prop · FW03196 · 1973-12-31 00:00:00 — Med anledning av motionen yttrade kulturutskottet i sittbetänkande 1973:26, efter alt ha redovisat uttalandena i prop. 1973:21 och 22angående rivningsregleringen. De i det föregående redovisade uttalandena ipropositionerna 1973:21 och 22 ser utskottet som uttryck för den uppfattningenatt man i bebyggelseplaneringen bör ta betydande hänsyn tiU de kulturhistoriskaoch mUjömässiga värden som kan vara förknippade med en äldre bebyggelse och attfrågor om rivning av dylik bebyggelse därför bör bedömas med ökad restriktivitet.Samma uppfattning ligger bakom yrkandet i motionen 1973:693 liksom för övrigtockså bakom motionen 1973:1951 som behandlats av civilutskottet. som delar nyssnämnda uppfattning har medtillfredsställelse konstaterat alt civilutskottet i anslutning lill sistnämndamotion föreslagit all som sin mening ge Kungl. Maj:t tUl kännautskottets i det föregående redovisade uttalande angående förslag tUl enprovisorisk, ytterligare rivningsreglering. Vid bifall härtUl kanäven yrkandet i motionen 1973:693 om förslag till förhindrande av rivning ellerändring av kulturhistoriskt värdefulla byggnader anses bli i sak tiUgodosett.Vad gäller det i samma motion framställda yrkandet angående bygglagutredningensarbete med en skyddslagstiftning på ifrågavarande område delar utskottetmotionärernas uppfattning om viklen av att detta arbete påskyndas. Utskottet förutsälteratt synpunkten beaktas av utredningen. Med hänsyn tUl det anförda ansåg utskottet att motioneninte behövde föranleda någon åtgärd av . Utskottet hemstäUde därföratt skulle avslå motionen. beslöt i enlighet härmed. Nytt förslag av saneringsutredningen 1 sitt betänkande (1973:27) Sanering III, vari läggs framförslag av generell gUtighet om stöd från statens sida för upprustning avkulturhistoriska byggnader och miljöer, anför saneringsutredningen att de i prop.1973:22 föreslagna åtgärderna för att hindra rivning av bostadshus är OtUlräckliga.Utredningen vidhåller därför sitt tidigare framförda förslag omrivningsreglering. Utredningen vUl därutöver väcka tanken all göra sådanjustering i BL att byggnadsförbud som kan meddelas i avvaktan påplanrevidering eller för att hindra tillkomst av icke önskvärd byggnad kanavse också förbud mot rivning av byggnad. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs inominrikesdepartementet. I promemorian konstateras att rivning av bebyggelse som ärvärdefull från kulturhistoriska synpunkter i vissa fall kan hindras med stöd avbyggnadsminneslagen. Vidare konstateras att byggnadstillstånd krävs inom ramenför den byggreglering i främst konjunkturpohtiskt syfte som gäUerför s. k.oprioriterat byggande, när fråga är om rivning av flerfamiljs- 2* 1973. hus inom område med stadsplan i kommun med mer än 30 000invånare. Däremot innehåller enligt promemorian gällandebyggnadslagstiftning bortsett från det nyinförda stadgandet i 56 § 4 mom. BSsom behandlar rivningsfrågor i fall som aktualiserats enligtbostadssaneringslagen inte några föreskrifter som inskränker markägarensbefogenhet all riva byggnad på hans mark. Då sådana föreskrifter inte hellerkan utfärdas med stöd av byggnadslagstiftningen, kan i aUmänhet i byggnadslovsärendetrivning inte vägras. Byggnadslovsprövningen blir begränsad lill att vara entillsyn över att rivningen sker på ett från bl. a. säkerhetssynpunkter ochhygieniska synpunkter betryggande sätt. Starka skäl talar enligt promemorian för att rivning avbyggnad på motsvarande sätt som nybyggnad och andra väsentligamiljöförändringar, åtminstone i vissa fall, underkastas en planmässigreglering. För att åstadkomma en från allmänna synpunkter ändamålsenligbebyggelseutveckling kan det mången gång vara väl så angeläget att samhäUethar tUlgång tiU medel att bevara äldre bebyggelse som det är att medel attstyra nybebyggelse står till förfogande. Ett fall där det är särskUt angelägetatt från det allmännas sida kunna hindra rivning av byggnad är om genomrivningen fastlagda samhälleliga intentioner i fråga