prop · FW03163 · 1973-12-31 00:00:00 — Ett utländskt företags kund har dåatt erlägga mervärdeskatt till representanten och övriga kostnader till denutländske säljaren. Detta framstår för handelskammaren inte somtillfredsstäUande. De materiella reglerna för dessa fall bör omarbetas så attenklare administrativt förfaringssätt uppnås. Ettflertal länsstyrelser påpekar att representant för utländskt företag bör vararegistrerad där representanten är bosatt. Som skäl härför åbe- ropasbl, a, den personkännedom som då kan föreligga och att man härigenom kan få enbättre kontroll av representantens solvens, SAFoch tar upp det fallet att ett utländskt företagsäljer en anläggning liU en köpare i och åtar sig att monteraden, I normalfallet kommer då anläggningen att träffas av skatt vid införselnav produkterna, medan det monteringsarbete, som utförs av det utländskaföretaget, undgår mervärdebeskattning, I många fall rör det sig om ickeskattskyldiga köpare, exempelvis statliga myndigheter och kommuner, och dåuppkommer en situation som kan vara till nackdel för konkurrerande svenskaföretag, som har att beräkna skatt på grundval av hela vederlaget inkl,monteringen. Detta problem borde kunna lösas på sätt som skett i , dvs,genom skattskyldighet för den som anlitar det utländska företaget. Fråganom återbetalning av mervärdeskatt till utländsk företagare som vid tillfälligvistelse här i landet åsamkats kostnader som är belagda med mervärdeskatt tasupp av länsstyrelserna i , , ochNorrbottens län. Länsstyrelserna ställer sig positiva till sådanåterbetalning, som av praktiska skäl bör ske centralt, förslagsvis av RSV. Omsättningav inventarier m. m. i verksamhet som ej medför skattskyldighet Verksamhet som utgör rörelse enligt KL är i princip alltid attanse som yrkesmässig. Försäljning eller uttag av lagervaror eller inventarierkommer därför normalt att beskattas. Riksskattenämndenhar dock i anvisning (RN II1970: 61) uttalat bl. a., attskattskyldighet för försäljning av inventarier eller andra tillgångar iverksamhet bör föreligga endast då verksamheten medför skattskyldighet ochrätt till avdrag för ingående skatt helt eller delvis förelegat eller skulleha förelegat vid anskaffningstillfället. Om försäljning sker i sådana formeratt den närmast framstår som en självständig del av hela verksamheten börskattskyldighet enligt nämnden föreligga trots att avdrag för ingående skatt ejkunnat göras. Ifråga om finansieringsföretag har riksskattenämnden utalat bl. a. följande (RN II 1969:137), I de faU finansieringsföretag på grand av sin verksamhet utnyttjat frånsäljare övertagen rätt enligt bestämmelserna i lagen om avbetalningsköp attåtertaga gods som sålts på avbetalning, torde finansieringsföretaget normaltsälja det återtagna godset. Sker inte endast enstaka försäljning av detta slag,bör skattskyldighet anses föreligga för finansieringsföretaget. Nämnden har idetta sammanhang också uttalat alt köparens påtvingade avstående frånavbetalningsgodset inte bör anses som omsättning enligt MF, Mervärdeskatt skallalltså inte beräknas på det återtagna godsets värde ens om avbetalningsköpa- renär skattskyldig till mervärdeskatt. Detta innebär, att finansieringsföretagetinte kan göra avdrag för ingående mervärdeskatt, eftersom sådan intedebiterats. Nämndenhar också på förfrågan av aktiebolag som bedrev persontrafik uttalat, attbolagels försäljning av metallavfall och liknande lill bolagels anställda ejskuUe anses som yrkesmässig. Avfallet kom från bolagets egenreparationsverkstad. Utredningen.Utredningen anser att den som driver rörelse som inte medför skattskyldighetenligt MF skall vara skattskyldig för försäljning av inventarier, material,spill, avfallsprodukter eller liknande skattepliktiga varor endast omförsäljningen sker under butiksmässiga former. Denna uppfattning stämmer medvad som faktiskt tUlämpas, Utredningen föreslår, att en uttryckligbestämmelse av denna innebörd tas in i p, 2 andra stycket av anvisningarna till2 § MF, Försäkringsverksamhetmedför