prop · FW0322 · 1973-12-31 00:00:00 — Men det synes uteslutet att rikta ettupprastningsåläggande som kan förenas med vite mot honom; genomtvångsförvaltningen saknar han nämligen den rådighet över fastigheten som ärnödvändig för att genomföra en upprustning. Å andra sidan synes förvaltarensuppdrag som regleras av TvL ej omfatta genomförandet av en upprustning.Redan på grund härav synes det icke kunna komma i fråga att riktaupprustningsåläggande mot honom; f. ö. synes det över huvud taget ej förenligtmed den ställning som tillkommer förvaltaren att rikta ett åläggande,eventuellt förenat med vite, mot honom. Lösningen av föreliggande spörsmålsynes lämpligen vara att hyresnämnden i stället för att meddela ett upprastningsåläggandeföreskriver att i förvaltningen skall ingå att vidtaga de upprustningsåtgärdersom hyresnämnden föreskriver. Härför erfordras en särskild regel, vilken börplaceras i 2 §. Skulleåter tvångsförvaltning enligt TvL komma tUI stånd sedan upprustningsåläggandemeddelats, medför förvaltningen att fastighetsägaren ej längre så disponeraröver fastigheten att han kan genomföra upp-rastningsåtgärderna. Å andra sidanfinns intet skäl varför ej upprustningen ändock bör komma tiU stånd.Förvaltarens på förordnande enligt TvL grandade uppdrag omfattar emellertid ejupprustningsåtgärderna. Spörsmålet synes kunna lösas på det sättet, att vidförordnande om tvångsförvaltning enligt TvL i förvaltningen skall ingå attvidtaga de åtgärder som avses med åläggandet. Erforderlig bestämmelse härom kanlämpligen inarbetas i den i förevarande paragraf upptagna regeln om innebördenav beslut om tvångsförvaltning enligt denna lag. På sätt lagrådet angivit vid 13 § måste i ettföreläggande vid vite att fullgöra något angivas den tid inom vilken åtgärdenskall ha vidtagits. Den i andra stycket av förevarande paragraf upptagnaregeln om att ny tid skall bestämmas vid utsättande av nytt vite kan därförutgå. 15och 17 §§ Lagrådet: vid 13 och 14 §§ anfört i fråga om bestämmande av tid vid utsättandeav vite föranleder att förevarande paragrafer i redaktionellt hänseende börjämkas. EnUgt förslaget kommer det att vila pä kommunen attse till att de beslut hyresnämnden meddelat enligt förevarande lag efterleves.Om kommunen anser att ett genomdrivande av beslut om upprustning eller Prop.1973: 22 134 användningsförbudej längre är påkallat, kan kommunen avstå från att begära att tvångsåtgärdervidtages. En ny prövning av beslut om uppmstnmg elleranvändningsförbud kan komma att få göras i fall då kommunen ansöker omtvångsåtgärder. torde I ärenden om utsättande av nytt vite ellerom tvångsförvaltning om fastighetsägarens invändningar föranleder det ickekunna undgå att pröva om förutsättningarna för beslutet alltjämt föreligger.En sådan prövning torde även få göras av fastighetsdomstolen i mål om inlösen. Förslaget upptager icke några särskildabestämmelser angående prövningen av talan om utdömande av vite. Även i sädanamål torde därför de rättsliga föratsättningarna för det grundläggande beslutetkunna komma under bedömande och även nya omständigheter beaktas. Enligt förslaget skall talan om utdömande av viteföras hos hyresnänmd. För att låta samma myndighet som ålägger vitet prövautdömandet talar, att det föreligger ett nära samband mellan ett utdömande avvite och valet av åtgärd när nämndens beslut ej efterleves. Med den ordningför prövning och fullföljd av talan I mål om utdömande av vite som föreslåsfinns ej anledning tUl erinran mot förslaget i denna del. Emellertid tordeparagrafen böra i formellt hänseende jämkas på sätt framgår av bilagan. 