prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — Förbundetförordar i detta sammanhang en skärpning av BrB:s och jaktförfattningarnasförverkandebestämmelser så att vid svårare förseelser den skyldiges samtiigavapen kan förklaras förverkade och inte bara del vapen som använts i sambandmed förseelsen. En särskild fråga tas idetta sammanhang upp av länsåklagaren i . Föremål som skäligen kanantas vara förverkat på grund av brott får enligt 27 kap. 1 § (RB)tas i beslag. Beslag skall emeUertid hävas om inte dessförinnanantingen åtal för brottet harväckts eller framställning om förlängning av ålalsliden har kommit in tUlrätten (27 kap. 7 och 8 §§ RB). I yttrandet påpekas att dessa regler emellanåt harmedfört att åklagaren har kommit i en besvärlig situation. Om vapen har tagitsi beslag på grund av misstanke om olaga innehav och åklagaren tiU följd avnämnda bestämmelser blir tvungen att häva beslaget och återställa egendomen tUlägaren, kan denne komma alt göra sig skyldig till nytt olaga vapeninnehav. Tilldetta brott medverkar åklagaren genom att lämna ut vapnet. Dettamissförhållande skulle kunna undvikas om man inför en bestämmelse som innebäratt att åtal skall väckas inom viss lid inte skall gälla i annatfall än då rätten har utsatt sådan lid. Deltorde numera i vårt land råda enighet om att del allmänna måste kontrollerainnehav och bruk av skjutvapen och ammunition. Behovet därav framgår inte minstav att skjulvapen i ökad utsträckning används i sambandmed allvarliga brott. Lika givet är att kontroUen inte fär utformas så alt detlegitima innehavet och användningen av skjulvapen onödigtvis försvåras. Delalldeles övervägande antalet personer som innehar eller är intresserade av vapenär laglydiga och ansvarskännande personer. Det är därför naturligt alt mångakan uppleva en ingripande reglering på detta område som onödig, somdet slår klart att inte ens de mest långtgående bestämmelser lär kunna helteliminera risken för att vapen ibland ändå kommer i händerna på en olämpligperson. Alt åstadkomma en lämplig avvägning mellan de i och för sig oförenligaintressen som här gör sig gällande är en lika vansklig som viktig uppgift. Nugällande vapenförordning (1949:340 VF) trädde i kraft . Denhar senare ändrats på vissa punkter. Materiellt betydelsefulla ändringar avkontrollsystemet genomfördes . Förslaget lill ändringar byggdeemellertid på den uppfattningen att de ursprungliga bestämmelserna fått en istort sett ändamålsenlig utformning. Enligt min mening kan man fortfarandeinstämma i den uppfattningen. har emellertid i olika sammanhanguppkommit frågor om ändring av skilda bestämmelser i förordningen. I ett parfall har författningen också ändrats, delvis som följd av andraförfattningsändringar. De senaste ändringarna genomfördes , då bl.a.straffet för olaga vapeninnehav skärptes (SFS 1971:236). 1968 upprättad promemoria har olika frågor omändring i framför allt VF tagits upp till behandling. Ändringar föreslåsdessutom i allmänna ordningssladgan (1956:617), förordningen (1949:341) omexplosiva varor (explosivvaruförordningen) och kungörelsen (1949:614) angåendeförbud mot utförsel från riket av krigsmateriel. TiU en del har de sålundaföreslagna ändringarna närmast karaktär av förtydliganden av nuvarande regler.Förslagen innehåller emellertid även en del nyheter. Särskilt kan nämnasändringar som syftar till att skapa förutsättningarför en säkrare förvaring av skjutvapen och ammunition saml för en merfullständig vapenregistrering. Vidare föreslås inskränkningar i möjligheternaalt låna ut sådana vapen som kulsprutepistol, pistol och revolver. Frågor om tiUståndatt idka handel med skjutvapen och att införa sädana vapen lill riket skallenligt förslaget överflyttas från länsstyrelse till polismyndighet. I en skrivelse tUl Kungl. Maj:tden har lagt fram vissa förslag lilländringar i den nuvarande vapenregleringen, främst i fråga om jaktvapen. Bl.a.förordas ändrade riktlinjer för tUlslåndsgivningen i vissa fall. är det