prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — stryksatt olika fördelningsnormer skall gälla i fråga om kostnadema för anläggningensutförande, å ena sidan, samt underhåll och drift, å andra sidan. Paragrafens första styckeinnehåller de regler som skall gälla beträffande fördelning avutförandekostnader. Grunderna för denna fördelning skall fastställas vid förrättningen.Förslaget lämnar inget utrymme för att befria någon eller några fastigheterfrån bidragsskyldighet, utan varje fastighet skall åsättas andelstal. Somhuvudprincip för bestämmande av andelstal anger lagen den nytta fastighetenhar av anläggningen. Begreppet nytta har därvid samma innehåll som i FBL. Medfastighets nytta avses alltså den värdehöjning som anläggningen innebär förfastigheten, minskad med enskUda fullföljdskostnader, anpassningsförluster o.d. Avdrag bör enligt promemorian vidare göras för framtida kostnader förunderhåll och drift av anläggningen. Liksom vid tUlämpningen av FBL tordenyttan inte sällan kunna uppskattas på ett relativt enkelt sätt utan någotformligt beräkningsarbete. Ipromemorian framhålls att det i vissa fall torde vara svårt att fastställanyttan. Det bör därför öppnas möjlighet att vid kostnadsfördelningen ta hänsyntill andra faktorer. Med hänsyn till de skiftande situationer som kan uppkommasynes det inte möjligt att i lagen närmare ange de omständigheter som härvidbör kunna beaktas. Lagtexten har därför utformats på så sätt att varjefastighets andelstal skall bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn främsttill den nytta fastigheten har av anläggningen. I andra stycket tas uppfördelningsreglerna beträffande underhåUs-och driftskostnader. Också dennafråga skall prövas vid förrättningen. Som fördelningsnorm skall i främstarummet gälla fastighetens beräknade användning av anläggningen. Hänsyn skallenligt promemorian inte tas till ett mer eller mindre tillfälligt ellerpersonligt begagnande av anläggningen utan endast tUl stadigvarandeförhållanden som hänger samman med fastighetens utnyttjande för sitt ändamål.Bestämmelsen om fördelningsnormen har i likhet med motsvarande regel i förstastycket avfattats så, att det finns utrymme att beakta andra faktorer än denberäknade användningen av anläggningen. Att i viss mån olikanormer gäller för fördelningen av utförandekostnader, å ena sidan, samtunderhälls- och driftskostnader, å andra sidan, hindrar givetvis inte att sammaandelstal fastställs för de olika slagen av kostnader. Tvärtom torde det oftaframstå som natarligt att så sker. Vid förrättningen skaUenligt promemorieförslaget kunna bestämmas att underhålls- och driftskostnaderi första hand skaU fördelas efter det faktiska utnyttjandet av anläggningen.Föreskrifter härom meddelas i tredje och fjärde punktema av andra stycket. Dethar överlämnats åt fastighetsbUdningsmyndigheten att efter lämplighetsprövningavgöra huruvida systemet med avgifter skall tillämpas. Om så anses böra ske,skall fastighetsbildningsmyndighetenvid förrättningen ange normerna för beräkning av avgifterna. Metodenmed uttagande av avgifter är, betonas det i promemorian, den frånrättvisesynpunkt mest tUltalande. Det är därför angeläget att den tUlämpas i såstor utsträckning som möjligt. bör därför alltidundersöka om det finns fömtsättaingar att använda metoden. Givetvis bör mantillmäta sakägarnas synpunkter stor betydelse såväl vid prövningen huruvidaavgiftssystemet skall tUl-lämpas som vid fastställandet av grunderna föravgiftsberäknmgen. Beslut som meddelas vid förrättningen om uttagande avavgifter är i princip bindande för delägama. Om ändrade förhållanden skullemedföra att avgifter lämpligen inte längre bör tas ut eller att de bör utgåefter andra grunder än dem som fastställts, har delägama möjlighet att få sakenprövad vid ny förrättning enligt 34 § promemorieförslaget. Medhänsyn till det allmänna innehåll som bestämmelserna i förevarande paragrafhar fått torde det enligt promemorian vara nödvändigt att de kompletteras medvissa tillämpningsföreskrifter som anger hur andelstal och avgifter lämpligenkan beräknas i fråga om olika slag av anläggningar. Det bör ankomma på Kungl.Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att meddela sådanaföreskrifter. tar upp några frågor om avgränsningen av underhållsbegreppet.Utredningen framhåller att det på vissa typer av enskilda vägar, särskiltskogsvägar, i samband med begagnandet inträffar skador beträffande vilka kanvara svårt att avgöra om orsaken ligger i ett för vägen normalt slitage ellersådan åtgärd från trafikantens sida, som grundar skadeståndsskyldighet för honom.Som exempel kan nämnas skador på vägens profilering orsakade av trafik medskogstraktorer mellan vägen och den omgivande terrängen. Av företrädare förskogsnäringen anses det naturligt, att vissa sådana skador får belasta den somanvänder vägen i stället för att slås ut på alla delägare. Från sådant hållefterlyser man därför bestämmelser, som klart och tydligt gerförrättningsmannen befogenhet att från den gemensamma underhållsskyldighetenutesluta åtgärd, vilken eljest skulle vara att hänföra dit. Ett allmäntönskemål torde enligt utredningen vidare vara, att man liksom nogaskiljer mellan underhåll och vinterväghållning, så att förrättnmgsmannen alltidnödgas ta bestämd ståndpunkt tUl frågan, huruvida och i vilken omfattningvinterväghällning behövs. Från kostnadssynpunkt är det nämligen av vikt, attvinterväghållning inte sker i större omfattning än som förestavas av ettverkligt behov. Inågra yttranden görs uttalanden om den praktiska tillämpningen avfördelningsreglerna. I fall då nyttan eUer den beräknade användningen kanbedömas på ett skäligt sätt svara mot fastigheternas värden föreligger enligtlantmäteristyrelsen inte hinder mot att välja taxeringsvärdena somförddningsnorm för anläggningskostnader respektive övriga kostnader. I sådantfall erhålls en automatiskt fungerande kostnadsfördelning av sammakonstruktion som inom vägföreningar. Också bankinspektionen framhållerfördelarna med taxeringsvärdena som fördelningsnorm. Ofta är denna norm, närdet gäller vägföreningar, med eller utan jämkningar den enda tänkbara. Eftersomdenna fördelningsnorm från praktisk synpunkt är viktig, bör fastigheternastaxeringsvärde anges som presumtion för den beräknade nyttan. Lantmäteristyrelsenframhåller vidare att andelstal enligt paragrafen synes skola avse helaanläggningen. Möjlighet att bestämma särskUda andelstal för olika delar av enanläggning skall alltså inte föreligga. Om det föreligger sådana olikhetermellan skUda delar av t. ex. ett väg- eller dikesföretag attkostnadsfördelningen skäligen bör separeras synes anledning däremot föreliggaatt behandla de olika delama som skilda anläggningar. Dessa kan behandlasgemensamt vid en anläggningsförrättning och sedan förvaltas med tUlämpning avbestämmelserna om gemensam förvaltaing av flera samfälligheter. Omanläggningsförrättning avser t. ex. dels anläggande och underhåll av vissavägar och dels ianspråktagande och underhåll av vissa andra vägar som redan ärbyggda (jfr det s. k. markexploatörsfallet vid bildande av vägförening, 76 §sista stycket EVL), torde skälig kostnadsfördelning oftast kunna uppnås genomatt de fastigheter som främst har nytta av de nya anläggningarna får svara förstörre delen av anläggningskostnadema medan däremot underhållskostnadernafördelas mera jämnt på alla ingående fastigheter. En annan möjlighet är attbehandla vägar som skall nyanläggas som separata anläggningar. Det böremellertid i så fall också finnas möjlighet att med avseende på underhålletbehandla både de befintliga vägarna och dem som nyanläggs gemensamt som enanläggning. Ettspeciellt problem beträffande fördelningen av kostnadema för skogsvägar tas uppav vissa remissinstanser. anför att skogsvägar ofta användshögst diskontinuerligt. Det kan förflyta fem eller mellan detillfällen, då vägen tas i bruk. fordrar vägen inte mer änminimalt underhåll, medan däremot en större timmerdrivning orsakar sådantslitage på vägen att arbetena med dess återställande har stora likheter