prop · FW03137 · 1973-12-31 00:00:00 — Avbryterpassageraren resan på gmnd av förhållande som icke kan lastas honom eller hävesbefordringsavtalet enligt 185 § eller, sedan resan börjat, enligt 187 §, havabestämmelserna i 129 § om avståndsfrakt mo/-svarande tillämpning i fråga ombortfraktarens rätt till del av befordringsavgiften. Harbortfraktaren mottagit betalning utöver vad som sålunda tillkommer honom, skaUhan återbära överskottet. Ombortfraktarens ansvar för passagerare och resgods. (första och andra styckena) Bortfraktarenskall från inskeppningen till utskeppningen sörja för passagerarens säkerhetoch i sedvanlig omfattning tillgodose hans bästa. Drabbas passagerarenunder av skada ä person, vare bortfraktaren därför ansvarig,-där.antagas må, att skadan orsakats av omständighet, som,kattsåsom'fel.eller Bortfraktarenär ansvarig för förlust till följd av att passageraren avlider eller drabbas avkroppsskada på grund av händelse under befordringen, om förlusten orsakas avfel eller försummelse av bortfraktaren eller någon för vilken denne svarar. försummelsetillräknas bortfraktaren eller nägon för vilken han svarar. Skadestånd skallbestämmas enligt de i strafflagen stadgade gmnder. Omresgods, som lämnas i bortfraktarens vård, gälle vad i 91-93 och 118-123 §§ ärstadgat om guds som där avses. Förkominer,minskas eller skadas resgods, som ej lämnats i bortfraktarens vård, varebortfraktaren därför ansvarig, där antagas må, att förlusten, minskningen ellerskadan orsakats av omständighet, som kan såsom fel eller försummelse tillräknasbortfraktaren eller nägon för vilken han svarar. Stadgandena i 119-121§§ skola äga motsvarande tillämpning, och vare, ändå att förbehåll ej skett,bortfraktarens ansvarighet så begränsad som i 122 § andra stycket sägs. Ej vare bortfraktarenpå grund av vad nu är stadgat pliktig att ersätta penningar, värdepapper ellerdyrbarheter. Bortfraktarenär ansvarig för förlust av eller skada på resgods på grund av händelse underbefordringen, om förlusten eller skadan orsakas av fel eller försummelse av honomeller någon för vilken han svarar. Med sådan förlust eller skada likställesförlust till följd av att resgods ej utlämnats till passageraren inom rimligtid efter ankomsten till bestämmelseorten av det fartyg varmed godset hareller skulle hava befordrats. Har förlust av ellerskada på fordon orsakats av fel eller försummelse vartill befälhavaren, någonav besättningen, lots eller annan, som utför arbete i fartygets tjänst, gjortsig skyldig vid navigeringen eller handhavandet av fartyget underbefordringen, är bortfraktaren fri från ansvarighet enligt första stycket. Bortfraktaren är ejheller skyldig att ersätta penningar, värdepapper, konstföremål eller andradyrbarheter, om han ej uttryckligen och skriftligen åtagit sig sådan ansvarighet. Uppkommerskada genom dröjsmål å bortfraktarens sida eller enär fartyget går föriorateller förklaras icke vara iståndsättligt, vare bortfraktaren därför ansvarig,där ej antagas må, att varken han själv eller någon för vilken han svarar gjortsig skyldig till fel eller försummelse. Bortfraktarenär ansvarig för förlust till följd av sådant dröjsmål med befordringen somorsakas av fel eller försummelse av honom eller någon för vilken han svarar.Beror dröjsmålet av fel eller försummelse, som avses i 190 § andra stycket, ärbortfraktaren dock fri från ansvarighet. Omdröjsmål med utlämning av resgods gäller 190 § första stycket. Omvållande på passagerarens sida medverkat'till'förlust eller skada, som avses i189- 191§§, skall skadeståndet jämkas efter vad som finnes skäligt. Den som kräver ersättning enligt 189-191 §§ skall styrka, dels attförlusten eller skadan beror av händelse tmder befordringen, dels förlustenseller skadans omfattning. Utom i fall som avses i andra stycket skall hantillika visa, alt dödsfall eller kroppsskada samt förlust av eller skada pähandresgods orsakats genom fel eller försummelse av bortfraktaren eller nägonför vilken denne svarar. Omdödsfall eller