sålunda inte längre motiverat alt lillståndsmyndighelen skallbedöma om sökanden har behov av det eUer de vapen som ansökningen avser. Varjejägare som har visat sig besitta de nödvändiga personliga egenskaperna börsålunda enligt förbundet beviljas tillstånd att inneha det eller de vapen hansjälv anser sig ha behov av för sin jaklulövning. Vidare föreslås att den somsöker tillstånd att förvärva jaktvapen inte som gällandetillämpningsföreskrifter till VF kräver skall behöva visa alt han har tillgång liUjaktmark. Departementspromemorianoch jägareförbundets skrivelse har varit föremål för gemensamremissbehandling. De förslag till ändringar i gällande bestämmelser sompromemorian innehåller har därvid fått ell blandat mottagande. Åtskilligaremissinstanser förklarar sig i huvudsak biträda promemorians förslag. Andra äremellertid kritiska såväl mot vissa enskildheter i dessa förslag som framförallt mot den omständigheten alt den i promemorian gjorda översynen fåll enalltför begränsad omfattning. Från flera håll har i anslutning lill dessasynpunkter framställts krav på fullständig översyn av vapenförfatlningarna.Kravet motiveras i aUmänhet med att promemorieförslagen inte i tillräckligutsträckning avhjälper de sakliga brister som vidlåder den nuvarande regleringenoch all de inte heller kan förväntas bidra till en större enhetiighet itillämpningen. 1 sammanhanget betonas vidare alt de förslag som Svenska jägareförbundethar lagt fram i sin skrivelse kräver ytterligare överväganden. Inställningentill sistnämnda förslag varierar också remissinstanserna emellan. Några, bl.a.flertalet jagar- och jaktvårdsorganisationer, ansluter sig i allt väsentligttill de synpunkter som redovisas i skrivelsen. Särskilt från polishåll intarman däremot en avvisande håUning till flera av de i förbundels skrivelseframlagda förslagen. Jag har konstateratalt i stort sett fortfarande framstår som ändamålsenliga. Deprinciper som ligger lill grund för bestämmelserna är sålunda enligt min meningi sina huvuddrag alltjämt hållbara. De reformförslag som har lagts fram frånolika håU gäller också till största delen frågor av mer speciell karaktär sombör kunna lösas inom ramen för gällande syslem och på grundval enbart avföreliggande utredningsmaterial. Jag anser alltså inte all det finnstillräcklig anledning att nuföranstalta om ytterligare utredning och på så sätt försena de frän praktisksynpunkt betydelsefulla delreformer i vapenlagstiftningen som det här är frågaom. Vad angår Svenska jägareförbundels förslag att avskaffa behovsprövningenvid tUlslåndsgivningen för jaktvapen är jag emelletid inte beredd all påföreliggande utredningsmaterial föreslå någon ändring av gällande bestämmelser.Som har nämnts i del föregående har jaktmark-utredningen för avsikt all vidsidan av sina övriga uppgifter ta upp även frågor om tiUståndsgivningen förjaktvapen. Svenska jägareförbundets framställning bör lämpligen prövas isamband med de överväganden som utredningens förslag kan ge anledning lill. Desakliga ändringar som krävs i VF medför att ingrepp måste göras i åtskilliga avförordningens paragrafer. Med hänsyn härtill och till den omständigheten alt VFredan f.n. måste anses vara behäftad med vissa redaktioneUa brister bor dennaförordning nu lämpligen ersättas med en helt ny författning. Denna nyaförfattning bör ges beteckningen vapenlag (VL). Dehuvudprinciper som ligger tUl grund för VF har som tidigare nämnts i stort settvisat sig vara ändamålsenliga. Jag anser därför att den nya VL i stort sett börbygga på samma grundprinciper som VF. I den allmänna motiveringen tillförslaget kommer jag därför all inskränka mig till att beröra de särskildapunkter där jag funnit det vara nödvändigt alt frångå gäUande ordning ellerlagtekniska lösningar. I VF finns f.n. en mängdbestämmelser som har karaktären av delaljföreskrifter. Sådana bestämmelser börenligt min uppfattning inte tas in i den nya VL. Föreskrifter av detta slagliksom närmare bestämmelser om tiUämpningen av