inte skattskyldighet enligt MF, Utredningen framhåller dock, attförsäkringsbolag som ett led i sin skadereg-lerande verksamhet kan inlösaskadat gods och sälja eller låta sälja detta. Omförsäkringsbolag inte skulle anses som skattskyldigt för sin försäljning avinlöst skattepliktigt gods skuUe, framhåller utredningen, den privatakonsumtionen i vissa fall helt undgå beskattning. Som exempel nämns det fallet,att försäkringsbolag övertar skadat varulager frän en försäkringstagare, som ärskattskyldig rörelseidkare. Varulagret är avskattat hos den sistnämnde ochförsäkringsersättnmgen beskattas inte hos honom. Han har inte heller skyldighetalt minska sin ingående avdragsgilla skatt med anledning av skaderegleringen.Hos försäkringsbolaget finns då ett helt obeskattat varulager som kan säljasskattefritt. Den enda skattebelastningen på detta är försäkringsbolagels egenej avdragsgilla ingående mervärdeskatt. Om köparen av varulagret är konsumentuppstår alltså en omotiverad skattefrUiet. Om köparen i stället är skattskyldiguppstår en viss om än liten kumulativ skatteffekt. Närden skadelidande inte är skatlskyldig enligt MF skall den ersättning hanuppbär med anledning av skada som täcks av försäkring omfatta också denmervärdeskatt som ligger i varans anskaffnings- eller återanskaffningsvärde.Försäkringsbolaget får därvid en indirekt belastning av mervärdeskatt.Försäljningen av det skadade godset skulle därför i detta fall kunna ske utanskatt, eftersom godset redan beskattats till fullo en gång. Om denna tankeaccepteras uppkommer, framhåller utredningen, en skillnad mellan detta fall ochandra fall av försäljning av begagnade varor. Utredningenanser därför att försäkringsbolags försäljning av gods som inlösts som ett ledi dess skadereglerande verksamhet skall anses somyrkesmässig, även om den inte bedrivs i butiksmässiga eller eljestrördsdiknande former. Närfinansieringsföretag återtar gods med stöd av avbetalningskontrakt somövertagits från avbetalningssäljare skall en värdering av godset göras. uppfattning bör återtagandet ske till det värde godset har vidåtertagandet inklusive mervärdeskatt. Uttedningenfinner vidare, att finansieringsföretag bör vara skattskyldigt för sinförsäljning av återtaget gods och att rätt tUl avdrag bör föreligga för denskatt som belöper på återtagningsvärdet och som anges i särskUd handling.Härigenom uppnås beskattning om köparen är konsument och avdragsrätt omköparen är skatlskyldig. Om förelaget inte skulle anses som skattskyldigt förförsäljningen av godset i fråga skulle enligt utredningen detta inte bliföremål för någon beskattning i det fall den ursprunglige köparen ärskattskyldig. Är denne däremot ej skattskyldig har beskattningen träffat denursprungliga transaktionen. Den försäljning av begagnat gods somfinansieringsföretaget gör skulle dock, i motsats till annan försäljning avbegagnade varor, bli skattefri. Utredningenanser det inte motiverat att utvidga skattskyldigheten för försäljning avåtertaget gods eller gods som lagits om hand som pant lill andra änfinansieringsföretagen, bl. a. med hänsyn till att bank eller annankreditinrättning mera sällan träder i den ursprunglige säljarens stäUe. Remissinstanserna.Utredningens förslag att försäljning av inventarier, material,avfallsprodukter eller liknande varor i verksamhet som inte medförskattskyldighet skall anses som yrkesmässig endast om den sker underbutiksmässiga former har godtagits eller lämnats utan erinran av flertaletremissinstanser. Kammarrätten i föreslär dock att det i enlighet medvad utredningen uttalat i motiveringen för förslaget bör anges att nu avseddförsäljning är att anse som yrkesmässig endast om den sker exempelvis i mer ännormal omfattning eller i särskild försäljningslokal eller om den avser varorsom köpts eller omhändertagits för försäljning. Handelskamrarnai och ifrågasätter nödvändigheten av att belägga försäkringsbolagensförsäljning av inlöst skadat gods med mervärdeskatt. Denna försäljning kan,menar