kroppsskada samt förlust av eller skada på handresgods beror avhändelse som inträffat vid eller i samband med förlisning, sammanstötning, strandning,explosion eller brand, skall bortfraktaren till sitt fredande från ansvarighetstyrka att förlusten eller skadan ej orsakats genom fel eller försummelse avhonom eller någon för vilken han svarar. Detsamma gäller alltid i fräga omförlust av eller skada på annat resgods och förlust på grund av dröjsmål somavses i 191 ,f Påstår bortfraktaren,att förlust eller skada på fordon beror av orsak för vilken han enligt 190 §andra stycket icke svarar eller alt passageraren genom eget vällande medverkattill förlust eller skada, ankommer det på honom att styrka dettaförhällande. 171§, (tredje stycket) /inrikes fän må ej förbehåll göras om annan inskränkning i bortfraktarensansvarighet än att ersättningen ej skall överstiga tjugutitsen kronor förvarje' passagerare. Koiningen äger, under förutsättnuig av önisc-sidighet,fördrdiia att vad sålunda stadgats skall äga tillämpning jäiiiväl i avseende åfart mellan och främmande stat. Bortfraktarensansvarighet jor förlust eller skada som avses i 189-191 §§ skall ej, utan attuttrycklig och skriftlig överenskommelse träffats därom, för en och sammahändelse överstiga (femlnindratusen) francs för varje passagerare för förlust pä grundav dödsfall eller kroppsskada; 2. för varje passagerare för förlust av eller skada pähandresgods, som icke förvaras i eller pä medfört fordon; (Nuvarandelydelse) (Föreslagen lydelsej 3. för förlust av eller skada påvarje fordon jämte handresgods, som förvaras i eller på fordonet; 4. för varje passagerare förförlust av eller skada pä annat resgods; samt 5. befordringsavgiftens dubbla belopp för passageraresförlust på gmnd av dröjsmål som avses i 191 §. Begränsningengäller Icke ränta och kostnader i saken. Medfranc förstås den enhet som angives i 348 §. Bortfraktaren äger ej åberopa rätt till begränsning av ansvarighetenenligt 194 §, om det visas att han själv vållat förlusten eller skadanuppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt att förlust eller skadasannohkt skulle uppkomma. /fall av kroppsskada eller dröjsmål med befordran av passagerare skall denne efter ilandstigningen skriftligen underrätta bortfraktaren därom. Sker det ej, anses passageraren hava kommit iland oska dad och i rätt tid såvitt annat icke styrkes. (Jfr 172 § och 173 § andra stycket) / fall av uppenbar skada på resgods och vid dröjsmål med befordran av resgods skall passageraren skriftligenunderrätta bortfrak-taren'senast då godset föres iland eller utlämnas. I andrafall skall sådan underrättelse givas . Dettahar motsvarande tillämpning vid förlust av resgods, vamd fristen räknas fränden tid dä ilandföring eller utlämning skulle hava . Lämnas ej sålundaföreskriven underrättelse, anses passageraren hava mottagit godset oskadat ochi rätt tid såvitt annat Icke styrkes. Underrättelse enligt andra stycket fordras ej, om godsets tillståtidklarlagts vid gemensam besiktning då passageraren mottog det. (Jfr171 § tredje stycket ovan.) (Föreslagenlydelse) ', . Förbehållom befrielse frän eller inskränkning av bortfraktarens ansvarighet enligt189-191 §§ eller om lättnad i hans bevisbörda är utan verkan, om förbehålletträffats före den händelse varom fräga är och hänför sig till 1. ifråga om passagerare, den tid dä denne är ombord,under ombord- eller ilandstigning eller under sjötransport mellan fartyg ochland, förutsatt att den transporten omfattas av befordringsavgiften ellertransportmedlet ställes till förfogande av bortfraktaren; 2. i fräga om handresgods, den tid dä godset är ombordeller föres ombord eller iland, antingen eller genom sådansjötransport som avses tmder 1, eller också dä godset är i bortfraktarensförvar på kaj eller i eller på stations- eller annan anläggning i hamn; eller 3. i fråga om annat resgods, tiden från det att godsetöverlämnats till bortfraktaren till dess det lämnats ut till passageraren.Bestämmelserna i första stycket