsyn till denkännedom om lokalen som yrkesinspektionen har. Även i fråga om besiklningsverksamhetenbör naturligtvis gälla att yrkesinspektionen måste göra prioriteringar blandsina uppgifter med hänsyn till var risker är att vänta. Bestämmelsen i tredje stycket gör det möjligt för Kungl, Maj:tatt bemyndiga arbetarskyddsslyrelsen alt med avseende på visst slag avriskfylld verksamhet föreskriva särskild kontroll i form av obligatoriskbesiktning innan arbetslokal tas i bruk. Avsikten är att arbetarskyddsslyrelsenskall kunna bestämma ifrågavarande slag av verksamhet genoin att ange t, ex,att vissa anordningar, viss tillverkningsmetod eller vissa ämnen används däri.Även verksamhet i arbetslokaler med viss belägenhet skall kunna omfattas avföreskrift av delta slag. Bemyndigande för arbetarskyddsslyrelsen får somutredningen föreslagit ges i arbetarskyddskungörelsen. Försummelse av anmälningsskyldigheten enligt första ellerandra stycket medför påföljd i form av dagsböter enligt 64 § i den föreslagnalydelsen. Bestämmelse om straff för överträdelse av föreskrift som meddelatsmed stöd av tredje stycket föreslås i 63 §, De föreslagna ändringarna i paragrafen är av väsentligenredaktionell art. Enligt vad som utvecklats i den allmänna motiveringenförordas att det befintliga systemet för samverken mellan arbetsgivare ocharbetstagare i skyddsfrågor byggs ut under tillvaratagande av möjligheternatill ökat inflytande för arbetstagarna vid arbetsmiljöns utformning. Mot dennabakgrund har påpekandet i paragrafens gällande lydelse om att samarbetet skallske under arbetsgivarens ledning fått utgå. Första och andra styckena innehåller bestämmelser omutseende av lokala skyddsombud. Enligt den föreslagna lydelsen skallskyddsombud utses vid alla arbetsställen, där minst fem arbetstagareregelbundet sysselsätts. Förbehåll görs sålunda inte längre för arbetsställendär särskilda förhållanden råder, I huvudsaklig överensstämmelse med vad somhittills gällt skall skyddsombud utses också vid arbetsställen med mindre antalarbetstagare än fem om arbetsförhållandena fordrar det. Innebörden av andrastycket, som gäller ordningen för utseende av skyddsombud, har i huvudsak angettsi den allmänna motiveringen (avsnitt 9,2,2), Det torde kunna förutsättas attlokal facklig organisations verksamhetsområde regelmässigt blir avgörande föromfattningen av skyddsområdet för skyddsombud som organisationen utser.Företrädesrätten för avlalsbunden organisation att utse skyddsombud kan därförinte antas leda lill någon begränsning av möjligheterna att utse särskiltskyddsombud för eventuell annan verksamhet på arbetsstället än som täcks av denföreträdesberättigade organisationens intresseområde. Bestämmelser om mandattiden för skyddsombud bör tas in iarbetarskyddskungörelsen. Vissa jämkningar bör ske i kungörelsensbestämmelser om skyldighet all lämna uppgifter lill yrkesinspeklio- nen beträffande skyddsombud. I den allmänna motiveringen har förordats vidgademöjligheter att utse regionala skyddsombud. Tredje stycket i paragrafen harändrats i enlighet härmed. Prövningav fråga om tillstånd att utse regionalt skyddsombud skall ske hosyrkesinspektionen. Som förutsättning för sådant medgivande skall gälla attskyddskommitté inte tillsatts på arbetsstället och alt förhållandena päarbetsstället påkallar att regionalt skyddsombud utses. Utgångspunkterna förbehovsprövningen har angetts i den allmänna motiveringen. Det är naturligtvislämpligt att samråd sker mellan de lokala partema innan ansökan om tillslåndinges till yrkesinspektionen. Medgivandeenligt tredje stycket skall kunna ges ål lokalavdelning av fackförbund eller avannan organisation, som är att anse som huvudorganisation enligt lagen(1936:506) om förenings- och förhandlingsrätt. Detta innebär i praktiken ingenskillnad gentemot nuläget. Lokaltskyddsombud skall också i fortsättningen kunna utses även om regionaltskyddsombud tillsatts. De bestämmelser som kommer att ges iarbetarskyddskungörelsen om mandattid och uppgiftsskyldighet i vissa avseendenrörande skyddsombud skall tillämpas också beträffande regionalt skyddsombud.Det är självfallet angelägel alt uppgiftsskyldigheten är fullgjord innanregionalt skyddsombud besöker ett arbetsställe. Detregionala skyddsombudets skyddsområde på ett arbetsställe bör som iprincip vara begränsat med hänsyn till verksamhetsområdet för den organisationsom utsett ombudet. Om i en verkstadsrörelse sysselsätts dels verkstadsarbetareoch dels konlorsanställda finns alltså möjlighet för båda gruppernas lokalafackliga organisation att utse regionalt skyddsombud. Dessas skyddsområden blirdå verkstads- resp, kontorsavdelningen.