prop · FW03115 · 1973-12-31 00:00:00 — Deförslag som framläggs avser - bortsett från vissa förslag tdlförfattningsändringar - huvudsakligen åtgärder inom polisväsendet.Kommissionen förutsätter alt dessa förslag följs upp med erforderiiga åtgärderinom andra delar av rättsväsendet. 4 Allmänhetens attityd till polisen Genom beslul bemyndigade Kungl, Maj:tchefen för jusliliedepartementet att tillkalla en utredningsman med uppdrag attutreda frågan om åtgärder för att förbättra polisens arbetsförhållanden iStockholm, Utredningsmannen överlämnade belänkandet Polisen iStockholm (Ds Ju 1972:33), vilket behandlade arbetsförhållanden ochpersonalläge samt utmynnade i vissa reformförslag. De föreslagna åtgärderna hari stor utsträckning redan genomförts eller föranlett förslag i 1973 årsstatsverksproposilion. Vid betänkandets avlämnande anmälde utredningsmannen attde i direktiven angivna övervägandena beträffande polisens relationer lillallmänheten och hithörande informationsfrågor saml vissa rekryteringsfrågorännu inte hunnit behandlas fullständigt. Utredningsmannen avsåg därför attsenare inkomma med särskilda förslag i dessa frågor. Sedan brottskommissionentillsatts, har utredningsmannen slutfört sitt arbete och redovisat resultatetdärav i en promemoria som överlämnats till kommissionen. Kommissionenåterkommer närmare till där behandlade frågor i avsnitt 8, Utredningen i föreslog vidare i sillnyss nämnda betänkande alt en opinionsundersökning skuUe göras för altundersöka förhållandet mellan allmänheten och polisen. Sedan medel ställts lUIförfogande av genomförde Institutet formarknadsundersökningar AB (Imu) en undersökning om allmänhetenskunskaper om och attityder till polisen, Imu:s rapport över undersökningen haröverlämnats till brottskommissionen. Sammanfattningen av rapporten bifogasdetta belänkande som Bilaga A. Undersökningen har grundats på intervjuer med 1017personer från ett utgångsurval på 1 520 personer inom dessaåldersgrupper med tillgång till telefon, fördelade på två ungefär lika storaurval, ett för med grannkommuner och ett för landet i övrigt.Svarsandelen var för stockholmsgruppen (totalt 516 personer) och förlandet i övrigt (totalt 501 personer). De i undersökningen ingåendefrågeställningarna har utarbetats av varefter Imu svarat förden intervju- och frågelekniska anpassningen. Beträffande undersökningsresultatet synes följande vara avsärskilt intresse för kommissionens arbete. Mellan av de tillfrågade i såvälstockholmsområdet som övriga landet instämmer i påståendena alt polisen ärnödvändig i vårt samhälle, har ett svårt jobb, är pålitlig, gör ett bra jobboch är hjälpsam. Frekvensen är ungefär densamma i totalgruppen och . Bland tillfrågade mellan 15 och 24 är i är det docknågot färre - som anser att polisen är pålitlig, gör ett brajobb och är hjälpsam. 1 både och övriga landet tycker bra om polisen medan menar att polisen inger trygghet. För gruppen 15 är andelen ungefär 10 procent lägre i de bägge sistnämnda hänseendena. Antaletpolismän på den egna bostadsorten bedöms av som lagom slort och som för litet. För är motsvarande siffror 23 och69, För åldersgruppen i hela landet ligger procenttalet i bägge fallenstrax under 50, av samtliga tillfrågade vill ha flerpoliser som patrullerar till fots och anser att större insatsav uniformerad polis på gator och kommunikationsmedel skuUe öka trivseln. såväl av samtliga tillfrågade som av gruppen önskar flercivilklädda polismän för övervakning på allmän plats. I anser att det är ganskaeller mycket svårt att få kontakt med polis när man behöver honom, medan motsvarandeandel i övriga landet är . Av de som grundar sin uppfattning om polisen påerfarenheter från kontakter med någon polisman i hans tjänst anser 70 procentav de tillfrågade i all erfarenheterna härav är mest positivamedan finner erfarenheterna vara mest negativa. Motsvarandeprocenttal för landet i övrigt är 84 respektive 3, I den mån uppfattningengrundas på det man läst i tidningar eller hört i radio/TV har avalla som svarat ansett sig fä mest positiva erfarenheter och mestnegativa erfarenheter. De tillfrågades uppfattning om massmedias bild av polisenskiljer sig väsentligt beträffande olika media. Sålunda