handelskamrarna, knappast anses yrkesmässig. När det gäller enskadelidande, som är konsument, blir beskattnUigen helt omotiverad. Även frånkonlrollsynpunkt torde det vara förenat med svårigheter att övervaka sådanarelativt sporadiska försäljningar, som det här kommer att röra sig om.Länsstyrelsen i påpekar att bankerna numera allt oftare taröver gods, för vilket betalningen inte fullgjorts. Med hänsyn härtill förordas,att bankerna, i de fall regressrätt ej föreligger mot säljaren, likställs medförsäkrings- och finansieringsföretag. Skattskyldighetför stat ocb kommun Verksamhet som staten eller kommun bedriver i bolagsform ellerliknande är att anse som yrkesmässig, även om bolaget tUlgodoser endast statenseller kommunens eget behov. Om verksamheten bedrivs i annan form räknas den somyrkesmässig till den del den avser annat än egna behov. Videkonomiskt samgående för gemensamt ändamål mellan staten och kommun ellermellan kommuner räknas verksamheten ej som yrkesmässig i vad den avserintressenternas egna behov. Somyrkesmässig räknas alllid statens järnvägars befordran av varor, postverkets befordranav varor i diligensrörelsen samt postverkets befordran av postpaket ochgruppkorsband. Omsärskilda skäl föreligger kan Kungl. Maj:t förordna att statlig verksamhet, somavser eget behov och som annars ej är att anse som yrkesmässig, tUls vidareskall anses utgöra yrkesmässig verksamhet. I är stat, kommun och offentlig institution skattskyldigendast i den mån den på ett regelbundet sätt producerar eller säljer varoreller tillhandahäller tjänster, t. ex. tillhandahäller vatten, gas,elektricitet, jordbraksprodukter, livsmedel, trä eller virke, säljer eller hyrut viss fast egendom eller utför teletjänster. IDanmark föreligger skattskyldighet för offentlig "försörjningsverksamhet"i vilken omsätts skattepliktiga varor eller tjänster, t. ex. gas, elektriskkraft, värme eller teletjänster. Andra statliga eller kommunala institutionerär också skattskyldiga för sådan omsättning. Leverans från en kommunalinstitution till en annan inom en kommun räknas ej som omsättning. Detsammagäller omsättning från en institution, som drivs i gemenskap av flera kommuner,tUl kommuner som ingår i gemenskapen. Finansministern bestämmer i vilkenutsträckning skatt skall erläggas av statlig eller institution förvaror eller tjänster för eget brak. INederländerna anses offentlig förvaltningsenhet normalt som skattskyldig, omden bedriver kommersiell verksamhet. INorge gäller de allmänna bestämmelserna om skattskyldighet för staten ochkommunema. Detta innebär bl. a. att staten och kommun kan bli skattskyldig förtjänster som tillhandahållits av utländsk ej skattskyldig företagare.Härutöver gäller, att Konungen kan föreskriva att skatt skall erläggas föruttag av vara eller tjänst om detta behövs för att motverka konkurrenssnedvridning. Utredningen.Utredningen konstaterar, alt staten, trots sin mångskiftande verksamhet,betraktas som en enda juridisk person. Detsamma gäUer kommun. I likhet med vadsom allmänt gäller i mervärdeskatte- hänseendeföranleder leverans av vara eller tillhandahållande av tjänst mellan en sådanjuridisk persons olika förvaltningsenheter i princip ingen skattskyldighet tUlmervärdeskatt. Utredningenframhåller vidare, att myndighet eller annan offentlig förvaltning som ej ärskattskyldig till mervärdeskatt saknar rätt till avdrag för ingåendemervärdeskatt och därför har ett intresse av att begränsamervärdeskattebelastningen så långt är möjligt. Detta kan uppnås genom attanlita annan statlig resp. för leverans av varor ellertillhandahällande av tjänster. Eftersom skattskyldighet därvid inte föreliggerför den presterande förvaltningen inskränker sig skattebelastningen till deningående mervärdeskatt som sistnänmda förvaltning fått betala vid sina egnaförvärv. Anlitas i stället statligt eller kommunalt ägt bolag eller enskUtföretag utgår mervärdeskatt på hela vederlaget och ger därför en kostnadsmässigmerbdastning. Utredningen hävdar dock, att en verklig