21,22 och 24 §§. I avbidan på resultatet av den beslutadeutredningen om överprövningen av hyresnämnds avgöranden har för ärendena omupphistnings-åläggande och användningsförbud såsom ett provisorium skapats dennya och, om man bortser från mål med vattenrättslig anknytning, unikafull-följdsordnlngen att besvär från samtliga hyresnämnder skall föras i Sveahovrätt. Genom utredningen synes man främst avse att uppnå att prövningsinstansenför hyressättningsärenden och ärenden enligt bl. a. förevarande lag skall blidensamma, att organisationerna på hyresmarknaden skall medverka iprövningsinstansen, att prövningsinstansen skall ha hyrespolitisk överblick,att en enhetlig praxis skapas samt att antalet instanser begränsas till två.Den nu föreslagna lösningen medför väl att man får, utom en begränsning avantalet instanser, en gemensam prövningsinstans för hela riket. Det sistnämndatalar för att enhetlighet i praxis kan ernås. Däremot synes hovrätten mindreän fastighetsdomstolen svara mot de önskemål i övrigt som skall gälla föröverprövningsinstansen. Så saknar hovrätten närmare kontakt medhyressättningsfrågoma och måste antagas mindre än fastighetsdomstolen hakännedom om de lokala förhållanden på hyresmarknaden som kan vara av betydelse.Hovrättens förbindelse med hyresmarknadens parter är i vart fall ej större änfastighetsdomstolens. Bärande skäl att som ett provisorium tiUskapa Prop.1973: 22 135 enspeciell fullföljdsordning för nu diskuterade ärenden kan ej anses haförebragts. Otvivelaktigt lämpligare är att intUl dess en ny, mera generellfullföljdsordning skapats, även för dessa ärenden tUlämpa den ordning som Iprincip gäller för andra likartade ärenden och då närmast dem enligt TvL. Utöverde nu anförda mer aUmänna skälen för att gängse fullföljdsordning skall gällaäven i ärendena om upprustningsåläggande och användningsförbud kan åberopas dekomplikationer som det remitterade förslaget medför. Enligt vad som uttalas imotiven avses ärenden om utsättande av vite och om tvångsförvaltning skolafullföljas tUl fastighetsdomstolen. Av lagtexten framgår ej att annan ordningskall gälla om vite utsattes redan då upprustningsåläggande beslutes. Dettainnebär att i ett sådant fall talan mot själva åläggandet skall föras i Sveahovrätt medan vitesföreläggandet skall överprövas i fastighetsdomstolen. Omåter vitesföreläggande eller tvångsförvaltning yrkas i ett fristående ärendesamt fastighetsägaren som invändning åberopar omständighet som i sak Innebäratt själva upprustningsåläggandet får omprövas, måste alla de sålundaföreliggande frågoma bedömas av fastighetsdomstolen, ehuru denna enligt detremitterade förslaget rätteligen ej skall befatta sig med frågan huravidaförutsättningar för upprastning föreligger. Lagrådetförordar därför att i alla slag av ärenden talan mot hyresnämndens beslutenligt förevarande lag skall fullföljas hos fastighetsdomstol och därifråntill hovrätt och högsta domstolen. En lösning efter denna linje föranleder attandra stycket första punkten i 21 § i det remitterade förslaget får utgå.Vidare saknas anledning att upptaga reglerna i 24 § om förfarandet i hovrättoch högsta domstolen; utan särskilt stadgande blir nämligen reglerna i RBtillämpUga beträffande fullföljd från fastighetsdomstol. Med en ordning med fullföljd av samtiiga mål tillfastighetsdomstol bör regeln i 22 § första stycket gälla endastfastighetsdomstolen. I högre instans bör vanliga regler gälla beträffandemuntligt hörande av part. Föreskrifternai 21 och 22 §§ bör häratöver undergå vissa jämkningar av redaktionell natur påsätt framgår av bUagan tUl detta protokoll. Därvid torde i överensstämmelse medvad som föreslås i proposition 1973: 30 jämväl upptagas bestämmelse att ombesvärshandlingen före besvärstidens utgång kommit in tUl hyresnämnden,besvären ändå skall upptagas tUl prövning. Skulle emellertid det remitterade förslaget medSvea hovrätt som full-följdsinstans i vissa frågor vidhållas, är en formellomarbetning av förevarande paragrafer påkallad. Så synes 21 § kunna givas följande lydelse:"Mot beslut i fråga som enligt denna lag skall prövas av hyresnämnd förestalan genom besvär, om beslutet avser fråga om upprustningsåläggande elleranvändnings- Prop.1973: 22 136 förbudeller åtgärd enligt 12 §, hos och eljest hos den fastighetsdomstolinom vars område fastigheten är belägen. Besvärshandlingen skall inges till hovrätten eller,om talan skall fullföljas hos fastighetsdomstolen, till