anser minst 50 procentall lokaltidningar samt radio och TV oftast ger en rättvisande bUd av polisenoch dess arbete medan motsvarande procenttal för kväUstidningar ochstorstadsmorgontidningar är 20 respektive 26, Lokaltidningar anses av 1 1procent ge en oftast missvisande bild i negativ riktning. Motsvarandefrekvenslal är för radion 19, för storstadsmorgontidningar 30, för ochför kvällstidningar 51, Att polisen överträder sina befogenheter eller brukar mervåld än nödvändigt tror av samtliga tillfrågade vara mycketeller ganska ovanligt medan antar att detla är myckel eller ganskavanligt. Differenserna mellan stockholmsgruppen och övriga tillfrågade i deltahänseende är små. Skiljer man ul gruppen finner man däremot altungdomen på denna punkt tycks vara något mer skeptisk mol polisen. Av de tillfrågade anser all det är ganskaeller mycket ovanligt att poUsen får hjälp av aUmänheten i svåra situationer.Orsaken till att man undviker inblandning uppges huvudsakligen vara all man vUlundvika skador och obehag saml inle önskar bli utsatt för förhör ellerliknande. Den som hjälper polisman i en svår situation kan enligt avde tillfrågade få ersätining för skada och enligt få belöning försin insats. När de lUlfrågade föreläggs fyra olika verksamhetsområdenför polisen och ombeds ange inom vilket område man i första hand tycker attpolisen skulle använda eventuellt ökade resurser, prioriteras brottsföre- byggande verksamhet närmast följd av allmän ordningshållning,som särskilt poängteras i slockholmsmalerialel. Trafikövervakning och brottsutredningkommer sist. Ökad information från polisen om hur man kan skydda sig mot brott,t, ex, stöld, inbrott och bedrägeri anser av de tiUfrågade varamyckel eller ganska önskvärt. Av samtliga tillfrågade anser att deninformation som allmänheten fär om polisen och dess verksamhet är otillräcklig.Inom är detta uppfattningen hos . Upplysningom poUsen bör enligt av de tillfrågade spridas genom radio ochTV (56) samt av polisen själv (50), Undersökningsresultatet visar enligt kommissionens meningall förhållandel mellan allmänheten och polisen på del hela laget är myckelgott. Man kan emellertid notera en någol mindre positiv inställning lillpolisen från allmänhetens och i synnerhet ungdomens sida i storstadsområdena.Flera olika anledningar tUl detta förhållande är tänkbara. Kommissionen villhär endast peka på den del av undersökningsresultatet som visat att behovet avytterligare information om polisen och dess verksamhet är särskilt påtagligtbeträffande den yngre åldersgruppen. Över huvud taget synes undersökningen visa på ett behov avökad information om polisens verksamhet. Mest angeläget är enligt kommissionensuppfattning att polisen själv vidgar och effektiviserar sin information tillallmänheten och inte minst till ungdomen. Men också massmedia torde ha ettansvar härvidlag. Kommissionen vill därvid peka på att cirka en tredjedel ellermer av de tillfrågade anser alt storstadsmorgontidningar, ger en oftast alltför negativ bild av polisen och dessverksamhet. För kommissionens fortsatta överväganden bör slutligenframhållas alt en stor majoritet av de tillfrågade är positiv till en ökadinsats av uniformerad polis på gator och kommunikationsmedel. Inte minst ökadfotpatrullering synes vara ett uttalat önskemål hos allmänheten i alla åldrar. 5,1 Det aktueUa läget 5,1,1 Straffbestämmelser Straffbestämmelser avseende gärningar vari ingår våldeller hol om våld återfinns i olika delar av (BrB) allteftersombrotten riktar sig direkt mol annans kroppsliga integritet eller ingår som ledi brottslighet med annat syfte, I detta sammanhang kan följande bestämmelsernämnas. 