prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Detta innebär att köparen, om han anser det vara förenligt med sinaintressen, alltid har möjlighet att godta garantin som en dd av köpavtalet ochstödja sig på den tvingande lagens regler om garantisituationen. I enlighet med det anförda förordar jag att konsumentköplagenskall innehåUa regler om säljarens ansvar för fel i varan dels beträffande garantifallen,dels beträffande övriga felsituationer. Som utredningen föreslår bör i 4 § tasupp bestämmelser om påföljder av att ett åtagande att avhjälpafel inte fullgörs inom skälig tid och i 5 § regler om påföljder av fel i andrafall. Vad angår bestämmelsernas närmare innehåll vill jag framhålla följande. Denav utredningen föreslagna huvudregeln om köparens befogenheter i garantifallen(4 § första stycket första punkten) har under remissbehandlingen kritiserats iframför allt tre hänseenden. Från konsumenthåll har ifrågasatts om köparens hävningsrättbör vara betingad av att säljarens kontraktsbrott är väsentiigt. Frånnäringslivets sida har framförts betänkligheter dels mot att köparen ges rättatt kräva avdrag på köpeskillingen, dels mot att han kan fordra ersättning förkostnader för avhjälpande av fel. Som jag har anfört i den allmännamotiveringen (6.2.6) biträder jag utredningens förslag i dessa avseenden,bortsett från att regeln om hävningsrätt bör utformas så att den gäUer i aUa faUdå dröjsmålet inte är av ringa betydelse för köparen. Jag anser således atthuvudregeln om köparens rättigheter när ett avhjälpningsåtagande inte fullgörsinom skälig tid bör utformas enligt utredningsförslaget med nu angivenjämkning. Föratt köparen skall få utöva de befogenheter huvudregeln tUlerkänner honom börsåledes krävas att två föratsättningar är uppfyllda. Dels skall det röra sig omett fel som säljaren har åtagit sig att avhjälpa. Dels skaU felet inte harättats genom avhjälpande eUer genom leverans av gillt gods inom skäligtid efter det att köparen framställt anspråk på grund av felet. Beträffandeden första av de angivna förutsättningarna vill jag till en början hänvisa tillvad jag har anfört i det föregående. Huvudregeln avses främst bli tillämplig ifall då säljaren genom garanti har utfäst sig att reparera fel som uppstår ivaran. Har garanti lämnats beträffande varan men innefattar garantin intenågot åtagande att avhjälpa fel - den avser t.ex. uteslutande tUlförsäkran omviss egenskap hos varan blir frågan om köparens befogenheter i händelse av felatt bedöma enligt 5 §. Med anlednina av ett påpekande av näringslivet vill jagi sammanhanget anmärka att 4 § inte uttryckligen reglerar det fallet att engaranti innefattar ett åtagande att rätta felet uteslutande i den meningen attsäljaren är beredd att lämna felfri vara i den felaktigas ställe. Det tordeemellertid ligga i sakens natur att 4 § skall vara tiUämplig även i sådant faU.Någon uttryckUg regel härom synes inte behövlig. Ensärskild fräga är vad som skall räknas som "fel" enligt konsumentköplagen.Som utredningen framhåller bör de normer som har utbildats vid tillämpning avden allmänna köplagen vara vägledande på denna punkt. Det ligger i sakens naturatt det vid konsumentköp främst blir fråga om s. k. faktiska fel. För konsumentköpensdel bör vidare uppmärksammas att 710 §§ i speciella hänseenden preciserar nären vara skall anses som felaktig vid tiUämpning av de tvingande reglerna. Denandra av de berörda förutsättningama för huvudregelns tillämpninghar i remissyttrandena diskuterats främst såvitt avser innebörden av uttrycket"skälig tid". För egen del vill jag på denna punkt anföra följande.Längden av tidsfristen bör bestämmas med hänsyn i första hand tiU förhåUandenapå köparens sida. Härvid är främst att beakta dennes behov av varan. Genomregeln inskärps att han inte skall vara utlämnad åt säljarens godtycke i frågaom hur han skall behöva vänta på att säljaren skall uppfylla sittåtagande. Även säljarens möjlighet att avhjälpa felet bör beaktas. påpekar bör hänsyn exempelvis tas till att varan