prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Med hänsyn lill all resekostnaden isådana fall kan bli betydande och alt konsument ofta lorde ha svårigheter altanlita platsombud bör för konsumentmäl införas en särskild forumregel sominnebär alt näringsidkaren fär sökas där konsumenten har sitt hemvist. Förnäringsidkaren lorde del i allmänhet finnas goda möjligheter all låta sig företrädasav ombud pä platsen. Regler som rör kostnaden för vUlnesbevisning finns i 36kap, RB, Ersättning till vittne som åberopats av enskild part skall enligt dessaregler utges av parlen. Har rällen i dispositivt mål självmant inkallat vittneskall parterna utge ersättningen solidariskt, I annat fall svarar statsverketför ersällningen. Vare sig ersättningen skall utges av part eller utgå avallmänna medel skall den omfatta skälig gottgörelse för nödvändiga kostnader lillresa och uppehälle och för tidsspillan, Ulgår ersällningen av allmänna medel ärden dock maximerad enligt särskilda föreskrifier, I promemorian föreslås all viilnesersällning i del förenkladeförfarandet alltid skall bestämmas efter de regler som skulle ha gällt omkostnaden skulle ha utgått av allmänna medel. Vidare föreslås all kostnadenskall vara ersällningsgill. Förslaget godtas av del slora flertaletremissinstanser. Enligt min mening är del angelägel alt garantier skapasför all vittnes-kostnaden alltid hälls pä en rimlig nivå. Den lämpligastelösningen synes vara den föreslagna anknytningen lill de ersältningsnormer somgäller för viilnesersällning som ulgår av allmänna medel (jfr 17 § rätishjälpslagen).Kostnaden bör vara ersättningsgill, I fråga om kostnaden för skriftlig bevisning ges vissabestämmelser av intresse i 38 kap, RB, Bestämmelserna reglerar iredje mans rätttill ersättning när han har företett handling i rättegång. Har enskild partbegärt handlingens föreleende skall ersällningen utges av parten, 1 annat fallutgår den av allmänna medel. Ersättningen skall avse kostnad och besvär eftervad rätlen prövar skäligt. Särskilda regler vid sidan om 18 kap, 8 § om partsrätt till ersätining finns inte, Promemorieförslagel innebär all kostnaden för skriftligbevisning inle är ersällningsgill. Frågan har inle kommenterats vidremissbehandlingen. Kostnaden för skriftlig bevisning torde i regel saknastörre praktisk betydelse. Med hänsyn till önskemålet alt utforma reglerna fördet förenklade förfarandet så alt de motverkar höga rättegångskostnader bördenna kostnad inle ersättas. Bestämmelser om ersättning tiU sakkunnig finns i 40 kap, RB,Olika regler gäller för sakkunnig som förordnats av rällen och privatsakkunnig. Beträffande förordnad sakkunnig gäller i disposiliva mål allersättning skall utges av parterna solidariskt eller, om endast ena parlenpåkallat sakkunnigs anlitande, av den parlen ensam. Har efler förordnandeutlåtande avgelts av myndighet, tjänsteman eller annan som är satt alt tillhandagåmed yttrande, skall ersättning utgå endast om särskilda föreskrifterföreligger. Annan förordnad sakkunnig har rätt till skälig ersättning förkostnad och för arbete och tidsspillan. Reglerna om privat sakkunnig, dvs,sakkunnig som anlitats av part, innebär att den sakkunnige i huvudsak behandlassom vittne. Därav följer bl,a, all de ersättningsregler som gäller för vittneskall tillämpas beträffande av part anlitad sakkunnig. Domstolen kanalltså tillerkänna privat sakkunnig ersätining endast i den omfattning han somvittne har anspråk på ersättning. Däremot kan part i förhållande lill motpartengöra gällande hela det utbetalda beloppet som rättegångskostnad (SOU 1938:44 s,425), 1 del föregående har jag förordat all ersättning lillsakkunnig som har utsetts av rätlen skall utgå av allmänna medel och stanna påstatsverket. Beträffande privat sakkunnig bör i enlighet med vad som följerav nuvarande ordning gälla all parlen själv får ersätta den sakkunnige. Somframhållits under remissbehandlingen kan del dock vara lämpligt alt enklaresakkunnigutlåtanden, t,ex, läkarintyg, som anskaffats av part i