prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Synnerliga skäl kanföreligga om äktenskapet haft längre varaktighet och framför allt om iäktenskapet har fötts barn som kommer att behålla faderns släktnamn. Reglernai 47 §§ gäller för det fall att återgångsskäl görs gällande medan äktenskapetännu består. Eftersom återgång är en form för upplösning av äktenskap finns detinte något utrymme för återgång om äktenskapet redan har upplösts genomskillnad eller genom att make har dött. Om äktenskapet upplösts genom döden kanemellertid i viss omfattning samma rättsverkningar inträda som skulle ha följtav en återgångsdom. Regler härom finns i 911 §§. Motsättningsvis framgår , då äktenskapet redan upplösts genom skillnad, inte under någraförhållanden kan påkalla tUlämpning av återgångsreglerna. Skillnadsdomeninnebär således en slutlig reglering av makarnas mellanhavan-den. 3.3Vissa bestämmelser om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar Under äktenskapets bestånd är makarna skyldiga att,var efter sin förmåga, sörja för att familjen får det underhåU som kan ansestUl-börligt med hänsyn tiU makarnas villkor. Till familjens underhåll räknasvad som erfordras för den gemensamma hushållningen, barnens fostran och varderamakens särskilda behov (5: 2). Om ena makens tUlskott inte förslår för atttäcka hans särskilda behov är den andre skyldig att bidra härtiU med sma medel(5: 3), Bestämmelserna innebär att makarna skall leva på samma standard. Om delever åtskilda på Prop.1973: 32 58 grundav söndring är de fortfarande skyldiga att bidra till varandras underhåU efterde angivna granderna. Bär ena maken huvudsakligen skulden till söndringen kandock den andra inte åläggas att utge bidrag till hans underhåll annat än om detföreligger synnerliga skäl (5: 7). Samma regler gäller för det fall att makarhar vunnit hemskillnad (11: 25). Om ena maken efter äktenskapsskillnad är ibehov av bidrag tUl sitt tillbörliga underhåll, kan domstolen ålägga den andramaken att utge sådant bidrag efter vad som prövas skäligt med hänsyn till hansförmåga och övriga omständigheter. Underhållsbidrag får dock inte tillerkännasmake som huvudsakligen bär skulden tUl skillnaden (11: 26). Bidraget kan undervissa omständigheter bestämmas till ett engångsbelopp. Var och en av makarna har giftorätt i den egendomsom den andra maken ägde vid äktenskapets ingående eller förvärvat under äktenskapet,såvida inte egendomen är makens enskUda (6: 1). Egendom vari andra maken hargiftorätt kaUas giftorättsgods. Egendom är enskild om makarna genomäktenskapsförord har bestämt det eller om make har fått egendomen genom arv,testamente eller gåva och arvlåtaren, testatorn eller givaren har föreskrivitatt egendomen skall vara enskild. Även egendom som har trätt i stället förenskUd egendom är i princip enskild (6: 8). Vid äktenskapets upplösning genomäktenskapsskUlnad eller ena makens död samt vid boskillnad eller hemskiUnadtillfaller hälften av makarnas behåUna giftorättsgods vardera maken eller hansarvingar (13: 3), TUl betryggande av sin rätt har make vid hemskillnad ochäktenskapsskillnad möjlighet att i avvaktan på bodelningen i viss utsträckningfå andra makens giftorättsgods satt under särskild förvaltning (11: 17), Ivissa fall frångås hälftendelningen med hänsyn till den skuld som endera makenanses ha till äktenskapets upplösning. Om make genom brottslig gärninguppsåtligen har bragt den andra maken om livet eller medverkat till sådantbrott, förlorar han sin giftorätt i den dödes egendom. Detta gäller dock inteom han har handlat under inflytande av själsUg abnormitet (6: 7). Om ena makenhar vunnit hemskillnad med tiUämpning av 11: 2 första stycket på grund av attandra maken i märklig mån försummat sina plikter mot familjen eller varithemfallen åt missbruk av rusgivande medel eller fört ett lastbart liv har han,om giftorättsgodset är ringa, rätt att av detta ta ut nödigt bohag samtarbetsredskap och andra lösören som fordras för att han skall kunna fortsättasin