prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Utrednmgen erinrar vidare om att 14 § endast behandlarskadeståndspåföljden i händelse av en felaktig uppgift från tredje mans sidaoch att denna påföljd föratsätter uppsåt eller grov vårdslöshet, medan 7 § iförsta hand reglerar köparens möjlighet att häva köpet etc. I sammanhangetanmärks att den omständigheten att 14 § inte upptar någon motsvarighet tUl denrättelse- och friskrivningsmöjlighet som ges säljaren i 7 § första stycket inteinnebär att tredje man utsätter sig för risk att bli skadeståndsskyldig såsnart en uppgift som härrör från honom inte är helt korrekt. Lämnas uppgiftenpå sådant sätt att därav framgår att tredje man inte påtar sig något ansvar föruppgiftens riktighet, blir någon tUlämpning av 14 § inte aktuell, eftersomdenne i nämnda fall inte kan sägas ha "lämnat oriktig uppgift" omvaran. Remissyttrandena.Som framgår av den redogörelsen (5.2.7) har utredningens förslag iallmänhet godtagits av remissinstanserna. I tre hänseenden riktas dockanmärkningar mot förslaget. (majoriteten) anser att tredjemans ansvar bör sträckas ut att gälla även uppgift som är uppenbartvilseledande (jfr även de under 7 § redovisade remissuttalandena i denna del).KO och TCO framhåller att ansvar bör inträda även vid vårdslöshet som inte äratt bedöma som grov. Enligt näringslivets mening är det otillfredsställande attnågon rättelsemöjlighet av det slag som tiUkommer säljaren enligt 7 § förstastycket inte står tredje man till buds. Föredraganden.Jag har i den allmänna motiveringen (6.2.7) förklarat mig dela utredningensuppfattning att köparens skydd vid konsument- köpbör stärkas bl. a. genom en tvingande regel om skadeståndsrätt mot tredje mansom har lämnat ovederhäftiga uppgifter om varan. Av skäl som närmare utvecklatsi det sammanhanget anser jag att tredje mans skadeståndsansvar såtillvida börutvidgas i förhållande till vad utredningen har föreslagit att ansvar börinträda även när uppgiften lämnats av vårdslöshet som inte är att anse somgrov. I fråga om bestämmelsens utformning i övrigt vill jag framhålla följande. Förutsättningarnaför tredje mans skadeståndsansvar beträffande ovederhäftiga uppgifter om varanbör som utredningen påpekar vara väsentligen desamma som beträffande säljarensansvar i motsvarande situation. Detta gäller såväl avgränsningen av ansvaretmed hänsyn till uppgiftens karaktär som andra spörsmål rörande omfattningen avansvaret. Som framgår av vad som har anförts beträffande 7 § förordar jag attsäljarens ansvar skall omfatta inte bara uppgifter som är att beteckna somoriktiga utan också uppgifter som är vilseledande utan att i och för sig varadirekt felaktiga. Denna utvidgning av säljarens ansvar i jämförelse medutredningens förslag gäller både uppgifter som han själv lämnar och uppgiftersom härrör från tredje man. De skäl som har åberopats för utvidgningen avsäljarens ansvar på denna punkt äger enligt min mening giltighet också i frågaom tredje mans ansvar. Jag föreslår därför att motsvarande ändring görs i 14 §. Medanledning av näringslivets påpekande om frånvaron av rättelse-och friskrivningsmöjlighetför tredje man enligt 14 § (jfr 7 § första stycket andra punkten) vill jag tUlen början erinra om att jag inte har funnit anledning att ta upp den avutredningen föreslagna friskrivningsre-geln i 7 §. Vidare må framhållas att detföreligger en avsevärd praktisk skillnad mellan det fallet att uppgiften lämnasav säljaren och att den lämnas av exempelvis varans tillverkare. Säljaren ståri direkt kontakt med köparen och har därigenom möjlighet att på ett tydligtsätt rätta till ett eventuellt misstag utan nämnvärd olägenhet för denne.Varans tillverkare vänder sig däremot uteslutande till konsumentkollektivetsom sådant genom bl. a. reklam i olika former. Tillverkaren har därför betydligtmindre möjligheter än säljaren att på ett för den enskilde köparen tydligtsätt korrigera en missvisande uppgift. Med hänsyn härtill och till vadutredningen i övrigt har