denna inom tre veckorfrån den dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullföljd påföreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas. Har besvärshandlingenföre besvärstidens utgång kommit in till hyresnämnden, skall besvären ändåupptagas tUl prövnmg." Vad angår 22 § bör dess första stycke gälla endastden instans som är närmast över hyresnämnden. I en än högre instans bör vanligaregler gälla beträffande muntligt hörande av part. Stadgandena i andra stycketi det remitterade förslaget avser förfarandet vid fastighetsdomstol. Den 1 24§ första stycket upptagna regeln om förfarandet i hovrätten är i vart fall ejpåkallad för aimat fall än då är direkt överinstans tillhyresnämnden. Regelns rätta placering skulle då vara som tredje stycke i 22 §.Med hänsyn tUl innehållet i 21 § RP får emellertid regeln Uksom den givnabestämmelsen i 24 § om högsta domstolen anses obehövlig. Dessa bör därförutgå. Med beaktande av det anförda skulle 22 § kunna givas följande lydelse:"I besvärsmål vid fastighetsdomstol samt i , när talan frånhyresnämnd fullföljes direkt till hovrätten, skall part kallas att muntligenhöras, om ej sådant hörande saknar betydelse för utredningen. I fråga om handläggningen vid fastighetsdomstolenav besvärsmål äger utöver första stycket 52 kap. 3 och 512 §§ rättegångsbalkenmotsvarande tiUämpning. Bestämmelse som avser hovrätt gäller därvid i ställetfastighetsdomstolen." Avskäl som förat anförts bör 24 § helt utgå. Förslagettill lag om ändring i lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning avbostadsfastighet. Lagrådet förordar att det föreslagna tillägget tUl1 § redaktionellt jämkas och får följande lydelse: "Om möjUghet att ivisst fall ställa fastighet under förvaltning enligt denna lag finnsbestämmelser i bostadssaneringslagen (1973: 000)." Förslagettill lag om ändring i förköpslagen (1967: 868) Den föreslagna ändringen i paragrafens förstastycke avser att uttrycka att förköp skall kunna utövas även vid överlåtelse avtomträtt. Detta skulle komma tUl tydUgare uttryck om i stället till nuvarandeförsta 1973: 22 137 stycketfogades en ny mening av innehåll att förköpsrätt föreligger även vidförsäljning av tomträtt i sådan egendom, dvs. sådan fast egendom som avses istyckets första punkt. För att I fråga om värdegränsen likformighet skalluppnås mellan förköp av fast egendom och av tomträtt har departementschefen uttalatatt som tomträttens värde bör gälla taxeringsvärdet på den fastighet i vilkentomträtten är upplåten, dvs. såväl mark- som byggnadsvärde. Med hänsyn tUl attfastighet i vilken finns tomträtt enligt stadgad praxis taxeras som om markenoch byggnaden var i samma ägares hand behövs inte någon ändring i regeln iparagrafens tredje stycke för att uppnå det angivna syftet. Den föreslagnaändringen i stycket är dessutom onödig med hänsyn till innehållet i detföreslagna andra stycket till 1 §. Vad angår det fall att taxeringsvärde intefinns behövs däremot, för att tillgodose vad departementschefen åsyftar, attförevarande paragrafs tredje stycke kompletteras. Denna komplettering måsteemellertid för att få avsedd verkan ges det innehållet, att om försäljningenomfattar tomträtt och taxeringsvärde som sagts dvs. i bestämmelserna tidigarei tredje stycket ej finns, värdet bestämmes tUl det belopp som skolat liggatill grund för bestämmande av stämpelskatt vid en överlåtelse som omfattat utomtomträtten även äganderätten till fastigheten. Det torde saknas anledning att icke utformaövergångsbestämmelsen på samma sätt som vid lagens tillkomst. Vad som då sadesom verkan av andelsförvärv genom gåva före ikraftträdandet bör ges motsvarandetillämpning i förevarande fall. Prop.1973: 22 138 Bilaga Bostadssaneringslag Inledande bestämmelser 1 §Denna lag äger tiUämpning på fastighet på vUken finns bostads lägenhet som fastighetens ägare regelmässigt uthyr för annat ändamål än fritidsändamål och som ej utgör del av hans egen bostad. Lagen gäller dock ej fastighet som tUlhör staten eller kommun. När byggnad tillhör Innehavare av inskriventomträtt, äger bestämmelserna i denna lag motsvarande tillämpning påtomträtten. 