efterhand kanersättas av allmänna medel. En särskild bestämmelse härom synes påkallad. Harpart i annat fall haft utgift för sakkunnig, bör kostnaden inle vara ersällningsgill, 1 vissafall kan part bli skyldig att ersätta statsverket kostnaden för tolk ellerstenograf som har anlitats i målet. Regler om sådan ersättning finns i 5 och 6kap, RB. Ersättningen ulgår alllid av allmänna medel. Den skall avse skälig gottgörelseför kostnad och tidsspillan, 1 dispositiva mål skall kostnaden återbetalas lillstatsverket av förlorande part eller i vissa fall av båda parter. återgivnaregler gäller inte allmän tolk eller tolk för den som är allvarligt hörsel-eller lalskadad. För dessa kategorier gäller särskilda föreskrifter som innebärall statsverket svarar för kostnaderna, 1 proposition till denna dag (prop, 1973:30) harföreslagits alt kostnaderna för tolk och stenograf alltid skall stanna påstatsverket. Denna lösning bör givelvis gälla även i det förenkladeförfarandet, I fråga om kostnad för översättning av handlingar tillsvenska saknas f.n. särskilda regler. Kostnaden är emellertid ersättningsgillenligt den allmänna bestämmelsen i 18 kap, 8 § RB, I den nyssnämndapropositionen har föreslagits särskilda regler som överensstämmer med dem som f,n,gäller för tolk. Ersättningen skall alltså utgå av allmänna medel menåterbetalas till statsverket av förlorande part eller i vissa fall båda parter.Som förutsättning gäller all rätten har förordnat om översättning, I andrafall får 18 kap. 8 § tUlämpas, Regeln all ersättning för översättning som utförts efterförordnande av domstol utgår av allmänna medel är givelvis väl förenlig medprinciperna för kostnadsregleringen för det förenklade förfarandet och bördärför gälla även där. Beträffande bestämmelsen om återbetalningsskyldighel börbeaktas att översällningskostnad lorde uppkomma mycket sällan i del förenkladeförfarandet, I de få fall där detta sker borde föreslagna reglerna för detordinära förfarandet gälla. Har part ulan rättens förordnande låtit utföraöversättning bör kostnaden liksom vara ersättningsgill. Enligtbestämmelsen i RB är kostnad för rättegångens förberedande ersättningsgillsåvitt kostnaden har varit skäligen påkallad för alt tillvarata partensrätt, kan hänföras konferenser mellan parterna och kostnad för all anskaffabevisning. Ersättning skall också utgå för parts arbete och tidsspillan som harpåkallats direkt av rättegångens förberedande, 1 promemorian föreslås altnu berörda kostnader inle skall vara ersättningsgilla. Vid remissbehandlingenhar förslaget godtagits eller lämnats utan erinran av det slora flertaletremissinstanser. Enligtmin mening talar övervägande skäl för promemorians ståndpunkt. Kostnad förrättegångens förberedande bör alltså inte vara ersällningsgill. Därigenomfrämjas önskemålet att kostnaderna i mål av detla slag hålls så låga sommöjligt. Som framhållits i promemorian kan en regel av denna innebörd i någonutsträckning leda till att parter låter tvister gå lill rättegång någottidigare än enligt nuvarande ordning. Särskilt sannolikt är delta emellertidinte. Oberoende av koslnadsreglernas utformning lorde parterna i regel föredraall undvika process, I fråga om inkassokoslnadhar nuvarande regel införts genom en lagändring som trätt i kraft den 1 juli1971, Mol denna bakgrund föreslås i promemorian ingen ändring i förhållandetill vad som f,n, gäller. Remissinstanserna har ingen erinran mol förslaget.Inte heller jag anser skäl föreligga att ändra nuvarande regler, Inkassokoslnadenbör alltså vara ersällningsgill, I enlighet med det anfördabör parts ersättningsskyldighet för rättegångskostnader i princip omfattaendast vissa kostnadsposter, nämligen bilrädeskostnad med betydandebegränsning, rättegångsavgifler, insläl-Idsekoslnad, kostnad för villnesbevisning,inkassokoslnad och kostnad för översättning. Vad jag nu anfört hargiltighet även beträffande rättegångskostnaderna i högre rätt. Vad beträffar biträdeskoslnadenbör särskilt uppmärksammas vad jag i det föregående