anfört ansluter jag mig till den uppfattning som harkommit till uttryck i utredningens förslag i nu förevarande hänseende. Dettainnebär att någon motsvarighet till 7 § första stycket andra punkten inte in i 14 §. I likhet med utredningen vill jag betona att det sagda inteinnebär att tillverkaren saknar varje möjlighet att förebyggaskadeståndsskyldighet med anledning av en felaktig uppgift som har kommit tiUkonsumenternas kännedom. Det är givetvis önskvärt att en sådan uppgift så tydUgtoch snabbt som möjligt läggs till rätta så att inte konsumenterna förleds attköpa varor under påverkan av felaktiga förestäUningar. Har uppgiftenkorrigerats, t. ex. genom tyd- ligadementier i senare annonser, bör det ankomma på köparen att göra antagligt attuppgiften trots detta inverkat på hans köp. Medhänsyn till det anförda föreslår jag att i 14 § föreskrivs att, om varanstillverkare eller annan, som i tidigare säljled tagit befattning med varan, föregen eller säljarens räkning på varans förpackning eller i annons eller annatmeddelande, som är avsett att komma till aUmänhetens eller köparens kännedom, uppsåtligeneller av vårdslöshet lämnat vilseledande uppgift om varans beskaffenhet elleranvändning och uppgiften kan antas ha inverkat på köpet, han skall ersättaskada som därigenom tillfogas köparen. Beträffande den närmare innebörden avparagrafen får i första hand hänvisas till 7 §. Härutöver finns anledningpåpeka följande. Bestämmelsenhar avfattats med tanke på den situationen att uppgiften härrör från en vissperson. En information av identiskt slag kan emellertid ha lämnats av flerapersoner vilka hör till den krets av ansvariga som anges i paragrafen. I såfall kan solidarisk skadeståndsskyldighet bli aktueU (jfr 5 kap. 6 §skadeståndslagen). Har olika uppgifter av vilseledande natur lämnats frånskilda håll, får för varje särskUd uppgift prövas om den kan antas ha inverkatpå konsumentens köp av varan. Denkrets av ansvariga som åsyftas i 14 § är densamma som anges i 7 § andrastycket. Den inkluderar även utiändsk tillverkare, vilket kan få betydelse ifråga om t. ex. felaktig uppgift på varans förpackning eller i sådan broschyrangående varan som medföljer denna vid köpet. har påpekat lämnas inte några uppgifter av t. ex. varanstillverkare direkt tiU köparen vid köpets ingående (jfr 7 § första stycket). I 14§saknas därför motsvarighet till de i 7 § intagna orden "vid köpet"vid beskrivningen av de olika sätt på vilka en upplysning kan ha bringats tUlkonsumentens kännedom. För tredje mans del förutsätts således att köparen fåttinformationen antingen genom påskrift på varans förpackning eller i annonseller annat meddelande som är avsett att komma till allmänhetens eller köparenskännedom, t. ex. reklambroschyr angående varan. Vadsom skall räknas som vårdslöshet från tredje mans sida får avgöras enligtvanliga kriterier. Något krav på att vårdslösheten skall vara särskilt svår stäUsinte upp. Vid bedömningen av om vårdslöshet föreligger kan varans typ ochuppgiftens betydelse för dess användning vara av betydelse. Särskilt stora kravpä kontroll av upplysningens riktighet bör ställas när det gäller varor avskyddskaraktär, t. ex. flytvästar och skyddshjälmar. Detsamma gällerinformation om varor som skall användas av barn. Uppgifter som lämnas i formav en varudeklaration tillmäts ofta särskild betydelse av konsumenten och ifråga om dem bör därför också fordras speciell noggrannhet från uppgiftslämnarenssida. Om uppgiftslämnaren har fått motta flera klagomål på att en vara inte motsvararviss uppgift som har lämnats om den, bör det i regel kunna anses vårdslöst om han fortsätter att lämna uppgiften utan attkontrollera dess vederhäftighet. Kravet på kausalitet mellan den vilseledande uppgiften ochköpet har samma innebörd som i 7 §. Köparen kan således inte granda ett skadeståndsyrkandemot exempelvis varans tiUverkare på en vUseledande uppgift som han inte fästnågon vikt vid eller inte ens haft kännedom om före köpet. Liksom 12 § är 14 § inte