prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Utredningen diskuterarhärefter om en tvingande reglering av förevarande slag bör avse köp av bådefabriksnya varor och varor som säljs som begagnade eller eljest inte fullgoda.Mot att inskränka lagens giltighet till köp av fabriksnya varor talar enligtutredningens mening bestämt, att köp av begagnade bUar i viss mån även köpav begagnade båtar hör till den kategori för vUken tvingande skyddsreglerbäst behövs. Begagnade varor säljs inte sällan av näringsidkare, vilkaundersökt och reparerat dem, på villkor som inte mycket skiljer sig från vadsom tillämpas vid försäljning av nytillverkade varor. Flera av de regler utredningenföreslår, t. ex. bestämmelserna om säljarens ansvar för oriktiga uppgifter omvaran, har i lika mån aktualitet vid köp av en begagnad vara som vid köp av enny sådan. I betänkandet pekas vidare på den regel om verkan av klausulen"i befintligt skick" som avses ingå i lagen och som har särskildbetydelse vid köp av begagnade varor. Utredningen föreslår därför inte någotundantag i fråga om köp av varor som säljs som begagnade eUer eljest intefullgoda. mening bör inte heller från annan synpunkt göras någonskillnad i lagen mellan olika typer av varor, t. ex. i den formen att vissaregler föreslås gälla enbart för särskilt angivna varor (hushållsapparater,livsmedel, bilar etc). De allmänna köprättsliga regler som skall ingå i lagenlämpar sig inte för en differentiering efter varutyp. Behövliga föreskrifterom exempelvis kraven på viss varas beskaffenhet torde Uksom hittUls få meddelasi specialförfattning för området i fråga eller av administrativ myndighet medstöd av sådan författning. En annan sak är att det föreliggande förslaget iett speciellt avseende, nämligen såvitt avser köparens befogenheter när ensåld vara inte överensstämmer med föreskrift som meddelats i syfte att tillseatt varan är tillförlitiig från säkerhetssynpunkt, anknyter till föreskrifterav nu ifrågavarande slag. KonsumentköplagenstiUämpningsområde bör enligt utredningen inskränkas till köp som sker frånnäringsidkare. Utredningen har övervägt om inte även köp från annan ännäringsidkare, dvs. från privatperson, bör omfattas av lagen. Med en sådanlösning skulle bl. a. en större sektor av handeln med begagnade bUar faUaunder lagen. Utredningen har dock inte ansett det vara lämpligt att åläggaprivatpersoner som säljare de särskilda skyldigheter som en lagstiftning avförevarande art medför. Man kan inte räkna med att privatpersoner skall ägnaden uppmärksamhet åt tvingande lagstiftning vid köpavtalets ingående som lagenkräver av säljarsidan. HärtUl kommer att en principiell skUlnad på denna punkti förhållande till den övriga konsumentskyddslagstiftning som nyligentillskapats är ägnad att bereda osäkerhet och praktiska svårigheter. Utredningenanser emellertid att den nu berörda avgränsningen av lagens tillämpningsområdeinte bör genomföras helt undantagslöst. Utredningen syftar på sådana fall dåformellt säljaren är en privatperson men köpet förmedlas av näringsidkare somombud för den förre. Skulle köp av detta slag falla utanför lagen, skulle dennauppenbarligen lätt kunna kringgås genom att den som säljer t. ex. begagnadebUar uppträder som ombud för privatperson som säljare. Enligt utredningensmening bör konsumentköplagen omfatta också köp som förmedlas av näringsidkaresom ombud för privatperson. Eftersomkonsumentköplagen syftar tUl att åstadkomma ett min i-m i s k y d d mot attvissa grundläggande befogenheter frånkänns köparen genom standardavtal, måsteenligt utredningen åtskilliga ämnen rörande konsumentköp lämnas utanför dentvingande regleringen, t. ex. frågan om platsen och tiden för avlämnande avvaran. I alla sådana avseenden blir liksom hittUls den allmänna köplagen iprincip tillämplig. Men också inom det område som regleras av konsumentköplagenbehåller den allmänna köplagen i sin principiella giltighet i två viktiga hänseenden.Detta gäUer för det första sådana frågor som visserligen har sambandmed