mednybyggnad. Även om tillämpningen av vägavgifter har vissa fördelar, kan detibland vara lämpligt från praktiska synpunkter att fördela kostnaderna efterandelstal. Varje känd metod att beräkna andelstal ger emellertid mereller mindre tvivelaktigt resultat vid sådan diskontinuerlig användning, somnyss nämnts. Bäst anses den metod vara, som går ut pä kapitalisering av nyttanför varje enskUd fastighet. Resultatet anges emellertid som acceptabelt endastom andelstalen bibehålls oförändrade så som förutsatts vidberäkningen, i regel 1030 är, och därefter blir föremål för omräkning. Detsagda gäller, om trafikmängderna överensstämmer med Tillkommer oförutsedd trafik, bör omräkning ske tidigare. Entillämpning av det angivna systemet förutsätter enligt vägutredningen attmöjlighet finns att redan från början fastställa en tidsgräns för andelstalensgiltighet, så att omräkning därefter kan få ske, även om icke något i egentligmening nytt förhållande har inträtt. Också och domänverketframhåller vikten av att vid anläggningsförrättningen andelstalen gesbegränsad giltighetstid och att nya andelstal skaU kunna bestämmas utan attnågot egentligt nytt förhållande inträtt. Föredraganden.Med anledning av vad vägutredningen anfört om önskvärdheten av att vissa skadorpå vägar får belasta enbart vissa delägare vill jag erinra om att det, sompåvisats i den allmänna motiveringen (avsnitt 1.2.5), finns möjlighetföreskriva att avgifter skall utgå för sådant utnyttjande av anläggning somföranleder särskilda kostnader, medan övriga kostnader skall fördelas efterandelstal. Tillfrågan huravida specialföreskrifter bör meddelas om fördelning av kostnader förvinterväghållning återkommer jag i avdelningen om särskilda bestämmelser förenskUda vägar. Ett par remissinstanserhar anfört synpunkter på den praktiska till-lämpningen av fördelningsreglerna.Bl. a. har lantmäteristyrelsen framhållit att möjlighet inte enligtpromemorieförslaget skall föreligga att bestämma särskilda andelstal för oUkadelar av en anläggning. För egen del är jag av den uppfattningen att ensektionsindelning i alhnänhet bör undvikas inte minst med hänsyn till dekomplikationer i fråga om förvaltningen av anläggningen som kan uppkomma.Särskilt när det gäller vägföretag kan emellertid i praktiken förekomma fall dådet framstår som rimligt eller t. o. m. nödvändigt att en fastighet eller gruppav fastigheter ensam svarar för byggandet av en viss del av anläggningen, medansamtliga fastigheter bör ta gemensam del i driften av hela anläggningen.Förslaget till lag om förvaltning av samfälligheter innehåller regler omförvaltningen i det fall att olika andelstal gäller för skUdaverksamhetsgrenar. Dessa regler kan tUlämpas också när olika andelstalfastställts för skilda delar av en anläggning, varför förvaltningssvårighe-temainte bör överskattas. Jag anser därför att hinder inte bör resas mot ensektionsindelning. Lagtekniskt uppnås detta syfte genom att ordet "ett"i första stycket andra punkten av denna paragraf har fått utgå idepartementsförslaget. I övrigt kan jag i stortsett ansluta mig till vad lantmäteristyrelsen anfört i sitt remissyttrande.Jag vill dock understryka att särskilda andelstal måste fastställas för varjeanläggnmg. Detta hindrar inte att flera anläggningar underhålls gemensamt. I såfall måste dock de totala underhållskostnaderna fördelas på de olikaanläggningarna innan utdebitering från delägarna sker. Att som föreslagits iett annat remissyttrande direkt ange taxeringsvärdena som presumtion för nyttananser jag inte lämpligt.Man torde ändå kunna räkna med att en fördelning efter taxeringsvärdena sker ide fall då dessa kan anses ge ett rättvisande uttryck för nyttan. Även andraschematiska beräkningsgrunder bör emellertid kunna tillämpas. Det torde fåankomma på lantmäteristyrelsen att i samråd med andra berörda myndigheterutarbeta behövliga anvisningar i detta hänseende. Avvad jag anfört vid 2 § framgår att möjlighet finns att i vissa fall åsättafastigheter som ingår i en brukningsenhet gemensamt