prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — Dessa uppgifter bör därför kunna infordras i den utsträckning soralänsarbetsnäranden anser det påkallat. I likhet med vad som gällerenligt sysselsättningslag bör arbetsgivaren och berörda organisationerberedas tillfälle att yttra sig, innan föreläggande ora uppgiftsskyldighetraeddelas. Sådant föreläggande bör kunna förenas raed vite, ora anledning finnstill antagande att arbetsgivaren inte koraraer alt ställa sig föreläggandettill efterrättelse. Utredningensförslag tUl lagregler om åtgärder för att fräraja anställning av äldrearbetstagare och arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga bygger på 1971 årssysselsättningslag. Sålunda skall arbetsraarknadsmyndigheterna kunna ta uppöverläggningar med arbetsgivare och berörda organisationer om åtgärder som kanbehöva vidtas'dels för att förbättra förhållandena i arbetet för redananställda äldre arbetstagare och arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga, delsför att främja anställning av fler sådana arbetstagare. Utredningen betonaratt alla ansträngningar bör göras för att dessa frågor löses i samförstånd.Någon närraare reglering av vilka åtgärder sora skall kunna bli föremål försådana samförståndslösningar synes enligt utredningen inte vara erforderlig.Flera remissinstanser instämraer i utredningens uttalanden attsaraförståndslösningar skall eftersträvas och att rimligt hänsynslagande tillalla berörda parter skall ske. Några handikapporganisationer är dock kritiskaoch anser att dessa synpunkter överbelonats. Enligt deras mening komraer enuppraaning om restriktivitet i tillärapningen av de ivångsmöjligheter soralagen erbjuder inte att kunna raedföra någon näranvärd förbättring av dehandikappades nuvarande situation på arbetsraarknaden. Föregen del vill jag understryka vad jag anförde vid införandet av 1971 årssysselsättningslag, nämligen att det är viktigt att de parter, som närmastberörs av ifrågavarande problem, blir ense vid överläggning- arnaom hur dessa problem lämpUgast bör lösas. Av utomordentiig vikt är givelvisockså, att de fackliga organisationerna från början kopplas in i deöverläggningar som sker. Det bör alltså vara fråga om överläggningar mellantre parter, arbetsmarknadsmyndighet, arbetsgivare och fackliga organisationer.Gemensamt accepterade lösningar som genoraförs i saraverkan raellanarbetsraarknadsrayndigheter, arbetsgivare och arbetstagare utgör enligt minraening den bästa garantin för att tillfredsställande resultat skall nås. Jagdelar alltså utredningens uppfattning att alla ansträngningar bör göras föratt lösa probleraen i samförstånd. På grund av de erfarenheter som föreliggerfrån den bedrivna verksamheten för en förbättring av den äldrearbetskraftens' sysselsättningsmöjligheter har jag också goda förhoppningar,att det i flertalet fall skall visa sig raöjligt för berörda parter alt koraraaöverens och att tvångsmedel således skall behöva komraa i fråga endast i merasällsynta fall. Vadjag framhöU om vikten av friviUig samverkan innebär emellertid inte attarbetsraarknadsrayndigheterna i de fall, när del visar sig omöjligt att uppnåsaraförståndslösningar, skall nöja sig med att konstatera detla.Arbetsraarknadsrayndigheterna skall inte handla restriktivt i den meningen, attde underlåter alt anmoda en arbetsgivare att vidta sädana åtgärder sora det kanfinnas fog för. Enligt min mening har handikapporganisationerna därföröverdrivit farhågorna för att den föreslagna lagen på grand av en alltförrestriktiv tillämpning av de tvångs-raöjligheter som den erbjuder inte komraeratt leda till någon förbättring av de handikappadessysselsättningsförhållanden. Denna lag, använd jämsides med de hittillsvarandearbetsmarknadspolitiska raedlen, synes i stället kunna utgöra ett verksamtmedel för att bryta den negativa utvecklingen på arbetsraarknaden för dessagrapper. bör den verksarahet sora börjat bedrivas i särskildaanpassningsgrupper på allt sätt stödjas. Utredningen föreslår därför altarbetsgivarna