förvärvsverksamhet, även om detta medför minskning av den andres lott (11:22). Samma rätt tillkomnier make som har vunnit äklenskapssldllnad på grund avföi-hållande som innefattar grov kränkning från andre makens sida eller pågrund av dennes missbruk av rusgivande medel (11: 23 andra stycket). Vidbodelning i anledning av äktenskaps återgång gäller särskilda realer. Prop.1973: 32 59 Vid äktenskapsskUlnad på grund av ena makensförhållande, varigenom han grovt har kränkt den andra maken, har denne rätt tillskadestånd. Motsvarande gäller vid hemskillnad på grund av att ena maken grovthar åsidosatt sina plikter mot den andra. Skadeståndet bestäms efter vad somprövas skäligt med hänsyn tUl makarnas förmögenhetsförhållanden och övrigaomständigheter. Det kan bestämmas att utgå på en gång eller på särskUda tider.Anspråk på skadestånd skall vid talans förlust framställas i skUlnadsmålet(11: 24). EnUgt3: 1 ÄB har vid makes död den andra maken arvsrätt efter den döde, om intedenne efterlämnar egna bröstarvingar. Arvsrätt föreligger dock inte om makarnavid dödsfallet levde åtskilda på grund av hemskUlnad eller talan om återgång,hemskUlnad eller äktenskapsskillnad då var anhängig. Detsamma gäller om vidbodelning i anledning av dödsfallet makarnas giftorättsgods skall delas som omåtergång hade skett. Vårdnaden om barn innefattar en plikt förvårdnadshavaren att sörja för barnets person och ge det sorgfällig uppfostran.Barnet skall erhålla uppehälle och utbildning efter vad som är tillbörligt medhänsyn till föräldrarnas vUlkor, barnets egna tillgångar och dess anlag (FB 6:2). I vårdnaden ingår vidare plikten att utöva den uppsikt över barnet sombehövs med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter (6: 3 förstastycket). Vårdnaden om barn upphör när barnet har fyllt eller ingåttäktenskap (6: 1 och 12). I viss utsträckning har barnet redan före 20-årsålderngetts behörighet att bestämma i några för vårdnadsfrågan viktiga hänseenden,såsom beträffande bostad och arbete (6: 3 andra stycket och 4). I vårdnaden ingår befogenhet och plikt att, i denomfattning lagen anger, besluta i barnets personliga angelägenheter.Vårdnadshavaren kan besluta att lämna den rent faktiska vården till annan,exempelvis fosterföräldrar. Därigenom sker ingen ändring i vårdnadshavarens bestämmanderättför barnet. Det i lagen använda begreppet vårdnad är alltså inte identiskt medden faktiska vården. Vårdnadshavaren kan återta den faktiska vården om barnet,om han finner det lämpligt. Förbarn i äktenskap är föräldrama gemensamt vårdnadshavare (6: 1),Bestämmanderätten tUlkommer alltså dem båda i förening. Om en av föräldrarna pågrund av frånvaro, sjukdom eller av annan orsak är hindrad att delta i beslutrörande vårdnaden, vilket inte utan olägenhet kan uppskjutas, fårbestämmanderätten utövas av den andre; denne får dock inte ensam fatta beslutav ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästauppenbarligen kräver det (6: 5). Prop.1973: 32 60 längretids förhinder för den ena av föräldrarna kan domstolen på ansökan av den andraförordna att vårdnaden skall tillkomma honom ensam. Detsamma gäller om den enaav föräldrarna gör sig skyldig till grovt missbrak eller grov försummelse vidvårdnadens utövande, är hemfallen åt missbruk av rusgivande medel eller för ettlastbart liv. Förordnande kan ges också på ansökan av bamavårdsman eller påanmälan av allmän åklagare eller . Är båda föräldrarna förlängre tid förhindrade att delta i vårdnaden eller är båda på angivetsätt olämpliga som vårdnadshavare, kan domstolen överflytta vårdnaden påsärskilt förordnad förmyndare (6: 6). Reglemaom föräldrarnas gemensamma vårdnad om barn i äktenskap bygger på fömtsättningenatt de lever tillsammans. Upplöses famUje-gemenskapen skall enligt FB 6: 7domstolen bestämma vem av föräldrama som skall ha vårdnaden om barnen eller,om inte alla barnen bör stå under den enes vårdnad, hur de skall fördelasmellan föräldrama. I samband med dom på återgång, hemskillnad elleräktenskapsskillnad skall