prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Härigenom förordnas, att rubriken till lagen (1971: 112)om förbud mot otillbörliga avtalsvUlkor samt 1 och 6 §§ lagen skall ha nedan angivnalydelse. Lag om förbud mot oskäliga avtalsviUkor Är villkor, som näringsidkare använder vid erbjudande av vara eller tjänst till konsument för enskilt bruk, med hänsyn till vederlaget och övriga omständigheter att anse som oskäligt mot konsumenten, kan , om det är påkallat från allmän synpunkt, meddela näringsidkaren förbud att i liknande fall använda samma eUer väsentligen samma villkor. Förbud skall förenas med vite, om ej detta av särskilda skäl är obehövligt. Är villkor, som näringsidkare använder vid erbjudande avvara eller tjänst till konsument för enskilt bruk, med hänsyn till vederlagetoch övriga omständigheter att anse som otillbörligt mot konsumenten, kan ,om det är påkallat från allmän synpunkt, meddela näringsidkaren förbud attframdeles i liknande faU använda samma eller väsentligen samma villkor. Förbudskall förenas med vite, om ej detta av särskilda skäl är obehövligt. Första stycket äger motsvarande tillämpning, omnäringsidkare erbjuder konsument att mot vederlag förvärva nyttjanderätt tilllösöre för enskUt bruk. Förbud kan meddelas även anställd hos näringsidkare ochannan som handlar på näringsidkarens vägnar. Fråga omförbud får i fall som ej är av större vikt prövas av konsumentombudsmannengenom att den som antages ha använt otillbörligt avtalsvUlkor föreläggesförbud tUl godkännande eller (förbuds-föreläggande). Fråga omförbud får i fall som ej är av större vikt prövas av konsumentombudsmannengenom att den som antages ha använt oskäligt avtalsvillkor förelägges förbudtill godkännande eller (förbudsföreläggande.) Har förbudsföreläggande godkänts, gäller det som förbud avmarknadsdomstolen. Godkännande som sker sedan den i föreläggandet utsattatiden har gått till ända är dock utan verkan. Närmare bestämmelser om förbudsföreläggande meddelas av Konungen. Denna lag träder i kraft . > Senaste lydelse 1972:730. 2 Senaste lydelse 1972:730. Utdrag av protokoll, hållet i lagrådet . Närvarande: justitierådet , regeringsrådetKlackenberg, f. d. regeringsrådet , justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommet utdrag avprotokoll över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådetden , hade Kungl. Maj:t förordnat, att lagrådets yttrande skulleinhämtas över upprättade förslag tUl 1. konsumentköplag, 2. lag om ändringi lagen (1971: 112) om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor. Förslagen, som finns bUagda detta protokoll, hade införlagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagförslagen föranledde följande yttranden inom lagrådet. Enligt definhionen på konsumentköp skall varan vara"avsedd huvudsakligen för enskilt brak". Motsvarande bestämning återfinriesi 1 § hemförsäljningslagen. När det gäller tolkningen av det angivna rekvisitéti konsumentköplagen uttalas i remissprotokollet, att det vanligen framgår avvarans beskaffenhet, hur den är avsedd att användas, och att vid tvekan omvilket ändamål varan är avsedd för, köparens syfte med förvärvet i sista hand bör,vara avgörande. Enligt remissprotokollet bör någon skyldighet för köparen attsjälvmant upplysa säljaren om sitt syfte med förvärvet inte föreligga men måsteköparens syfte på något för säljaren uppfattbart sätt framgå avomständigheterna vid köpet. De angivna uttalandena kan ge anledning till tveksamhet itvå hänseenden. Å ena sidan förefaller det som om objektiva yttre omständigheter,t. ex. varans beskaffenhet, avses få självständig betydelse för frågan omköpet skall behandlas som konsumentköp. Å andra sidan ger uttalandena intryckav att säljarens subjektiva uppfattning om köparens syfte skulle ha relevans. Isjälva verket torde emellertid förslagets utgångspunkt vara den att, ihändelse av tvist, vad som utredes om köparens syfte med förvärvet bUravgörande för om köpet skall behandlas som konsumentköp. SkuUe det visa