prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Däremot anses rättens möjligheter alt påverka parterna att tillföramålet bevisning alltför begränsade. Enligt promemorian bör rällen därför kunnaframhålla för part all viss omständighet måste bevisas eller i uppenbara fallatt den presterade bevisningen förefaller otillräcklig. Vidare bör rätten kunnafråga parterna om det finns någon bevisning rörande tvistiga omständigheter. Förslaget om vidgad materiell processledning har under remissbehand- lingen godtagits av fierlalet remissinstanser.Invändningar har dock riktats motförslaget, särskUlfrän domslolshäll, varvidfrämst anförts all förslaget medför alt domstolarnas anseende för objektivitetäventyras. Som anförts i promemorian är rätlens möjligheter enligtnuvarande ordning all påverka parternas yrkanden och medgivanden i stort setttillfredsställande även för det förenklade förfarandet. Efiersom förfarandetendast skall avse mindre tvister lorde del i regel inle vålla några svårigheterför käranden all bestämma sitt yrkande eller för käranden eller svaranden allla ställning lill om ett framställt yrkande bör efierges eller medges. Iallmänhet bör alltså parternas ståndpunkter godtas. Om ståndpunkterna skulleframstå som mindre rimliga, bör rätten emellertid vara oförhindrad all genomfrågor förvissa sig om au parterna är klara över vad deras ståndpunkter leder lilloch bereda dem tillfälle att ändra ståndpunkterna. Det är givet att parternaockså bör kunna animeras all ändra ståndpunkt så alt förlikning kan komma tillstånd. Dessa allmänna riktlinjer lorde i huvudsak överensstämma med gällandeordning. Vad beträffar rättens materiella processledning i övrigthar inle frän något häll bestrills att del kan vara förenat med betydandesvårigheter för parterna i ett dispositivt tvistemål all förslå vilkaomständigheter som är av avgörande betydelse i målet och därmed ocksä att läggafram dem för domstolen. Det kan alltså inträffa alt part underlåter att åberopaomständighet som är lill hans förmån. På motsvarande sätt kan parterna hasvårt all bedöma vad som behöver bevisas och vilka krav som gäller i fråga ombevisning. Som framgår av det föregående är rätlens möjligheter enligt RB :sregelsystem alt bistå parterna i dessa avseenden mycket begränsade.Uppenbarligen föreligger på grund härav, i synnerhet när part inte har bilrädeshjälp,vissa risker för orikliga domstolsavgöranden. Denna ordning ansågs underförarbetena nödvändig för all rätten inle ens skulle få sken av att ta partiför den ena parten. När nu ett förfarande föresläs som bygger på alt part iregel inte skall ha bilrädeshjälp i rättegången är det som jag har framhållittidigare nödvändigt att rällen får en mer aktiv roll än som följer av RB,Rätlen måste i högre grad än f,n, kunna bistå parterna så all underlag igörligaste mån skapas för ett rikligt avgörande i del enskilda fallet. Del äralltså nödvändigt att nuvarande regler ändras. När promemorieförslaget harkritiserats har invändningarna i regel gått ut på all hjälpen ål parterna kanskada domstolarnas anseende för opartiskhet. Givetvis föreligger alltid riskatt förlorande part anser att domstolen har varit partisk om motparten fältviss hjälp av domstolen med att lägga fram sin talan. Den föreslagna ordningenförutsätter alltså alt domaren ägnar särskild omsorg ål alt inle ge intryck attvilja gynna ena parlen på den andras bekostnad. Svårigheterna bör emellertidinte överdrivas. Hur regelsystemet än utformas torde f,ö, risk alltidföreligga att förlorande part misstänker all utgången berott pä bristandeobjektivitet hos Det kan tilläggas att domaren enligt nuvarandeordning ibland tvingas förhålla sig passiv och därigenom hjälper part, t,ex,genom all inle påpeka för motparten alt viss omständighet måste åberopas ellerbevisas. Även nuvarande ordning rymmer alltså vissa risker för misstankar moldomstolen för bristande objektivitet. På grundav del anförda anser jag att promemorieförslagel bör godtas på förevarandepunkt. Det förenklade