om en sanering av delbefintliga bostadsbeståndet skulle motverkas. I synnerhet gäller delta i frågaom bostadshus med kulturhistoriska och miljömässiga värden. Del framhålls i promemorian att de beslut på detsaneringspolitiska området som statsmakterna fattade innebär enväsentlig förstärkning av samhällets och då främst kommunernas medel attfrämja en sanering av det äldre bostadsbeståndet. a. hänvisas i nuförevarande avseende tUl ändringarna i BS och kungörelsen om byggnads-tiUstånd,varigenom föreskrivits att byggnadslov resp. byggnadstillstånd för rivning intefår ges, om ansökan om upprustningsåläggande gjorts enligtbostadssaneringslagen. I promemorian konstateras att vid sin behandlingav prop. 1973:22 med förslag till bosladssaneringslag inte gjorde någon annanbedömning än att resultatet av bygglagulredningens arbete borde avvaktas innanen mer fullständig rivningsreglering infördes. Däremot borde enligt riksdagenen förbättrad rivningsreglering inom byggnadslagstiftningens ram åstadkommasoch ges en sådan utformning att det önskvärda sambandet mellan bostadsförsöqningsplanenoch den kommunala fysiska planeringen betonades. När det gäller att söka tillgodose den enligt riksdagenönskvärda rivningsregleringen inom byggnadslagstiftningens ram, innebärande i byggnadslovsärenden får tiU stånd en prövning motsvarande den kommunenger uttryck för i byggnadstillståndsärendena, är det enligt promemorianuteslutet att utan avbidan på resultatet av bygglagutredningens arbeteåstadkomma en sådan planmässig rivningsreglering som enligt vad som förut anförtsär angelägen. Över huvud taget synes det enligt promemorian vanskligt att, som ellprovisorium och utan en mera allsidig utredning som underlag, inom ramen förbyggnadslagstiftningen genomföra en ordning varigenom öppnas en möjlighet att mergenerellt hindra rivning på planmässiga eller eljest skönsmässiga grunder. Enså genomgripande reglering skulle bl. a. förutsätta särskilda åtgärder församordning mellan prövningen inom ramen för byggnadslagstiftningen avrivningsfrågan och den prövning av frågor om upprustningsåläggande som i vissafall kommer lUl stånd enligt bostadssaneringslagen. Prövningen i dessa faUavser nämligen ofta delvis samma sak; alternativet till upprustning är oftarivning. Emellertidkan enligt promemorian den förbättrade rivningsreglering inombyggnadslagstiftningens ram som anser önskvärd utan olägenhetåstadkommas genom väsentligt mindre genomgripande åtgärder. Det syfte somskulle tiUgodoses genom den önskvärda regleringen är att under ettförhandlingsskede hindra att ett sådant hus rivs som enligt kommunens planerbör rustas upp och beträffande vilket kommunen förhandlar med ägaren omupprustning. Detta syfte skulle tillgodoses om förbud mot rivning avifrågavarande byggnad kunde sältas i kraft . Uppskattningsvisskulle högst vara till fyUest, om möjlighet fanns att av synnerUga skälförlänga tiden ytterligare högst . Skäl talar enligt promemorian vidareför att en reform av denna karaktär begränsas tUl stadsplanelagda områden ellerområden inom vUka byggnadsförbud råder i avbidan på sådan planläggning. Ocksåen på detta sätt begränsad reform - som aUtså bara skulle ta sikte på saneringsmogenbostadsbebyggelse torde enligt vad som framhålls i promemorian i väsentligastycken tillgodose det bl. a. vid riksdagsbehandUngen framförda önskemålet omökat skydd för kulturhistoriskt och miljömässigt värdefuU bebyggelse. Det anförsvidare i promemorian att ett rivningsförbud får för fastighetsägaren olikabetydelse beroende bl. a. på plansituationen. Ifrågavarande byggnad kan sålundat. ex. antingen stämma överens med gällande plan eUer innebära ettunderutnyttjande av den byggnadsrätt som planen medger. a. sistnämndafall kan rivningsförbudet innebära ekonomiskt avbräck. Genom altrivningsförbudet måste tidsbegränsas, behöver förslaget emeUertid inteförknippas med överväganden om ekonomisk kompensation liU fastighetsägare. I promemorian diskuteras frågan om vem som bör meddelarivningsförbud. Delta