utöver den sysselsältningslag angivna skyldighetenatt delta i överläggningar inför länsarbetsnärand resp. AMS även föreskrivsskyldighet att delta i sådana överläggningar sora på det lokala planet underraedverkan av arbelsförraedlingen äger rura i en anpassningsgrupp. Däreraotsaknas enligt utredningens raening anledning att närmare lagregleraverksamheten med dessa grapper. Utredningensförslag att överläggningar i en anpassningsgrupp ges slöd i lag har underreraissbehandlingen inte raött erinran annat än från SAF, sora frarahåller attverksamheten raed dessa grapper sora föreningen stöder inte bör styras avtvingande lagregler. I övrigt instämraer några reraissinstanser, däribland AMS,i utredningens uttalande att de närmare formerna för denna verksamhet inte börlagregleras. VidtUlkomsten av 1971 ärs sysselsättningslag framhöU jag betydelsen av attsamverkan i detta sammanhang sker raellan dera sora i de konkreta fallennärmast berörs av problemen. Den påbörjade verksaraheten ligger helt i linjehärraed. Trots att verksamheten med anpassningsgrapper varit igångförhåUandevis har den utvecklats myckel snabbt och givit mycketpositiva resultat. I likhet raed utredningen anser jag därför att dennaverksamhet bör kraftigt understödjas. Verksamheten har igångsatts ochbedrivits på frivillighetens väg. Detla innebär dock inle alt det skulle varaobehövligt att ge verksamheten slöd i lag. Tvärtom är det av stort värde omdel finns en lag i bakgranden som kan ge rayndigheterna erforderlig auktoriteti deras handlande. Jag biträder därför utredningens förslag att arbetsgivarna ilagen föreskrivs skyldighet att delta i överläggningar sora sker i enan-passningsgrapp. Som utredningen funnit bör man däreraot inte närmarelagreglera denna verksamhet utan den bör även i fortsättningen kunna bedrivas ide former sora allt efter oraständigheterna frarastår sora lämpligast i varjesärskUt fall. Jag föratsätter all partema söker samordna denna verksarahet raedverksamheten i andra organ, såsora företagsnärander, skyddskommittéer etc, vUkakan komraa att ta befattning med frågor motsvarande dem som behandlas i enanpassnings-grapp. Sålänge lösningar uppnås i samförstånd bör dessa, som utredningen förordat, kunnahämtas från ett praktiskt taget obegränsat fält av åtgärder. Föratom åtgärder,som avser enskilda fall, eller vissa konkreta åtgärder såsora tekniska åtgärderpå arbetsplatsen bör överläggningarna allt efler omständigheterna kunna gällat. ex. vissa mera allmänna principer för arbetsgivarens personalpolitik ifråga om äldre arbetstagare eller arbetstagare raed nedsatt arbetsförraågaeller åtgärder av raera övergripande natur, såsom översiktliga ergonoraiskagenomgångar av arbetsplatserna vid företagel. Utredningenhar dragit upp vissa riktlinjer för vilka frågor som skall kunna behandlas vidöverläggningar i en anpassningsgrapp eller inför länsarbetsnämnden. TUl dettaförslag, som läranats utan erinran under reraissbehandlingen, kan jag anslutamig. Överläggningama skaU aUtså för del första kunna ta sikte på åtgärder föratt förbättra arbetsförhållandena för redan anstäUda äldre arbetstagare ellerarbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga. Därvid kan komma i fråga olikaåtgärder för att anpassa arbetsplatser och arbetsuppgifter lill arbetstagarnassärskilda förutsättningar, så att någon nedsättning i arbetsförmågan om möjligtinte behöver uppkoraraa på grund av mindre lämpliga arbetsförhållanden.Åtgärder kan även sättas in för att förbättra arbetsförhållandena för dearbetstagare, sora börjat få svårigheter att klara sina arbeten, varvidtillgängliga arbetsmarknadspolitiska hjälpmedel bör koraraa till användning.