förenad med någon begränsning såvUtavser skadans art (jfr dock 19 §). Föreligger de förutsättningar som anges iparagrafen, är tredje man skyldig att ersätta även följdförlust. Tredje mansansvar för förlust till följd av en vUseledande uppgift sträcker sig såledeslängre än säljarens skadeståndsansvar i motsvarande situation (6 §). Någonbegränsning för fall av ringa skada uppställs inte i 14 §. I fall då både 7 och 14 §§ är tUlämpliga, exempelvisdärför att säljaren har åberopat en vilseledande uppgift av tillverkaren, harköparen möjUghet att vända sig mot dem bägge. Har han fått viss kompensation avsäljaren, t. ex. i form av prisavdrag, kan han dock givetvis inte få ersättningi motsvarande hänseende i form av skadestånd från tillverkaren. Däremot kanhan exempelvis, sedan köpet hävts, kräva ersättning av tiUverkaren för följdförlusti samband därmed. Någon motsvarighet till den i 13 § upptagna regeln omreklamation har inte ansetts behövlig med tanke på den situation som regleras i14 §. Särskilda bestämmelser om kreditköp 15 § Paragrafen reglerar verkan av klausul varigenom köparenvid kreditköp frånsäger sig rätt att framställa invändningar pä grund av köpetmot krav på betalning av ny borgsnär, som förvärvar säljarens fordran påköpeskillingen. Regeln motsvarar 15 § utredningens lagförslag. Utredningen framhåller atttillämpningsområdet för en sk}'ddsregel beträffande "cut-off-klausuler,dvs. vUlkor varigenom köparen avsäger sig rätt att framstäUa invändning motden som förvärvar säljarens fordran på köpeskiUingen, av naturliga skäl börvara avgränsat till kreditköp. Någon definition av "kreditköp" tordeinte behövas i lagen. Den avgränsning som åsyftas kan enklast uttryckas på detviset att i lagtexten ställs upp krav på att säljaren lämnat köparen anståndmed erläggande av köpeskillingen eller del därav. För regelns giltighet börsåledes inte krävas att det formeUt rör sig om ett avbetalningsköp i den meningsom detta begrepp har i avbetalningsköplagen. Huvudsyftet med en skyddsregel i fråga om "cut-off"-klausulerbör enligt utredningen vara att tiUförsäkra köparen rätt att mot finansiärengöra gällande samma invändningar på grund av köpet som han äger göra motsäljaren. Mot den nye borgenären bör köparen sålunda oav- settförekomsten av en sådan klausul kunna åberopa att säljaren har gjort sigskyldig till dröjsmål med leverans av varan eller att denna är behäftad med felsamt att köparen på grund härav önskar innehålla köpeskillingen, göra avdragpå denna eller eventuellt häva köpet. Det sagda får betydelse inte bara i frågaom invändningar av nyssnämnda slag (s. k. causainvändningar) utan ocksåbeträffande köparens rätt att i övrigt hävda att han av särskild anledning inteär skyldig att stå fast vid köpet, t. ex. därför att detta är ogUtigt enligt aUmännaavtalsrättsliga regler (2834 §§ avtalslagen). mening bör regeln om verkan av cut-off-klausuler inte görasberoende av att köparen inom viss särskild tid meddelar den nye borgenären atthan vUl framställa invändning på grund av köpet. Det saknas visserligen inteexempel på att man i utlandet vid reglering av problemet har infört enbestämmelse om att köpare, som inte lämnar ny borgenär något meddelande inomviss kortare tidsfrist, går miste om invändningsrätten mot borgenär som i godtro förvärvat fordringen (jfr SOU 1972: 28 s. 134 och 205). För utredningenframstår dock ett sådant system inte som en från konsumentskyddssynpunkt tUlfredsstäUandelösning. Utredningenanför vidare att en tvingande regel om verkan av cut-off-klausuler inte börvara så rigorös att den allvarligt minskar säljarens möjligheter att finansierakreditköp genom överlåtelse eller pantsättning av sin fordran mot köparen.Detta skulle kunna bli följden, om regeln utformades så att den nödgade finansiärenatt i händelse av invändning från köparens sida inte bara avstå från vidarekrav på köpeskillingen utan också betala tillbaka vad han redan uppburit därav.En tUlfredsstäUande avvägning mellan köparens och säljarsidans