den tvingande regleringen men som inte ansetts behöva uttryckligenbehandlas i denna, t. ex. verkan av att köparen före köpet undersökt varan (47§). För det andra kommer köplagen att få betydelse också beträffande frågor somdirekt regleras av den tvingande lagen. Eftersom denna representerar enminimistandard i fråga om köparens rättigheter, bör den givetvis inte fåhindra att köparen på annat sätt kommer i åtnjutande av längre gåendebefogenheter. Detta kan exempelvis bli fallet då från köplagen avvikande avtalinte träffats och köplagen i visst hänseende medger köparen bättre rättigheterän konsumentköplagen. Vadförst gäller ämnen som över huvud inte berörs av den tvingande regleringenframhåUer utredningen att det redan av konsumentköplagens karaktär avspeciallag i förhållande tiU den allmänna köplagen torde följa, att den förralagen inte innebär någon ändring av nuvarande rättsläge beträffande sådanaämnen. Köplagen äger således i princip giltighet härvidlag. Detsamma gällerallmänna köprättsliga grundsatser som utbildats i rättstillämpningen och inteskrivits in i lag. Enligt utredningens mening föreligger det beträffande ämnensom ligger helt utanför den tvingande regleringen knappast något behov av attnärmare ange konsumentköplagens förhållande tUl det dispositiva regelsystemet. Beträffandefrågor som faller inom det område som direkt regleras av konsumentköplagenligger saken enligt utredningen annorlunda till. Ett väsentligt motiv förinförandet av en tvingande reglering beträffande konsumentköp är förekomsten avsådana formulärrättsliga klausuler vid köpavtal som inskränker köparensrättigheter eller medför oklarhet beträffande hans juridiska ställning.Konsumentköplagen bör skapa ett minimiskydd för köparen. Lagen skall såledesbegränsa avtalsfriheten. Längre än vad lagen utsäger får en säljare inte gå isyfte att ta till vara sina intressen. I lagen bör därför tas in en uttryckligregel om att köparen skall åtnjuta de befogenheter somtillerkännes honom i lagen (2 § första stycket utredningens lagförslag). Innehållerett köpavtal villkor som ger konsumenten längre gående befogenheter än dentvingande lagen, bör denna enligt utredningen inte lägga hinder i vägen förtillämpning av avtalsvillkoren. Denna princip överensstämmer med vad som iallmänhet gäller vid tvingande lagstiftning på det civilrättsliga området (jfrprop. 1970: 20 B 2 s. 935). I tydlighetens intresse bör principen komma tiUdirekt uttryck i konsumentköplagen (2 § andra stycket). Utredningenfinner att köparens minimiskydd enligt konsumentköplagen av flera skäl intekan sammanfalla med vad som skall gälla när intet avtalats mellan partema.Läget beträffande denna lag är så till vida särpräglat som den allmännaköplagen till stor del reglerar samma frågor som den tvingande lagen ochväsentligen ger köparen tillfredsställande Med hänsyn tUl de mångskiftande förhållanden under vilkakonsumentköplagen skall tillämpas, kan minimiskyd-det enligt denna lag inte påalla punkter sträcka sig lika långt till köparens förmån som den allmännaköplagen. Situationen kan nämligen vara sådan att säljaren har ett berättigatintresse att begränsa köparens befogenheter. Det tvingande skyddet förkonsumenterna bör inte heller utsträckas så långt att köp av varor försvåras.Vid utformningen av konsumentköplagen måste tas hänsyn härtUl. Detta leder tiUatt reglerna i denna lag i en del avseenden blir mindre förmånliga än köplagensdispositiva bestämmelser. Har intet avtalats rörande en fråga som regleras ikonsumentköplagen, är det därför ofta mer förmånligt för köparen att kunnaåberopa den allmänna köplagens normalregler än konsumentköplagensminimiregler. Enligt utredningens mening är det av vikt att köparen har dennamöjlighet. Därigenom förhindras att konsumenter, i fall då avtal inte träffats,kommer i sämre ställning än sådana köpare på vilkas köp den tvingande lagenöver huvud inte är tUlämplig. Den princip, åt vilken det nu anförda geruttryck, bör framgå även av lagtexten. Detanförda avser sådana frågor