är av kompliceradbeskaffenhet och att det därför kan krävas mer än ett reparationsförsök. Jagvill dock framhålla att köparen normalt inte skall behöva finna sig i attsäljaren upprepade gånger tar in varan på sin verkstad för reparation av sammafel. Om felet finns kvar efter flera reparationsförsök bör alltså köparen somregel ha rätt att göra de i paragrafen föreskrivna påföljderna gällande.Tillfällig arbetsanhopning på den av säljaren anvisade verkstaden bör kunnabeaktas när det gäller att avgöra vad som är skälig tid. Som näringslivet harpåpekat bör ett längre dröjsmål än annars kunna godtas om säljaren ställer enersättningsvara tUl köparens disposition . Detta kan bliaktuellt exempelvis om reparation inte kan utföras på grund av att verkstadenär stängd för semester. En annan omständighet som givetvis också är av betydelseär felets art. Om detta är jämförelsevis ringa och inte i märkbar mån inverkarpä varans användbarhet bör ett längre dröjsmål kunna accepteras än om felet ärså allvarligt att varan är helt obrukbar. En fömtsättning för att tidsfristenöver huvud taget skall börja löpa bör givetvis vara att köparen ställer varantill säljarens förfogande för undersökning och reparation. Liksombeträffande den tilläggsfrist som förutsätts vid leveransuppmaning enligt 3 §finns beträffande motsvarande tidsfrist i 4 § anled-,ning överväga ombedömningen av vad som skaU räknas som "skälig tid" skall påverkas avomständigheter som är att hänföra till force majeure. Enligt min mening bör detinte heller i gafantifallen vara uteslutet att ta viss hänsyn till förhåUandenav sådant slag. Den omständigheten att ett mycket stort antal varor av sammatyp visar sig vara behäftade med viss defekt och att det därför kan tajämförelsevis att avhjälpa felen i alla sålda varor kan också i ochför sig föranleda att något längre väntetider kan få accepteras. Jag vill dockunderstryka att även i dessa fall vederbörlig hänsyn måste tas till köparensintresse av att inte behöva vänta på rättelse . Somframgår av huvudregeln är de tre påföljder som anvisas köparen i 4 § förstastycket (prisavdrag, ersättning för avhjälpande av fel samt hävning) attuppfatta som alternativa. Köparen får således välja vilken av befogenheternahan önskar använda. Väljer han att kräva prisavdrag eller ersättning för attavhjälpa felet kan han inte göra denandra av dessa båda påföljder gällande. Däremot har han enligt 6 § rätt attunder där angivna förutsättningar kräva ersättning för sådan utgift som han harådragit sig tUl följd av felet. Somhar berörts i det föregående blir det i fråga om garantier som begränsats igeografiskt hänseende emellanåt beroende av en tolkning av villkoren förgarantin vilka påföljder köparen äger göra gällande mot säljaren vid fel ivaran. Ett praktiskt faU är att felet visar sig vid användning utomlands avvaran men garantiåtagandet endast innefattar utfästelse att avhjälpa fel påverkstad inom . Omfattas felet i och för sig av garantin, står det naturligenköparen fritt att på egen bekostnad ombesörja transport av varan till Sverigeoch påkalla felets avhjälpande här. Detta kan emellertid stundom vara olämpligtfrån köparens synpunkt, eftersom transportkostnaden skulle överstiga reparationskostnaden.Jag tänker exempelvis på det fallet att en bU visar sig vara behäftad med felsom omöjliggör vidare färd med fordonet. Frågan om köparen då kan avhjälpafelet utomlands och erhålla ersättning för denna kostnad av garantigivarenregleras inte i 4 §. Skulle garantin vara att tolka så, att felet inte omfattasav åtagandet, träder 5 § i funktion. Köparen kan då med stöd av denna paragrafkräva prisavdrag eller om felet inte är av ringa betydelse häva köpet. Somframgår av 6 § andra punkten kan köparen dock inte i denna situation krävaersättning för avhjälpande av felet men väl fordra kompensation för annan utgiftsom han har ådragit sig till följd av detta. Innebördenav de påföljder som står köparen tiU buds har berörts i den allmännamotiveringen (6.2.6). Rätten att göra avdrag