förfarandet måste alltså kunna innefatta en i viss mänutredande verksamhet frän domstolens sida. Som framhålls i promemorian bördomaren kunna gä längre än lill all försöka avhjälpa ofullsländighel ellerotydlighet. Genom frågor till parterna bör han kunna efterforska om del finnsnågon omständighet som inle har berörts i målet. Skulle så vara fallet bör handirekt påpeka detta för parten. En sådan efterforskning måste dock ske medförsiktighet så alt den inle leder lill att förfarandet blir tungrott ochvidlyftigt. Beträffande bevisningen bör domaren kunna framhålla för part attviss omständighet måste bevisas eller, i uppenbara fall, all den åberopadebevisningen förefaller vara otillräcklig. Han bör vidare kunna fråga parternaom del finns någon som kan uttala sig om ell tvistigt och för målets utgångrelevant sakförhållande. Framkommer del då eller i övrigt underhandläggningen alt någon lämpligen bör höras som vittne, bör domaren varaoförhindrad all påpeka delta för parterna. Enbetydelsefull uppgift för den som är rättegångsbilräde är all undersökaförutsättningarna för en frivillig uppgörelse mellan parterna och i många fallatt verka för all en sådan uppgörelse kommer lill stånd, I ett förfarande sombygger på all part i regel uppträder utan biträde är det alltså en viktig frågai vilken utsträckning handläggningen bör inriktas på försök till förlikning ochinom vilka ramar rättens förlikningsverksamhet bör bedrivas. Enligt RB bör rätleni disposiliva mål, om del bedöms lämpligt, under förberedelsen försöka förlikaparterna, I motiven till bestämmelsen har domaren tilldelats en förhållandevispassiv roll. Del sägs bl,a, all domaren självfallet bör avhålla sig från allframlägga förslag eller eljesl närmare ange riktlinjerna för enkompromisslösning. Som motivering anges all domaren i händelse förlikningsförsökelmisslyckas kan ha att döma i saken. Enligtpromemorian bör den nya ordningen i betydligt högre grad inriktas påförlikning. Som huvudregel föreslås all rätlen skall försöka förlika parterna,om inle särskilda skäl föranleder annat. Förslaget har godtagits eller lämnatsulan erinran av del slora flertalet remissinstanser. Som jaghar framhållit tidigare anser jag det vara av särskild vikt att det förenkladeförfarandet utformas så att frivilliga uppgörelser mellan parterna främjas. Ensådan ordning är lill fördel inle bara från kostnadssynpunkt ulan också rentallmänt för de fortsatta relationerna mellan parterna. Det finns alltsåanledning all för del förenklade förfarandets del ge rätlens förlikningsverksamhet större utrymme än det f.n,har, I enlighet med vad som föreslås i promemorian bör huvudregeln vara all rällenskall försöka förlika parterna om inte särskUda skäl föranleder annat. Domarenbör därvid i motsats lill vad som uttalas i motiven lill RB varaoförhindrad alt lägga fram konkreta förlikningsförslag. Del är givet alt förlikningsverksamhelenställer särskilda krav på omdöme och kunskaper, I första hand böransträngningarna inriktas på att nå del resullal som en dom skulle innehålla.Emellertid är det som har framhållits i ett remissyttrande ofrånkomligt alt taviss hänsyn till psykologiska faktorer. Bl,a, därför bör domaren alltidklargöra för parterna att en eventuell dom kan komma att avvika frånförlikningsförslaget. Saknar parterna uppenbarligen intresse för att träffauppgörelse eller framstår det som hell klart vilken av parterna som skullevinna målet vid en saklig prövning bör handläggningen givelvis i regel inleinriktas på medling. Vad jag nuanfört är i princip tillämpligt ocksä beträffande rättegången i högre rätt. Ivissa avseenden gör sig emellertid särskilda synpunkter beträffandeprocessledningen i överrätt gällande. Del bistånd som i första hand är avintresse när del gäller fullföljd lill högre rätt är all avfalla fullföljdsinlagaeller genmäle och alt ge vägledning vid handläggningen i övrigt. Såvitt gälleråtgärder fram lill dess prövningslillsländ meddelats synes domstolarnasmöjligheter att bistå part i viss mån