sig attköparen lämnat oriktig uppgift om syftet, bör detta förhåUande i princip intepåverka frågan om konsumentköplagens tillämplighet. En ordning som innebär attsäljaren alltid skall kunna förlita sig på ett uttalande av köparen. förvärvetskulle ge kontrahenterna möjlighet att genom överenskommelse sätta dentvingande regleringen ur spel. Givetvis saknar det betydelse, om köparen efterköpet har ändrat mening om varans användning. lagtexten använda formuleringen "vara som är avsedd huvudsakligen förenskilt brak" gör det inte fullt klart att det är konsumentköparensavsikt som skall vara avgörande. Den utesluter inte läsningen, att köpet skallgälla en vara, som typiskt sett har karaktären av konsumentvara, och att denenskilde köparens avsikt med förvärvet således inte spelar någon roll. Entydligare formulering torde vara önskvärd och kan vinnas genom en jämkning avordalagen och tillika en förenkling, förslagsvis genom att i första stycketanges att lagen "äger tUlämpning när konsument huvudsakligen för enskiltbruk köper vara av näringsidkare och försäljningen sker i dennes yrkesmässigaverksamhet". Ianslutning till påpekanden av näringslivet i remissförfarandet tar föredragandestatsrådet upp frågan om vUket lands lag som skall tillämpas på konsumentköpmed internationell karaktär (avsnitt 6.2.1. i det remitterade protokollet) ochberör därvid vissa av bestämmelserna i lagen (1964: 528) om tUlämplig lagbeträffande internationella köp av lösa saker. I det sammanhanget uttalas attKO och med stöd av avtalsvillkorslagen kan ingripa motoskäliga lagvalsklausuler vid konsumentköp. Uttalandet synes ha fått en någotsammanträngd avfattning och är därför inte fullt klart till sin innebörd.Emellertid avser det tillämpningen av avtalsvillkorslagen, som inte iförevarande hänseende är föremål för lagrådets granskning. Härtill kommer attden slutsats som följer efter uttalandet nämligen att några särskildalagstiftningsåtgärder i syfte att hindra kringgående av den tvinganderegleringen i den nu föreslagna konsumentköplagen med utnyttjande av bestämmelsernai lag inte anses nödvändiga inte föranleder någon erinran frånlagrådets sida. Lagrådet anser sig därför inte i detta sammanhang böra gånärmare in på den i uttalandet berörda frågan. Andrastycket i förevarande paragraf har motiverats av intresset att konsumentköplageninte skall kunna kringgås genom att försäljningar, som sker i näringsidkaresyrkesmässiga försäljningsverksamhet, ges formen av försäljningar frånprivatpersoner, för vilka näringsidkaren uppträder enbart som ombud. Detskulle också ur konsumentköpsynpunkt vara en ganska bekymmersam lucka omexempelvis den handel med begagnade bilar, som under medverkan av bUfirmornadrivs i samband med nybilsförsäljningen eller vid omsättning i andra hand avbegagnade bilar, skulle falla utanför lagen. Försäljningsarbetet ombesörjesofta helt av bilfirman men vid kontraktsskrivandet blir det ej sällan den gamleägaren som undertecknar eller också bilhandlaren som undertecknar med fullmaktfrån honom. Av samma skäl har det ansetts av värde att ävenantikvitets- och konsthandlare, som i sina butiker förmedlar försäljningarfrån enskilda, skall komma in under lagen jämväl med avseende å dennasupplementära verksamhet. Andrastycket torde emellertid genom de generella formuleringarna gå betydligt utöverdet angivna motivet. Under lagens ordalag faller inte bara den förmedling avenskilda personers varuförsäljningar, som avser samma slags varor somnäringsidkaren yrkesmässigt försäljer, utan även förmedlingen av andra slag avvaror än sådana som hör till näringsidkarens bransch. Genom andra stycketskulle konsumentköplagen sålunda utsträckas till att exempelvis omfatta sädanafall som när en lantbrukare hjälper en sommargäst att sälja en cykel eller nären damfrisörska i sin salong förmedlar försäljningen tUl en kund av en väninnaskappa eller när en restauranginnehavare medverkar vid försäljningen av enprivat konstsamlares tavla genom att låta den hänga i restaurangens