3 kap,innehåller stadganden om straff för brott mot liv och hälsa. Den som berövarannan livet skall enligt 1 § dömas för mord till fängelse eller pålivslid. Är brottet med hänsyn lill de omständigheter som föranlett gärningeneller eljest att anse som mindre grovt skall det enligt 2 § rubriceras som dråpoch föranleda fängelse i lägst sex och högst . Med misshandel förstås alttillfoga annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller att försättahonom i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Misshandelsbrotten är uppdelade itre ohka svårhetsgra-der, varav den ringa varianten och normalvariantenregleras i 5 § medan 6 § avser den grova formen. Straffet utgör för ringamisshandel böter, för normalfallet av misshandel fängelse i högst ochför grov misshandel fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömandehuruvida brottet är grovt skall enligt 6 § särskilt beaktas om gärningen varlivsfariig eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarligsjukdom eller eljesl visat synnerlig hänsynslöshet eller råhet, 1 4 kap.finns bestämmelser om brott mol frihet och frid. Bland här behandladegärningar, som inrymmer element av våld eller hot om våld, märks främst olagatvång i 4 §, olaga hol i 5 § och ofredande i 7 §. För olaga tvång, som innebäratt genom misshandel eller eljest med våld eller genom hot om brottslig gärningtvinga annan att göra, tåla eller underlåta något, utgör straffet böter ellerfängelse i högst två är. hot beslår i att lyfta vapen mot annan eller atteljest hota med brottslig gärning pä sätt som är ägnat att hos den hotadeframkalla allvarlig fruktan föregen eller annans säkerhet tili person elleregendom. Straffet härför är, liksom för olaga tvång, böter eller fängelse ihögst . Den som handgripligen antastar eller medelst skottlossning,stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende eljest ofredar annan kandömas till böter eller fängelse , 8 kap,innehåller straffbestämmelser angående tillgreppsbrott. Bland dessa ingår rån,som utmärks av att gärningsmannen stjäl medelst våld å person eller medelst hotsom innebär trängande fara eller, sedan han begått stöld och anträffats på bargärning, sätter sig med sådant våld eller hot till motvärn mot den som villåterta det gripna. Brottet kan också bestå i att med våld eller hot av anförtslag tvinga annan till handhng eller underlåtenhet som innebär förgärningsmannen och skada för den 1 saml Nr 115 tvungne eUer någon i vars stäUe denne är. Lika med våldanses att försälta någon i vanmakt eller annat sådant tillständ. Straffet förrän är enligt 5 § fängelse i lägst ett och högst . För grovt brott ärstraffskalan enligt 6 § fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömandehuravida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om våldet var livsfarligteller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdomeller om han eljesl visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sättutnyttjat den rånades skyddslösa eUer utsatta ställning. Bland de i 9 kap, reglerade bedrägeribrotten ingårutpressning, som uppdelas i tre svårhelsgrader. Enligt 4 § skall den sommedelst olaga tvång förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebärvinning för gärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställedenne är under förutsättning att brottet inte är alt anse som rån eller grovtrån dömas för utpressning till böter om brottet är ringa, till fängelse ihögst om det är att anse som ett normalfall och till fängelse och högst om del är grovt. 17 kap, innehåller bestämmelser om straff för brott motallmän verksamhet. Enligt 1 § är våld eUer hot mot tjänsteman belagt medfängelse i högst eUer, om brottet är ringa, böter eller fängelse ihögst . Brottet består i att med våld eller hot om våld förgripa sigpå innehavare av ämbete eller annan befattning varmed ämbetsansvar är förenat idennes tjänsteutövning eller för alt tvinga honom eUer hindra honom fråntjänsteåtgärd eller hämnas för sädan åtgärd. 1 4 § straffbeläggs våldsamtmotstånd, som innebär att man, genom att på annat sätt än förut sagts sättasig lill motvärn eller eljest med våld, söker hindra utövningen av befattning,varmed ämbetsansvar är förenat. Straffet är böter eUer fängelse i högst sexmånader. 