intressen kanenligt utredningen göras på det viset att regeln frånkänner cut-off-klausulerverkan såvitt avser krav på betalning av ny borgenär. Köparen bör således intekunna åberopa den tvingande regeln till stöd för att från finansiärenåterkräva redan erlagd betalning, t. ex. om han gjort några avbetalningar ochdärefter befinnes ha rätt att häva köpet. Utredningenföreslår med hänsyn till det anförda att i 15 § tas in en bestämmelse av innehåUatt, om säljaren lämnar köparen anstånd med erläggande av köpeskillingen ellerdel därav, köpet inte fär förenas med villkor varigenom köparen helt ellerdelvis avstår från rätten att framställa invändningar på grund av köpet motkrav på betalning av ny borgenär, tiU vilken säljaren överlåter sin fordranhos köparen eller hos vilken säljaren pantsätter fordringen. I fråga ombestämmelsens närmare innebörd framhåUer utredningen bl. a. följande. Meduttrycket "invändningar på grand av köpet" åsyftas även invändningom kvittning, när motfordringen hänför sig tUl samma rättsförhållande somhuvudfordringen, dvs. köpet (jfr 18 § skuldebrevslagen). Bestämmelsenär tUlämplig vare sig den nye innehavaren av säljarens fordran är i god tro vidsitt förvärv eller inte. Det får ankomma på den nye borgenären att vid sitt mellanhavandemed säljaren kontrollera, huruvida exempelvis ett diskonterat köpekontraktavser ett konsumentköp. Paragrafen avser enligtsin lydelse endast det fallet att säljaren överlåter (eller pantsätter)"sin fordran" till annan. Den är naturligtvis också tillämplig omöverlåtelsen formulerats på ett mer vidsträckt sätt, t. ex. att säljarenöverlåter sina rättigheter enligt ett avbetalningskontrakt eller till äventyrssåväl sina rättigheter som skyldigheter enligt kontraktet. Förköparens del innebär bestämmelsen att han ges rättsligt stöd för att t. ex. viddröjsmål på säljarens sida innehåUa köpeskUlingen enligt 3 § andra stycket, omden till vilken säljaren överlåtit sin fordran på köpeskillingen riktar kravpå betalning mot köparen. Detsamma gäller t. ex. det fallet att säljaren intefullgör ett i en garanti gjort åtagande att avhjälpa fel i varan. 'Hovrätten för anser att det i lagtex ten bör utsägas att viUkor,varom i paragrafen är fråga, är ogiltigt (jfr betänkandet s. 83).Kreditköpkommittén påpekar att vissa formuleringar i betänkandet (s. 40 och163) möjligen skuUe kunna inge finansiären en oriktig uppfattning om räckviddenav de särskilda skyddsregler som enligt lagen om avbetalningsköp gäller tillköparens förmån. En cut-off-klausul av den innebörden att köparen i ettavbetalningskontrakt avstår från någon rätt eller förmån som tillkommer honomenligt lagen om avbetalningsköp saknar verkan inte bara i förhållandet mellanköparen och säljaren utan även i förhållandet mellan köparen och den finansiärsom övertar säljarens fordran enligt kontraktet. Föredraganden.Konsumentens svårigheter att hävda sina intressen i fall då en vara intelevereras eller är felaktig kommer till synes inte minst vid kreditköp.Vid sådana köp brukar säljaren ofta finansiera den kredit han lämnar köparengenom att han överlåter (eller pantsätter) sin fordran mot köparen tUl bankeller annat kreditinstitut. Avbetalningskontrakt som på sådant sättdiskonteras hos särskild kreditgivare innehåller ofta villkor, varigenomköparen frånsäger sig rätt att mot finansiären framställa invändningar pågrund av köpet, t. ex. att varan inte har levererats i rätt tid eUer att den ärbehäftad med fel. Det ligger i öppen dag att förekomsten av en sådan s. k. cut-off-klausulmånga gånger är ägnad att försämra köparens möjligheter att få rättelse medanledning av säljarens kontraktsbrott. Har t. ex. säljaren råkat ibetalnings-svårigheter eller är han eljest inte i stånd att fullgöra sinprestation på avtalsenligt sätt, kan köparen trots detta nödgas att tillfinansiären fullfölja betalningen av varan. Från kreditgivarens sida kannämligen häv- 'Jfr 5.2.9. das att köparens förhållande till säljaren till följd av cut-off-klausuleninte