anfört om all en aktivaremateriell processledning medför att part i huvudsak bör kunna utföra sin talanutan biträde även i överräll. Visst utomprocessudlt biträde kan emellertid varanödvändigt i vissa fall. Jag tänker närmast på sådant bistånd som all granskaunder-rätlens domskäl, överväga möjligheterna lill ändring och lämna råd ifrågan om talan bör fullföljas. Kostnaden för sådan rådgivning bör vara ersällningsgill,Ersättningsrätten bör begränsas enligt samma riktlinjer som jag i detföregående förordat när det gäller bilrädeskostnad i tingsrätt. Även övriga idet föregående angivna kostnadsposter bör i lillämpliga delar vara ersättningsgillai högre rätt, 16.7 Rättegången i tingsrätt Enligtreglerna i RB är tingsrätt i tvistemål domför med tre lagfarna domare. Dennaregel är emellertid försedd med betydelsefulla undantag. För familjerätlsmålengäller sålunda alt de avgörs under medverkan av 1 saml Nr 87 Vidare gäller för alla kategorier tvistemål att delföreligger en mycket vidsträckt ensamdomarbehörighet. Under förberedelsen kansålunda ensamdomare bl.a. meddela tredskodom och dom beträffande medgivna ellereftergivna anspråk och vid huvudförhandling som hålls i förenklad form kan målavgöras av en lagfaren domare ensam. Pä grund av dessa regler förekommer flerdomarmedverkani tvistemål i tämligen begränsad utsträckning. 1promemorian föreslås all ensamdomarkompetensen vidgas lill att omfatta allhandläggning i tingsrätt i del förenklade förfarandet. I motiven framhålls attdenna sammansältningsform är fördelaktig genom att den främjar snabbheten iförfarandet och skapar goda förutsättningar för rättens förlikningsverksamhel.Vidare anförs kostnadsskäl. Förslaget har i denna del tillstyrkts eller lämnatsulan erinran av del stora fierlalet remissinstanser, par remissinstanserförordar emellertid all sakkunniga lekmän bör delta i avgörandena. När sammansällningsfråganövervägs är det givetvis av grundläggande betydelse vilka handläggningsformersom är avsedda all tillämpas. Som jag har nämnt förut skall både muntlig ochskriftlig handläggning förekomma. Muntlighet bör emellertid främst komma ifråga. I regel bör ett sammanträde vara tillräckligt. Vid valetav sammansältningsform bör beaktas att flertalet tvister som går lill domstolenligt gällande ordning prövas av ensamdomare. Detta, som givetvis ärfördelaktigt ur kostnadssynpunkt, talar för en vidsträckt ensamdomarbehörigheti det förenklade förfarandet. Som utgångspunkt för övervägandena bör därförgälla att den ensamdomarbehörighet som föreligger bör överges endast ommycket starka skäl talar för del. Enligt minmening är det alldeles klart all del för det slora flertalet mål som fallerinom gränsen för del förenklade förfarandet skulle innebära en onödigöverorganisation att föreskriva att rätlen skall beslå av ett juristkollegium.Målen lorde i allmänhet vara tämligen enkla både frän rättslig synpunkt och vadbeträffar bevisvärderingen. Beträffande bevismässigl komplicerade mål som inlekan föras över till ordinärt förfarande finns givetvis skäl alt beaktaprincipen all bevisprövning endast i begränsad utsträckning bör förekomma genomensamdomare (jfr prop, 1969:44 s, 343), Tillräckliga skäl att på grund härav gemöjlighet att genomföra handläggning med tre lagfarna domare kan emellertidinte anses föreligga. Underlaget för en sådan regel skulle bli utomordentligtlitet. Vidare skulle risk föreligga all regeln skulle tillämpas i onödan medbl,a, förlängda handläggningslider och ökade kostnader som följd. Redan det nu sagda talar enligt min mening starkt mol jurist-kollegiala sammansättningen väljs. Ytterligare en omständighet allbeakta är all del förenklade förfarandet i hög grad bör inriktas pä förlikning.Förlikningsförhandlingarna bör i regel ske inför rällen. lingar torde i regel förlöpa smidigare och med bättre resullalom de sker inför ensamdomare. All ha särskild sammansättning vid förlikningsförhandlingarnaskulle vara mindre lämpligt redan av del skälet all det i ett informelltförfarande