begränsade. Visserligen bör allmännaupplysningar angående fullföljdsreglerna och hovrätlsprocessen kunna lämnas.Vidare bör allmänna anvisningar kunna ges om hur fullföljdsinlaga eller genmäleskall utformas, Någol bistånd därutöver kan dock knappast komma i fråga. Närdel gäller biståndet sedan prövningstillstånd har meddelats är situationen enannan. Kraven på bistånd i form av materiell processledning och genom andraåtgärder är betydligt mindre än i tingsrätt, 1 den män fortsalt skriftväxlingskall ske torde denna i regel kunna bli mycket begränsad, I vart fall synesöverrätts möjligheter all bistå parterna med anvisningar beträffandeskriftväxlingen vara goda. Skall sammanträde hållas bör materiellprocessledning kunna utövas i samma omfattning som vid sammanträde i tingsrätt.Förlikningsverksamheten blir av naturliga skäl mindre framträdande i överrällän i underrätt, Som jag har nämnt förut är målsättningen för reformen avförfarandet i mindre mål främst alt åstadkomma en mindre kostnadskrävandeordning ulan alt rimliga krav på rättssäkerhet eftersatts. Vidare bör parternai görligaste män kunna på förhand överblicka kostnaderna. De resultat som kanuppnås är i hög grad beroende av hur reglerna om parternas rättegångskostnaderutformas. Huvudregeln om hur rättegångskostnaderna skall fördelasmellan parterna i tvistemål finns i 18 kap, I § RB, Enligt denna bestämmelseskall part som lappat målet ersätta motparten hans rättegångskostnader, I vissafall kan dock ersättningsskyldigheten bestämmas efter annan grund än måletsutgång. Målets beskaffenhet kan enligt 2 § föranleda all vardera parten skallbära sin rättegångskostnad. Subjektiva omständigheter på endera parlens sidakan även föranleda all huvudregeln frångås, 13 § första stycket finns sålundabestämmelser om onödig rättegång och enligt paragrafens andra stycke kankostnaderna kvittas om den omständighet, varav utgången berodde, inle förerättegången var känd för den tappande parlen och han inle heller hade bort hakännedom därom, I 6 § finns slutligen bestämmelser om försumlig processföring. Motiveringen lill den i I § upptagna huvudregeln är, allrättegångens syfte att bereda rättsskydd endast ofullständigt skulle uppnås om inleden vinnande parten ocksä fick ersättning för de kostnader han ådragit sig förall göra sin rätt gällande. Vetskapen att den lappande parten i allmänhet måstebära såväl sina egna som motpartens rättegångskostnader anses också ägnad allavhålla frän obefogade rättegångar (SOU 1938:44 s, 231), Ersättning för rättegångskostnad skall enligt 18 kap, 8§RBfullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talans utförandejämte arvode tUl ombud eller biträde, såvitt kostnaden skäligen har varitpåkallad för att ta tillvara partens rätt. Ersättning skall också utgå förpartens arbete och tidsspillan i anledning av rättegången. Vidare anges all inkassoåtgärdsom vidtagits före rättegången ersätts som rättegångskostnad. Ersättning för sädankostnad utgår enligt bestämmdser som Kungl, Maj:t meddelar, I promemorian föreslås all den nuvarande huvudregeln i 18kap, 1 § RB skall gälla som huvudregel i del förenklade förfarandet, Billighelsskälanses emellertid tala för att rätten i det förenklade förfarandet ges möjlighetatt kvitta kostnaderna i tveksamma fall. Härmed avses såväl att rättsfrågan harvarit oviss som all tvivel förelegat i fråga om de faktiska omständigheterna.Remissinstanserna godtar genomgående att regeln i 18 kap. I § RB skall gälla idel förenklade förfarandet. 