gälla icke vidbefordran av levande djur som resgods. Utan hinder av bestämmelserna i 197 § första stycket är bortfraktarenberättigad att genom uttrycklig och skriftlig överenskommelse med passagerarenförbehålla sig att denne själv skall stå risken för förlust och skada intillett belopp av ettusenfemhundra francs i fråga om varje fordon och etthundrafrancs i fräga om passagerarens övriga resgods. Avräkning härför sker frånbeloppet av liden förlust eller skada. Bestämmelserna i 195 § hava motsvarande tillämpning. Är det avtalat eller framgår det av omständigheterna att befordringenhelt eller till bestämd del skall utföras av annan än bort- (Nuvarandelydelsej (Föreslagen lydelsej fraktaren, fär bortfraktaren utan hinder av bestämmelserna i 197 §förbehålla sig frihet från ansvarighet för sådan förlust, skada eller dröjsmålsom orsakas av händelse under den del av befordringen som utföres av den andre. Riktaskrav på ersättning för förlust eller skada mot någon för vilken bortfraktarensvarar, äger denne göra gällande samma Invändningar om befrielse från ochbegränsning av ansvarighet som bortfraktaren, om han visar att han ådragit sigansvarigheten i sin tjänst. De ersättningsbelopp som bortfraktaren och den förvilken han svarar förpliktas utgiva få ej sammanlagt överstiga den gräns föransvarigheten som föreskrives i 194 §. Bestämmelsernai första stycket gälla icke till förmån för den som visas hava vållat förlusteller skada uppsåtligen eller av grov vårdslöshet och med insikt att förlusteller skada sannolikt skulle uppkomma. Krav på ersättning för passagerares kroppsskada eller dröjsmål medpassagerarbefordran får endast väckas av passageraren själv eller pä hansvägnar. Kravpä ersättning för förlust till följd av passagerares dödsfall får väckas endastav den avlidnes rättsinnehavare eller någon som genom dödsfallet mistatförsörjare och endast under förutsättning att rättsinnehavaren eller den somsålunda lidit förlust enligt domstolslandets lag eljest är berättigad att görasådant ersättningskrav gällande. Kravpä ersättning för förlust eller skada som avses i 189-191 §§ får endast görasgällande i överensstämmelse med bestämmelserna i detta kapitel, även om kraveticke gmndas på befordringsavtalet. (Nuvarandelydelsej (Föreslagen lydelsej Bestämmelserom hänskjutande till viss domstol eller till skiljemän av tvist angåendeansvarighet på grund av avtal om befordran av passagerare och resgods finnas i14 kap. Bestämmelserom preskription finnas i 15 kap. Bestämmelsernai 189, 190, 192-202, 337 och 347 §§ eller också motsvarande bestämmelser i 197års internationella konvention om befordran av passagerare och resgods tillsjöss eller främmande lagstiftning som gör konventionen tillämplig skola ländatill efterrättelse här i riket, om befordringen utföres 1. med fartyg registrerat här eller i annan stat, somtillträtt nämnda konvention; 2. enligt befordringsavtal, som träffats här eller iannan sådan stat; 3. med avtalsenlig avgångs- eller bestämmelseort häreller i annan sådan stat. ÄTTONDEKAPITLET Om skada genom fartygs sammanstötning Stötafartyg samman så att skada uppstår på det ena fartyget eller ombordvarande godseUer personer och är sammanstötningen orsakad genom vållande på endera sidan,skall den sidan ersätta skada och förlust som uppkommer därav. Harsammanstötningen orsakats genom vållande på båda sidor, skola dessa taga del iskadans ersättande efter förhållandet mellan de på ömse sidor begångna felensbeskaffenhet. omständigheterna icke stöd för någon viss fördelning, skallvardera sidan ersätta hälften av skadan. Varderasidan svarar endast för sin del av Vardera sidan svarar endast för sin del av ersättningen.För skada pä person svara dock ersättningen. För skada på person svara dockbåda sidor solidariskt, med rätt för den sida båda sidor solidariskt. ' SiMiasle lydelse 1967:48 somutgivit mera än vad som belöper på den attuttaga det överskjutande hos den andra sidan imder åtnjutande av den sjöpanträtt Har ena sidan utgivit