bör enligt promemorian ankomma på ett kommunalt organ.Den bedömning som skaU ligga till grund för rivningsförbudet är den som görs avden för saneringsverksamheten ansvariga nämnden. Detta talar för all denna nämndhandlägger även ärende om rivningsförubd. Det är å andra sidan angeläget attbedömningen i ärende om rivningsförbud samordnas med den bedömning som kan skei ärende om byggnadslov eller annat ärende, som handlägger,rörande samma byggnad. Det får sålunda enligt promemorian inte förekomma att åena sidan rivningsförbud utfärdas och å andra sidan t. ex. byggnadslov föromedelbart trängande förbättrings- eller ändringsarbeten vägras eller kanske t.o. m. rivningsföreläggande med stöd av 51 § 1 mom. BS meddelas. Med hänsynhärtill och liU byggnadslagstiftningens principiella uppbyggnad med som det normalt beslutandekommunala organet vid sidan av kommunfullmäktige bör enligt promemorianbyggnadsnämnden vara det organ som beslutar om rivnings-forbud. Etl rivningsförbud enligt den i promemorian angivnaordningen förutsätts vara ett ullryck för kommunens planmässiga bedömningar ochhar i sig själv karaktär av planbeslut. Delta skulle tala för att beslutet ilikhet med egentliga planer enligt byggnadslagstiftningen för all fårättsverkningar underställs statlig myndighet, närmast , förprövning. Det är emellertid enligt promemorian knappast andra skäl änrättssäkerhetssynpunkter som skulle tala för ett underställningsförfarande ochdessa tillgodoses lika väl genom parts besvärsrätt. Besluten bör därför intebehöva underställas. Besvär bör i sista instans föras hos Kungl. Vad som sålunda förordas föreslås i promemorian komma lilluttryck genom att man inför en ny paragraf - 35 a § i BL, vilken föreskriveratt får meddela tidsbegränsat förbud högst medmöjlighet tiU förlängning ytterligare högst ell år mot rivning av byggnadinom område med stadplan eller inom område där förbud mot nybyggnad råderenligt 35 § BL. I enlighet med syftet med nu ifrågavarande, begränsade reformanges i promemorieförslaget tillämpningsområdet viss bostadsbebyggelse - meddirekt anknytning tiU 1 § bostadssaneringslagen. Som förutsättning för allrivningsförbud skall kunna meddelas anges alt det är påkallat från bostadsförsörjningssyn-punkl.Inom ramen för ett sådant rekvisit kan enligt promemorian önskvärd hänsyn ocksåtas tiU kulturhistoriska och miljömässiga synpunkter. Enligt promemorian blir rättsverkan av rivningsförbud,utan särskild föreskrift, att byggnadslov inte får ges för rivning avbyggnaden. Att rivningsförbud enligt förslaget kan meddelas också för byggnadinom område där byggnadsförbud råder i avbidan på stadsplaneläggning föranledervidgning av byggnadslovspliklen tUl all gälla också rivning av byggnad inomsådant område. En ändring med denna innebörd föreslås därför i 54 § 1 mom.tredje stycket BS. Remissinstanserna delar allmänt uppfattningen ipromemorian att det behövs bättre möjligheter att reglera rivningsverksamheten.Förslaget i promemorian att införa en sådan, provisorisk reglering inom byggnadslagstiftningensram tillstyrks också allmänt. Flera remissinstanser, såsomarbetsmarknadsstyrelsen, statens planverk, bygglagutredningen, länsarbetsnämndeni , länsbostadsnämnderna i samt län, , , , och kommuner.Svenska kommunförbundet. och , lämnarpromemorieförslaget helt eller i allt väsentUgt utan erinran. i Östergötiandslän avstyrker promemorieförslaget helt och anser all saneringsutredningensförslag tiU rivningsreglering i stället bör genomföras. Näringslivetsbyggnadsdelegation, i vars yttrande . ochSveriges fastighetsägareförbund som tidigare nämnts instämmer, ifrågasätter omytterligare provisoriska bestämmelser om rivning är påkallade mot bakgrund avden splittring som redan råder beträffande behandlingen av rivningsfrågorna.Delegationen anser dock att promemorieförslaget förtjänar tillstyrkas. Göteborgskommun finner att förslaget har vissa brister, som dock inte är av så allvarligart alt de bör föranleda en revidering av den provisoriska lagstiftningen