1 fråga om kviiiningsregdn är däremot meningarnadelade. Beträffande huvudregeln i 18 kap. I § RB delar jag denuppfattning som har kommit till uttryck i promemorian och vidremissbehandlingen. Regeln är otvivelaktigt ägnad all avhålla parterna inlebara från obefogade rättegångar utan ocksä, om rättegång har inletts, frånorikliga eller obevisbara påståenden eller invändningar. Vidare bidrar den lillall garantera rättsskyddet åt den som har rätt i sak. Skulle vinnande partalltid själv få bära sina kostnader kunde följden bli all del i mänga fall inteskulle löna sig att göra sin rätt gällande. Det är uppenbart att regeln harsärskild betydelse i tvister om mindre värden efiersom kostnaderna i sådanatvister i regel är jämförelsevis högre än kostnaderna i tvister som rörbetydande värden. Bestämmelsen i 18 kap, 1 § bör alltså gälla i detförenklade förfarandet. Rent allmänt kan till stöd för en kvitiningsregd anförasalt bestämmelsen i 1 § sannolikt påverkar den enskilde alltför starkt alt inteinlåta sig pä rättegång vare sig som kärande eller svarande. Den kan nämligenibland leda till ett resultat som framstår som alltför hårt mol den förlorandeparlen. Omständigheterna kan ha varit sådana att hans talan ingalunda har tettsig obefogad. Utgången kan ha berott på omständigheter som från början varitokända för honom. Rättsläget kan ocksä ha varit myckel svårbedömt. Visserligenfinns redan enligt gällande ordning en kvitiningsregd i 18 kap. 3 § andrastycket. Denna regel har emellertid en tämligen begränsad räckvidd, efiersomden bara avser del fallet all den omständighet varav utgången berodde inle varkänd för den lappande parlen och han inte heller hade bort känna lill den.Såvitt känt har den inte heller någon större praktisk betydelse. Mot en kvitiningsregdav mer vidsträckt innebörd kan anföras all del är svårt all finna en regel somklart avgränsar de fall dä kvittning är påkallad från de fall då huvudregelnbör gälla. Risk föreligger onekligen att tillämpningen kan bli tämligenväxlande vid olika domstolar, vilket slår i strid med önskemålet all part påförhand skall kunna överblicka vilka kostnadsrisker han drar på sig genom allinlåta sig pä rättegång. Jag är därför inte beredd all föreslå någon regel omvidgad möjlighet till kvittning. De intressen som motiverar en sådan regeltorde i stället, såvitt gäller de mindre målen, lill väsentlig del kunnatillgodoses genom reglerna om vilka kostnadsposter som är ersättningsgilla.Begränsas eller upphävs ansvaret för vissa poster, reduceras behovet av kviliningsmöjligheler. Beträffande övriga fördelningsregler i 18 kap, RB föreslåsi promemorian att de skall gälla även i del förenklade förfarandet.Remissinstanserna godtar allmänt förslaget. Även jag anser detta vara enlämplig ordning. Det är givetvis av största betydelse för möjligheterna allåstadkomma en mindre kostnadskrävande ordning all endast absolut nödvändigarättegångskostnader ersätts. Parterna påverkas därigenom att försöka undvikaeller i varje fall nedbringa vissa av de utgifter som inle blir ersättningsgilla.Vidare ökas parternas möjligheter att på förhand bedöma kostnaderna. En annanmöjlighet att påverka kostnaderna är all se lill all särskilt kostnadskrävandemoment i handläggningen förenklas eller ändras på annat sätt. Ytterligare enmöjlighet är att lägga över vissa kostnader från parterna tiU det allmänna. Motdenna bakgrund finns anledning all göra en genomgång av bestämmelserna i omvilka kostnader part kan bli skyldig att betala och undersöka vilkabegränsningar som kan göras i ersättningsskyldigheten. Vid denna genomgångmåste givelvis beaktas all de berörda fördelningsreglernas effektivitet ärberoende av hur reglerna om ersättningsgUla kostnader utformas, I fråga om kostnaden för bUrädeshjälp framhåUs ipromemorian all denna kostnad regelmässigt är den största posten. Tanken på attfå bort denna kostnad genom ett förbud att anlita biträde avvisas. Istället föreslås att biträdeskoslnaden inte skall vara ersällningsgill.Därigenom anses en ordning som innebär all parterna normalt själva för sintalan kunna uppnäs. Vidare betonas all lösningen motverkar alt part enbari medhänsyn till risken all få betala motpartens kostnader avstår från all göra sinrätt gällande. Vid remissbehandlingen har promemorians förslag i principgodtagits eller lämnats utan erinran i ett flertal yttranden. Övriga remissinstanserhar antingen uttryckligen avstyrkt förslaget eller intagit en negaliv attityd lillpromemorieförslagel som helhet. Att bilrädeskostnadeni