på köpeskillingen tillkommerköparen oavsett om felet är väsentligt eller inte. Detsamma gäUer möjlighetenatt fordra ersättning för avhjälpande av felet. Sistnämnda rätt begränsas genomföreskriften att ersättningen skall vara "skälig". Vid bedömningenav vad som skaU räknas som skälig ersättning bör bl. a. tas hänsyn till om reparationskett genom anUtande av fackman. Med anledning av ett påpekande frånnäringslivet viU jag framhålla att bestämmelsen inte utesluter att köparen kankräva ersättning för kostnad som har uppstått för avhjälpande av felutomlands. En första förutsättning för att sådan ersättning skall kunna utgå ärgivetvis att rekvisiten i 4 § är uppfyllda, dvs. att köparen har framställtanspråk hos säljaren på grand av felet och att detta inte har avhjälpts inomskälig tid. Om köparen i en sådan situation låter avhjälpa felet utomlands börhan i och för sig kunna få ersättning härför. Åtminstone i faU dågarantiåtagandet är begränsat i geograflskt hänseende, exempelvis så att detbara gäUer reparation inom , bör emellertid ersättning inte kunna utgåmed högre belopp än vad som motsvarar kostnaden för avhjälpande av fdet inomgarantins gUtighetsområde. Dentredje av de befogenheter som står köparen till buds vid säljarens bristandeuppfyllelse av ett avhjälpningsåtagande är rätten att häva kö- Som jag har nämnt tidigare krävs i detta fall liksom enligt 5 § att felet inte är av ringa betydelse för köparen.Bedömningen av felets väsentlighet skall ske från köparens synpunkt. Jag kan idenna del hänvisa till vad jag har anfört beträffande dröjsmål vid 3 §. NäringsUvethar i sitt yttrande förordat att säljaren tillerkänns en interpeUationsrätt idetta sammanhang. Jag återkommer till denna fråga vid behandlingen avll §. Som har nämnts i den allmänna motiveringen (6.2.6) anserjag det inte vara nödvändigt att i lagen ta med någon regel motsvarande 47 §köplagen. Frågan om vilken verkan som bör tillmätas den omständigheten attköparen undersökt varan före köpet får således avgöras enligt allmännaköprättsliga regler. I likhet med utredningen vUl jag understryka att någonplikt att företa en fackmannamässig granskning av varan normalt sett inte kananses åvila konsumenten, även om han undersöker varan på det sätt som avses iparagrafen. Vid bedömningen av vad konsumenten "bort märka" vid enundersökning av varan bör således tas stor hänsyn till att han på grund avbristande kunskaper o. d. ofta saknar möjlighet att konstatera eventuellafelaktigheter hos t. ex. varor med maskinella beståndsdelar. Lagen reglerar inte heUer frågor om parternas återgängsprestationervid hävning. Härvidlag torde emellertid de principer som har kommit tilluttryck i 57 och 58 §§ köplagen kunna tjäna till viss ledning. I regel ärköparen inte skyldig att kompensera säljaren för värdeminskning som varan harundergått. En annan sak är alt köparen med hänsyn till omständigheterna kanvara skyldig att vidkännas viss kostnad för den nytta han har haft av varanunder tiden efter köpet. 1 4 § första stycket andra punkten utredningens lagförslagingår en undantagsregel om giltigheten i vissa fall av förbehåll som inskränkerköparens hävningsrätt. Regeln har allmänt godtagits av remissinstanserna.Också jag biträder utredningens förslag i denna del. I lagen bör alltså utsägasatt förbehåll som inskränker köparens rätt att häva köpet skall gälla, ombetydande skada skulle åsamkas säljaren genom att köpet hävs och han erbjuderköparen skälig ersättning för felet samt det inte är uppenbart att varan intekan användas för sitt ändamål. Den föreslagna undantagsregeln tar i första hand sikte påfall liknande dem som avses med dess motsvarighet i 3 §, dvs. köp av varor somsäljaren, exempelvis på grund av att de är specialtillverkade för köparen, harsvårt att avyttra till annan än denne. Det i regeln uppställda skaderekvisitetavser den risk för skada som föreligger i det enskilda fallet. Denomständigheten att ett stort antal köpare gör gäUande anspråk pågrund av en garanti som har utfärdats av säljaren