Överläggningarna kan vidare avse andra åtgärder för atttrygga fortsatt anställning ål sådana äldre arbetstagare eller arbetstagareraed nedsatt arbetsförraåga, som börjat få anpassningssvårigheter av olika slagoch till följd härav komrait i riskzonen för uppsägning. De åtgärder sorahärvid kan korama i fråga torde främst vara oraplacering av arbetstagaren liUett annat arbete eller raedicinsk behandling, kombinerad med olika åtgärder förbibehållande eller förbättring av prestationsförmågan. Som utredningenfrarahållit bör överläggningarna i dessa fall inte avse den rättsliga frågan omsaklig grand för uppsägning kan anses föreligga. Överläggningarna bör enbartinriktas på frågan ora vilka åtgärder sora kan vidtas för att rainskaarbetslagarens anpassningssvårigheter, så att uppsägning överhuvudtagel intebehöver koraraa i fråga. Slutligen skall överläggningama kunna avse frågan oranyanställning av vissa äldre arbetstagare eller arbetstagare raed nedsattarbetsförmåga, som har svårigheter alt erhålla anställning, eller ora ökadrekrytering mera generellt av sådana arbetstagare. Även åtgärder som kan behövavidtas på arbetsplatsen för alt främja nyanställning av sådana arbetstagareskall kunna diskuteras vid överläggningarna. Någonnärmare reglering av överläggningamas forraer eller innehåll bör enligt rainraening inte ske. Sora jag förut har närant bör inora de raraar föröverläggningarna sora jag nu har dragit upp alla tänkbara åtgärder kunnadiskuteras. Enligtmin mening bör, som redan anförts, de berörda arbetstagarorganisationernaalltid kallas till överläggningar som hålls inför nämnden eller i enanpassningsgrapp där någon tjänsteman vid arbetsförmedlingen raedverkar.Däreraot anser jag del inte vara nödvändigt att arbetsgivarens organisationalltid kallas tiU dessa överläggningar. F. n. torde sådana organisationer intedelta i överläggningar sora hålls i en anpassnings-grupp, och detta synes somregel inte heller vara påkallat. TUl överläggningar inför länsarbetsnämndenbör dock regelraässigl även arbetsgivarorganisation kallas. Som utredningenutan erinran från någon remissinstans föreslagit bör möjlighet finnas förlänsarbetsnämnden att förena en kallelse lill överläggningarna raed vite. Dennamöjlighet torde eraellertid oftast inte behöva utnyttjas. Oraarbetsgivaren undandrar sig raedverkan vid överläggningarna eller omsamförståndslösningar inte kan uppnås vid dessa, liksom ora arbetsgivaren inteinfriar utfästelser som han gjort vid överläggningarna, kan länsarbetsnämndenenligt utredningens förslag hänskjuta ärendet till AMS. Detta gäller dock mtebeträffande frågor om sådana åtgärder som kan ha diskuterats för att tryggafortsatt anställning åt arbetstagare med begynnande anpassningssvårigheter.Även i övrigt är hänskjutande till AMS inte obligatoriskt. Om del inte heUervid handläggningen inför AMS går alt uppnå enighet, kan styrelsen enligtförslaget utfärdaföreskrifter för arbetsgivaren om vad denne skall iaktta för attanställningsmöjligheterna för äldre arbetstagare eller arbetstagare raednedsatt arbetsförmåga skall förbättras. Dessa föreskrifter skall gå ut på attarbetsgivaren åläggs att vidta vissa angivna åtgärder för all underlätta arbetsförhållandenaför sådana arbetstagare eUer att vid nyanställning av arbetstagare vissa avdem skall utgöras av särskUl angivna äldre arbetssökande eller arbetssökandemed nedsatt arbetsförmåga. Utredningsförslagethar i dessa delar utsatts för viss kritik under remissbehandlingen. Flerareraissinstanser frarahåller att även länsarbetsnäranden bör ha raöjlighel attålägga en arbetsgivare att vidta vissa anställningsfrämjande åtgärder. AMSanser att länsarbetsnämnden aUtid skall hänskjuta ett ärende tUl styrelsen, omarbetsgivaren undandragit sig raedverkan vid överläggningar inför näranden. Dereraissinstanser som företräder arbetsgivarintressena kritiserar förslaget atten arbetsgivare skall kunna åläggas att anställa vissa angivna personer. Föregen del finner jag inle anledning att nu gå från den ordning för ärendenashandläggning, sora infördes genom sysselsältnings-lag.Ora den nuföreslagna lagen skall kunna få någon effekt i de fall när enighet inte kanuppnås vid överläggningarna om vUka anställnings-främjande åtgärderarbetsgivaren skall vidta, måsle raöjlighet finnas för länsarbetsnäranden attmeddela arbetsgivaren anvisningar i detla hänseende. Som utredningenframhållit