domstolen självmant förordna angående vårdnaden ommakarnas barn. Redan den omständigheten att föräldrarna lever åtskilda på grundav söndring kan utlösa sådant förordnande, men härför krävs ansökan av endera. I FB 6:7 ges också vissa riktlinjer för domstolensavgörande av vårdnadsfrågan. Är föräldrarna ense om hur vårdnaden om barnenskall fördelas mellan dem, skall domstolen meddela beslut i överensstämmelsedärmed, såvida det inte är uppenbart stridande mot barnets bästa. Arföräldrarna inte ense, skall domstolen bestämma "efter vad med hänsynfrämst till barnens bästa finnes skäligt". Om föräldrama är Uka skickadeatt ha vårdnaden om barnen men den ena av dem huvudsakligen bär skulden tillsammanlevnadens hävande skall den andra vara närmast till att få vårdnaden. Omdet med hänsyn till barnens bästa är uppenbart att ingendera av föräldrarna börutöva vårdnaden, skall denna anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. När vårdnaden om barn i äktenskap tillkommerföräldrarna gemensamt och den ena dör, blir den efterlevande automatiskt ensamvårdnadshavare (6: 8). Om vårdnaden tillagts den ena av föräldrarna ochdenna dör, skall domstolen förordna den andra till vårdnadshavare, såvida intevårdnaden m.ed hänsyn tUl barnets bästa bör anförtros åt särskilt förordnadförmyndare. Motsvarande gäller om den av föräldrarna som ensam har vårdnadenblir förhindrad att utöva vårdnaden eller gör sig skyldig tillsådant handlande som kan föranleda att vårdnaden under bestående sammanlevnadtillerkänns den andra (6: 9). Barn utom äktenskap står enligt FB 6: 12 undermoderns vårdnad. Är föräldrarna ense om att fadem i stället skall ha vårdnaden,skall domstolen på anmälan förordna honom till vårdnadshavare, om han är lämplig.Finnes modern inte vara lämplig att utöva vårdnaden eller dör hon, skalldomstolen på ansökan av fadem eller barnavårdsmannen eller på anmälan av allmänåklagare eller överflytta vårdnaden på fadern eller särskUtförordnad förmyndare. I fråga om såväl bam i som utom äktenskap gälleratt far eller mor som är skild från vårdnaden har rätt tUl umgänge med barnet,om inte särskilda omständigheter föranleder till annat. Kan överenskommelseinte träffas med vårdnadshavaren, får domstolen bestämma om umgängesrätten (FB6: 10). Av domstol meddelade beslut i vårdnadsfrågor kanomprövas när väsentligt ändrade förhållanden påkallar det (FB 6: 13). Vårdnadenär att skilja från förmynderskapet, vilket avser förvaltningen av barnetsegendom, till den del denna inte tillkommer barnet självt eller annan, samtbefogenheten att företräda barnet i ekonomiska angelägenheter. I lagen har de bådafunktionerna emellertid i princip kopplats samman. För underårigt bam iäktenskap är sålunda enligt huvudregeln föräldrama gemensamt förmyndare (FB 11:1 första stycket) och för barn utom äktenskap är modern förmyndare (11:2första punkten). Förordnas att vårdnaden om barn i äktenskap skall tillkommaendast den ena av föräldrarna eller överflyttas vårdnaden om barn utomäktenskap på fadern, blir den sålunda utsedde vårdnadshavaren också ensamförmyndare (11 :1 andra stycket och 2 andra punkten). Förmyndare kanentledigas, om han prövas vara olämplig som förmyndare (11: 9). Om rätten isådant fall inte förordnar att även vårdnaden skall överflyttas på den särskiltförordnade förmyndaren, kommer vårdnaden och förmynderskapet attfortsättningsvis utövas av olika personer. Detsamma blir fallet omvårdnadshavaren själv är omyndig och av denna anledning inte kan varaförmyndare (11:4) samt om det bestämts att en av flera särskUt förordnadeförmyndare endast skall ha vårdnaden om barnet och inte delta i handhavandetav barnets övriga angelägenheter (13: 8 andra stycket andra punkten). Lagen gerstörre möjlighet att låta förmynderskapet utövas gemensamt än vårdnaden. Endastföräldrar tiU bam i äktenskap kan utöva vårdnaden gemensamt och lagensreglering bygger härvid som framhållits på förutsättningen att föräldrarnasammanlever. För äkta makar har genom provisorisk lagstiftninggetts