entré. I dylikafall föreligger ju inte några praktiska kringgåenderisker eller överhuvudnågot sådant behov att skydda konsumentköpare mot säljare i överlägsenställning, som motiverat tillkomsten av konsumentköplagen. Vid förmedlingarutanför näringsidkarens varumässiga försäljningsområde uppkommer ju normalt interisken för att ett vid den yrkesmässiga försäljningen i branschen tillämpatmissbrak av den s. k. formulärrätten utsträcks till förmedlingsköpen. Detär oklart om den här påtalade utvidgningen av andra styckets till-lämpningsområdeutöver vad motiven anger har skett avsiktligt eller ej. argumentation synes peka hänemot att en begränsning tillsådana varor, som säljs i näringsidkarens yrkesmässiga verksamhet, egentligenvarit avsedd. I vart fall synes det lämpligt att stadgandet kompletteras så attdärav klart framgår att det endast avser förmedling av köp från enskild utavvaror av sådant slag, som näringsidkaren tillhandahåller i sin yrkesmässigaverksamhet. Vid en sådan komplettering torde man också vinna fördelen att kunnaundvika det något tvetydiga uttrycket köp som "förmedlas av näringsidkaresom ombud för säljaren". Att näringsidkaren är ombud för säljaren avseratt täcka två ganska olikartade förfaranden, nämligen dels att han fungerar somfullmäktig för säljaren och dels att han på annat sätt medverkar å säljarensvägnar vid tillkomsten av ett köp (utan att underteckna kontraktet i egeteller annans namn). Att näringsidkaren enligt lagtexten skall vara "ombudför säljaren" har även ansetts tjäna syftet att från tUlämpningsområdetutesluta ren mäklarverksamhet. Genom ett tillägg som begränsar stadgandet tillsupplementär förmedling av varor, som tillhandahålls inom näringsidkarensyrkesmässiga verksamhet, synes det vara obehövligt att använda rekvisitét attnäringsidkaren skall förmedla köpet "som ombud för säljaren". Iremissprotokollet har framhållits att också köp på auktioner på grund av andrastycket faller in under lagen, om auktionen ombesörjs Det är att märka att i detta hänseendeen viss ändring skulle ske beträffande köp vid auktioner, om här förordattillägg till andra stycket göres. Enligt remissförslaget räcker det med attauktionen ombesörjes av en yrkesmässigt verksam aidctionsutropare eller annannäringsidkare. Genom det föreslagna tUlägget skulle under lagen falla endastsådana auktioner, som anordnas av eller för näringsidkare, vilka i sinyrkesmässiga verksamhet tillhandahåller sådana varuslag som auktionen gäller,t. ex. konst- eller antikvitetshandlare. En sådan begränsning torde med hänsyntUl de vanskligheter, som köpen på auktion innebär ur konsumentköplagenssynpunkt, vara en fördel. Om några otillbörliga standardiseradeförsäljningsvillkor skulle förekomma vid de kommunala auktionskamrarna tordeman lättare kunna komma tillrätta med dem genom KO:s inskridande än genom attgöra konsumentköplagen tillämplig å inköp därstädes. Jag föreslår på grund av det anförda att andra stycket gesinnehållet: "Lagen gäller under motsvarande förutsättningar även i frågaom köp frän annan än näringsidkare, om köpet förmedlas av näringsidkare ochavser vara av sådant slag som denne tillhandahåller i sin yrkesmässigaverksamhet." 3 § Lagrådet: En förutsättning för att köparen vid säljarens dröjsmålskall få häva köpet är att dröjsmålet inte är av endast ringa betydelse förköparen. Härutöver förutsattes som regel, att säljaren inte levererar inomskälig tid efter det att han av köparen uppmanats att leverera. Undantag frånkravet på leveransuppmaning gäller emellertid enligt första stycket tredjepunkten i sådana fall när det "på annat sätt" måste ha stått klartför säljaren, att dröjsmålet inte är av endast ringa betydelse för köparen. Ärdetta fallet får hävning ske . De citerade orden förutsätter detunderförstådda tUlägget "än genom .köparens uppmaning att leverera".Förevarande punkt kan därför läsas som ett uttryck för att, omleveransuppmaning skett, dröjsmålet inte kan anses vara av ringa betydelse.Att detta inte är meningen framgår emellertid av den närmast föregåendepunkten som för normalfallet, utöver leveransuppmaning, anger som föratsättningför hävning att dröjsmålet inte är av ringa betydelse. Även om någotmissförstånd kanske inte behöver uppstå, synes dock bestämmelsen vinna på attorden "på annat sätt" utgår ur lagtexten. Lagrådet föreslår att såsker. 