beträffande visst slag avvara skall således inte i och för sig inverka på bedömningen av om skadan äratt räkna som "betydande" eller inte. Säljarens erbjudande omersättning till köparen kan antingen framgå av avtalsvill- koren eller lämnas i samband med att köparen förklarar sigvilja häva köpet. Ersättningen bör ge köparen skälig kompensation för denförlust han lider genom varans minskade användbarhet. Den bör därför avse intebara sådana direkta kostnader som han har haft för att avhjälpa felet utan ävenhans förlust i övrigt. Den friskrivningsmöjlighet som regeln ger säljarenbegränsas på väsentligen samma sätt som dess motsvarighet i 3 § genom kravetatt det inte får vara uppenbart att varan inte kan användas för sitt ändamål.Är felet så allvarligt att varan är oanvändbar, bör köparen alltid ha hävningsrätt. I 4 § andra stycket utredningens förslag regleras köparensrätt att innehålla köpeskiUingen i avvaktan på att felet rättas. Som framgårav den allmänna motiveringen (6.2.6) delar jag inte de farhågor som under remissbehandlingenhar uttalats av bl. a. näringslivet i fråga om de negativa följder som ensådan ratt för köparen kan ha. Jag anser följaktligen att köparen genomföreskrift i lagen bör ges sådan befogenhet att innehålla köpeskUlingen somutredningen föreslår. De av utredningen föreslagna reglerna omförutsättningarna för utövande av denna rätt har i allmänhet inte föranlettnågon erinran i remissyttrandena. Enligt KO;s mening bör dock regeln omköparens rätt att innehålla köpeskillingen vid ringa fel utformas så, att denlämnar utrymme för en friare bedömning än vad som följer av förslaget. Föregen del vill jag med anledning härav anföra följande. Enligt förslaget fårköparen vid ringa fel inte innehålla mer av köpeskUlingen än vad som kan antasmotsvara dubbla kostnaden för felets avhjälpande. Med den sålunda föreslagnaformuleringen motverkas på två sätt risken för att köparen innehåller ettbelopp som överstiger vad han har rätt att innehålla. Dels ges köparen rätt attinnehålla inte endast själva reparationskostnaden utan dubbla kostnaden föravhjälpande av felet. Dels har kravet på bevisning i fråga om kostnadensstorlek satts lågt. Det räcker att köparen gör antagligt attreparationskostnaden uppgår till visst belopp. Med hänsyn härtill anser jaginte att det finns skäl att mjuka upp regeln ytterligare till köparens förmån.Beträffande den närmare innebörden av andra stycket kan jag i övrigt hänvisatill dess motsvarighet i 3 § andra stycket. Med anledning av ett påpekande av näringslivet (se 5.2.6)vill jag med tanke på situationer då varan är behäftad med ringa fel tillägga,att köparen vid avbetalningsköp bör kunna innehålla de närmast förfallandeposter som tUlhopa motsvarar högst dubbla avhjälpningskost-naden. Köparenbehöver således inte avvakta tUls endast de restposter återstår avkreditbeloppet som motsvarar den dubbla kostnaden för avhjälpande. Tredje stycket i 4 § upptar den viktiga regeln attparagrafen skall gälla även om åtagandet att avhjälpa felet har gjorts avvarans tillverkare eller eljest av annan än säljaren men för dennes räkning.Att köparen bör ha möjlighet att vanda sig mot säljaren också när ett avtredje mangjort garantiåtagande inte uppfylls anser jag vara uppenbart. För köparen ärdet naturligt att i dessa fall uppfatta säljaren och garantigivaren som enenhet. De primära befogenheter som står köparen till buds vid fel i varan,nämligen rätten att kräva prisavdrag och att häva köpet, kan knappast görasgällande mot annan än säljaren. Detsamma gäller möjligheten för köparen attinnehålla köpeskillingen. Härtill kommer att det, som utredningen understryker,emellanåt är oklart på vilket sätt en garanti påverkar säljarens ansvar och ivad mån köparen är bunden att använda garantin. Konsumentköplagen bör även medtanke på sådana fall klargöra att köparen vid tredjemansåtagande kan vända sigdirekt mot säljaren. Den av utredningen föreslagna bestämmelsen har tillstyrktseller lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Även