bestämmelser som gjort det möjligt att vid upplösning av äktenskapet gebostaden till den av makama som bäst behöver den. Lagen (1959: 157) medsärskilda bestämmelser om makars gemensamma bostad gäller f. n. till utgångenav . Den är tUlämplig i fråga om fastighet, som tillhör make ellermakama gemensamt och är giftorättsgods samt uteslu- Prop.1973: 32 62 tändeeller huvudsakligen skolat tjäna som makarnas gemensamma bostad (1 §), samtvidare i fråga om lägenhet som make eller makarna för samma ändamål innehar medhyres- eUer bostadsrätt, vare sig rättigheten utgör giftorättsgods ellerenskUd egendom (2 §). Med fastighet likställs i lagen andel i fastighet samtbyggnad på ofri grund och andel däri. Tomträtt likställs med äganderätt tillfastighet. Med hyresrätt och bostadsrätt likställs andel däri. Är hyresrättknuten tUl andelsrätt i förening eller bolag, skall vad lagen föreskriver ombostadsrätt äga motsvarande tillämpning (7 §). Vidäktenskaps återgång, hemskiUnad eUer äktenskapsskillnad skall företräde enligtlagen tillkomma den make som bäst behöver bostaden under fömtsättning att dettamed hänsyn till omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. Motsvarande gällerbeträffande rätt för efterlevande make att erhålla bostaden vid den andramakens död (3 §). Make skall tilläggas bostaden vid bodelning. Bodelning skallalltså äga rum för ändamålet även om all egendom är enskUd. Om hyres- ellerbostadsrätt, som utgör ena makens enskilda egendom, tilläggs andra maken,gäller beträffande fånget vad som är föreskrivet om fång på gmnd av giftorätt(2 § tredje stycket). Överstiger värdet på den egendom som make med stöd avlagen skall tilläggas värdet av hans lott, har han att betala skUlnaden tillandra maken eller dennes arvingar (4 §). Anstånd med betalningen kan ges baraom det föreligger synnerliga skäl därtill och då mot överlämnande av inteckningeller annan säkerhet som kan godtas. I lagen ges slutligen vissa bestämmelsersom skall förhindra att ena maken genom avtal med tredje man förfogar över dengemensamma bostaden till förfång för andra maken (5 och 6 §§). Några regler motsvarande lagen om makars gemensammabostad som är tillämpliga på andra samboende finns inte. I sådana fall kommeralltså endast frivilliga överlåtelser i fråga. Bestämmelserna i lagen om makars gemensamma bostadreglerar bara förhållandet makama emellan. I vad mån de avgöranden som träffasmellan makarna blir bindande för tredje man framgår av föreskrifter på andrahåll. Av intresse är i vilken utsträckning övergång av hyresrätt ellerbostadsrätt skall bli gällande mot hyresvärden resp. bostadsrättsföreningen. Bestämmelserna om överlåtelse av hyresrätt i 12kap. jordabalken (JB) vilar på principen att hyresrätten är en personlig rättsom inte får överlåtas utan hyresvärdens samtycke (32 §). Denna princip gällerockså vid hyresrättens övergång genom bodelning, arv, testamente ellerliknande förvärv (33 § första stycket). Från principen görs emellertid ettflertal undantag. Av intresse är närmast bestämmelsen i 33 § andra stycketvilken är tillämplig på hyresrätt till lägenhet som har varit avsedd attuteslutande eller huvudsakligen användas som gemensam bostad för hyresgästenoch hans make. Prop.1973: 32 63 hartillagts maken genom bodelning, har maken rätt att träda i hyresgästens eller,om bodelningen ägt rum med anledning av dennes död, dödsboets ställe. Sådanrätt tUlkommer också efterlevande make som är ensam arvinge efter hyresgästen. Deåtergivna reglerna äger motsvarande tUlämpning när lägenheten hyrts av makarnagemensamt (33 § fjärde stycket). I 34 § finns föreskrifter om överlåtelse avhyresrätt till närstående. Hyresgäst, som inte är i tUlfälle att användabostadslägenhet för återstående hyrestid, får sålunda överlåta hyresrätten tillnärstående som varaktigt sammanbor med honom. Med närstående avses inte barasläktingar utan även samboende under äktenskapsUknande förhållanden. Somvillkor för överlåtelsen gäller att hyresnämnden lämnar tillstånd till denna.Sådant