4 § Lagrådet: Vid behandlingen av frågan om innebörden av de påföljder,som står köparen tiU buds om ett av säljaren gjort åtagande att avhjälpa fel i varan inte fullgörs inom skälig tid, konstateras i'specialmotiveringen till förevarande paragraf att bestämmelsen om köparensrätt att kräva ersättning för avhjälpande av fel inte utesluter att köparenkan begära kompensation för kostnad som har uppstått för avhjälpande av felutomlands. Detta uttalande får givetvis inte tolkas så, att köparen i någotfall, när ett avhjälpningsåtagande är begränsat till , skulle kunnadirekt vända sig till en verkstad utomlands för att få felet avhjälpt. För attkunna utöva befogenhet enligt förevarande paragraf måste han i sådant fallförst lämna säljaren eller tillverkaren tillfälle att avhjälpa felet i Sverige.Uttalandet avser däremot, enligt vad som upplysts vid föredragningen, blandannat den situationen att köparen med stöd av en garantiutfästelse frånsäljaren begärt avhjälpande av ett fel på en. bil hos en av denne anvisadverkstad i och något avhjälpande inte kommit tUl stånd inom skälig tid.L en sådan situation är det enligt.förevarande paragraf köparen obetaget attlåta reparera bUen utomlands eller i och kräva skälig ersättningför reparationen. Köparen kan ha haft särskUd anledning att låta verkställareparationen utomlands. Han stod kanske i begrepp att företa en utiandsresaunder vilken han hade behov av att använda bilen. Är garantiåtagandet begränsati geografiskt hänseende på sätt anmärks i remissprotokollet, bör dock beaktasalt ersättning ofta inte torde kunna fordrås med högre belopp än vad som svararmot kostnaden för avhjälpande inom garantins giltighetsområde. 5 § Lagrådet: I 4 § och förevarande paragraf regleras köparensbefogenheter mot säljaren vid fel i varan. Den förstnämnda paragrafen täcker defall då åtagande att avhjälpa fel i varan lämnats av säljaren eller för dennesräkning av tillverkaren eller annan men åtagandet inte fullgöres inom skäligtid. I 5 § ges bestämmelser för felsituationer då reparationsåtagande inteföreligger. Såsom i motiveringen framhålles blir emellertid tillämpning avsistnämnda bestämmelser aktuell i främsta rummet då köpeavtalet förenats med vUlkorsom inskränker köparens befogenheter. Finns inte sådana viUkor, såsomexempelvis i aUmänhet vid köp av dagligvaror, kan det bli anledning attåberopa dén allmänna köplagens disposUiva felregler, eftersom den tvinganderegleringen av grundskyddet i konsumentköplagen inte i alla avseenden sträckersig lika långt till köparens förmån som dessa. Av motiveringen framgår att bestämmelserna i 4 § äravsedda att bli tillämpliga inte bara i sådana fall då åtagandet att avhjälpafelet ingår i själva köpeavtalet. Meningen synes sålunda vara att orh åtagandetlämnats exempelvis av tUlverkaren, utan att det kan anses därmed ha blivit ettled i köpet, köparen skall ha valrätt mellan att åbe- ropaåtagandet, varigenom reglerna i 4 § blir tillämpliga, eller att åberopa 5 §,eventuellt bestämmelsema i den allmänna köplagen. Om åtagandet inte ingår iköpeavtalet, skall köparen sålunda inte av säljarsidan kunna påtvingas enreparationsutfästelse med därtill knutna villkor. Ordalageni 4 § torde täcka denna innebörd av gränsdragningen mellan 4 och 5 §§. Däremotsynes avfattningen av 5 § som formellt utesluter tillämpningen av paragrafenså snart ett åtagande föreligger -kunna ge anledning tUl tvekan för sådanafall då väl ett åtagande föreligger men köparen inte kan anses bunden attgodta det. Den avsedda innebörden av stadgandet skulle framgå något tydligareom inledningen av 5 § jämkas till att lyda "Är varan behäftad med fel ochskall ej detta avhjälpas