konkurrenssituation intekan anses föreligga, när offentlig verksamhet är lönsam även utan beaktande avmervärdeskattens effekt, t. ex. när kostnaderna inklusive ingående ej avdragsgillskatt för offentiig verksamhet är lägre än kostnadema exkl. mervärdeskatt iutomstående verksamhet av motsvarande slag. En verklig konkurrenssituation kaninte heller anses föreligga, när det av andra än ekonomiska skäl framstår somnaturligt och kanske nödvändigt att bedriva verksamhet i egen offentlig regi.Ett problem synes emellertid kunna vara, att mervärdeskatten kan utgöra enfaktor som påverkar valet mellan att påbörja eller fortsätta en egenverksamhet som kanske inte i sig själv är lönsam och att anlita utomstående församma prestationer. Särskildaåtgärder har emellertid, påpekar utredningen, vidtagits i syfte att åstadkommaneutralitet i beskattningen. Upphandlingskungörelsen (1952: 496) ändrades år1968 så att man vid statiig upphandling skall ta hänsyn till att leverans frånstatlig myndighet eller förvaltning inte beläggs med mervärdeskatt. Utredningenutgår från att bestämmelserna i kungörelsen iakttas vid statlig upphandlingoch anser därför att konkurrensneuttaliteten redan blivit tillgodosedd i frågaom statlig verksamhet i egen regi. Utredningen anför också, att dereduceringsregler som gäller på byggnads- och entreprenadområdet i sig självahar en utjämnande effekt i konkurrenshänseende. Ifråga om offentlig verksamhet som bedrivs av kommunema, häran-der inbegripetlandstingen, gäller inte upphandlingskungörelsen. Den kan enligt utredningenknappast heller utsträckas tUl att gälla för den kommunala sektorn. Föratt eliminera konkurrenssnedvridande verkningar på det kommunala området ärdet enUgt utredningens mening uteslutet att föreskriva skattskyldighet för allkommunal verksamhet vari skattepliktiga objekt och tjänster tillhandahålls. Ensådan lösning skulle kunna medföra en inteoväsentlig kostnadsökning för kommunerna i form av både högremervärdeskattebelastning och ökade administrationskostnader. Utredningenavvisar också av tekniska skäl en lösning som skulle gå ut på att göratillhandahållanden åt kommuner till helt skattefri omsättning. En annanlösning som utredningen övervägt är att medge skattefrihet utan rätt tillavdrag för ingående mervärdeskatt för tUlhandahållanden till kommuner avskattepliktiga objekt och tjänster enligt anbud. Sådant tUlhandahållandeskulle alltså betraktas som icke skattepliktig omsättning. Den skattskyldigeleverantören skulle emellertid inte ha rätt att göra avdrag för ingående skattsom hänförde sig till leveransen. Om sådana avdrag redan gjorts skulleleverantören vara skyldig att åter redovisa den ingående skatten. Av praktiskaskäl torde en sådan reglering på avdragssidan få begränsas till ingåendemervärdeskatt på inköp av råvaror och annat material eller tjänster direkt förden fullgjorda leveransen. Vidare bör tjänster som faller underreduceringsreglema ställas utanför den här skisserade skattefriheten. Utredningenförklarar sig vara medveten om att denna lösning av frågan kan medföra vissapraktiska olägenheter. Det ifrågasätts därför om den konkurrenssnedvridning somde nuvarande bestämmelsema medför är av så allvarlig art att motiv föreliggerför en ändring som är förenad med brister från teknisk synpunkt. Utredningen hardärför inte utarbetat några förslag till författningsändring enligt denskisserade lösningen. Utredningentar också upp frågan om ekonomiskt samgående meUan staten och kommun ellermellan kommuner för viss verksamhet. Utredningen framhåller, att termen"ekonomiskt samgående" inte är entydig. Det står enligt utredningenklart att ekonomiskt samgående föreligger om t, ex, två kommuner beslutar attgemensamt finansiera och driva viss verksamhet. Utredningen finner det likaklart att sådant samgående inte konstitueras genom att en kommun medöverkapacitet i viss verksamhet erbjuder sig att utföra tjänster åt annankommun mot ersättning. Här bör ett kundförhållande anses föreligga även omlångfristigt