medåtföljande försening av ikraftträdandet. Någraremissinstanser ifrågasätter en annorlunda reglering av rivningsfrågan inombyggnadslagstiftningens ram. Sålunda anför kom mun, att det slutligamålet för en rivning i allmänhet innebär nybyggnad, förr eller . Gentemotnybyggnad finns sedan mycket länge tidsbegränsade medel för förbud utanersättnings- eller inlösenkrav. En rivningsreglering kopplad tiU förbud motnybyggnad eller en separat sådan utan viUkor för användningssätt synes därförhelt rimlig med hänsyn till gällande lagstiftnings syfte, verkan ochkonsekvenser för fastighetsägarna. Med hänsyn härtUl kunde det vara tillräckligtmed endast en komplettering av byggnadsförbudsinstitulets tolkningsinnebörd ilikhet med vad som föreslagits av saneringsutredningen. i föreslär att mansom ett alternativ till den föreslagna ändringen i BL överväger ett tillägg tiU56 § 4 mom. BS, innebärande att lov tUl rivning inte får meddelas förrän detslutligt avgjorts huruvida ansökan skall göras om upprustningsåläggande enligtbostadssaneringslagen, dock senast innan förflutit från det ansökan omrivningslov ingavs till . Härigenom skulle man enligtlänsstyrelsen få en sådan reglering av förbudet att det korresponderar medbostadssaneringslagen så att det inte bara i vissa fall utan generellt kanövergå i förbud som avses i 56 § 4 mom. BS. föreslår för sin del införande av enbestämmelse, 34 a §, i BL som skulle ge möjlighet för byggnadsnämnd alt avslåen ansökan om rivningslov utan all man belagt området med rivningsförbud.Sådant avslagsbeslut bör enligt kommunen tidsbegränsas till högst . Flertaletövriga remissinstanser biträder i och för sig förslaget i promemorian men anseratt detta i ett eUer flera avseenden är aUtför begränsat för all tillgodosesyftet med den av begärda rivningsregleringen. Hit hörriksantikvarieämbetet, , länsbostadsnämnderna i ,, , , och , statens råd förbyggnadsforskning, , länsstyrelserna iStockholms, , , samt , Gotlandskommun, i , landsantikvarierna i ,samt och läns, MUS 65, boendeutredningen, bostads- finansieringsutredningen, , Svenska , . Dessa remissinstanser vänder sig framför allt motförslaget i promemorian att rivningsregleringen begränsas tiU sådanbostadsbebyggelse, som avses i 1 § bostadssaneringslagen. Enligtremissinstanserna bör man genom en rivningsreglering kunna skydda allbebyggelse av kulturhistoriskt och miljömässigt värde. Riksantikvarieämbetetanför sålunda, att bostadsförsörjningssynpunkten vanligen inte ensam kan ansesutgöra en hållbar motivering att vägra rivning, framför allt inte i vissa äldrestadskärnor, där den kulturhistoriskt värdefulla centrumbebyggelsen ofta bestårav små enheter, som på grund av sentida förändringar av användningen (inredandeav butiker i bottenvåningen etc.) inrymmer förhållandevis få bostäder. Medhänsyn härtiU är del vidare angeläget att rivningsregleringen kan omfatta ävenbyggnader som innehåller mindre än två bostadslägenheter. i län anför, att byggnad som haranvänts för kommersiellt ändamål också kan ha ett kulturhistoriskt värde eUeringå i en äldre stadsmiljö som bör bevaras i sin helhet. Det finns enligtnämnden exempel på sådana byggnader i som de kommunala myndigheterna medväxlande framgång försökt förhindra rivning av. kommun framhåller, attden föreslagna regleringen är helt otillräcklig i centrala stadspartier. Huseni sådana stadsdelar är oftast totalt ändrade i förhållande lUl sitt tidigareanvändningssätt. Bostäderna har helt försvunnit genom iblandenbart successiva ombyggnader eller ändrad användning. Lagändringen blir därförverkningslös i stora delar av dessa stadsdelar, där bevarandeintresset, ivarje faU i , är störst. för byggnadsforskning anser en begränsning lillflerfamiljshus motiverad när det är fråga om saneringsmogen bebyggelse somsaknar kulturhistoriska värden och där åtgärderna i första hand bestäms av tekniska,ekonomiska och sociala överväganden. Promemorieförslaget är emellertid enhgtrådets mening otillräckligt för den kulturhistoriskt värdefuUa