2 §Har bostadslägenhet ej den lägsta standard som kan godtagas, får hyresnämnd på ansökan av kommunen och under förutsättning som anges i 5 eller 6 § ålägga fastighetens ägare att vidtaga åtgärd som behövs för att lägenheten skall uppnå sådan standard (upprustnings åläggande) eller förbjuda att lägenheten användes för bostadsändamål (användningsförbud). Står fastigheten under förvaltning enligt lagen(1970: 246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet, skall hyresnämnden, istället för att meddela upprustningsåläggande, föreskriva att i förvaltningenskall ingå att vidtaga de upprustningsåtgärder som hyresnämnden föreskriver.Vad i lagen sägs om upprustningsåläggande skall äga motsvarande tillämpning påsådan föreskrift. 3 § För att bostadslägenhet skallanses ha lägsta godtagbara standard kräves att den har anordningar för kontinuerliguppvärmning, för kontinuerlig tillgång till varmt och kallt vatten, föravlopp, för personlig hygien, såsom toalett, tvättställ och badkar eller dusch,för matlagning och för försörjning med elektrisk ström ävensom att det finnsförrädsutrymme och tillgång tUl tvättstuga. Utan hinder av att lägenhet inågot eller några hänseenden ej uppfyller nu angivna krav, kan den anses halägsta godtagbara standard, om särskilda skäl föreligger därtill. Närmarebestämmelser om lägsta godtagbara standard meddelas av Konungen eUer myndighetsom Konungen bestämmer. 4 § I fråga om förfarandet vidhyresnämnden i ärenden enligt denna lag finns bestämmelser i lagen (1973: 000)om arrendenämnder och hyresnämnder. Förutsättningarför upprustningsåläggande och användningsförbud 5 § Upprastningsåläggande fårmeddelas, om fastigheten med hänsyn till kostnaden för därmed avsedd åtgärdkan beräknas ge skäligt ekonomiskt utbyte. 6 § Användningsförbud fårmeddelas, om fastigheten efter åtgärd som avses i 2 § kan beräknas ej ge detutbyte som avses i 5 § eller om det kan antagas att byggnadslov till åtgärdenej kommer att bevUjas. Sådant förbud får dock meddelas endast beträffandelägenhet som har betydande brister i förhållande till lägsta godtagbarastandard. 7§ Har upprustningsåläggande meddelats men bevUjas ej byggnadslov för åtgärd somavses därmed, är åläggandet förfallet. Har byggnad, vari finns lägenhet som avses medupprustningsåläggande eller användningsförbud, rivits, är åläggandet ellerförbudet förfallet. Har sådan åtgärd vidtagits att lägenhet, som avsesmed användningsförbud, uppnår lägsta godtagbara standard, är förbudetförfallet. Om i annat fall kommunen förklarar, att den ejpåfordrar att åtgärd, som avses med upprastningsåläggande, vidtages eller attanvändningsförbud skall iakttagas, är åläggandet eller förbudet förfallet. Verkanav beslut I vissa fall m. m, 8 § Har upprustningsåläggandeeller användningsförbud meddelats och övergår fastigheten till ny ägare, gälleråläggandet eller förbudet mot denne. 9 § I upprastningsåläggande skallbestämmas inom vilken åtgärd som avses med åläggandet skall havidtagits. Föreligger särskilda skäl, får hyresnämnden på ansökanav fastighetsägaren förlänga tiden. Sådan ansökan skall göras före utgången avden löpande tidsfristen. Ianvändningsförbud skall anges från vilken tidpunkt förbudet gäUer. Anteckningi fastighetsboken m. m. 10 §Besked om meddelat upprustningsåläggande och användnings förbud skall hyresnämnden genast sända tUl inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken eller tomträttsboken. Besked om upp rustningsåläggande skall sändas även till länsarbetsnämnden och bygg nadsnämnden. Har staten eller kommun förvärvat fastighet påvilken finns lägenhet som avses med upprustningsåläggande elleranvändningsförbud, skall på anmälan av staten eller kommunen göras anteckning ifastighetsboken eller tomträttsboken att åläggandet eller förbudet förfallit. 