bör undantag dock gälla för sådana fall, när frågan gäller vUkaåtgärder sora bör vidtas för att uppsägning skall kunna undvikas och fortsattanställning därigenora tryggas åt arbetstagare med begynnandeanpassningssvårigheter. Om lösningar i samförstånd inte uppnås i dessa fall,kan frågan näraligen i fortsättningen komma att behandlas vidtvisteförhandlingar mellan parterna. bör inte fattabeslut i frågor som kan bli föreraål för sådana förhandlingar. Beträffandeanvisningarnas innehåll finner jag inte heller skäl att nu införa andra bestäraraelserän sora gäller enligt sysselsättningslag. Utgångspunkten för vUkaanvisningar som skall kunna meddelas måsle vara det speciella behovet i varjesärskilt fall att förbättra anställningsmöjligheterna för äldre arbetstagareeller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Det är därför inte lärapligt attbegränsa länsarbetsnämndernas möjligheter till vissa särskilt angivna typer avåtgärder. Länsarbetsnämnderna bör ha frihet att från fall lill fall utforraa anvisningarnasnärraare innehåll. När det kan bli fråga ora alt tvångsvis anraoda enarbetsgivare att vidta vissa åtgärder måsle dock en större återhållsamhetiakttas än när åtgärder kan genoraföras på frivillig väg. Som utredningenpåpekat bör arbetsmarknadsverket inte föreskriva ål-gärder sora del tUlkoramerannan myndighet, exempelvis arbetarskyddsstyrelsen, att besluta om. De beslulsora kan koraraa att raeddelas bör vara så preciserade att det klart framgårvilka åtgärder arbetsgivaren Självfallet får dessa åtgärder inte heller gå längre än som riraligenkan krävas av arbetsgivaren i varje enskilt fall. a. får arbetsgivareninte åläggas sådana åtgärder att verksarahetens fortbestånd därigenom kanäventyras. Av det sora jag nu har anfört följer att en viss försiktighetsåledes måste iakttas när en arbetsgivare med stöd av lagen föreläggs attvidta vissa åtgärder för att förbättra anställningsraöj-ligheterna för äldrearbetstagare eller arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga. Iraotsats till utredningen anser jag alt en anvisning inte bör kunna gå ut påatt arbetsgivaren skall anställa vissa angivna arbetssökande. En sådananvisning är knappast lämplig från vare sig arbetsgivarens eller de berördaarbetssökandenas synpunkt. Önskemålet ora en ökad rekrytering av äldre ochpersoner med nedsatt arbetsförraåga bör. i stället, i Ukhet med vad som gällerenligt .sysselsättningslag, kunna tUlgodoses genom attlänsarbetsnämnden ges raöjlighet alt meddela anvisningar ora att arbetsgivarenvid nyanställning skall öka andelen äldre eller handikappade arbetstagare. Jagdelar visserligen utredningens, av nästan alla remissinstanser godtagnauppfattning att en generell kvotlagstiftning inle är den lämpligaste utvägenatt koraraa lill rätta raed de äldres eller handikappadessysselsättningsproblem utan något sora bör tillgripas endast när andra åtgärderprövats och visat sig otillräckliga. De skäl sora kan anföras raot en generellkvotiagstiftning har eraellertid inte giltighet orn kvoten, som fallet är nären kvoleringsanvisning raeddelas av länsarbetsnämnden, kan anpassas tUl despeciella förhållanden under vilka varje särskilt företag arbetar. En sådananvisning kan vidare justeras, om ändrade förhållanden ger anledning till det. Omarbetsgivaren inte följer en anvisning får undersökas, om detta beror påomständigheter sora han inte rått över. I så fall kan del bli aktuellt attjäraka anvisningen eller att meddela en anvisning av annat innehåll. Visar detsig emellertid att arbetsgivaren inte gjort vad på honom ankomraer för attfölja anvisningen, bör ärendet hänskjutas till AMS. Så bör också ske oraarbetsgivaren utan godtagbar anledning underlåter alt infria utfästelser sorahan gjort vid överläggningarna inför länsarbetsnäranden liksora om hanöverhuvudlaget vägrar att delta i sådana överläggningar. I motsats lillutredningen anser jag att hänskjutande i dessa fall skall vara obligatoriskt. Detnormala bör vara att AMS inte tar upp ett ärende förrän