som i avsaknad av avtal mellan parterna bedömsenligt den allmänna köplagen eUer enligt allmänna grundsatser som ansluter sigtiU denna lag. Utredningen föreslår också vissa regler beträffande förhållandetmellan köparen och säljaren när det gäller frågor som inte har denna karaktär.Hit hör bl. a. reglema om säljarens ansvar för åtagande att avhjälpa fel ochför oriktiga uppgifter om varan. Uttryckliga bestämmelser härom saknas f. n. iköplagen. Utredningen erinrar också om de bestämmelser som föreslås i fråga omköparens förhållande till tredje man (varans tillverkare, kreditgivare m. ).Beträffande de nu åsyftade kategorierna av regler kan man inte på samma sättsom i fråga om de förut behandlade bestämmelsema i konsumentköplagen anknytatill den allmänna köplagen och till köprättsliga gmndsatser. Samma princip bördock gälla också här. Om avtalet ger köparen bättre befogenheter än dem somhan har enUgt den tvingande lagen, skall avtalet gälla. Vidare bör allmännarättsgrandsatser tillämpas beträffande t. ex. verkan av oriktig uppgift om envara, om dessa leder till ett för köparen förmånligare resultat än som följerav konsumentköplagen. Konsumenten som köpare skall således inte komma i sämreställning än andra köpare. Eftersom man här rör sig på ett rättsområde som inteär föremål för annan lagstiftning och där stor osäkerhet råder om vad som skallanses gäUa i allmänhet, kan man anta att det i större utsträckning än inom detområde, för vilket uttryckliga lagbestämmelser gäller, är till köparens fördelatt åberopa konsumentköplagen. Utredningenberör i sammanhanget problemet om kringgående av lag. För konsumentköplagensdel behöver enligt utredningen inte råda någon tvekan när det gällerbedömningen av ett avtal, vars reella innebördär en annan än den beteckning som parterna åsätt det (jfr 1 § andra stycketavbetalningsköplagen). Ett till "hyresavtal" maskerat köp fallersåledes under konsumentköplagens regler. Något annorlunda förhåller det sig medsådana i ett köpavtal ingående villkor som syftar tUl att helt eller delvissätta konsumentköplagens regler ur spel. Utredningen syftar här framför alltpå avtalsvillkor rörande frågor som lämnats utanför den tvingande regleringen,t. ex. spörsmål om verkan av att köparen undersökt varan före köpet (47 §köplagen) och om parternas återgångsprestationer vid hävning (57 och 58 §§ köplagen),och där alltså i princip avtalsfrihet skall råda. Bortsett från den möjlighetatt stävja missbruk av avtalsfriheten som föreligger enligt avtalsvillkorslagenbör enligt utredningens mening ett ingripande mot otillbörligt villkor ocksåkunna komma i fråga vid domstolsprövning av tvist rörande konsumentköp,nämligen om villkoret på ett sådant sätt neutraliserar en tvingande regel attdet utgör ett direkt kringgående av denna. Med hänsyn tUl det skyddssyfte somuppbär konsumentköplagen bör domstol vara oförhindrad att med stöd av denallmänna rättsgrundsats som kommit till uttryck i bl. 8 § skuldebrevslagenjämka eller lämna utan avseende ett otillbörligt vUlkor i ett köpavtal. Somexempel på villkor som i det enskilda fallet kan framstå som otillböriigtnämns förbehåll som berövar köparen hans hävningsrätt för den händelse haninte återställer varan i oförändrat skick, t. ex. utan att förpackningenbrutits. Ifråga om den tekniska utformningen av konsumentköplagen anför utredningenavslutningsvis vissa allmänna synpunkter på terminologin i lagen. Denna har påviktiga punkter nära samband med den allmänna köplagen. Enligt utredningensmening bör därför eftersträvas att terminologin i konsumentköplagen igörligaste mån ansluter sig till den i köplagen. Sådana termer som"avlämnande", "dröjsmål", "fel" och"hävning" bör således begagnas på samma sätt som enligt köplagen. Detkan visseriigen invändas att många av de personer som har anledning att sättasig in i konsumentköplagen inte känner tUl den exakta betydelsen av dessatermer, vilka enligt köplagen inte betyder alldeles detsamma som enUgt allmäntspråkbrak. Men det skulle säkerligen uppstå stor förvirring om en särskild, nyterminologi skuUe skapas för konsumentköplagen. 