knappast är möjligt att dra en skarp gräns mellanförlikningsförhandling och annan förhandling. När det gäller frågan om nämndmedverkan vill jag erinra omalt del som en viktig fördel med nämndsammansältningen brukar anföras att denmöjliggör ell samspel mellan yrkesdomarens fackmässiga betraktelsesätt ochnämndemännens synpunkter. Vidare brukar anföras bl.a. den synpunkten attdeltagande av nämnd i rättsskipningen är ägnad all stärka förtroendet fördomstolarna. Som framhålls i promemorian har dessa synpunkter givelvis bärkraftäven i detta sammanhang. Emellertid kan i stort sett samma invändningar riktas molnämndsammansältningen som mot sammansättningen med tre lagfarna domare, I fierlaletfall skulle en sammansättning med flera domare innebära en överorganisation, Iännu högre grad än när del gäller den jurisikollegiala sammansättningen skulle nämndsammansältningenkunna leda til all avgörandena fördröjs. Målen skulle sålunda som regel fåhandläggas endast . Om ell mål först handlagts vidsammanträde med nämnd och därefter skriftligt skulle avgörandet fördröjas pågrund av att nämnden måste kallas lill särskild överläggning, Pä grund häravanser jag all en sammansättning med lekmän inte bör väljas i förevarandesammanhang. Mot bakgrund av del anförda anser jag lämpligast all rälleni del förenklade förfarandet vid all handläggning beslår av ensamdomare. Dennaordning medför stora fördelar genom all den befrämjar snabbheten i förfarandetoch motverkar onödigt höga rättegångskostnader. Vidare skapar denförutsättningar för en ändamålsenlig förlikningsverksamhet. Beträffande rättegängens inledande skede gäller enligt RBall part som vill väcka talan skall göra en skriftlig ansökan om stämning lilltingsrätten, Detla bör gälla även i del förenklade förfarandet. Del lorde ocksåvara ofrånkomligt att i princip upprätthålla kraven enligt RB på vad en sådanansökan skall innehålla. Sökanden bör alltså ange vad han yrkar och lämna en sädanberättelse om tvisten all grunden för hans anspråk framgår. Ansökan bör ocksåinnehålla uppgift om vilken bevisning han vill åberopa. Del är uppenbart alldessa krav är tämligen långtgående för en part som själv skall föra sin talan. För alt underlätta för sökanden all åstadkomma enanvändbar stämningsansökan föreslås i promemorian all särskilda formulär skallkunna användas. Förslaget har allmänt godtagils vid remissbehandlingen. Enligtmin menin&är den föreslagna ordningen lämplig. Den bör kunna underlättaavsevärt för käranden all presentera sin sak pä ell enkelt och lätlfallligl säll.Del kan anmärkas all en motsvarande ordning tillämpas vid allmänna reklamalionsnämndenmed gott resultat. inte bara vid tingsrätterna. Även på andra håll bör definnas tillgängliga, t,ex, hos allmänna och enskilda advokatbyråer,hemkonsulenter och kommunala rädgivningsinsianser. Ärstämningsansökan bristfällig bör rällen på sätt som har föreslagils ipromemorian skriftligen eller per telefon kunna bistå parten med all avhjälpabristerna. Om det är lämpligt bör emellertid parlen ocksä kunna anmodas altinställa sig vid domstolen för att få hjälp med ansökan. Givetvis bör rällen ocksäha möjlighet all utfärda ett formellt föreläggande all avhjälpa bristerna.Liksom enligt gällande ordning bör ansökan i sista hand kunna avvisas om den ärotjänlig som grund för handläggning. Föreliggeren godtagbar ansökan, bör nästa led i förfarandet vara all svaranden föreläggsalt yttra sig över ansökningen, 1 första hand bör skriftligt yttrande komma ifråga men svaranden bör också ha möjlighet alt lämna muntligt besked om sininställning. Av föreläggandel bör framgå till vilken befattningshavare han kanvända sig om han vill ha upplysningar angående rättegången eller lämna ettbesked om sin inställning till käromålet. Sedan den utsatta liden har löpt ulbör parterna i regel kallas lill sammanträde. kan delvara lämpligare att parterna kallas lill sammanträde ulan att föreläggande försvaranden först har utfärdats särskilt. Även i detla avseende bör rällen hamöjlighet all