5.1,2 Broltsulvecklingen har skett en allvarlig utveckling avvåldsbrottsligheten. Särskilt markant har varit ökningen av rån mot banker ochövriga penninginrättningar samt andra förmögenhetsbrott där våld eller hot omvåld ingår. har förmärkls en tendens till att därvid allt grövre våldanvänds. Gärningsmännen är allt oftare beväpnade med skjutvapen. De absoluta talen för ifrågavarande brottslighet är intesä slora i jämförelse med förmögenhetsbrotten, men utvecklingen är likväloroande med hänsyn bl, a. till en tilltagande brutalisering. Enligtbrottsstatistiken uppgick antalet anmälda brott mol liv och hälsa (3kap. BrB) lill I 8 268, Häri ingår omkring 200 fall av mord och dråp ellerförsök till sådana brott samt omkring 800 fall av grov misshandel. Vad angårrån förövades 20 väpnade rån mot , 1969 36, 197052, 1971 76 och 1972 98, Under sistnämnda år var det totala antalet rån 100, varav alltså alla utom två begicks genom vapenhot.Det är inte ovanligt att skottlossning förekommer vid dessa brott, I december1970 dödades sålunda en postfunktionär i samband med rån mot en postanstalt iStockholm och under de båda har flera personer blivit skadade vidväpnade rån mot olika penninginrättningar. En undersökning av 92 uppklarade bank- och postrån under1969 1971 visar bl, a, att av 120 gärningsmän var 88 svenskaoch 32 utländska medborgare. Av de 88 svenska medborgarna var 78 tidigare dömda för brott. Tre gärningsmän hade begått sina brott under permission från fångvårdsanslalt och 15 efter rymning från sådan anstalt. En annan undersökning har gjorts beträffande deanmälningar om bl. a, rån som inkom till polisen. Av undersökningenframgår följande. För rånens del uppgick antalet anmälningar till 1 862, av dessa brott begicks med användande av skjutvapen och ungefär 60procent förövades på gator, torg och andra allmänna platser. Rån mol bank- ochpostkontor samt värdelransporter svarade tillsammans för omkring sju procentav samtliga anmälda rånbrott. Totalt tillgreps , varavungefär vid väpnade rån mot samtvärdetransporter. De flesta bank- och postrånen förövades strax förestängningsdags. Samtidigtsom antalet väpnade rån mot banker och andra penningin-rältningar ökat haruppklaringsfrekvensen i fråga om dessa brott minskal. Från att tidigare halegat på sjönk den sålunda under 1970- En annangrupp uv brott som ökat kraftigt i antal under senare är är fickstölder och s.k, väskryckningar. anmäldes sammanlagt 2 760 sådana brott, fördelademed pä fickstölder och på väskryckningar, Stockholmsvarade ensam för närmare hälften av samtliga anmälda brott. Det har vidareblivit allt vanligare att tillgrepp av varor i butiker sker helt öppet och medanvändande av våld eller med hot om våld mot personalen. Det förekommer ocksåandra tillgreppsbrott, t, ex. mot åldringar och sjuka, med våld elier hot omvåld. Det är inte sällan narkotikamissbrukare som begår brott av detta slag. Ytterligareen oroväckande tendens i de senaste årens brottsutveckling är den tilltagandeanvändningen av våld mot polisman i tjänsteutövning. den 1januari 1965-den 30 september 1966 uppgick enligt brottsstatistiken det totalaantalet anmälda fall av sådant våld tUl 933, medan motsvarande siffra för tidenden 30 september 1970 var 1 432, alltså en ökning med mer . var antalet anmälningar 843, varav 294 avsåg ickeringa faU, 857, varav 313 icke ringa fall, och 889, varav377 icke ringa fall, I synnerhet frekvensen av icke ringa våld mot polisman harsåledes ökat avsevärt. Kraftigast har denna ökning varit inom Stockholmspolisdistrikt, där skillnaden mellan 1971 och 1972 års siffror var cirka 45procent. sköts sammanlagt sju polismän till döds undertiänsteutövning. Det bör framhållas att denna ökning av antalet våldsbrott motpolismän skett trots att deras personliga skyddsberedskap och taktiskauppträdande med stöd av erfarenheter och anvisningar förbättrats vid sådanaingripanden där risk att mötas av våld förelegat. Den tilltagande våldsanvändningen mot polismän har medfört att dessa tvingats till allt störreaktsamhet i fältarbetet för att undgå angrepp i sin tjänsteutövning. Detta kani längden inle heller undgå att påverka polisens förhållande till allmänhetenpå ett negativt sätt, I de fall av våld mot poUsman som föranlett åtal har hosvissa underrätter förmärkts en tendens att bedöma även sädana former av våldsom knytnävsslag och sparkar i ansiktet som ringa och förskyllande enbartböter. Denna rättspraxis, som synes mindre väl förenlig med såväl utformningenav straffbestämmelsen i 17 kap, 1 § BrB som motivutlalan-den vid dennastillkomst, torde dock inte överensstämma med överrättspraxis. Som redan påpekats visar erfarenheterna att grovavåldsbrott ofta utförs som ett led i en organiserad