4.2.3Kraven på säljarens prestation Vadgäller frågan om konsumentköplagen bör innehålla några regler om vilka krav somskall ställas på säljarens prestation erinrar utredningen om att den allmännaköplagen endast i mycket begränsad omfattning reglerar kraven på säljarensprestation genom uttryckliga bestämmelser. Regler finns beträffande tiden förfullgörande av säljarens åUggande och platsen för godsets avlämnande (12, 911och 6265 §§). omvilka krav som kan ställas på säljarens prestation beträffande det såldagodsets kvalitet är att bedöma enligt reglerna om fel i godset. Bortsett frånvad som följer av t. ex. bestämmelsen om köp på auktion (48 §) innehålleremellertid dessa regler i stort sett ingen bestämning av vilka krav som kanställas på en varas beskaffenhet. På denna viktiga punkt råder alltså inte barafull avtalsfrihet utan det saknas även dispositiva regler om när en vara skaUanses behäftad med fel. konsumentköplagen införa tvingande regler om skyldighet för säljaren attprecisera tiden eller platsen för avlämnande av varan låter sig enligtutredningens mening knappast göra. Stora svårigheter skulle uppkomma redan medtanke på den mångfald av varor och situationer som täcks av konsumentköplagenstillämpningsområde. Den praktiskt mest viktiga frågan torde i stället vara omlagen bör innehålla regler avseende varans kvalitet, dvs. juridiskt settbedömningen av vad som skall räknas som fel i godset. Utredningen framhåller attdelade meningar i och för sig inte råder om det önskvärda i att konsumenter fårrättsliga garantier för att de varor som de köper motsvarar skäliga anspråk påkvalitet och användbarhet för sitt ändamål. Därmed är dock inte sagt att det ärlämpligt att införa tvingande civilrättsliga regler för att säkerställa attvarorna motsvarar sådana anspråk. ÅtskilUga omständigheter bör här tas ibetraktande. Utredningen erinrar förstom att motsvarande reglering i och väsentligen är dispositivmen att vissa förslag att göra lagstiftningen tvingande har lagts fram. Vadbeträffar svenska förhållanden kan enligt utredningen jämföras bl. a. med vadsom gäller inom hyresrätten, vUken i bruket av tvingande regler har vissa beröringspunktermed det aktuella förslaget. Den allmänna principen om lägenhetens skick i 12kap. 9 och 15 §§ jordabalken är i huvudsak dispositiv. Blott för det fallet attbostadslägenhet är så beskaffad att det är förenat med uppenbar våda förinneboendes hälsa att använda lägenheten åtnjuter hyresgäst ett tvingandeskydd, vilket emellertid är begränsat till en rätt att uppsäga avtalet, omavhjälpande ej sker genast efter tillsägelse (19 §). Inte heller inomköprättens område är det enligt utredningens mening möjligt att med tvinganderegler av generell natur slå fast vilka krav som köparen skall äga ställa påvaran vid konsumentköp. Eftersom en civilrättslig lag om köp skall avse mångaolika slag av varor med olika användningssätt, olika krav på kvalitet och olikapriser, är det knappast möjligt att ens i allmänna drag fixera kraven på varan.Det är tvärtom ett starkt intresse att det finns möjligheter till storvariation beträffande kraven. Den som vill köpa en vara av lägre kvalitet tilllågt pris bör inte av en konsumentköplag tvingas att köpa en bättre men ocksådyrare vara. Att bestämma en minimistandard, vUken alla varor minst skallmotsvara, torde generellt sett vara lika vanskligt. detknappast lättare att meddela en tydlig och användbar föreskrift om när ettsärskilt exemplar av en vara, vilket i kvalitet understiger varoi avifrågavarande tillverkning och märke i allmänhet, skall anses vara så mycketsämre än övriga exemplar att det därför bör anses behäftat med fel. Även dennabedömning måste bero bl. a. av varans allmänna egenskaper, dess avseddaanvändning, pris m. m. Enligt utredningen kommertill de anförda skälen den omständigheten att det inte synes föreligga någotpå hitillsvarande erfarenheter styrkt behov av tvingande regler på