lagen bör ges i en särskUdkungörelse. Om godtar förslaget till VL, kommer jag att anmälafrågan om en sådan kungörelse för Kungl.Maj:t. EnligtVF får skjutvapen inte innehas av annan än den som har få» tiUstånd till det avpolismyndighet eller som har deklarerat vapnet enligt äldre bestämmelser. Dendefinition på skjulvapen som finns intagen i 1 § VF är förhållandevis vid.Under denna definition faller sålunda vapen av högst varierande farlighetsgrad.Delta förhållande har bl.a. medfört all det blivit nödvändigt med en vissdifferentiering av kraven vid lillslåndgivningen. Vissa vapen, som i och försig går in under definitionen på skjutvapen, har dock genom en särskildundantagsbestämmelse lämnats utanför förordningens tillämpningsområde. Tilldenna grupp av vapen, som aUlså får förvärvas och innehas utan tUlstånd, hör bl.a. sådanaluft- och fjädervapen som är avsedda för målskjutning. Frågan omluft- och fjädervapnens ställning har diskuterats vid åtskilliga tillfällen.Under hänvisning tiU att del i viss utsträckning förekommer missbruk av sådanavapen, särskilt av barn och ungdom, har man från olika håll därvid salt i frågaom inte dessa typer av vapen generellt bör bli licensplikliga. Av främstpraktiska skäl har dessa förslag avvisats av statsmakterna. Man har istället vall att pä annat sätt söka reglera användningen av dessa vapen. 1avsikt att hindra missbruk inom tätorterna har man sålunda i 6 § andra stycketallmänna ordningssladgan fört in en bestämmelse som förbjuder den som inte harfyllt 16 är alt ulan tillstånd av polismyndighet begagna luft- ellerfjädervapen utomhus inom stadsplanelagt område. Överträdelse av förbudetstraffas med böter, högst , eller, i vissa fall, med dagsböter. Om barnsom inte har fyllt bryter mot förbudet, straffas vårdnadshavaren, omdenne inte har gjort vad som ankommer på honom för att förhindra förseelsen.Sedan den gäller vidare enligt jaktstadgan (1938:279) etlundantagslöst förbud mot att använda luft- eller fjädervapen vid jakt (5 § 1mom.). Straffet för överträdelse av denna bestämmelse är dagsböter. Dessutomskall vapen och ammunition förklaras förverkade, om del inte är uppenbartobilligt. 1promemorian lämnas en redogörelse för ett par framställningar, i vilka krav pånytt förs fram om licensbeläggning av luft- och fjädervapen. Som motivering fördessa krav har åberopats det förhållandet att antalet fall av s.k. okynnesskjulningmed luftbössa visar en fortgående ökning och att del vid sådan skjutning ocksåförekommer åtskilliga olyckor med personskador, särskilt på barn. Del görsvidare gällande att denna typ av vapen, trots jaktstadgans förbud, fortfarandeanvänds för jakt, särskilt mot fåglar. Förslagetalt samtliga luft- och fjädervapen skall föras in under VF:s tillämpningsområdehar inte vunnit anslutning i promemorian. Där anförs bl.a. att en sådan ordningskulle kräva en alltför vidlyftig administrativ apparat. För att nå bättreförhållanden på delta område förordas i stället ytterligare inskränkningar ibarns och ungdomars rätt att självständigt handha vapen av det slag som det härär fråga om. Sålunda föreslås sådana ändringar i 6 § andra stycket allmännaordningsstadgan som innebär alt där angivna åldersgräns höjs till 18 åroch att regeln om polismyndighets tillstånd i princip kommer att gälla även dåskjutningen skall äga rum utanför stadsplanelagt område. 1 sistnämnda fallskall dock enligt förslaget tillstånd av polismyndighet inte krävas, omskjutningen sker under betryggande uppsikt av person som har fyllt . Avpromemorian framgår alt det inte finns någon statistik över skador, vilkaförorsakats av luft- och fjädervapen. Del framhålls emellertid att del intetorde råda något tvivel om att dessa vapen bidrar till ett inte helt obetydligtantal person- och sakskador. Det är vidare allmänt känt att dessa skador somregel uppkommer i samband med att vapen av denna typ används för skjutningunder okontrollerade former eller för ren s.k. okynnesskjulning. Riskerna isamband med en sådan