andelstal. Vadvissa remissinstanser anfört till stöd för att man skall kunna begränsaandelstalens gUtighetstid finner jag beaktansvärt. Önskemålet synes lämpligenböra tillgodoses på så sätt att möjlighet öppnas att vid förrättningen bestämmaatt omprövning får ske efter utgången av utan att det eljest gällandekravet på ändrade förhållanden behöver vara uppfyllt. En bestämmelse härom hartagits upp i 35 § departementsförslaget. Bestämmelsen har inte begränsats tUlatt gäUa enbart beslut om fördelning av kostnader utan har getts generellgUtighet. Jag vill redan här understryka att bestämmelsen bör tillämpasrestriktivt. IenUghet med vad som anförts har bestämmelserna i promemorieförslagetöverförts till departementsförslaget utan annan saklig ändring än den som avsermöjlighet till sektionsindelning. Den redaktionella jämkningen har dockvidtagits att begreppet underhåll och drift av anläggning ersatts med drift avanläggning. Härigenom nås överensstämmelse med terminologin i väglagen. Övervsnskommelsermellan sakägare m. m. Paragrafeninnehåller regler om dispositionsfrihet för sakägama. I första stycket angesvilka av de föregående reglema i lagen, som får sättas åsido med sakägarnassamtycke. Andra stycket innehåller regler tUl skydd för rättsägare, som intesjälva kan bevaka sin rätt vid förrättningen. Paragrafen motsvarar 17 §promemorieförslaget. LGA utgår från att frivillig samverkan som regel skall kunna uppnåsmellan fastigheternas ägare och att, när så sker, anläggningsbeslutet skallgrundas på den träffade överenskommelsen. Förslaget till anläggningslag bygger,framhålls det i promemorian, på samma princip om dispositionsfrihet försakägarna. Självfallet bör sådana bestämmelser som tillkommit i det allmännasintresse inte få åsidosättas, men i den mån de särskilda villkoren förgemensamhetsanläggningen bara har till ändamål att skydda den enskilde bör detstå sakägarna fritt att avstå från en tillämpning av dem. Hänsyn måste docktas till sådana rättsägare som inte får föra talan vid förrättningen. Iförsta stycket av paragrafen anges vilka regler i lagen som får åsido- sättasmed stöd av sakägares samtycke. Vad först angår villkoren för inrättande avgemensamhetsanläggning får enligt första punkten avsteg göras från bestämmelseni 6 § promemorieförslaget om fastighets anslutning till gemensamhetsanläggningoch från båtnadsvillkoret i 7 §. Som förutsättning härför gäller att ägarna avsamtliga fastigheter som skall delta i anläggningen medger det. Med samtycke avde fastighetsägare och andra sakägare vilkas rätt berörs får enligt andrapunkten undantag vidare göras från bestämmelsema i 9 § om anläggningslokalisering och utförande såvitt paragrafen innebär skydd för enskUt intresse.På samma sätt får efter medgivande av berörda sakägare avsteg ske från bestämmelsemai 13 § första stycket om ianspråktagande av utrymme och i 14 § om ersättningmed anledning av sådant ianspråktagande eller inlösen. I tredje punkten medgesslutligen rätt att åsidosätta bestämmelsema om kostaadsfördelning enligt 16 §.Härför fordras medgivande av fastighetsägare som åläggs störrebidragsskyldighet än som eljest skolat utgå. Vidare krävs att avvikelsen frånbestämmelsen inte sker i otillbörligt syfte. Sistnämnda villkor har ställtsupp främst för att hindra att kostaadsansvar övervältras på det allmänna. Enligtförslaget gäller inga formföreskrifter rörande överenskommelse och samtycke. Omsärskild handling inte upprättas, bör dock enligt promemorian innehållet iöverenskommelse eller samtycke tas upp i protokollet. Det framhålls också attstor omsorg måste ägnas åt avfattaingen så att oklarhet om innebörden inte uppkommerframdeles. I vissa fall kan det också vara lämpligt att de som avgettviljeförklaring får bestyrka uppteckningen. Ilikhet med LGA innehåller förslaget ingen motsvarighet tUl bestämmelsen i 34 §femte stycket EVL om att äldre avtal i vissa fall skall jämställas medöverenskommelse som träffas vid förrättning. Om de som ingått sådant avtal ärsakägare vid förrättningen och