tillstånd skall lämnas, om hyresvärden skäligen kan nöjas med förändringen.Bestämmelsema om överlåtelse av hyresrätt till närstående äger motsvarandetillämpning om hyresgästen har avlidit och dödsboet villöverlåta hyresrätten. Andrabestämmelser i 12 kap. JB av intresse i förevarande samm.an-hang är de i 47 §om rätt för medhyresgäst och hyresgästs make till förlängning av hyresavtalbeträffande bostadslägenhet. Dessa är i princip tiUämpliga på hyresförhållandesom har varat och inte avser del av upplåtarens egen bostad.Har lägenheten hyrts av flera gemensamt och har de på gmnd av uppsägning, somgjorts av en av dem, eller till följd av annan omständighet, som hänför sigtill endast en av dem, inte gemensamt rätt till förlängning av hyresavtalet, ärenligt huvudregeln medhyresgäst berättigad till förlängning, om hyresvärdenskäligen kan nöjas med honom som hyresgäst. Rätt till förlängning föreliggerdock inte om hyresrätten är förverkad. Är medhyresgästen make till den somföranlett att hyresgästerna inte gemensamt har rätt till förlängning avavtalet, har maken emellertid rätt till förlängning även när hyresrätten ärförverkad på annan gmnd än dröjsmål med betalning av hyra. Hyresgästs make hardessutom getts en särskild rätt till förlängning också när han inte har del ihyresrätten men har sin bostad i lägenheten. Enligt 47 § andra stycket harsådan make rätt till förlängning när hyresgästen har sagt upp avtalet ellervidtagit annan åtgärd för att bringa det att upphöra eller i annat fall intehar rätt till förlängning, under förutsättning att hyresvärden skäligen kannöjas med maken som hyresgäst. Rätten till förlängning gäller även omhyresvärden har sagt upp avtalet att upphöra på gmnd av förverkande, och dettaoavsett anledningen, alltså också när denna är dröjsmål med betalning av hyra. I fråga om övergång av bostadsrätt finnsbestämmelser i bostadsrättslagen (1971: 479). Har bostadsrätt övergått till nyinnehavare, får denne utöva bostadsrätten bara om han är eller antas tillmedlem i bostadsrättsföreningen (10 § första stycket). Den till vilkenbostadsrätt har Övergått får inte vägras inträde i föreningen, om han uppfyller 1973: 32 64 devillkor för medlemskap som föreskrivs i stadgarna och föreningen skäligen kannöjas med honom som bostadsrättshavare (11 § första stycket). Är detbostadsrättshavarens make som skall överta bostadsrätten, får dock inträde iföreningen vägras maken bara om hinder möter på grund av bestämmelse istadgarna att medlem skall tillhöra viss sammanslutning eller uppfylla liknandevillkor och det skäligen kan fordras att maken uppfyller villkoret. Dessabestämmelser om make äger motsvarande tUlämpning, om bostadsrätt tUlbostadslägenhet övergått till bostadsrättshavaren närstående som varaktigtsammanbodde med honom (11 § andra stycket). Har den tUl vilken bostadsrätt överlåtitsinte antagits till medlem, är överlåtelsen ogiltig (13 § första stycket). De sakkunniga lämnar inledningsvis en översiktligframställning över familjens funktioner och deras betydelse för familjenssammanhållning. Härvid konstateras bl. a. att familjen på grund avförändringar i samhällsstrukturen har förlorat i betydelse som en fastekonomisk enhet för produktion av nyttigheter för familjemedlemmarnas behovoch som den grupp som har att tillgodose den enskUdes behov av skydd, medandess uppgift att ge den enskUde en känslomässig gemenskap har ökat ibetydelse. Detta har fått till följd att brister på det känslomässiga områdetlättare leder tUl familjens upplösning än förr, då den känslomässiga funktionenofta fick underordna sig den ekonomiska nödvändigheten. Det konstateras vidareatt samlevnad med familjefunktioner inte sällan förekommer utanför deträttsliga äktenskapets ram. av alla familjebildningar utgörsamlevnad utan aKtensicap. Äktenskapslagstiftningens uppgift antar desakkunniga i första hand vara att tillhandahålla regler för att lösa dekonflikter som kan uppkomma i samlevnaden mellan man och kvinna eller medanledning av samlevnadens upplösning. I vissa hänseenden reglerar emellertidlagstiftningen också förhållandet mellan å ena sidan mannen och kvinnan och åandra sidan det utanförliggande samhäUet. Äktenskapet tiUhan-dahåller vidare enpraktiskt användbar utgångspunkt när man vill ge särregler gmndade påsamhörigheten mellan mannen och kvinnan i en familj. Enligt de sakkurmigas direktiv bör den nyalagstiftningen så långt möjligt vara neutral i förhällande till olikasamlevnadsformer. De sakkunniga framhåller att neutralitetsbegreppet kan gestvå tolkningar. 