okontrollerad användning av dessa vapen ökar givelvis itakt med att vapnen till följd av den tekniska utvecklingen får allt högreprestanda. Remissinstanserna är också, med endast ett par undantag, av denmeningen att de nuvarande bestämmelserna på området behöver skärpas. Jag kanansluta mig lill den uppfattningen. I likhet med det alldelesövervägande antalet remissinstanser delar jag emellertid det i promemorian slutligenredovisade ställningstagandet som går ut på att man inte heller nu bör läggaalla luft- och fjädervapen under licensplikt utan att man i första hand börsöka komma till rätta med förekommande missbruk genom att ytterligare begränsadet fria användningsområdet för vapen av denna typ. Förslaget att höja åldersgränseni 6 § andra stycket allmänna ordningsstadgan till har i allmänhet gillatsav remissinstanserna och jag anser också att en sådan höjning är välbetänkt.Tanken alt utvidga regleringen till att gälla även utanför sladsplanelaglområde accepteras i och för sig i flertalet yttranden. Det påpekas emellertid idelta sammanhang från ett flertal håll att allmänheten ofta saknar närmarekännedom om den planmässiga indelningen av riket. Med hänsyn härtill framhållsbetydelsen av att man får en enhetiig reglering och kan undvika att ha skildabestämmelser för olika typer av områden. Några remissinstanser förordar motbakgrund härav att man för den som är alllid bör ställa krav på tillståndav polismyndighet för skjutning utomhus. Andra rekommenderar alt tillslåndsförfarandethelt slopas och ersätts med en bestämmelse av innebörd alt den som inte uppnåttnyssnämnda ålder får begagna luft- och fjädervapen utomhus, endast om del skerunder uppsikt av någon som har fyUt21år. Depraktiska olägenheterna med en ordning som innebär alt man liksom f.n. kommeralt ha skilda regler för skjutning utomhus med luft- och fjädervapen, beroendepå om skjutningen sker inom stadsplandagda områden eller inom annat område, harenligt min mening i viss mån överbetonals i remissyttrandena. Det är emellertidgivet att en enhetlig reglering är att föredra, om del visar sig möjligt alt geden etl innehåll som från saklig synpunkt framstår som rimligt i båda fallen. Målskjutningmed luft- och fjädervapen är ett omtyckt och vanligt förekommande fritidsnöjeinte minst bland äldre barn och ungdom. 1 mänga fall förfogar man inte överlokaler som är lämpliga för detta ändamål. Målskjutningen med luftpistoler ochluftgevär sker därför i rätt stor utsträckning utomhus. Trots detta måste mankonstatera att denna verksamhet för det mesta är praktiskt taget helt ofarlig,i synnerhet om skjutningenäger rum utanför tättbebyggt område och kontrolleras av någon erfaren ochansvarsmedveten person. Att under sådana förhållanden införa ell ovillkorligtförbud för ungdomar ända att ulan tillstånd av polismyndighetägna sig åt sådan skjutning utomhus anser jag skulle vara att gå för långt i restriktivitet.Det förefaller mig då mer ändamålsenligt med en regel som i sådana falltillåter skjutning utan tillstånd förutsatt att någon person som hunnit tillmer mogen ålder har tillsyn över skjutningen. Inom sladsplanelagl område ärvarje form av skottlossning i princip alllid mera riskfylld varför del därtorde vara motiverat att upprätthålla etl ovUlkorligt krav på tillstånd av polismyndighetför att garantera all skjutning i vilken den som är deltar alllidkommer att bedrivas under helt betryggande förhållanden. Av vad jag nu anfört framgåratt det enligt min mening inte finns någon enhetlig lösning som sakligt sett ärmer tillfredsställande än det i promemorian redovisade förslaget. Jag föreslårdärför efter samråd med chefen för att 6 § andra stycketallmänna ordningssladgan ändras i huvudsaklig överensstämmelse med dettaförslag. Det bör dock vara tillräckligt alt den som skall öva tillsyn överskjutning utom stadsplanelagt område för att polismyndighetens tillstånd inteskall behövas har uppnått en ålder . Ettstort antal remissinstanser menar, att de ansvarsbestämmelser