avtal träffas mellan kommunerna. Medekonomiskt samgående bör enligt utredningen avses att två eller flera personerträffar avtal om alt t. v. eller gemensamt ansvara för kostnaderför anskaffning eller drift av viss verksamhet som avser gemensamt ändamål. Detväsentliga bör därvid vara att båda parter står ett ekonomiskt ansvar förverksamheten. Investeringar kan därvid ske på gemensam bekostnad. Om endast enpart står för investeringskostnaden bör den andra vara skyldig att efter vissfördelning mellan parterna svara för driftkostnaderna för att ett ekonomisktsamgående skall kunna anses föreligga enligt det ingångna avtalet. Utredningenföreslår att bestämmelser av nu nämnd innebörd förs in i p. 1 andra stycket avanvisningarna till 2 § MF. Utredningenframhåller vidare, att kommuner är skattskyldiga för tillhandahållande avelektrisk kraft och bortforsling av sopor och avfall. Skattskyldighetenomfattar dock inte kommunernas tillgodoseende av egna behov i dessa avseenden.Denna omständighet innebär, påpekar utredningen, att rätten till avdrag föringående skatt är begränsad och inte omfattar den del av verksamheten som avseregna behov. Det uppkommer dessutom viss dubbelbeskattning av den elektriskakraften, som ju är belagd med energiskatt. Deangivna förhållandena är enligt utredningens mening inte tillfredsställande.Utredningen föreslår därför att verksamhet, som avsertillhandahållande av elektrisk kraft eller sådan transport eller annan tjänsti samband med renhållning som avses i 11 § 3 MF skall anses som yrkesmässigäven till den del verksamheten tillgodoser egna behov. Remissinstansema.Mot bakgrund av kravet på konkurrensneutralitet i beskattningen har åtskilligaremissinstanser tagit upp frågan om mervärdeskattens tillämpning på statligoch verksamhet. Länsstyrelseni ifrågasätter om det frän konkurrenssynpunkt föreligger behovav särskilda regler för statlig och verksamhet. samt och kommuner anser att det ihuvudsak råder konkurrensneutralitet meUan enskilda och kommunema. Man pekar påatt inte bara utan också offentlig och enskild verksamhet som ejmedför skattskyldighet enligt MF belastas med icke avdragsgUl ingåendemervärdeskatt. Kommunernas möjligheter att uppnå minskad skattebelastning genomatt bedriva verksamhet i egen regi i stället för att anUta utomstående företagär dessutom starkt begränsade genom mervärdeskattens reduceringsregler. Kravetpå konkurrensneutralitet tillgodoses genom kommunernas skattskyldighet förvaruleveranser och tjänster till utomstående. Uppfattningen är, alt denpåtalade konkurrenssnedvridningen inte är av sådan vikt all gällandebestämmelser behöver ändras. Motsattuppfattning redovisas av andra remissinstanser. Svensk Industriföreningframhåller, att den statliga upphandlingen genom bestäm melserna iupphandlingskungörelsen är åtminstone formellt konkurrens neutral, men attdetta gäller inte den kommunala upphandlingen. För eningen beklagar attutredningen ej lägger fram något förslag rörande den kommunala upphandlingen.SAF och uttalar, att det föreligger en myckelbesvärande konkurrenssnedvridning för vissa branscher och förutsätter attutredningen ånyo överväger frågan om åtgärder för att minska dennasnedvridning. Även KF beklagar att utredningen inte kunnat lägga fram någotslutgiltigt förslag för att lösa frågan. har det kunnat konstateras en utveckling som innebäratt man i allt mindre grad beaktar mervärdeskatten. menar att utrednuigens hänvisning till gällande statligupphandliiigsförordning inte kan anses vara relevant då denna icke är avtvingande natur. Ännu allvarligare blir situationen från konkurrenssynpunktinom den kommunala sektorn där den kommunala motsvarigheten till den statligaupphandlingskungörelsen inte används mer än i ett fåtal kommuner. Förhållandetblir alltmer alarmerande efter hand som den statliga och kommunalaföretagsverksamheten byggs ut, i företagsformer som förhindraroffentlig insyn. Förbundet kräver därför antingen att statliga och kommunalaföretag, oavsett företagsform, blir