mer än vad som belöper på den, fär detöverskjutande uttagas hos den andra. Mot sådant anspråk kan den senare göragällande samma rätt till befrielse från eller begränsning av ansvarighet somhan kunnat åberopa mot den skadelidande enligt 5, ö och 10 kap. denna lag ellerdäremot svarande bestämmelser i främmande lag. Vidbedömande av fråga om vållande tiU sammanstötning skall särskilt beaktas omtiden medgav överiäggning eller icke. Bestämmelserna i denna lagom sammanstötning mellan fartyg äga tillämpning även när tiU följd av fartygsmanövrering eUer på annat sätt skada av ett fartyg orsakas på annat fartygeller personer eller gods därpå, utan att fartygen stöta samman. Bestämmelserna i denna lagom sammanstötning mellan fartyg äga tiUämpning även när, till följd av fartygsmanövrering eller på liknande sätt, skada av ett fartyg orsakas på annat fartygeller personer eller gods därpå, utan att fartygen stöta samman. FJORTONDEKAPITLET Om laga domstol och rättegång i sjörättsmål 1fråga om behörigheten för de tingsrätter som anges i 336 § första stycket attupptaga tvistemål enligt denna lag äga bestämmelserna om laga domstol itvistemål i allmänhet motsvarande tillämpning. Talan får även väckas vid den avtingsrätterna som ar domstol för den ort där fartyget finnes. Har säkerhet förfordran ställts hos myndighet till befrielse från kvarstad eller annanhandräckning, får talan väckas även vid den av tingsrätterna som är domstol förden ort där säkerheten ställts. Talan'angående fordran som säkerheten avsettfår väckas vid sistnämnda tingsrätt, även om säkerheten frigivits. Tvist angående ansvarighet på gmnd av avtal om befordran avpassagerare eller resgods kan icke med laga verkan hänskjutas till vissdomstol eller till skiljemän före den händelse varpå ansvarigheten gniiidas.Utan ' Sonasto lyiiclsc 1967:48 2 Sonasto lydclso 1970:919 Omdomstolen för den ort där svaranden enligt i första stycket zngvrna. gmnderkim-nat sökas icke är tingsrätt som anges i 336 § första stycket, väckes talanvid den av dessa tingsrätter som ar närmast den orten. hinderhärav får dock avtalas, att talan efter kärandens val endast skall kunna väckasvid domstol 1. för den ort där svaranden är varaktigt bosatt ellerhar sin huvudsakliga rörelse; 2. för den avtalsenliga avgångs- eller bestämmelseorten;eller 3. i den stat där käranden har sitt hemvist ellereljest är varaktigt bosatt, fömtsatt att svaranden har driftsställe för sinrörelse i den staten och är underkastad dess domsrätt. Omdomstolen för den ort där svaranden kunnat sökas enligt de i första eller ändrastycket angivna grunderna icke är tingsrätt som anges i 336 § första stycket,väckes talan vid den av dessa tingsrätter som är närmast den orten. Äroflera redare i ett fartyg, skall fartygets hemort anses som rederiets hemvist. fordran på bärgarlön, från det bärgningsföretaget slutförts; fordran på andel i bärgariön enligt 229 § I mom. andra stycket, från det vederbörande av redaren erhållit underrättelse om bärgariönens och andelens storiek; fordran på ersättning för sammanstötning, från den dag skadan inträffade; Nedanståendefordringar upphöra, vare sig ansvarigheten för dem är begränsad ellerobegränsad, om talan ej väckes i laga ordning i fråga om 1. fordran på belopp somnågon enligt 220 § tredje stycket erlagt utöver vad som rätteligen belöper påhonom, från det beloppet utgivits av honom; 4. fordran på belopp som någon erlagt utöver vad som rätteligen belöperpå honom enligt 220 §, från det beloppet utgivits av honom; 5. fordran på ersättning på gmnd av passagerares dödsfall ellerkroppsskada eller dröjsmål med passagerarbefordran, från detilandstigningen ägt rum eller skulle hava ägt mm samt, om dödsfallet inträffatefter ilandstigningen, efter dödsfallet men icke senare än tre årfrån ilandstigningen; ' Jfr SOU 1970:74 (SjöL 284 § senaste lydelse 1967:48) 5. fordran på ersättning på grund av att last eller resgods förkommit eller skadats eller att i konossement lämnats oriktiga eller ofullständiga