på grund av åtagande som avses i 4 §". Iandra stycket första punkten av 5 § har efter mönster av 49 § köplagenupptagits ett stadgande som ger säljaren möjlighet att avvärja hävning ellerannan påföljd enligt första stycket genom rättelse av felet. a. att säljaren "erbjuder sig" att rätta felet och att"rättelsen sker genast". Om sistnämnda bestämning sägs i motiveringenatt den inte utesluter att säljaren får en kort frist för att vidta erbjudenrättelse. I lagtexten anges inte uttryckligen när erbjudandet om rättelseskall lämnas för att det skall anses godtagbart. Meningen är självfallet attdet skall ske i nära anslutning till att köparen framställer sitt anspråk.Lämpligen synes detta kunna något tydligare betonas i stadgandet genom att detfår lydelsen "och erbjuder sig säljaren därvid att avhjälpa detta". Somytterligare förutsättning för den rätt som i andra stycket första punkten avförevarande paragraf givits säljaren att avvärja påföljd som avses i förstastycket gäller enligt det remitterade förslaget att rättelsen sker "utankostnad eller väsentlig olägenhet" för köparen. Motsvarande uttryck iförebilden i 49 § köplagen är att köparen ej har "kostnad elleiolägenhet" av att låta rättelsen ske. Utredningen har om villkoret i detremitterade förslaget uttalat att det i förhållande till 49 § köplagen innefattari huvudsak den olikheten att säljarens rättelsemöjlighet inte utesluts av varje således även ringa olägenhet för köparen av en rättelse. Den sakligainnebörd som sålunda är åsyftad skulle bättre framgå om uttrycket jämkas till"utan kostnad samt i övrigt utan olägenhet av någon betydelse". I5 § andra stycket andra punkten ges en bestämmelse om rätt för köparen attinnehålla köpeskiUingen. Meningen är att föratsättningama härför skall varadesamma som för motsvarande rätt enligt 4 § andra stycket. Den avseddainnebörden skulle bli tydligare om stadgandet får förslagsvis följande avfattning:"I fråga om rätt för köparen att innehålla köpeskUlingen äger 4 § andrastycket motsvarande tillämpning." Ersättningsansvarför säljaren enligt förevarande paragraf inträder i fall som avses bl. a. i 4 §första och tredje styckena samt 5 § första stycket. Genom hänvisningen till"fall som avses i 4 § första och tredje styckena" anges attförutsättning för ersättningsansvar är att ett åtagande att avhjälpa fel ivaran inte fullgjorts inom skälig tid. Vad angår fall enligt 5 § räcker det medatt varan är behäftad med fel. Om förutsättning för ersättningsansvar i fallsom avses i 4 § är uppfylld, skall enligt vad som uttalas i motiveringenersättning kunna utgå också för utgifter som hänför sig till tid innan fristenför avhjälpande av felet gått till ända, nämligen om det är fråga om utgiftersom köparen har ådragit sig på grund av felet. Som exempel kan nämnas kostnadför transport av varan till säljarens reparationsverkstad. Enligt den föreslagnalydelsen är en ytterligare förutsättning för ersättningsansvar att säljareninte visar att "felet" inte beror på hans försummelse. Såvitt gällerde fall som avses i 4 § innebär detta enligt motiveringen att säljaren kanundgå ersättningsansvar genom att visa att orsaken till att avhjälpningsåtagandetinte fullgjorts på avtalsenligt sätt inte är att hänföra till försummelse frånhans sida. Avdet anförda torde framgå att ordet "fel" förekommer i första punktenav förevarande paragraf på två ställen med sinsemellan olika mening. På detförsta stället användes ordet "fel" i sin vanliga betydelse. Isatsen "om ej säljaren visar att dröjsmålet eller felet icke beror påhans försummelse" avses med "felet", såvitt gäller fall enligt 4§, bristande fullgörelse av åtagande att avhjälpa fel inom skälig tid. Det ärgivetvis önskvärt att ordet "fel" användes endast i sin vanligabetydelse. Det föreslås därför att den återgivna satsen ändras till"om ej säljaren visar att försummelse icke ligger honom till last". Utredningenföreslog, i 10 §, en regel av innebörd att om säljaren i fall som avsågs i deföregående paragraferna (närmast 