jag ansluter mig tillförslaget. Medanledning av vad näringslivet har anfört beträffande den nu berörda regelnvill jag framhålla att bestämmelsen inte syftar till att ändra den struktur somhar utvecklats på garantiserviceområdet eller hindra en fortsatt utveckling pådetta område. Som tidigare nämnts (6.2.1) bör lagen inte heller lägga hinder ivägen för interna överenskommelser om fördelningen av garantiansvaret mellanolika led på säljarsidan. I förhållande till den slutiige konsumenten av varanbör emellertid ansvarsfriskrivning från säljarens sida inte medges i vidaremån än som följer av 4 §. Beträffande frågan om reklamation hänvisar jag tillvad som anförs vid 11 §. Garantigivarens eget ansvar behandlas vid 12 och 13 §§. Deavhjälpningsåtaganden av tredje man som avses i 4 § tredje stycket skall ienlighet med förslaget vara avgivna "för säljarens räkning". Dettainnebär att helt fristående reparationsåtaganden från tredje mans sida fallerutanför paragrafen, även om de har förmedlats av säljaren i samband med köpet.Den koppling mellan köpavtalet och tredje mans åtagande som förutsätts i tredjestycket framgår beträffande moderna garantier vanligen av köpavtalets innehåll.Bestämmelsen bör emellertid givetvis vinna tillämpning även när ett åtagandeeljest är att anse som avgivet för säljarens räkning. Vidsidan av reglerna om säljarens ansvar i garantifall bör som tidigareframhållits lagen innehålla regler även om säljarens ordinära felansvar.Sådana bestämmelser har i överensstämmelse med utredningens förslag tagits uppi 5 §. De anger i första hand vilka befogenheter köparen har mot säljaren(första stycket). Därutöver behandlas frågan om säljarens rätt att avvärja hävningeller annan påföljd genom rättelse av felet (andra stycket). har föreslagit i fråga om köparens befogenheter vid fel i varan (5§ första stycket) har lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Också jagbiträder förslaget med en formell jämkning. TUl-lämpning av de föreslagnareglerna blir aktuell i första hand i fall då köpavtalet har förenats medvillkor som inskränker köparens befogen- heter.Exempel på fall av detta slag har lämnats i utredningens betänkande (SOU 1972:28 s. 106). Det bör emellertid påpekas att sådana villkor förekommer endast ibegränsad utsträckning vid konsumentköp utanför tillämpningsområdet för 4 §.Vid flertalet sedvanliga butiksköp träffas inte någon särskild överenskommelseom köparens rättigheter i händelse av fel i varan. För denne kan det då synasnaturligt att i första hand åberopa köplagens dispositiva felregler, eftersomden tvingande regleringen i konsumentköplagen representerar ett grundskydd sominte i alla avseenden sträcker sig lika långt till köparens förmån som de dispositivanormalreglerna. A andra sidan är detta grundskydd i många situationer fullttillräckligt och det kan ofta te sig enklare att direkt hänföra sig till dentvingande bestämmelsen än att åberopa allmänna köprättsliga regler. Som framgårav 2 § står det alltid köparen fritt att åberopa konsumentköplagens regler,även om han i och för sig också skulle ha möjlighet att grunda sitt anspråk påden allmänna köplagen. Ifråga om den närmare innebörden av 5 § första stycket vill jag i töi-sta handhänvisa till vad jag har anfört beträffande motsvarande regler i 4 §. Dentvingande regleringen upptar inte nägon motsvarighet till bestämmelsen i 43 §köplagen om rätt för köparen att vid leveransavtal kräva gillt gods. påpekar synes dock någon bestämmelse härom inte behövlig. Avnaturliga skäl ingår i 5 § inte heller någon regel om rätt för köparen attkräva skälig ersättning för avhjälpande av fel (jfr 4 §). Har säljaren integjort något åtagande att reparera uppkommande fel, bör köparen inte hellerkunna framtvinga ett sådant åtagande genom att hota med att annars låtaavhjälpa felet på säljarens bekostnad. Hovrättenför vänder sig mot vad utredningen anför om att 5 § kan ges motsvarandetiUämpning vid brist i varan (jfr 50 § köplagen). Enligt hovrätten torde sådantillämpning