1973: 32 65 Denena innebär att det allmänna väl kan tiUhandahålla under samlingsbeteckningenäktenskap ett särskilt regelkomplex, som är utformat för att lösa de problemsom uppkommer vid mannens och kvinnans samlevnad med farruljefunktioner, meninte skall resa några anspråk på att de skall utnyttja regelkomplexet genom attingå äktenskap. Samhället ställer sig neutralt genom att ge dem full frihetatt välja. Den andra tolkningen innebär att neutralitet föreligger bara om densamhälleUga regleringen av mannens och kvinnans inbördes relationer och avderas förhållande tiU det utanförliggande samhället är densamma, oavsett om deingått äktenskap eller ej. Neutraliteten förverkligas då på så sätt attäktenskapet varken ger fördelar eller medför nackdelar som inte är för handenredan på grund av den faktiska samlevnadssituationen eller, med direktivensord, lagstiftningen om äktenskapet privilegierar inte en samlevnadsformframför andra. De sakkunniga konstaterar att de två formema av neutralitetinte kan förverkligas . Ett förverkligande av neutralitetstankengenom att på det av äktenskapslagstiftningen reglerade området konsekvent gesamma regler för samlevande ogifta som för gifta skulle beröva äktenskapetsom rättsligt institut dess materiella innehåU. Det skulle också enligt desakkunniga strida mot direktivens uttalande att äktenskapet även börha en central plats i familjerätten. Emellertid bör det inte vara uteslutet på särskilda punkter av sociala eller andra särskilda skäl ger regler församlevande ogifta av samma innehåll som reglema för gifta. I sådana fall måsteman dock beakta dels att man kan nå effekter i direkt strid med de samlevandesvilja, nämUgen om dessa underlåter att gifta sig just i syfte att undgårättslig reglering av sin förbindelse, dels att betydande svårigheter möter attprecisera den faktiska situation i vilken samma regler som för gifta skallgälla. Sammanfattningsvis uttalar de sakkunniga att det, om äktenskapet skallbehällas som ett rättsinstitut med en central roll, är svårt att konsekvent utformalagstiftningen på ett sätt som kan anses innebära en långtgående neutralitettill samlevnadsformen. Detta utesluter inte att i vissa hänseenden samma reglerkan ges för samlevande, vare sig de ingått äktenskap eller ej. Särskilt inomområden utanför det som äktenskapslagstiftningen reglerar kan sådanjämställdhet komma i fråga. Äktenskapslagstiftningens uppgift bör vara attlösa praktiska problem som uppkommer till följd av maimens och kvinnanssamlevnad med familjefunktioner och att ge sådana lösningar på problemen sombåde från de enskildas och det allmännas synpunkt är bättre än de lösningar somskulle följa av annars gällande regler. I ett avsnitt om förhållandet tUl etiskavärderingar kring mannens och kvinnans samlevnad konstaterar de sakkunniga attsådana värderingar förekommer i stort sett i två hänseenden, nämligen i frågaom dels formen för samlevnaden - äktenskap eller fri samlevnad - dels Prop.1973: 32 66 gestaltningenav samlevnaden på det personliga området. De sakkunniga finner attlagstiftningen bör begränsas till den del av samlevnaden där problemen kanavgränsas och konkreta regler ges för deras lösning, nämligen den ekonomiskadelen. Lagens regler på detta område bör grundas på sådana etiska principer somomfattas av den allmänna värdegemenskapen i vårt samhälle och ge uttryck åtbl, a. principen om mannens och kvinnans jämställdhet och åt tanken att denstarkare inte får utnyttja den svagare.