bebyggelsen.Saneringsutredningens förslag beträffande bevarings-program och betoningen avmiljöaspekterna innebär en strävan all bevara sammanhängande områden därhelheten miljön kan betraktas som kulturhistoriskt värdefull. Eftersomdessa områden i många städer har en blandad sammansättning av flerfamiljshus,småhus och annan bebyggelse med t. ex. kommersiell anknytning bör utredningensförslag förstärkas på denna punkt. Rådet anser därför, att en rivningsregleringmed anknytning till bevaringsområden bör omfatta även en- och tvåfamiljshus. Flera av de remissinstanser, som förordar attrivningsregleringen skall avse även annan bebyggelse än viss bostadsbebyggelse,framhåller att det föreslagna villkoret att rivningsförbudet skall varapåkallat från bostadsförsöriningssynpunkt i praktiken blir helt overksamt ikommuner, där marknadsmässig balans i efterfrågan på bostäder uppnåtts. anför sålunda, alt effekten av att införa bostadsförsörjningssynpunklen som ett nödvändigt rekvisitför att utfärda rivningsförbud får tUl följd att estetiska, kulturhistoriska,miljömässiga och bostadssociala skäl att bevara befintlig bebyggelse kommer attkunna åberopas endast på orter med bostadsbrist. Delta är enligt institutetinte godtagbart ens som provisorium. Då bostadsbristen är avvecklad på en delorter men inte på alla, kommer behandlingen av den befintliga, miljömässigtvärdefulla bebyggelsen all variera av helt irrelevanta skäl. En avveckling avbostadsbristen, som är ett aUmänt omfattat politiskt mål, kommer automatisktatt leda till att rivningsregleringen sätts ur spel. anför, alt från utredningens sida intetfinns att erinra mot att grunderna för att meddela tidsbegränsaderivningsförbud enligt förslaget utvidgas till att omfatta även dekulturhistoriska och miljömässiga intressena. Länsstyrelseni anser, att även en provisorisk reglering bör få sådanomfattning att den får en verklig betydelse för bevarande av kulturmiljöer. Enreglering som inte endast tar sUcte på bostadssanerings-frågor utan i lika höggrad inriktar sig på skydd åt kulturhistoriskt värdefuUa byggnader och miljöeri form av en planmässig reglering bör vara av värde för bygglagutredningensfortsatta arbete genom all tUlföra material grundat på erfarenheter frånpraktisk tillämpning av sädan reglering. ,som i princip inte har något alt erinra mot promemorieförslagets begränsningtill bostadsbebyggelse, anser att det bör komma till klart uttryck i lagtextenatt man, inom ramen för bostadsförsöriningssyn-punkten, också kan ta hänsyntill kulturhistoriska och miljömässiga synpunkter. Liknande synpunkter framförsav i och län, länsbostadsnämnden i Östergötlandslän och styrelsen för stadshypotekskassa. Ipromemorian begränsas tillämpningsområdet för den föreslagnarivningsregleringen till område med stadsplan eller område där förbud motnybyggnad enligt 35 § BL råder. Vissa remissinstanser framhåller atttillämpningsområdet i detta hänseende bör vidgas. Sålunda anför länsstyrelseni att, om rivningsregleringen utvidgas till att omfatta även kullurmUjöer,bortfaller skälen för den inskränkning som anknytningen till stadsplan utgör. Iåtskilliga fall är enligt bebyggelse som är värd att skyddasbelägen inom område med byggnadsplan eller på mark omfattad av endast utomplansbestämmelser.Liknande synpunkter förs fram av i . Boendeutredningenoch bostadsfinansieringsutredningen anför, att en begränsning tiU i förslagetangivna områden kan synas rimlig om rivningsregleringen ses som enplanfunktion. I avvaktan på bygglagutredningens arbete är dock inte dettabetraktelsesätt självklart. rätt alt meddela rivningsförbud bördärför framför aUt av kulturhistoriska skäl kunna avse även andra områden ikommunen. Även Svenska framhåller, att det är ell kommunalt intresseatt rivningsregleringen inte begränsas till de i promemorian föreslagna områdena utan att rivningsförbud bör kunna meddelas ävenför andra områden i kommunen där det av kulturhistoriska eller andra skäl kanvara av stort intresse att förhindra rivning. Att rivningsförbuden