35 §§) gjort sig skyldig till grovförsummelse, han skulle ersätta skada som därigenom tillfogades köparen. I detremitterade förslaget har säljarens skadeståndsplikt utsträckts att omfattaockså skada vid försummelse som inte är grov. Skadeståndsskyldigheten har åandra sidan begränsats till att avse skälig ersättning för utgifter i anledningav dröjsmål eller fel. Någon regel om en vidsträcktare skadeståndsskyldighetvid svek eller grov vårdslöshet upptas inte i det remitterade förslaget. Häromsägs i den aUmänna motiveringen att den princip åt vilken den av utredningenföreslagna lagregeln ger uttryck, nämligen att en friskrivning frånskadeståndsansvar inte kan åberopas när uppsåt eller grov vårdslöshet ligger den skadevållande parten till last,torde få anses gälla . Utredningens lagregel kunde därför sägas väsentiigeninnebära ett klarläggande av nuvarande rättsläge. 1 specialmotiveringen uttalasytterligare att starka skäl talar för att principen gäller redan enligtnuvarande ordning. Slopandet av den regel utredningen har förordat är inte,framhålls det, avsett att innebära någon saklig ändring av konsumentensställning i detta hänseende. Tydligen avses att i dessa fall skadestånd skallutgå utan begränsning till utgifter. I sak har vi intet att erinra mot att den angivnaprincipen får gälla på konsumentköplagens område. Den bör emellertid enligt vårmening tiU förekommande av rättsovisshet lagfästas. I detta ämne må anförasföljande. Konsumentköprätten kommer att kännetecknas av ettväxelspel mellan konsumentköplag och allmän köplag. Kan principen inte beläggasinom den allmänna köprätten är detta ett starkt skäl för att den bör lagfästasi konsumentköplagen. I Alméns kommentar till köplagen (4 uppl., tillägg till §1 vid not 2 med nothänvisningar) uttalas i texten följande: "Av aUmannarättsgrundsatser anses (ock) följa, att förbehåll, varigenom någon fritager sigfrån ersättningsskyldighet eller andra påföljder av kontraktsbrott, icke kunnaav honom åberopas, därest han handlat dolöst. Så till vida torde detta varaobestridligt, att om brottsligt förfarande föreligger, förbehållet icke kanfritaga vederbörande från skyldigheten att ersätta medkontrahenten den honomgenom brottet tUlskyndade skadan. I vad påståendet sträcker sig härutöver,synes däremot dess riktighet ingalunda höjt över alla tvivel." I doktrinen förekommer uttalanden av innebörd att den iremissprotokollet angivna principen möjligen gäller eller att den borde gälla(se t. ex. : ObUgationsrätt § 48 vid not 14, s. 531, Grönfors i SvJT 1958 s.518, : Produktansvaret s. 144 ff). Veterligen finns i rättspraxis intenågot enda belägg för att principen verkligen gäller. Med hänsyn till det anförda måste enligt vår meningrättsläget betecknas som så oklart att ett lagfästande av den ifrågavarandeprincipen framstår som önskvärt. Innebörden av principen blir alltså för konsumentköplagensdel att i fall av grov försummelse skadestånds-skyldighet föreligger utan någonbegränsning tUl utgifter, även om friskrivningsklausul skulle finnas. Vihemställer därför att, under beaktande av vad i övrigt vid förevarandeparagraf anförts, denna med viss ytterligare redaktioneU jämkning avfattasförslagsvis på följande sätt: "Om i fall som avses i 3 §, 4 § första och tredjestyckena samt 5 § första stycket säljaren gjort sig skyldig till grovförsummelse, skall han ersätta skada som därigenom tillfogas köparen. Föreligger ej ersättningsskyldighet enligt första stycket,har köparen likväl i fall som avses i där angivna lagrum rätt till skäligersättning för utgiftsom han ådragit sig tUl följd av dröjsmål eller fel, om ej säljaren visar attförsummelse icke ligger honom tiU last. Rätt till ersättning för avhjälpande avfel tillkommer dock ej köparen i annat fall eller i vidare mån än som föreskrivesi 4 §." Vilseledandeuppgift härrörande frän varans tillverkare eller annan i tidigare säljled kanunder förutsättningar som anges i andra stycket av förevarande paragraf leda tUlatt varan anses behäftad med fel.