dettaområde. Generella friskrivningar från ansvar för varas allmänna kvalitet ochanvändbarhet för sitt ändamål, vUka synes förekomma i och ,torde inte vara vanliga i , om man bortser från den slentrianmässiga användningav klausulen "i befintligt skick" som förekommer i viss utsträckning,t. ex. inom handeln med begagnade varor. Det finns inte heller anledning antaatt generella friskrivningar i fortsättningen skall bli mer vanliga än nu.Skulle så bli fallet, finns andra vägar att komma tUl rätta med klausulerna, t.ex. möjligheten att meddela förbud enligt avtalsvillkorslagen. Utredningen föreslårdärför inte någon allmän föreskrift om kraven på varans kvalitet ochanvändbarhet. De dispositiva principer som tillämpas i fråga om bedömningenav vad som skall räknas som fel i sålt gods är enligt utredningens meningtillräckliga för ändamålet. Meddelas inte någon allmänbestämmelse om de krav på varan som köparen kan ställa vinner man också frånrättsteknisk synpunkt den fördelen att de fall där enligt den bedömning somnu förutsätts varan över huvud inte är behäftad med fel kommer att ligga heltutanför till-lämpningsområdet för reglerna om påföljder av fel. Köparen kan dåinte göra gällande vare sig de befogenheter på grund av fel som konsumentköplagentillerkänner honom eller andra rättigheter som skulle föreligga enligt denallmänna köplagen. Situationen enligt den tvingande lagen blir alltså densammasom enligt köplagen. Det blir onödigt att i konsumentköplagen införa särskildaundantag för varor som säljs såsom de-fekta eller eljest inte fullgoda ellerför annat brak än det normala, eftersom felbedömningen kan anpassa sig efteratt varorna sålts på dessa vill kor. Utredningen förser dettaresonemang med förbehåll i två viktiga hänseenden. Är situationen sådan attden sålda varan är farlig för köparens dier annans liv eller hälsa, saknarresonemanget enligt utredningens mening uppenbarligen bärkraft. Det måsteanses ligga i samhällets intresse att köp av utpräglat farliga varor inte blirbestående. Oavsett vad som må vara avtalat och oavsett priset bör exempelvisden som köpt en begagnad bil, vUken är klart trafikfarlig, kunna krävaantingen att bilen försätts i trafikdugligt skick (om säljaren är skyldig attavhjälpa felet) dier att köpet återgår. Vad som sagts nu äger också tillämpningi fall då ensåld vara inte överensstämmer med föreskrift som meddelats i författning ellerav myndighet beträffande de krav som varan skall fylla i säkerhetshänseende.Enligt utredningens mening bör dessa fall uttryckligen regleras ikonsumentköplagen. Också i ett annat avseende bör det föregående resonemangetenligt utredningens mening förses med en reservation. Utredningen syftar påden särskilt vid konsumentköp viktiga frågan om vilken verkan som skalltillmätas ett förbehåll att varan säljs "i befintiigt skick". Dennafråga, vilken f. n. är oreglerad i köplagen, bör lämpligen tas upp i förevarandesammanhang. Huvudsyftet härmed bör vara att genom en tvingande regel hindra atten säljare blott genom att införa nämnda förbehåll i avtalet skall undgå alltansvar för varans beskaffenhet. 4.2.4Säljarens ansvar för uppgifter om varan Starkaskäl talar enligt utredningens mening för att konsumentköplagen bör innehållaregler om säljarens ansvar för de uppgifter han lämnar om varan. Det ärsjälvfallet av stor vikt att köparen kan lita på dessa. Enligt allmännacivilrättsliga regler svarar säljaren för riktigheten av sådana uppgifter omvaran som ingår i avtalet, även om han inte ut-tryckUgen har garanterat dem.Enligt utredningens mening bör emellertid i konsumentköplagen klargöras attvid konsumentköp detta säljarens ansvar skall omfatta inte bara vad som direktupptagits t. ex. i ett skriftligt kontrakt utan även uppgifter som förekommeri annonser, reklamfolders, tryckta bruksanvisningar till vara m. m.Utvecklingen har medfört att köpare i väsentlig utsträckning blir beroende ochpåverkade av uppgifter som de erhåUer genom reklam eUer på annat liknande sätt.Nutida säljmetoder medför att