av de tvingande reglerna inte kunna komma i fråga utan att enuttrycklig bestämmelse härom meddelas i lagen. Spörsmålet rör ytterst vad somskall räknas som "fel" vid tUlämpning av konsumentköplagen. Enligtmin mening bör det inte vara uteslutet att härvid beakta även förhållanden sommed den allmänna köplagens terminologi är att klassificera som"brist". Med hänsyn till spörsmålets ringa praktiska betydelse anserjag inte att någon uttrycklig bestämmelse i ämnet behöver tas upp i konsumentköplagen. I5 § andra stycket första punkten utredningens lagförslag regleras frågan omsäljarens rätt att avvärja hävning eller annan påföljd genom rättelse av felet,dvs. genom att avhjälpa detta eller leverera gillt gods. Bestämmelsen innebären viss utvidgning av den möjlighet till sådant avhjälpande som tilUcommersäljaren enligt motsvarande regel i 49 § köplagen. De skäl utredningen haranfört tUl stöd för den föreslagna regeln finner jag övertygande. Någonprincipiell erinran häremot har inte heller gjorts i remissyttrandena. Jagbiträder därför utredningens förslag. Vadgäller den närmare utformningen av den nu berörda regeln har en remissinstansuttryckt önskemål om att kravet på att rättelsen skall ske "genast"ersätts med ett uttryck som anger att rättelsen skall ske "utandröjsmål". Någon egentlig saklig skillnad mellan dessa två tidsuttrycksynes dock inte föreligga. Som utredningen påpekar bör det föreslagnauttrycket inte utesluta att säljaren får en kort frist för att vidta erbjudenrättelse. Jag anser mig därför inte böra frångå förslaget på denna punkt. Medanledning av vad näringslivet har anfört om sambandet mellan 4 och 5 §§ villjag tUlägga att jag inte heller av annat skäl anser det lämpligt att vidga denrätt att förebygga hävning som säljaren får enligt 5 § andra stycket. Eftersomregeln i 5 § andra stycket första punkten anknyter till huvudregeln i förstastycket får den betydelse bara i situationer då huvudregeln är tillämplig. Harnågot avtal som inskränker köparens befogenheter vid fel inte träffats, mötersom förut nämnts inte något hinder att tillämpa reglerna om fel i den allmännaköplagen 49 § inbegripen. Tillregeln om säljarens möjlighet att erbjuda rättelse har fogats en bestämmelse omrätt för köparen att i sådant fall innehålla köpeskillingen tiUs rättelse sker(5 § andra stycket andra punkten). Även denna bestämmelse överensstämmer medutredningens förslag. Iparagrafen regleras köparens rätt till ersättning för sådan utgift som hanådragit sig till följd av dröjsmål eller fel. Paragrafen saknar direktmotsvarighet i utredningens lagförslag (jfr 10 § detta förslag). aUmänna motiveringen (6.2.6) har jag utvecklat min syn på frågan i vilkenutsträckning konsumenten bör tillförsäkras rätt till skadestånd mot säljarengenom tvingande regler i konsumentköplagen. Som framgår av vad jag därvidanfört har jag kommit till den uppfattningen att det inte är motiverat attinföra tvingande bestämmelser som ålägger säljaren en vidsträcktskadeståndsskyldighet. Däremot finns det anledning att överväga regler somstärker köparens ställning i vissa speciella hänseenden av särskilt praktiskbetydelse. I 4 § har sålunda i enlighet med utredningens förslag tagits upp enbestämmelse om rätt för köparen att kräva ersättning för avhjälpande av fel,när ett åtagande av säljaren eller annan att avhjälpa felet inte fullgörs inom skäUgtid. I förevarande paragraf har införts en regel om köparens rätt tillersättning för andra utgifter som han har ådragit sig till följd av säljarenskontraktsbrott. Denna regel avviker från utredningens förslag, vilketbeträffande köparens allmänna skadeståndsrätt mot säljaren endast upptar enbestäm melse om ersättning för skada som tillfogats köparen genom grov försummelse av säljaren. I fråga om skälen till att utredningens förslag har frångåttshärvidlag vill jag hänvisa till de allmänna övervägandena. Slopandet av denregel utredningen har förordat är inte avsett att innebära någon saklig ändringav konsumentens ställning i detta hänseende.