11 § När åtgärd som avses medupprustningsåläggande vidtagits eller när enligt 7 § åläggande elleranvändningsförbud förfallit, skall kommunen genast anmäla det tUlinskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsboken eller tomträttsboken. 12 § Gör ej kommunen anmälan somavses i 11 §, skall hyresnämnden på begäran av fastighetsägaren göra sådananmälan. Vite,tvångsförvaltning, inlösen m. m. 13§ Upprastningsåläggande och användningsförbud får förenas med vite. Ifall som avses I 8 § gäller utsatt vite ej mot den nye ägaren, men hyresnämndenfår utsätta vite för denne. Prop.1973: 22 140 14 § Utför fastighetsägaren ejåtgärd som föreskrivits i upprustningsåläggande, får hyresnämnden på ansökanav kommunen, i stället för att utsätta vite, besluta att stäUa fastighetenunder förvaltning enligt lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning avbostadsfastighet. Meddelas sådant beslut eller ställes eljest fastighet, somberörs av upprustningsåläggande, under förvaltning enligt nämnda lag, ingår iförvaltningen att utföra de med åläggandet avsedda åtgärderna. Därvid skallbestämmelserna i nämnda lag äga motsvarande tillämpning, dock att hyresnämndenredan vid förordnandet om tvångsförvaltning äger tillåta förvaltaren attupptaga län och ansöka om intecknuig och att befogenhet enligt 13 § samma lagskaU tillkomma även kommunen. 15 § Ansökan om tvångsförvaltningskall göras frän utgången av den tid som bestämts iupprustningsåläggandet eller, om ny tid bestämts vid utsättande av vite ellereljest, från utgången av . Ansökan, som ej sker inom föreskriven tid,upptages ej tUl prövning. 16 § Utför fastighetsägaren ejåtgärd som föreskrivits i upprustningsåläggande och är förhåUandena sådana attåtgärden kan antagas ej komma att bli utförd under tvångsförvaltning, fårkommunen lösa fastigheten, om ej åtgärden avser arbete av endast ringaomfattning. 17 § Talan om inlösen skall väckasvid fastighetsdomstolen senast från utgången av den tid sombestämts i upprustningsåläggandet eller, om ny tid bestämts vid utsättande avvite eller eljest, från utgången av . Väckes ej talan inom föreskriventid, är rätten tUl talan förlorad. I fråga om inlösen gäller i övrigt expropriationslagen(1972: 719) i tillämpUga delar, dock med undantag för 4 kap. 2 §.Bestämm.elserna i 4 kap. 3 § expropriationslagen äger tillämpning i fråga omvärdeökning som ägt rum före det talan väcktesvid domstol. 18 § Överträder fastighetsägareanvändningsförbud, får hyresnämnden utsätta nytt vite. 19 §Kommunen får besiktiga fastighet i den mån det är nödvändigt för att förbereda eUer utföra talan enligt denna lag. Lämnas kommunen ej tillfälle till besiktning somavses i första stycket, får hyresnämnden förelägga fastighetsägaren att vidvite hålla fastigheten tillgänglig för besiktning. 20 § Fråga om uttagande av vitesom förelagts med stöd av denna lag prövas av hyresnämnden på yrkande avkommunen. Vite får ej förvandlas. 21 § Mot beslut i fråga som enligtdenna lag skall prövas av hyresnämnd föres talan genom besvär hos denfastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Besvärshandlingenskall inges till fastighetsdomstolen frånden dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullföljd påföreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av fastighetsdomstolen.Har besvärshandlingen före besvärstidens utgång kommit in till hyresnämnden,skall besvären ändå upptagas till prövning. 22 § Vid fastighetsdomstolen skallpart kallas att muntligen höras, om ej sådant hörande saknar betydelse förutredningen. I övrigt äger i fråga om handläggningen vid fastighetsdomstolen 52kap. 3 och 5 12 §§ motsvarande tUlämpning. Bestämmelse som avserhovrätt gäller därvid i stället fastighetsdomstolen. 