kommer honom vid. I enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen (6.2.9) bör i 15 § tas in en bestämmelse som ger köparen ettgrundskydd i den situation som det nu är fråga om. Huvudsyftet med bestämmelsenbör vara att ge köparen möjlighet att avbryta pågående avbetalningar tillkreditgivaren för den händelse säljaren gör sig skyldig tUl kontraktsbrott. En cut-off-klausulbör med andra ord inte kunna beröva köparen rätt att mot krav på betalning frånkreditgivarens sida framställa sådana invändningar på grund av köpet som hanäger göra mot säljaren. Ett villkor som inskränker denna rätt för köparen skallvara ogiltigt. I fråga om de förutsättningar som i övrigt bör ställas uppför paragrafens tillämpning vUl jag hänvisa till vad utredningen har anfört.Jag delar uppfattningen att regeln inte bör göras beroende av att köparen inomviss tid meddelar den nye borgenären huravida han vill göra någon invändningpå grund av köpet. Det synes mig även naturligt att regeln görs tiUämpligockså på kreditköp som inte formellt är att räkna till avbetalningsköp. Jag förordar därför att 15 § ges det innehåll somutredningen har föreslagit. Paragrafen bör dock överarbetas redaktionellt. Denbör föreskriva att, om säljaren har lämnat anstånd med erläggande av köpeskillingeneller del därav och överlåter eller pantsätter sm fordran till annan, köpareninte är bunden av vUlkor varigenom han helt eller delvis avstår från rätten attframställa invändningar på grund av köpet mot krav på betalning av ny borgenär.I fråga om bestämmelsens närmare innebörd vill jag tillägga följande. Av paragrafens lydelse framgår att den blir tUlämplig baranär säljaren har lämnat köparen anstånd med erläggande av köpeskillingen. Denäger inte tillämpning då köpeskillingen erläggs kontant med medel som köparenhar lånat hos särskild kreditgivare, såsom är fallet vid låneköp och därmedjämförliga transaktioner. Sådana fall omfattas av 16 §. Bestämmelsen reglerar bara verkan av cut-off-klausulen.Den syftar således inte till att ge en anvisning om hur rättsförhållandetmellan köparen och kreditgivaren i allmänhet skall gestalta sig. Har någon inskränkandeklausul av nu berört slag inte förekommit, står det givetvis köparen fritt attmed stöd av aUmänna civilrättsliga principer hävda längre gående befogenhetermot finansiären än som följer av 15 §. Med uttrycket "invändningar pä grund av köpet"åsyftas i första hand påståenden om kontraktsbrott av säljaren (dröjsmål ellerfel), s. k. causainvändningar. Detta innebär att köparen mot krav på betalningav kreditgivaren kan åberopa exempelvis att säljaren inte har levererat varanpä avtalad tid och att köparen därför har rätt att innehålla köpeskillingentills leverans sker (3 § andra stycket). På motsvarande sätt kan köparenvid väsentligt fel i varan t. ex. hävda att ett åtagande att avhjälpa feletinte har fuUgjorts inom skälig tid och att han därför äger häva köpet (4 §första stycket). Som utredningen påpekar bör emellertid inte bara invändningarav nu avsedd typ kunna göras av köparen. Han bör även kunna hävda att han avannan anledning inte är skyldig att stå fast vid köpet, t. ex. därför att dettaär ogiltigt enligt allmänna avtalsrättsliga regler. Somhar påpekats tidigare reglerar lagen inte förhållandet mellan säljaren ochfinansiären. Det är givetvis den senare obetaget att på samma sätt som hittiUsbetinga sig regressrätt mot säljaren för den händelse köparen gör gällandeinvändning mot krav på betalning av köpesumman. Paragrafen,vilken motsvarar 16 § utredningens lagförslag, innehåller en bestämmelse omköparens rätt att framställa invändningar på grund av köpet mot bank ellerannan, som genom säljarens förmedling har lånat köparen pengar tUl erläggandeav köpeskillingen. Utredningen.Utredningen erinrar om att trepartsförhållandet köparesäljare-kreditgivare idet nutida samhället tar sig flera andra rättsliga uttryck än det som harbehandlats i 15 §. I betänkandet nämns särskilt det s. k. låneköpssystemet,dvs. den form