regel är den ojämförligt största kostnadsposten har inte bestrills frän någothåll. Jag har tidigare nämnt att ansträngningar måste göras för all få borteller i varje fall avsevärt nedbringa denna kostnadspost. Som medel har jaganvisat en förenkling av förfarandet och en stark processledning fråndomstolens sida sä att del i regel blir möjligt för den enskilde att på ell tillfredsställandesätt ulföra sin talan utan bilrädeshjälp. Dessa allmänna riktlinjer lorde inleslå i strid med vad flertalet bland remissinstanserna anser. Vad som harföranlett delade meningar är däremot hur långt man skall gå för all tillgodosedessa önskemål och vilka ätgärder som är lämpliga. Enligt minmening är frågan vad som bör göras beträffande biträdeskoslnaden av avgörandebetydelse för om del förenklade förfarandet skall fä den nödvändigaslagkraften. För all uppnå delta mål lorde det vara nödvändigt all genomföra engenomgripande ändring i förhållande lill vad som gäller. Generelltbiträdesförbud förekommer pä flera håll i utlandet. Från ren kostnadssynpunkthar ett sådant förbud givelvis sina fördelar. Emellertid är det uppenbart alldet ocksä har allvarliga svagheter. Även inom tillämpningsområdet för tvisterom mindre värden är del ofrånkomligt att bilrädeshjälp i vissa fall kan varanödvändig. Dessutom skulle förbudet bli verkningslöst såvitt gäller juridiskapersoner. Något biträdesförbud bör därför inle komma i fräga. För attfrämja syfiet att parterna i regel inle anlitar biträde i rättegången föresläsi promemorian all biirädesersätlningen inle skall vara ersättningsgill. Förmin del anser jag all detta är den principiellt riktiga vägen. Förutsättningenär givetvis alt det är möjligt all reducera del behov av biträde som kanföreligga i vissa mål dels genom att förenkla handläggningen och dels genomalt i viss utsträckning låta rällen bistå parterna. Som jag har framhållit idel föregående föreligger goda sådana möjligheter. Detbiträde utom domstolsförfarandel som det ibland kan finnas behov av när detgäller tvister om mindre värden är rådgivning angående det materiellarättsläget och biträde vid kontakter med motparten. När det gäller all biträdaden enskilde under rättegången med att på ett riktigt säll framsläUa yrkanden,bemöta invändningar, utveckla talan osv, bör part däremot få lillräckligt bistånd genom rättens materiellaprocessledning. Under remissbehandlingen har diskuterats att införa en regelsom ger rällen en befogenhet att när särskilda skäl föreligger tillerkännavinnande part ersättning för bilrädeskostnad. En sådan lösning skulleemellertid medföra alt det blir omöjligt att med tillräcklig grad av säkerhetförutse koslnadsrisken. En sådan konsekvens kan enligt min mening inte godtas.Jag kan dock ansluta mig lill den uppfattningen all viss ersältningsrätt börföreligga. Rätten till ersätining bör emellertid begränsas beloppsmässigt, 1några remissyttranden har föreslagits en viss anknytning till reglerna omersättning för rådgivning enligt rätishjälpslagen (1972:429), Enligt minmening talar goda skäl för en sådan ordning. Jag förordar sålunda all kostnadför rådgivning skall vara ersättningsgill rättegångskostnad i det förenkladeförfarandet men all bilrädeskostnad i övrigt inle ersätts. Härigenom tillgodosesdel behov av biträde som ibland kan föreligga i tvist som faller inom tiUämpningsområdetför det förenklade förfarandet och som enligt vad jag tidigare anfört inle kantillgodoses genom domstolens processledning. Denföreslagna ersättningsregeln bör främst la sikte pä sädana fall när rådgivningägt rum enligt 43 § rättshjälpslagen (48 § enligt den lydelse av lagen somföreslagils i prop. Del skall alltså vara fråga om rådgivning sommeddelas av advokat eller av biträdande jurist på allmän eller enskildadvokatbyrå. Rådgivning i andra former bör inle vara ersättningsgill.Anknytningen till rådgivning enligt rättshjälpslagen medför också att kostnadenmaximeras till rådgivningsavgiflen eller f,n, . Jag vill i sammanhangetunderstryka att behov