i allmänna ordningsstadgan,som gäller vid överträdelse av nu angivna föreskrifter (28 §), bör kompletterasmed en föreskrift om förverkande av vapen och ammunition. Detta önskemål börenligt min mening tillgodoses. Jag förordar alltså att i 30 § allmänna ordningssladganlas in en bestämmelse av innebörd alt vapen, som använts i strid medbestämmelserna i 6 § första och andra styckena samma stadga, jämte för vapnetavsedd ammunition kan förklaras förverkade. Förverkande kommer vid sådantförhållande att kunna ske inte bara beträffande luft- och fjädervapen ulanockså beträffande sädana eldvapen som avses i 6 § första stycket allmänna ordningsstadgan.Denna ordning är enligt mitt förmenande ändamålsenlig. Enligt allmänna reglerbör förverkande inte äga rum om del skulle vara uppenbart obilligt. Fråganom behovet av särskUda regler angående beslag av vapen kommer alt behandlas iannat sammanhang (4.11). Jaghar i det föregående talat om luft- och fjädervapen som en enhetlig gruppvapen. Enligt nuvarande lydelse av 1 § tredje stycket VF är emellertid endastsådana luft- och fjäderbössor samt luft- och fjäderpistoler som är avsedda förmålskjutning undantagna från förordningens tillämpningsområde. Avsikten meddenna ordning torde ha varit att göra förordningen tillämplig på endast sådanaluft- och fjädervapen som till sin verkan kan anses likvärdiga med deskjulvapen av annat slag som omfattas I den praktiska tiUämpningen lär dock någon uppdelning mellanolika slag av luft- och fjädervapen enligt det angivna kriteriet aldrig hagjorts. Jag vUl emellertid i detta sammanhang framhålla att en del av de luftvapensom tillverkas torde ha så höga prestanda vad beträffar ulgångshastighel,anslagsenergi och skoltvidd att det mot bakgrund härav kan framstå sommotiverat att kräva alt den som hädanefter vill förvärva och inneha ett sådantavancerat vapen bör ha tillstånd därtill. Vid sådant förhållande bör den nyalagens undanlagsbestämmelse för vissa luft- och fjädervapen inte längre knytasenbart tiU kriteriet 'avsedd för målskjutning'. Jag förordar därför attifrågavarande undanlagsbestämmelse i den nya lagen förses med ett tillägg sominnebär alt endast sådana för målskjutning avsedda, mera ordinära luft- ochfjädervapen som har en i förhållande till andra jämförliga skjulvapen begränsadeffekt kommer att vara undantagna från lagens tillämpningsområde. Inågra remissyttranden har föreslagits att även kolsyrevapen skall undantas frånVF:s tillämpningsområde eftersom dessa vapen i fråga om verkningssätt ochprestanda är likvärdiga med luftvapen. Jag kan inte biträda detta förslag.Kolsyrevapnen skiljer sig från luftvapen därigenom all ulskjutningen avprojektiler sker med hjälp av en särskilt framställd gas, varigenom vapnensanvändbarhet och farlighet kan öka på ett sätt som normalt inte torde varamöjligt när det gäller luftvapen (prop. 1961:21, s. 20). Dethar i olika sammanhang påpekats att det ibland uppstått osäkerhet huruvida endel vapenlyper som t.ex. armborst, harpunvapen och vissa sprayer skall ansessom licensplikliga skjulvapen i VF:s mening. Jag har för avsikt att återkomma tUldessa frågor i specialmotiveringen. Somjag har nämnt är bestämmelserna i tiUämpliga inte bara på komplettaskjulvapen ulan också på vissa lösa tillbehör till sådana vapen, nämligenslutstycken saml eldrör och pipor till skjulvapen, med undantag för inslickspiportill kulgevär och pistoler eller andra sådana fickvapen. Ljuddämpare tiUskjulvapen är inte omnämnda i uppräkningen av de i detta sammanhang aktuella tUlbehören,vUket innebär alt de f.n. inte är licensbdagda. Enligt 5 § 1 mom. jaktstadganfår dock skjutvapen som är försett med ljuddämpare inte användas vid jakt. Iallmänna handeln förekommer numera ljuddämpare som är avsedda alt monteras påolika typer av skjutvapen. Detta förhållande i förening med de fördelar som kantänkas stå att vinna genom användning av ljuddämpare bl.a. vid olovlig ellerolaga jakt kan inbjuda till missbruk och överträdelser av skilda