överläggningar iärendet har hållits på det regionala planet. I vissa fall, t. ex. dåöverläggningarna avser arbetsgivare med arbetsställen i flera olika län ellergäller vissa frågor av mer principiell betydelse, kan del dock varaändamålsenligt all överläggningar förs direkt på del centrala planet. AMS böri sådant fall liksom f. n. gäller enligt lag kunna ta upp ärendet påeget initiativ eller efter framställning av en arbetsgivar- ellerarbetstagarorganisation ulan att några överläggningar hål- litsi ärendet inför länsarbetsnämnden. Som utredningen framhållit bör det däremotsom regel inte komma i fråga att AMS tar över ett ärende raedan detta ärföreraål för handläggning vid en länsarbetsnärand. förslag skall AMS i ett ärende, sora hänskjutits dit från enlänsarbetsnärand eller sora styrelsen eljest tagit upp, bereda arbetsgivarensärat berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer tillfälle att yttrasig. del befinns lämpligt skall arbetsgivaren och nämnda organisationeräven kallas tUl överläggningar inför styrelsen. Utredningens förslag har idenna del läranats utan erinran under reraissbehandlingen, och även jag finnerdel vara lärapligt. Utrednuigenhar vidare föreslagit alt AMS skall kunna förelägga arbetsgivaren att företehandlingar som kan antas ha betydelse för be-dönmmgen av hans personalpolitik.Förslaget, som överensstämraer raed ett motsvarande stadgande i 1971 årssysselsältningslag, har kritiserats av SAF och några andraarbetsgivarorganisationer, som anser att detta stadgande bör utgå. För egen delfinner jag del emellertid vara uppenbart, att AMS inte i den nya lagen bör gessämre ulredningsbe-fogenheter än sora följer av sysselsättningslag.Jag biträder därför utredningsförslaget i denna del. Soraäven gäller enligt sysselsättningslag bör AMS kunna förena kallelse avarbetsgivare och föreläggande för arbetsgivare att förete handlingar raed vite. Oradet vid ärendets handläggning vid AMS visar sig omöjligt att uppnåsaraförståndslösningar bör styrelsen givelvis på sararaa sätt soralänsarbetsnämndema kunna meddela arbetsgivaren anvisningar om ål-gärder sorabör vidtas för att fräraja anställning av äldre arbetstagare eller arbetstagaremed nedsatt arbetsförmåga. Skulle en arbetsgivare uppenbart nonchalera en sådananvisning, bör AMS enligt rain raening ha samma raöjligheter att förordna oraarbetsförmedlingstvång som föreskrivs sysselsättningslag och soraäven har föreskrivits i lagen (1973: 160) ora anställning av arbetskraft förbyggnadsarbete. Jag förordar därför att i den nu föreslagna lagen införs enbestäraraelse av innehåll, all AMS skall kunna förordna att arbetsgivaren uitefår anställa andra arbetstagare än sådana sora den offentliga arbelsförraedlingenhar anvisat eller eljest har godtagit för anställning hos arbetsgivaren.Sådant förordnande bör dock kunna meddelas endast om det med hänsyn tillomständighetema är uppenbart att rättelse inte kan åstadkoraraas på annat sätt.Sora jag anförde vid införandel av sysselsättningslag utgår jag frånatt det finns goda utsikter att bestämraelsen om arbetsförmedlingstvång inteskall behöva tUlämpas i praktiken. Förekomsten av denna bestämmelse böremellertid vara ägnad alt inskärpa allvaret i samhällets krav på attarbetsgivarna skall ta sin del av ansvaret för den äldre och handikappadearbetskraften. Ilikhet med vad som gäller enligt sysselsättnmgslag bör sanktionen förden som överträder ett förordnande ora arbetsförraedlingstvång utgöras av straff,bestående i böter eUer fängelse i högst . Sorajag förut har sagt är det nödvändigt att arbetsmarknadsmyndigheternas insatsergörs i nära samarbete raed de anställda och deras fackliga organisationer. Densom utsetts att företräda en sådan organisation vid dess medverkan i frågorsom avses i lagen bör, liksom fallet är enligt sysselsättningslag,åtnjuta samraa skydd som tillkommer ett skyddsombud enligt arbetarskyddslagen. Somföreslagits av utredningen bör samma bestämmelse om tystnadsplikt, som gällerenligt sysselsättningslag, tas in även i den nu