skattskyldiga för sin försäljning eller attförsäljning från den privata sektorn tUl statliga och kommunala företag ellerinstitutioner befrias från utgående skatt. anför att en ändring av mervärdeskattereglerna ärangelägen eftersom de i vissa fall leder lill kostnadsfördyring vid byggnationi egen regi för kommuner. Detta kan påverka deras benägenhet att anlitautomstående entreprenörer i stället för den egna arbetskraften. Även om denkonkurrenssnedvridning som de nuvarande bestämmelserna medför inte är avalltför allvarlig art synes dock ytterligare förslag böra utarbetas för attsöka eliminera sådana verkningar. Denav utredningen diskuterade men inte rekommenderade lösningen beträffande MF;stillämpning på verksamhet har tagits upp av ett flertalremissinstanser. Länsstyrelserna i , och Kronobergslän lar avstånd från den diskuterade lösningen och förordar att nuvaranderegler bibehålls. i framhåller i ställetmöjligheten att i annan ordning utfärda föreskrifter för kommunerna med sammainnebörd som de som gäller för staten enligt upphandlingskungörelsen. anför att det skisserade systemet skulle få en starkt begränsadeffekt, eftersom en konkurrenssituation föreligger huvudsakligen i fråga omtjänster som faller under reduceringsreglerna. Samma synpunkt framförs avGöteborgs kommun, som också finner det tillfredsställande att utredningenförkastat tanken att föreskriva skattskyldighet för all verksamhet, ivilken skattepliktiga varor och tjänster tillhandahålls. RSVhar vid sitt remissyttrande fogat en inom verket upprättad promemoria angåendeskattskyldighet för verksamhet. I promemorian anförs, att kommunernaborde kunna göras oinskränkt skattskyldiga för hela sin verksamhet med enoinskränkt avdragsrätt för skatt som utgått vid kommunens alla förvärv.Härigenom skulle samtliga nu föreliggande och uppkommandekonkurrenssituationer mellan egen verksamhet och upphandUng samt mellanupphandlingsformerna helt kunna undanröjas. För att täcka det bortfall avmervärdeskatt som detta förslag skulle medföra uttalas i promemorian att de avkommunerna uttaxerade medelsbehoven kunde anses utgöra omsättaing. skattepliktiga omsättningen kunde då anses utgöramedelsbehovet reducerat till sådant belopp att därå utgående skatt efteravdrag för faktisk ingående skatt totalt sett ger samma beskattningseffekt somnu. SAF och har pekat på en utväg somutredningen inte prövat, nämligen att beskatta stats och kommuns uttag av egnatjänster, i den mån de är intressanta från konkurrenssynpunkt och av någonstorleksordning. Ett fullföljande av en sådan linje synes ligga närmare tillhands än den av utredningen föreslagna lösningen beträffande upphandling. SHIO anför i fråga om kommunala tjänster att den närmastlill hands liggande lösningen synes vara att efter de principer som gäller förstaten införa skatteplikt för sådana tjänster som produceras i konkurrens medandra företag. Det bör emellertid, fortsätter SHIO, noteras att inte hellerstatens principer i detta avseende är tillfredsstäUande. I vissa fall utgår ejmervärdeskatt i önskvärd omfattning på tjänster som produceras av statligaorgan och leveranser till statliga och kommunala myndigheter. Dettaförhållande har lett till konkurrenssnedvridningar och därmed till en mindreeffektiv produktion än vad som annars hade varit möjligt. Frågan bör övervägasytterligare. i påpekar att det vidskatterevisioner uppmärksammats alt maskinleverantörer vid försäljning av maskinerkrediterar kommunerna mervärdeskatt för eventuella bytesmaskiner. Dettaförfarande är felaktigt och bör i första hand korrigeras genom utvidgadekontrollåtgärder men kan också regleras genom att skattskyldigheten förkommunerna utvidgas tUl att omfatta försäljning av entreprenadmaskiner ochlastbilar från verksamhet, som annars inte medför skattskyldighet. Utredningens förslag att skärpa kraven på samverkan mellanstat och kommun eller mellan kommuner för att ekononuskt samgående skallföreligga har accepterats av länsstyrelserna i och Alvs-borgslän.