bestämmelser ijaktlagstiftningen. Jag föreslår därför, i enlighet med vad som har förordals ipromemorian och tillstyrkts av remissins- lanserna,alt ljuddämpare till skjulvapen görs licensplikliga genom alt de las med i denförut nämnda uppräkningen av lösa tillbehör till vapen som inte får förvärvaseller innehas utan särskilt tillstånd. Vid remissbehandlingen har man frånnågra håll velat gå längre än vad som föreslagils i promemorian och därvidframlagt förslag om införande av förbud mot tiUverkning och import avljuddämpare. Eftersom del i undanlagsfall t.ex. vid viltvård och bekämpningav skadedjur inom tätbebyggt område möjligen kan finnas ett legaltanvändningsområde för ljuddämpare, har jag dock för egen del stannat föruppfattningen att man bör nöja sig med att införa licenslvång. Uppenbart äremellertid att tiUståndsgivningen i dessa fall bör vara synnerligen restriktiv. Det har förekommit alt mani den allmänna handeln salufört en anordning som gör del möjligt att användaannan ammunition lill ett skjutvapen än den som vapnet ursprungligen är avsettför. Anordningen, som vanligtvis kallas reduceringspatron, består av enmetallcylinder med samma ytlermått som den reguljära ammunitionen för vapnet. Icylindern finns ett lopp i vilket en patron kan placeras. Anordningen förs in ivapnets patronläge och loppet fungerar då som en vapenpipa med mindre diameterän vapnets ursprungliga kaliber. Både kulpatroner och hagelpatroner kananvändas i en sådan reduceringspalron. Om cyUnderns lopp är excentrisktplacerat, kan ammunition som fungerar genom kantantändning användas i vapen sombygger på cenlralanländningsprincipen. Med hjälp av en reduceringspalron kanman alltså lill ett skjutvapen använda ammunition av annan kaliber, med annan projekliltypoch med annat antändningssytem än vapnet är avsett för. I praxis har visstveksamhet rått angående bedömningen av reduceringspatroner. I den mån detdärvid inträffat att en sådan anordning inte betraktats som instickspipa ochännu mindre som eldrör eller vanlig pipa till skjutvapen har konsekvensenblivit att anordningen inte ansetts vara licenspliklig trots alt den ipraktiken fungerar på motsvarande sätt som en inslickspipa och är avsedd för hagdgevär.Med reduceringspalron har man fått en möjlighet all på ett myckel enkelt sättutnyttja etl hagdgevär som etl kulgevär. Delta förhållande ger anledning tillstarka betänkligheter, i synnerhet om man beaktar att det här även kan bli frägaom ammunUion med salongsgevärskaliber. Om man därtill även tar hänsyn till det förhållandetatt en grovkalibrig hagelpipa i dessa sammanhang kan ha en viss ljuddämpandeeffekt torde det stå klart alt del här är fråga om en anordning som kanmissbrukas på olika sätt, bl.a. vid olika former av jakt. I likhet medJägareförbundet och många av remissinstanserna anser jag därför att s.k. reduceringspalronerbör vara licenspliktiga. Svenska jägareförbundethar i sin skrivelse föreslagit, alt licensplikt införs föralla inslickspipor. Det är enligt förbundet inte rimligt att en person genomall förvärva en inslickspipa lill en grovkalibrig studsarekan ändra denna till ett salongsgevär. Jag delar Jägareförbundetsuppfattning. Den f.n. fria försäljningen av instickspipor för kul vapen ingerungefär samma betänkligheter som anförts i fråga om reduceringspalroner. Tillbilden hör vidare alt gränsdragningen mellan vad som skall betecknas som reduceringspalroner,reduceringshylsor eller instickspipor synes vara rätt flytande ochi varje fall kan ge anledning till tolkningsproblem. I jaklsammanhang tordeinstickspipornas värde vara relativt obetydligt. I likhet med nästan aUaremissinstanser som yttrat sig i frågan förordar jag därför att den nuvarandeundantagsbestämmelsen i 1 § VF som innebär att instickspipor för kulgevär ochpistoler eller andra dylika fickvapen f.n. är licensfria inte tas med i den nyalagen. Vid sådant förhållande kommer samtliga instickspipor,reduceringspatroner och liknande anordningar att bli licenspliktiga.