uppgifter, från den dag avlämnande ägt eller bort äga rum; fordran på bidrag till gemensamt haveri eller annan kostnad, som skall fördelas enligt samma grund (136 och 216 §§), från dispaschens dag. 6. fordran på ersättning på grund av att last gått förlorad eller skadatseller att i konossement lämnats oriktiga eller ofullständiga uppgifter, inomett år från det avlämnande ägt eller bort äga rum; 7. fordran på ersättning på gmnd av att resgods gått förlorat ellerskadats eller på gmnd av dröjsmål med befordran av resgods, fråndet godset förts iland eller, om godset gått förlorat under resan, från detilandföring skulle hava ägt mm; 8. fordran på bidrag tUl gemensamt haveri eller annan kostnad, som skallfördelas enligt samma grund (136 och 216 §§), frän dispaschens dag. Svarargäldenären i andra fall än som avses i första stycket för ersättning eller förannan fordran med begränsning av redareansvaret eller endast med inlastat gods,upphör fordringen, om talan ej väckes i laga ordning, i fråga om fordran påersättning från den dag skadan inträffade och i fråga om annanfordran efter det att fordringen förföll till betalning. Ägerborgenären för fordringen hålla sig även tUl redare, lastägare eller annan,utan att begränsning av ansvarigheten äger rum, gäller sådan rätt under sammatid som för fordran i allmänhet. Har fordran som avses idenna paragraf kommit under dispaschörs behandling, anses talan om fordringen väckt. /fråga om förlängning av eller avbrott i preskriptionstid som angives i dennaparagraf gäller vad domstolslandets lag föreskriver. Dock få de i förstastycket 5 och 7 angivna fristerna i Intet fall utsträckas från detilandstigning eller Ilandföring ägt mm eller skulle hava ägt mm. Med franc förstås i dennalag en enhet innehållande se.xtiofem och guld av niohundratusendelars finhet. Omräkning till svenskt mynt skall vid beräkning av redaresbegränsade ansvarighet ske efter kursen den dag då säkerhet ställes eller, omsäkerhet icke ställes, då betalning sker. Med franc förstås i dennalag en enhet innehållande sextiofem och guld av niohundratusendelars finhet. Omräkning till svenskt mynX av ansvarighetsbelopp somavses i ö kap. sker efter kursen den dag som domstolslandets lag föreskriver.Omräkning av ansvarighetsbelopp som avses i 10 kap. sker efter kursen den dagsäkerhet ' Jfr SOU 1970:74 (Nuvarandelydelsej (Föreslagen lydelsej ställeseller, om sådan icke ställes, kursen den dag betalning sker. Dennalag träder i kraft den dag Konungen förordnar. Förekommer i lag ellerannan författning hänvisning till bestämmelse som ersatts genom bestämmelse inya lagen, skall den bestämmelsen i stället tillämpas. Sammanställning av remissyttrandena över "Befordranav passagerare och resgods tiU sjöss" (SOU 1971: 90) och"Godsbefordran til! sjöss" (SOU 1972:10) Yttranden har avgetts av , efter hörande avStockholms tingsrätt, hovrätten för efter hörande av Göteborgstingsrätt, kommerskollegium efter hörande dels av handelskammareoch handelskammare, vilka anslutit sig till ett gemensamt yttrande avNäringslivets trafikdelegation och , dels av handelskammaren iGöteborg och handelskammare, som avgivit ett gemensamt yttrande,, utredningen om författningspublicering, konsumentombudsmannen,(såvitt avser SOU 1971: 90), (såvitt avser SOU 1971:90), styrelsen för , , , som åberopat det av avgivna yttrandet.Näringslivets trafikdelegation och , vilka avgivit ettgemensamt yttrande, , ångfartygs assuransförening. , , , . Försäkrings juridiska föreningen ochSjörättsföreningen i . 