köparen ofta inte träder i personlig kontakt medsäljaren för erhållande av uppgifter om varan utan i väsentlig mån är hänvisadtill sådan information som han får genom reklam eller på annat liknande sätt.Rättsreglerna måste enligt utredningens mening ansluta sig härtill. Köparen bördärför åtnjuta skydd när han förlitar sig på sådana uppgifter av nämnda slagsom visar sig vara oriktiga. Detsamma gäller även andra fall då säljarenlämnat felaktig information om en vara till köparen. Eftersom det primäraändamålet är att hindra att köparen blir vUseledd, behöver man dock inte gålängre än tiU att göra säljaren ansvarig för oriktiga uppgifter som intesedermera rättas. Säljaren bör därutöver ha möjlighet att frita sig från ansvarför uppgifter genom att för köparen klargöra att han inte känner till huruvidaviss uppgift är riktig eller ej. Det är av särskild vikt att det för köparentydligt framgår när han inte äger lita på uppgifter som säljaren en gånglämnat. Uppgifter från annan änsäljaren spelar numera en betydande roll för köparen. Reklam innehållandeuppgifter om vara förekommer i stor ut- 'Avsnittet motsvarar delar av 5.3.5 och 5.3.9 i betänkandet. sträckning i form av annonser publicerade i tillverkarnasnamn eller med begagnande av tillverkarnas varumärken. Föreskrifter och råd omvaras användning kan förekomma på förpackningar eller i folders, vilka åtföljervaran från tillverkarna. är det oklart vem som lämnat en uppgift eller,när det framgår att det är tillverkaren, om även säljaren avses bära ansvar föruppgiften. Utredningen anser det viktigt att det meddelas bestämmelser som tarsikte på sådana situationer. För en konsument måste detaljema i fördelningenav förpliktelser mellan tillverkare och säljare ofta framstå som en juridiskfråga som inte kommer honom vid. I förhållande till honom framstår tillverkareoch säljare som en enhet. mening bör köparen i största möjliga utsträckning ha sammabefogenheter mot säljaren när uppgifter härrör från tUlverkare eUer annan meddenne jämställd som när de härrör från säljaren själv. Delvis beror detta påatt de befogenheter som bör tillkomma köparen vid fel till sin natur är sådanaatt de inte gärna kan göras gällande mot annan än säljaren. Hävning av köp, iviss mån också avdrag på köpeskiUingen och ersättning för särskUd kostnad,måste göras gällande mot säljaren, vilken är den som enligt avtalet ärberättigad tUl köpeskillingen resp. den som uppburit denna. Redan detta talarenligt utredningens mening för att köparen bör kunna göra påföljdema gällandemot säljaren även när uppgiften eller utfästelsen härrör från tillverkaren.Köparen bör vidare inte behöva ingå på någon bedömning huruvida säljaren ellertillverkaren i första hand är ansvarig för att en uppgift som avgetts i sambandmed köpet och som påverkat köparens handlande är oriktig. Köparen skall interiskera att tUl följd av oklarhet i det rättsliga läget bli hänvisad från denena parten till den andra på säljarsidan eller att i realiteten stå rättslösdärför att det inte utan process kan fastställas vem som ansvarar och vilketdennes ansvar är. Förutsättningarnaför att köparen skall äga göra befogenheter gällande mot säljaren bör enligtutredningens mening i princip vara desamma som föreslås i fråga om påföljdervid kontraktsbrott på säljarens sida. Vissa särskilda föratsättningar av hänsyntiU säljarpartens berättigade intressen bör emeUertid vara uppfyllda. Hänsynmåste tas till att säljaren kan vara okunnig eller sakna möjlighet att bedömaom lämnad uppgift är oriktig. En säljare bör därför bli ansvarig föroriktigheten av uppgift som lämnats av tillverkare eller annan endast om hanmåste ha känt till oriktigheten eller om han åberopat uppgiften. 4.2.5 Säljarens ansvar för garanti rörande varan' Utredningen framhåller att frågan om säljarens ansvar föruppgifter om varan har nära samband med spörsmålet om säljarens ansvar för sådangaranti beträffande varan som ofta ingår i köpavtalet. ' Avsnittet motsvarar 5.3.5, 5.3.6 och 5.3.9 (delvis) ibetänkandet.