förklarar sig vidhålla avtalet, bör det enligtpromemorian anses som om överenskommelse i ämnet träffats enligt förevarandeparagraf. I övrigt torde vid till-lämpningen av paragrafen någon verkan intekunna tillmätas avtalet (jfr SOU 1963: 23 s. 182). Andrastycket i paragrafen innehåller en regel till skydd för sådana rättsägare sominte har möjlighet att vid förrättningen själva bevaka sina intressen. Beröröverenskommelse fastighet, som svarar för fordran, får avsteg frän 14 eller 16§ promemorieförslaget inte ske utan att fordringens innehavare medger det.Besväras fastigheten av gemensam inteckning, fordras dessutom de medgivandenfrån fastighetsägare och fordringshavare som i 22 kap. 11 § JB föreskrivs förrdaxation. Medgivande av rättsägare behövs inte, om anläggningens inrättandeär väsentligen utan betydelse för honom. Bestämmelsemai andra stycket har utformats efter förebild av reg- lemai 5 kap. 18 § andra stycket FBL. I fråga om motiven till bestämmelsernahänvisas i promemorian tiU prop. 1969: 128 s. B 449, 453, 1122 och 1161. ställer sig frågande inför kravet i första stycket 3 iparagrafen på frånvaro av otUlbörligt syfte. Det är enligt kommitténsvårförståeligt hur sakägarna genom kostnadsfördelningen skall kunnaövervältra kostnadsansvaret på det aUmänna, såvida det föreslagna kravet intesyftar på det allmännas garantiansvar enligt lagen om garantifond församfällighetsföreningar. Lantbruksstyrelsen anser också att förbudet motöverenskommelse i otiUbörligt syfte är överflödigt. Betiäffande bestämmelsen iandra stycket att avsteg från förddnings- reglema i 16 § promemorieförslaget iprincip får göras endast efter medgivande av fordringsinnehavarna anförgrustäktskommittén att själva tvångsdelaktigheten med därav följande skyldighetatt svara för alla framtida bidrag kan innebära en långt mera betydelsefullbelastning på en fastighet än att andelen i kostnaderna bestäms något högre änsom följer av nämnda regler. Det kan därför enligt kommittén finnas anledningatt fråga sig varför inte också avsteg från 6 § promemorieförslaget och, om 7 §bibehålls, även från denna kräver medgivande av fordringsinnehavare. I anslutning tillförslaget om oskadlighetsprövning i andra stycket paragrafen uttalarstadshypotekskassan att inrättande av gemensamhetsanläggningar i övervägandeantalet fall torde vara av betydelse för kreditgivarna i deltagandefastigheter. Det är därför av vikt att förrättningsmännen utnyttjarifrågavarande bestämmelser med yttersta försiktighet. Hypoteksbanken anför, medinstämmande av hypoteksombudsmannaföreningen, att förrättningsmännen noga börbeakta inteckningshavarnas intresse av att deras säkerhet inte försämras ochatt inteckningshavarnas medgivande bör inhämtas om ringaste tveksamhet skulleuppstå. Föredraganden.Med anledning av vad grustäktskommittén och lantbruksstyrelsen anfört ianslutning till det i första stycket 3 promemorieförslaget inskrivna kravet påfrånvaro av otillbörligt syfte vill jag framhålla att detta i första handavser att hindra övervältring av kostnad på det allmänna i sädana fall dåstatsbidrag utgår till vissa delägare. Jag anser därför att kravet börbehållas. Av promemorieförslagetföljer att fastighet kan anslutas till gemensamhetsanläggning och förpliktasbidra till kostnaderna, trots att detta i själva verket innebär enbart enbelastning på fastigheten och alltså en minskning av fastighetens värde.Anslutning tUl gemensamhetsanläggning med detta resultat låter sig visserligenknappast tänkas annat än i rena undantagsfall. Möjligheten därtill är dockenligt min mening otUl- fredsställandefrån alla synpunkter, inte minst fordringshavarnas. Fastighetsägarna börsålunda inte kunna träffa överenskommelse om avsteg från båtnadskravet i 6 §första stycket första punkten. Vidare bör, som jag anfört i den allmännamotiveringen (avsnitt 1.2.9), det särskUda villkoret i 6 § andra stycket föranslutning av byggnad eller annan anläggning på ofri grund vara indispositivt.Genomförs dessa ändringar i förhållande till