av rådgivning i många fall inte lorde föreligga. Som jagframhållit tidigare skall domstolarna lämna allmänna råd och anvisningarangående förfarandet. Härigenom kan kostnader för rådgivning i många fallundvikas. Del måste också beaktas alt mänga parter, särskilt större företag,som regel har tillgång till personal som på egen hand kan utföra de uppgiftersom krävs inom det förenklade förfarandet, 1 sådana fall skall givetvis rådgivningsköstnadinle ersättas. Genom den föreslagna ordningen torde behovet för den enskilde avråd och vägledning vara tillgodosett i flertalet av de mål som faller in undertillämpningsområdet för det förenklade förfarandet. Som jag har nämnt förut ärdel på olika säll sörjt för alt särskilt betydelsefulla mål kan handläggas idel ordinära förfarandet. Blandparts rättegångskostnader enligt RB ingår olika rättegångsavgifter.Bestämmelserna om sådana avgifter finns i expeditionskungörelsen (1964:618) medden därtill fogade avgiflslistan. De belopp som i första hand käranden kan fåbetala för dessa avgifter kan bli tämligen slora. Bl,a, har käranden att betala25 kr, för ansökan varigenom målet anhängiggörs och , för lösen avunderrättens dom saml dessutom , för varje sida av domen, 1promemorian uttalas all vissa mindre ändringar i gällande ordning synespåkallade. Ändringarna anses böra gå ut på all endast en avgifi för ansökan bör las ul. Del föreslås all ansökningsavgiflen skall varaersällningsgill. Förslaget godtas eller lämnas ulan erinran i alla remissvar. Enligt min mening bör part vara berättigad till ersättningför ansökningsavgiflen. Beträffande avgiftens storlek och frågan om skyldighetalt lösa dom i målet kommer chefen för all föreslå Kungl, Maj:laltutfärda ändrade föreskrifter i huvudsaklig överensstämmelse med vad somföreslås i promemorian, I fråga omparts kostnad för inställelse inför rätten och kostnad för tidsspillan förordasi promemorian alt inslällelsekoslnaden skall vara ersällningsgill medan varderaparlen själv får bära eventuell kostnad för tidsspillan. Förslaget att resekostnad skall vara ersällningsgill harallmänt tillstyrkts under remissbehandlingen. Några remissinstanser anser alläven tidsspillan skall vara ersällningsgill, 1 ett remissyttrande harifrågasatts om inle avlägset boende part borde i stället för att inställa sigsjälv vid sammanträde kunna lill lägre kostnad anlita ombud päsammanträdesorten ulan alt därför i ersältningshänseende komma i sämre läge. Parts kostnad för resa och uppehälle bör enligt min meningvara ersättningsgill. Kostnad för resa och uppehälle bör ersättas inle baranär parlen inställer sig personligen ulan också när part i stället företräds avställföreträdare eller ombud, förutsatt all personlig inställelse inleförelagts. När del gäller ersättning för tidsspillan finns det emellertidanledning inta en annan ståndpunkt. Sådan ersättning kan i många fall undvikas,t,ex, genom all platsombud anlitas. Med hänsyn lill betydelsen av all de ersättningsgillarättegångskostnaderna hålls inom en begränsad och förutsebar ram bör tidsspillandärför inle utgöra ersättningsgill kostnad. Jag förordar sålunda all ersättningskall utgå i fråga om kostnad för resa och uppehälle för part ellerställföreträdare i samband med sammanträde, eller om personlig inställelse ejålagts, för ombud, Den föreslagna ordningen innebär all endast ombudelsresekostnader under angivna förutsättning ersätts medan däremot kostnad förarvode lill ombud inle är ersällningsgill. När det gäller konsumenltvister äger dessa f,n, som regelrum i konsumentens hemort. Del är ju som tidigare framhållits myckel ovanligtall konsumenten väcker talan mol näringsidkaren. Normalt är del näringsidkarensom är kärande och enligt RB är i regel domstolen i den ort där svaranden harsill hemvist rätt forum, I del förenklade förfarandet finns anledning räkna medall konsumenter i större utsträckning än kommer alt väcka talan molnäringsidkare, I sädana fall skulle innebära att processen i regelförlades till näringsidkarens hemvist.