av kreditköp med detta namn som har lanserats av . Vidare pekas på liknande typer av kreditköp, t. ex. sparbankernas s.k. köplän. Besläktad med de nämnda formerna av kredUköp är sådan kontokreditdär konsument med ett finansieringsföretag träffar avtal om viss kredit för köpav varor hos en eller flera detaljhandlare mot uppvisande av ett särskiltkreditbevis. Enligt utredningen kan man däremot i sammanhanget bortse från detfallet att köparen av säljaren själv lånar pengar till erläggande avköpeskillingen, eftersom köparen dä är bibehållen vid sin rätt att framställainvändningar på grund av köpet enligt de tvingande reglerna i 3 11 §§ ilagen. Skulle säljaren i sådant faU överlåta sin fordran tiU annan, åtnjuterköparen den rätt till invändningar mot krav på betalning från den nyeborgenärens sida som framgår av 15 §. Ibetänkandet diskuteras först konsumentens situation vid låneköp. Sådana köputmärks i första hand av att köparen hos bank lånar det belopp som behövs föratt erlägga köpeskUlingen för viss vara. Köparen ingår alltså tvåtransaktioner, ett köp och ett försträckningsavtal. Det lånade beloppetbetalas vanligen av kreditgivaren direkt till säljaren, som således fär kontantlikvid. I motsats till den form av kreditköp som behandlas i 15 § lämnar medandra ord säljaren inte någon kredit till köparen vid låneköp.Lånetransaktionen innebär att köparen i förhållande till kreditgivaren iklädersig amorteringsskyldighet för det belopp som föratomlånekostnad och kontantbelopp åtgått till erläggande av köpeskiUingen.Eftersom lånet formeUt sett är ett särskilt avtal mellan köparen ochlångivaren, torde den förre enligt nuvarande ordning sakna möjlighet att motkrav på betalning från den senares sida göra invändningar om fel i varan ellerutebliven leverans av denna. Ett annat karakteristiskt drag i fråga om låneköpär att köparen genom säljarens förmedling erhåller det lån som behövs för atterlägga köpeskillingen. Säljaren tillhandahåller bl. a. formulär till revers isamband med köpets avslutande och gör en preliminär bedömning av köparenskreditvärdighet. Den slutliga bedömningen härav görs dock av långivaren. Någotäganderättsförbehåll förekommer inte. Avdet anförda framgår enligt utredningen att låneköp till sin rättsligakonstruktion skiljer sig från avbetalningsköp bl. a. i det viktiga hänseendetatt krediten vid låneköp beviljas utan den säkerhet i den köpta varan som är viUkorför avbetalningsköp. Varken denna skiUnad eller övriga olikheter mellan de tvåformerna av kreditköp har dock avgörande betydelse från den synpunkt varom ärfråga i förevarande paragraf, dvs. såvitt avser köparens möjlighet att framstäUainvändningar på grund av köpet mot kreditgivaren. Genom att lånet förmedlas avsäljaren och genom att köparen uite får det lånade beloppet i sin hand, blirköparen benägen att uppfatta säljaren och kreditgivaren som en enhet. Detskulle för köparen säkerligen vara svårt att förstå att han vid avbetalningsköpmen inte vid låneköp är berättigad att mot krav på betalning av den som harfinansierat köpet göra invändningar om att varan t. ex. är behäftad med fel.Det anförda talar enligt utredningens mening med styrka för att köparen ocksåvid låneköp bör ges skydd mot förlust av rätten att vid krav på betalningframställa invändningar på grund av köpet. Utredningen föreslår att i 16 § tasin en mot 15 § svarande regel om köparens invändningsrätt mot långivaren vidlåneköp och liknande former av kreditköp, t. ex. köplån. Utredningendiskuterar i det följande om inte en regel av detta slag bör omfatta ocksåvissa typer av kontokredit. Härvidlag finns enUgt utredningen anledning attskilja mellan två olika huvudformer av köp, där särskUda kreditbevis kommertill användning. Till en grapp kan hänföras sådana fall då krediten beviljasköparen av säljaren eller av företag som står säljaren mycket nära och avserköp av varor endast i butiker som hör till säljarföretaget. Kreditbevis somutfärdas i sädana fall kaUas ibland "interna kreditkort".