promemorieförslaget, tordefordringshavarnas intressen vara tillräckligt tillgodosedda. Frånsettvad som sagts har departementsförslaget utformats helt i överensstämmelsemed promemorieförslaget. I fråga om principema för oskadlighetsprövningehenligt sista punkten i andra stycket viU jag hänvisa till de uttalandendepartementschefen gjorde i anslutning till 5 kap. 16 §FBL (prop. 1969: 128 s. B 436). Erfarenheterna från tillämpningen av motsvarande äldre bestämmelser ger inte anledning till annat anta gande än att fastighetsbUdningsmyndigheten kommer att utföra pröv ningen på ett för de berörda rättsägarna fullt betryggande sätt. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om upptagande av anlägg-nmgsfråga. Paragrafenmotsvarar 4 § första stycket tredje och fjärde punkterna samt andra stycketpromemorieförslaget. Promemorieförslaget.Efter mönster från 2 kap. 2 § FBL föreskrivs som huvudregel attanläggningsfråga skall tas upp efter ansökan. Undantag har gjorts för det fallatt fastighetsbUdningsmyndigheten med stöd av 9 kap. 1 § tredje stycket FBLförordnat att anläggningsfråga skall prövas enligt förevarande lag. Eftersomsamma myndighet skall handlägga reglerings- och anläggningsförrättningen, synesdet enligt promemorian uppenbart att någon ansökan inte bör krävas för densenare förrättningen. Avskäl som redovisats i den allmänna motiveringen i promemorieförslaget (avsnitt1.1.2 och 1.1.8) bör möjlighet finnas att pröva oUka anläggningsfrågor vidsamma förrättaing och att formellt koppla samman fastighetsbildnings- ochanläggningsförrättning. I enlighet härmed föreskrivs att anläggningsfråga färprövas gemensamt med annan anläggningsfråga eller medfastighetsbildningsåtgärd vid en förrättning. Frågan huruvida kumulation börske får avgöras av fastighetsbildnings-myndigheten med hänsyn till omständigheternai varje enskUt fall. Som regel torde en gemensam handläggning böra komma ifråga, om de olika frågorna rör i huvudsak samma fastigheter, understryks det ipromemorian. Promemorieförslagetupptar också en bestämmelse som gör det möj- ligtatt åter dela upp en gemensam förrättning på skilda förrättningar. Dennabestämmelse torde enligt promemorian öka möjligheterna att åstadkomma en smidighandläggning, särskilt när det gäller kombinerade fastighetsreglerings- ochanläggningsförrättningar. Föredraganden.Departementsförslaget stämmer sakligt sett helt överens med motsvarandeföreskrifter i promemorian. Jag vill erinra om att anläggningsfråga kan tas upptill prövning utan ansökan också med stöd av 9 kap. 7 § andra stycket FBL idess lydelse enligt departementsförslaget (se avsnitt XI). Idenna paragraf regleras frågan om rätt att ta initiativ till anläggningsförrättning.Paragrafen motsvarar 5 § promemorieförslaget. Promemorieförslaget.Enligt 10 § LGA får framställning om förrättning göras av ägaren tillfastighet som uppges vara i behov av den med framställningen avseddaanläggningen eller av . Rätt att begäraförrättning enligt 2 kap. EVL tillkommer för fastighet som saken förmenas angådess ägare. Även innehavare av fastighet har initiativrätt om han enligt 5 § ilagen skall svara för fastighetens VäghåUningsskyldighet. Vidare harnyttjanderättshavare som enligt avtal skall fullgöra väghållningsskyldighet förfastigheten rätt att påkaUa förrättning, dock inte sådan som rör byggande avväg. Enligt promemorian är detuppenbart att en förrättning för inrättande av gemensamhetsanläggning inte börfå sökas av en fastighetsägare som inte önskar att hans egen fastighet anslutstill anläggningen. Lika tydligt synes vara att en gemensamhetsanläggning inteheller bör få komma till stånd på begäran av en fastighetsägare som visserligensjälv vill ha sin fastighet ansluten till en sådan anläggning men inte kan fådetta på grand av de materiella vUlkoren för anslutningsrätt. I det sistnämndafallet torde reglema i 2 § LGA och 17 § EVL f. n. innebära hinder motgemensamhetsbildningen. Enligt dessa bestämmelser kan nämUgen i den rådandesituationen något deltagande av annan fastighet inte framtvingas.