23 § Bifalles fastighetsägarenstalan i besvärsmål, kan kommunen åläggas att ersätta honom hansrättegångskostnad. I övrigt svarar vardera parten för sin rättegångskostnad, iden mån ej annat följer av 18 kap. 6 § . Dennalag träder i kraft . Bestämmelseni 17 § om tillämpningen av 4 kap. 3 § expropriationslagen (1972: 719) gäUer eji fråga om värdeökning som ägt ram före utgången av . Prop.1973: 22 142 Utdragav protokoliet över inrikesärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet på , Närvarande:Statsministern , statsråden , , , ,, , , , , , , ,, . Chefen för , statsrådetHolmqvist, anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter pånytt fråga om bostadssaneringslag m. m. och anför. Lagrådet har avgett yttrande överde den 9 febmari 1973 till lagrådet remitterade förslagen till 1. bostadssaneringslag, 2. lag om ändruig i lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet, 3. lag om ändring i förköpslagen(1967: 868). Beträffande de olika pmiktema i lagrådets yttrandevUl jag anföra följande. Beträffande bestämningen av BSL:s tiUämpningsområdei 7 första stycket torde det av såväl prop. 1973:21 som remissprotokolletframgå att de förslag som i detta sammanhang läggs fram syftar till att få tillstånd sanering av det lägenhetsbestånd som reguljärt används som permanentabostäder. Att några åtgärder skulle vidtas t. ex. i fråga om beståndet avfritidshus är inte avsett. Jag har därför inget att erinra mot att dennabegränsning av tUlämpningsområdet som lagrådet åsyftar kommer tUl direktuttryck i lagtexten. Jag kan också ansluta mig till de ändringar lagrådet iövrigt föreslår beträffande första stycket. Av det remitterade lagförslaget och vad jag iövrigt har anfört i remissprotokollet torde framgå att bestämmelserna i skall vara tilllämpliga när fastighet tillhör staten eller kommun och attnågra tvångsåtgärder inte skall kunna tUlgripas i ett sådant fall. Mittuttalande i remissprotokollet att det åligger staten eller kommun att vidförvärv av fastighet ställa sig till efterrättelse vad hyresnämnden kan habeslutat beträffande fastigheten skall ses endast som ett uttryck för detansvar för saneringsverksamhetens genomförande som ligger på staten och kommunerna.Jag kan med detta uttalande biträda vad lagrådet förordar i anslutning till 1 §andra stycket. Prop.1973: 22 143 Vad anför till stöd för att 1 § tredjestycket andra punkten i det remitterade lagförslaget bör utgå finner jag inteövertygande. Bestämmelsen bör således bibehållas. Som lagrådet föreslår bÖremellertid "bostadshus" i tredje stycket bytas ut mot"byggnad". Jag biträder förslaget att sista punkten i tredje stycketutgår. Lagrådetdiskuterar ingående innehållet i 2 i det remitterade lagförslaget ochframhåller bl. a. att det inte kan anses tillfredsställande att BSL inteinnehåUer något om vad som skall avses med lägsta godtagbara standard utan attdet helt har lagts i Kungl. Maj:ts hand att bestämma lagens Innehåll på dennapunkt. Jag kan så till vida dela denna uppfattning som att det i och för sigär ett önskemål att lagtexten klart anger förutsättningarna för beslut enligtlagen. Ä andra sidan är det, som jag har utvecklat både i prop. 1973: 21 och iremissprotokollet, nödvändigt att med hänsyn till de mycket skiftandeförhåUandena i de enskilda saneringsfallen lämna ett betydande utrymme förnyanserade bedömningar av upprastningsfrågoma. Detta synsätt präglar detremitterade förslaget tUl handläggning av frågorna och kommer till uttrycksärskilt i att tyngdpunkten i handläggningen ligger på överläggningar mellankommunen och fastighetsägaren om en lösning som beaktar omständighetema I detsärskilda fallet. Även i de fall då sådana överläggningar inte leder fram tillöverenskommelse om upprustningen och kommunen begär upprustningsåläggande ärdet naturligt att vad som har förekommit vid över-läggnlngama utgör ettgrundmaterial för prövningen av upprustnings-frågan. Vad jag nu har anfört handen att en definition i lagen av vad som avses med lägsta godtagbarastandard en definition som med nödvändighet måste bli formaliserad ochkortfattad inte kan ge ett adekvat uttryck för den i stor utsträckningkasuistiska prövning som det blir fråga om. Jag kan av dessa skäl inte anslutamig tiU lagrådets uppfattning på denna punkt. Iremissprotokollet (s. 63 och 64) framhålls att en rad faktorer måste beaktas,bl. a. plantekniska, innan ställning tas i frågan om upprustning bör komma tillstånd.