förfara efler omständigheterna, Ipromemorian betonas vikten främst från kostnadssynpunkt att endast ellsammanträde hålls. Enligt förslaget fär flera sammanträden förekomma baraundanlagsvis, 1 den mån bevisning skall förekomma förutsätts därför allbevisningen i regel är tillgänglig redan vid sammanträdel. Även enligt min meningär det viktigt att endast ell sammanträde hålls. Förfarandet är avsett för målsom i regel inle kan bära kostnaderna för flera inställelser, 1 flertalet måltorde det också vara möjligt att avgöra målet efler ett sammanträde, I mångafall lorde nämligen avgörandet kunna grundas helt på parternas uppgifter, 1andra fall bör det vara möjligt att genom förberedande kontakter med parternafå klarhet i vilken bevisning som behövs och se till att den är tillgänglig vidsammanträdet. Jag vill emellertid erinra om att förfarandet bör vara starktinriktat på förlikning. Det är givet att förutsättningarna för frivilliguppgörelse kan försämras om kostnadskrävande bevisning förebringas vidsammanträdet, I många fall där villnesbevisning är aktuell kan del därför varafördelaktigt att redan från början räkna med att tvä sammanträden kan komma attbehövas och därför ägna det första sammanträdet i huvudsak åt att utredaförutsättningarna för förlikning. Det lorde då ofta visa sig att målet kanförlikas och all någol ytterligare sammanträde inle behövs, Rällen bör alltsåäven när det gäller antalet sammanträden ha viss frihet all förfara efleromständigheterna. Del synes emellertid värdefullt all en regel ges som betonarvikten av att endast ell sammanträde hälls i normalfallet. I de fall när mer än ell sammanträde visar sig nödvändigtuppkommer frågan om man vid del andra sammanträdet kan fortsätta handläggningenvid den punkt där den avslutades eller om målet då på nytt skall tas upp tillfullständig handläggning. Enligt 43 kap. 11 § RB skall uppskjuten huvudförhandlingåterupptas så snart lämpligen kan ske. Överstiger, när målet efler ell ellerflera uppskov återupptas, den sammanlagda tid varunder uppskov ägt rum inle 15dagar, fär huvudförhandlingen forlsälla. I annat fall skall i regel ny huvudförhandlinghällas. Enligt 42 kap. 20 § RB får huvudförhandling i förenklad form hållas,förutom i samband med förberedelsen, från den dag dåden muntliga förberedelsen avslutades, under förutsättning all samma domaresitter i rällen. Del förutsätts sålunda all rätten och parterna under denna tidfortfarande har aktuellt vad som har förekommit under tidigare behandling, och någolupprepande därav behövs alltså inte. Som framhålls i promemorian bör ett andra sammanträderegelmässigt kunna hållas i nära anslutning lill det första sammanträdel.Tidsfristen enligt RB bör normall kunna hällas om del gäller all vid ell andrasammanträde höra ell vittne eller ta upp skriftlig bevisning eller hålla syn, Iandra fall kan längre tidsfrist behövas, t,ex, när fråga är om alt inhämtasakkunnigbevisning. Någon regel om fortsatt eller ny förhandling böremellertid inte uppställas, Rällen får frän fall lill fall avgöra om man viddet andra sammanträdet kan forlsälla förhandlingen eller om målet dä bör las omfrån början. Det sagda förutsätter som regel all målet vid det andrasammanträdet handläggs av samma domare. Del är självfallet av största vikt allbyte av domare inte äger rum. Endast vid absolut tvingande hinder för dendomare som först handlagt målet bör byte få ske. Beträffande förfarandet vid sammanträde i allmänhet fårdel ankomma på domaren att förfara efter omständigheterna. Förhandlingen börstarkt inriktas på att utreda förutsättningarna för förlikning, 1 regel bör denkunna inledas på samma sätl som en muntlig förberedelse enligt RB, Parterna böralltså i lur och ordning få redogöra för sina ståndpunkter. Därefter bör iregel förutsättningar föreligga för all presentera ett förlikningsförslag. Omparterna inle kan enas om förlikning, bör tillgänglig bevisning tas upp sedanparternas ståndpunkter klarlagts. kan del emellertid av kostnadsskälvara lämpligast all ett