1.1 Ratifikation av och lagstiftning på grundval av1968 års tilläggsprotokoll till internationella konvention rörandekonossement Beträffande såväl frågan huruvida förslaget bör läggastill grund för lagstiftning som frågan när detta lämpligen bör ske finnerhovrätten en avgörande synpunkt vara att en samnordisk lösning uppnås. Det pågående internationella arbetet är skäl som talar föratt inte nu genomföra den föreslagna lagstiftningen. Det kan emellertid anförasskäl för en annan uppfattning, därvid särskUt begränsningsreglerna är att be- 1 Tilläggsprotokollet betecknas ofta Visbyreglerna (VR),konventionen Haagreglerna (HR) och den genom protokollet revideradekonventionen Haag-Visbyreglerna (HVR). akta.Det pågående internationella arbetet kan tänkas påverkas av att de nordiskaländerna genomför den föreslagna lagstiftningen. Någon uppfattning i denna delhar emellertid inte tingsrätten. Sammanfattningsvis vUl tingsrätten göra detuttalandet att övervägande skäl måhända talar för att förslagen genomförs. Somdet särskilt markerats i remissen innebär möjligen en lagstiftning byggd på förslagenbara ett provisorium. I varje fall ger inte HVR med hänsyn till modernakommersiella och transporttekniska förhållanden någon helt tillfredsställandedefinitiv lösning för handelssjöfartens del såsom också framhålles i kommitténskommentarer. Kvarstår t. ex. relinggränsen för tvingande vårdansvar (tackle-to-tackle-definitionen av vad som över huvud taget förstås med"godsbefordran") och därmed också en rad olösta terminalproblem.Kvar finns det härrörande "kompromisspaketet" sominte ger lasten skadeståndsskydd mot nautisk culpa, kvar är oklarheten omansvaret vid dröjsmål och en olycklig ensidig anknytaing tiU engelska nedärvdaoch otidsenliga rättsbegrepp, som konserverats i sjöfartsdokumentenoch även via konventionen synes motverka en klarare juridisk åtskillnad meUanflersidigt motstående parter i varudistributionen (begreppet"shipper" m. fl). saknas på det hela taget internationellaregler om olika lastintressenters förpliktelser inbördes och tUl motsidan etc. Det praktiska behovet av förbättringar får dock inte skyla värdet av delösningar man kunnat nå, och de nationella rättsordningarnas närmande tillvarandra som redan HR representerar och som Ugger inom räckhåll i HVR utgör fördel i och för sig. Arbete på en ny konvention i samma ämne harpåbörjats i en ny regi och på bredare bas än förat (UNCITRAL). Det synes svårtatt med säkerhet beräkna när det går att förverkliga dessa planer på enomfattande internationell revision, som kanske heller inte kan begränsas tillatt bara omfatta sjötransporträtten. Kanske är det ovisst med tanke på de nyaförhåUanden under vilka reformprogrammet skall bedrivas om inte detta ocksålätt kan fördröjas under arbetets gång. För att HVR skall kunnaföras ut i praktiken krävs initiativ av de enskilda staterna tillratifice-ringar som kan bidraga därtill. Härigenom skulle man också minska enrisk för separata uppsägningar av konossementskonventionen (HR) som eljestkanske finns. Att föredra den nuvarande konventionslagstiftningen (eUer närmastmotsvarande regler i sjölagen) framför regleringen enligt tilläggsprotokolletanser hovrätten i likhet med kommittén vara uteslutet för svenskt vidkommande,om också bara för överskådlig tid. För att nå det aUtså önskade, eventueUttemporära lagstiftningsläge som HVR erbjuder är det påkallat att medverka tillatt tilläggsprotokollet kan träda i kraft folkrättsligt, varmed HVRblir gällande lag i ett antal stater. På goda grunder har nämligen förslagetbeträffande utrikes fart i betydande utsträckning gjort tillämpningen av HVRsom tvingande rätt beroende av att transporten berör ett land som är bundet avtUläggsprotokoUet (och därmed av hela konossementskonventionen i dess ändradelydelse, jfr art. II). Genom att de nordiska länderna samfällt ratificerartilläggsprotokollet utan dröjsmål synes man också underlätta en utveckling somöppnar möjligheter att bevara den omspännande rättsenhet man nu har fram tilldess att en bättre reglering kan föreslås. Somframgått inger det vissa betänkUghcter att nu binda lagstiftningen 17 1973.1 saml. vid regler som delvis inte motsvarar kraven på endefinitiv lösning. a. just därför att man strävar efter att avlösa HVR kanen reception därav inte heller kombineras med en aUmän bearbetning avsjöfrakträtten, fastän detta skulle ha varit arbetsekonomiskt om ganskaomfattande ingrepp ändå måste göras i frakträttsreglerna i sjölagen.