aktuella lagen. Somjag förat har nämnt bör även 22 § sekretesslagen ändras så att den blirtillämplig på handlingar i ärende som avses i förevarande lag. Debestämraelser om åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagare ocharbetstagare raed nedsatt arbetsförmåga, som jag nu har förordat, torde i vissafall behöva modifieras. a. har AMS och byggarbetsraarknadens parter enatsom att byggarbetsnämndema för byggnadsbranschens del skall tjänstgöra soraforam för det saraarbele sora inletts i samband med tiUkomsten av 1971 årssysselsältningslag. I likhet ined vad jag har förordat beträffande de föratföreslagna varselreglerna bör de föreskrifter om undantag från lagen som kanvisa sig erforderliga kunna raeddelas av Kungl. Maj:t eUer, efter Kungl.Maj:ls berayn-gande, av AMS. LOhar i sitt remissyttrande framhåUit, att lagen bör innehåUa bestäraraelser omatt AMS skall kunna la upp överläggningar rörande äldre eller handikappadarbetskraft med arbetsgivare inom en bransch eller del därav. Som LO påpekat torde visserligen AMS kunnata upp sådana överläggningar utan uttrycklig lagregel. Del kan dock ha sittvärde att lagen ger uttryckligt stöd för överläggningar av detta slag.Särskilda bestämmelser härom bör därför föras in i lagen. AMS bör på grundval av vad somförekoramit vid överläggningarna även kunna meddela anvisningar ora åtgärderför den bransch eller del därav sora överläggningarna avsett. Skulle enarbetsgivare i den aktuella branschen inle följa sådana anvisningar kanlänsarbetsnäranden ta upp överläggningar med företagel i fråga. E)ärraed finnsmöjlighet all ytterst förordna om arbelsförmedlingstvång vid tredska frånföretagarens sida. Sorajag har anfört i avsnitt 5.2.13 bör lagen ora'anstäUningsskydd träda i kraftden . Enligt utredningens förslag bör lagen ora vissaanstäUningsfrärajande åtgärder träda i kraft 15 1973.1 saml Nr 129 somlagen om anställningsskydd, bl. a. med hänsyn tUl del samband som de olikavarselreglerna i de båda lagarna har. För min del biträder jag dennauppfattning. Jaggodtar även utredningens förslag att arbetsgivare inte skall vara skyldig attlämna varsel enligt bestämmelsema i lagen om vissa anställningsfrämjandeåtgärder, ora dessa bestäramelser medför alt varsel skulle ha lämnats förelagens ikraftträdande. Genoranämnda lag sätts sysselsältningslag ur kraft. De bestäramelser somden nya lagen enligt mitt förslag skall innehålla beträffande åtgärder för attfrämja sysselsättaing av äldre arbetstagare har i allt väsentligt sammautforraning sora raotsvarande bestäraraelser sysselsättoingslag. Medhänsyn härlUl erfordras inle några särskilda övergångsbesläraraelser somreglerar förhållandet mellan de båda lagarna. I1971 års statsverksproposilion anförde jag att utvecklingen på arbetsraarknadengjort det nödvändigt att pröva möjligheterna tUl en bättre anpassning avarbetet tiU människans fysiska och psykiska förutsättningar samt att denverksamhet som AMS i delta syfte tagit initiativ tiU borde ha formen aven försöksverksamhet. För detta ändamål tiUfördes länsarbetsnämnderna 25 nyatjänster för medverkan vid kontakter med företagare för att undersöka vilkaförändringar som kunde vidtas för alt fler äldre och andra svårplacerade skuUekunna få anställnmg på den öppna arbetsmarknaden eUer behålla anställningardär. Genom statsverksproposition förstärktes arbetsförmedlingenspersonal med ytterligare 100 nya tjänster för bl.a. bedrivande av nämndaförsöksverksamhet. Genom proposition med förslag till tUläggsstat /73 tilldelades arbetsförmedlingen 100 extra tjänstemän försärskUda insatser för att bereda mer svårplacerad arbetskraft arbete på denöppna arbetsmarknaden. Slutligen har i årets slalsverksproposition (prop.1973: 1 bil. 13 s. 59) beräknats medel för 210 tjänster för handläggande personalvid länsarbetsnämndernas kanslier och arbetsförmedlingskontoren, vilka tjänsterbör fördelas av AMS med beaktande av vilket behov av förstärkning somföreligger i olika delar av landet. Förslaget har godtagits av (InU1973: 3, rskr 1973: 71).