vittne hörs i ell tidigare skede av förhandlingen. Ommer än ell sammanträde hålls bör i allmänhet någol upprepande av vad somförekommit vid det tidigare sammanträdel inte ske, 1 regel kan det emellertidvara lämpligt att domaren erinrar parterna mer eller mindre utförligt om processlägel.Att detta är nödvändigt när mer än en helt förflutit mellansammanträdena är uppenbart. Vad nu sagts gäller naturligtvis i än högre graddär byte av domare undanlagsvis har ägt rum. 16.8 Rättegången i hovrätt Enligt gällande ordning kan tingsrätts dom i tvistemålöverklagas lill hovrätt. Några materiella begränsningar i denna fullföljdsrättföreligger inte. Detta är däremot fallet med rätten lill omprövning i HD. Försådan omprövning krävs prövningstillstånd. Medhänvisning bl.a. lill kostnadssynpunkter anses i promemorian all den i principobegränsade rätten till fullföljd mot tingsrätts dom inte bör behållas i detförenklade förfarandet. Å andra sidan anses alt viss möjlighet att överklagabör finnas i vissa situationer. Bl.a. pekas på det fallet att prejudikatsinlresseföreligger. I promemorian övervägs en ordning som innebär alt part får klandraavgörandet genom att väcka talan hos tingsrätt i ordinär väg. Denna lösningavvisas emellertid med hänvisning till att den innebär ett ökat antalprövningsinstanser. 1 stället föreslås att talan skall fä fullföljas tillhovrätt efter särskild dispensprövning. I huvudsak samma dispensgrunder somgäller vid fullföljd lill HD föreslås gälla. Enligt förslaget får fullföljdsålunda ske om prejudikatsinlresse föreligger, om part åberopar viss nybevisning, om tingsrättens rättstillämpning måste antas vara oriktig, om måletsutgång kan antas ha påverkals av vissa brottsliga förfaranden, om domvillaförekommit eller om målels utgång uppenbarligen berott på grovt förbiseendeeller grovt misstag. Beträffande hovrätts domförhet vid dispensprövningenförordas en sammansättning med tvä domare. Från hovrätt skall talan fåfullföljas lill HD enligt nuvarande regler. Förfarandet i hovrätt anses böravara i princip skriftligt. Del slora flertalet av de remissinstanser som tar uppfrågan om en begränsning av rätten till fullföljd delar promemoriansuppfattning om all en sådan begränsning behövs. Flertalet av dem godtarpromemorieförslaget i denna del. 1 en del yttranden förordas dock något ökademöjligheter till fullföljd. Frågan om den i princip obegränsade rätten till fullföljdfrån tingsrätt till hovrätt bör behållas i det förenklade förfarandet är avstor betydelse. Som framhålls i promemorian skulle en sädan rätt på ettbetänkligt sätt motverka syftet med den nya ordningen. Man måste räkna med attförlorande pari i stor utsträckning skulle utnyttja möjligheten lill fullföljd.Förutsätlningarna för att kunna komma fram till ett snabbi avgörande skullealltså försämras. Parts- och domslolskoslnader skulle stiga väsentligt. Deökade parts-kostnaderna skulle kunna användas som ell obehörigtpåtryckningsmedel för att förmå part alt efterge sin rätt. Vidare skulle denkostnad, som part drar på sig genom att inleda rättegäng eller låta motpartengöra del, bli svår alt beräkna. Enligt min mening bör det alltså inle komma ifråga all i det förenklade förfarandet tillåta en obegränsad rätt lillfullföljd från tingsrätt lill hovrätt. Vad som har anförts nu kan i och för sig åberopas för elltotalt förbud att fullfölja talan mol tingsrätts avgörande, sådant förbudgäller på sina håll i motsvarande förfaranden utomlands. Emellertid måste molintresset av ett snabbt och kostnadsmässigt rimligt förfarande vägas intressetav all kunna ändra klart orikliga avgöranden. Till en del skulle visserligenintresset av rättelse kunna tillgodoses genom de extraordinära rättsmedlen,dvs. resning och besvär över domvilla. Dessa rättsmedel är emellertid avseddaför rena undanlagssituationer och har en mycket begränsad räckvidd. Vidaremåste prejudikatsinlressel tillgodoses. I annat fall skulle en enhetlig rättstillämpningförsvåras inom betydande delar av centrala rättsområden.