tidsbegränsas godtas genomgående avremissinstanserna. Den föreslagna tidsbegränsningen i första hand medmöjlighet tUl förlängning med högst - anser några remissinstanser, bl.a. boendeutredningen och bostadsfinansieringsutredningen, emellertid vara försnäv. MUS 65 framhåller, att det med hänsyn till att kulturhistoriska byggnadsmUjöerhar en särskild känslighet för eftersatt underhåll är av största värde att dentid präglad av osäkerhet om framtiden som inventering och planering innefattarblir så kort som möjligt. Förslagets tidsbegränsade rivningsförbud ger därvidkommunerna ett incitament till skyndsam planering tUl gagn för såväl den enskUdesom samhäUet. Utredningen anser dock att kommunernas och landsantikvariernasresurser för inventering och restaureringsplanering är så knappa att denföreslagna lidsbegränsningen bör utökas till att omfatta med möjlighetatt förlänga förbudet . Samma förslag tiU tidsbegränsninglämnas av , i ochplanverket. i anför, attpromemorians tidsbegränsning tiU högst inte är tillräcklig för att täckain den komplicerade utrednings- och planprocessen i kommun.Rivningsförbudet bör därför kunna förlängas i laget. borde vidare förordnande om nybyggnadsförbud automatisktinnebära hinder mot rivning. Då det är angeläget att rivningsförbud gäller sålänge planläggning pågår för en fastighet måste nybyggnadsförbud ochrivningsförbud gälla , vUket inte behöver vara fallet med den ipromemorian föreslagna ordningen. för byggnadsforskning anser, alt upprättandetav sanerings-och bevaringsprogram för kommuner med förhållandevis stor andeläldre bebyggelse innebär ett omfattande arbete med inventeringar och tek-niskt-ekonomiskautredningar samt ett komplicerat samrådsförfarande med berörda intressenter.Erfarenheterna från hittillsvarande arbete med kommunala saneringsprogram pekarpå behovet av en utsträckt tidsbegränsning. Detta särskUt som ettutvecklingsarbete beträffande arbetsrutiner och förfaringssätt fortfarandepågår. Många kommuner saknar dessutom personella och ekonomiska resurser för enforcerad planering. Med tanke på att det är frågan om en provisorisklagstiftning vill rådet föreslå att tidsbegränsningen utsträcks tiU iavvaktan på bygglagutredningens förslag. Också i anser att möjlighetenatt förlänga ett rivningsförbud bör vara mindre restriktiv. Frågan omförlängning av sådant förbud bör enligt följa samma ordning ochpraxis som gäller för nybyggnadsförbud enligt 15 § BL. Näringslivets byggnadsdelegation anser däremot attpromemorians föreslagna ordning med ett högst treårigt rivningsförbud synesvara lämpligt avvägd. Härigenom skapas det ytterligare rådrum som eventuellt kan behövas för att bedöma vilka åtgärder som kan behöva tiUgripasmed stöd av bostadssaneringslagen eller byggnadsminneslagen för att permanentförhindra rivning av värdefull bebyggelse. I någraremissyttranden diskuteras frågan om vilket organ som skall besluta omrivningsförbud. delar uppfattningen i promemorian att beslut omrivningsförbud inte skall behöva underställas statlig myndighet för alt fårättsverkningar. De senaste årens lagstiftning när det gäller frågor ommarkanvändning har inneburit ett ökat inflytande för kommunala organ. Denfortgående utvecklingen på detta område kan också förväntas gå i sammariktning. finner det naturligt att bör vara detorgan som beslutar om rivningsförbud. Också anseratt ansvaret för utfärdande av rivningsförbud bör läggas på ,varvid förutsätts att det för saneringsverksamheteri ansvariga organet hållerbyggnadsnämnden väl informerad om behovet av rivningsreglering. Förbundet, somi andra sammanhang starkt understrukit vikten av att bostadssaneringen skallvara en angelägenhet, instämmer också i promemorians förslag attbeslut om rivningsförbud inte skall behöva underställas statlig myndighet. ÄvenSvenska finner del naturligt att är det organ somhandlägger och beslutar om rivningsförbud. Frågan om rivningsförbud utgör endel av de olika åtgärder och bedömningar som måste ske i form av planläggning,byggnadslov o. d.