och yrkesmässigbrottslighet. Inom denna verksamhet förekommer också i ökad utsträckning hot omvåld mot enskilda personer, som man vill påverka till visst handlande. Inompolisen har man över huvud taget ett starkt intryck av brutalisering av denyrkesmässigt bedrivna brottsligheten, 5,1,3 Vidtagna åtgärder och pågående utredningsarbete Inom ramen för samhällets brottsförebyggande ochbrollsbekämpande verksamhet i allmänhet har åtskilligt gjortssom inneburit förstärkta insatser inte minst mot våldsbrottshgheten. Vissaåtgärder har direkt riktat sig mot sådan brottslighet. Beträffande åtgärder avdet sistnämnda slaget kan följande nämnas. 1 samband med olika former av brottslighet har vapenkommit till användning i en oroande utsträckning. Det är vidare känt att ettförhållandevis stort antal vapen, som åtkommits genom tillgreppsbrott ellerolovligen förts in i landet, är i omlopp på den illegala marknaden. För attkomma till rätta med dessa missförhållanden har straffmaximum för olagavapeninnehav höjts till fängelse . Genom denna höjning har man fåttökade möjligheter att använda skilda straffprocessuella tvångsmedel. De s, k. flygplanskapningarna har ökat starkt under senareär och skapat allvarliga säkerhetsproblem inom den civila luftfarten. Förhällandethar tagits upp av flera internationella organisationer. På en diplomatiskkonferens i med svenskt deltagande antogs en konvention förbekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg. Enligt konventionen, somundertecknats av ett femtiotal stater, bland dem , förbinder sig defördragsslulande staterna bl. a. alt belägga flygplanskapning med strängastraff, 1 har införts ett nytt brott, kapning av luftfartyg (1 3kap. 5 a § ). Straffet är fängelse i högst för normalfaUetoch fängelse i lägst ett och högst om brottet är grovt. Inomjustitiedepartementet pågår f. n, arbete som tar sikte på att inom kortäven skall kunna ratificera en konvention angående brott mot den civilaluftfartens säkerhet som antogs vid en konferens i den 23 september1971, Med anledning av en serie grova våldsdåd med politiskbakgrund både i och utomlands har Kungl, Maj:t i prop,1973:37 lagt fram förslag till lagstiftning som syftar till att förebyggasädana brott. SomframhåUits har i narkotikalangningens spår följt ett ökat användandeav våld. Den organiserade handeln med narkotika, som i hög grad ärinternationaliserad, inriktas systematiskt på länder, där en marknad finnseller lätt kan arbetas upp, där vinstutsiklerna är slora och där riskerna medverksamheten bedöms som förhållandevis måttliga. Mot den bakgrunden och ibeaktande av att straffholet och den kriminalpolitiska behandlingen i övrigtav personer som gjort sig skyldiga lill grova narkotikabrott är en faktor blandflera av betydelse i kampen mot den internationella narkotikatrafik som ärinriktad på vårt land har straffmaximum för grovt narkotikabrott och grovvarusmuggling höjts i en första etapp 1969 till fängelse och i enandra etapp 1972 till fängelse i tio är. Den svenska lagstiftningen har genomden sista höjningen kommit i paritet med bl, a, finsk, norsk och västtysklagstiftning på detta område. Enytterligare åtgärd av betydelse i delta sammanhang är den ändrade praxis somgenomförts angående beslut om permissioner, villkorlig frigivning ochöverföring till vård i öppen anstalt beträffande dem som dömts till fängelse iminst eller internering med en minsta tid av eller däröver. Dennanya praxis avser inte bara personer som dömts för grova narkotikabrott utanäven sådana som gjort sig skyldiga till grov brottslighet av annat slag därskydds- och preventionssynpunkter gör sig särskilt starkt gällande. Det har också visat sig att illegaltäventyrligt spel om pengar, dobbleri, bedrivits i en omfattning och undersådana organiserade former all man med fog kan tala om en för svensktvidkommande helt ny typ av brottslig verksamhet. Verksamheten har i regeldrivits helt affärsmässigt och med avsevärda vinster för anordnaren.Internationella intressen har förekommit i denna verksamhet och inte sällanlorde det finnas ett både personellt och ekonomiskt samband mellanifrågavarande verksamhet och annan organiserad brottslighet. Även sådana brottsom misshandel, utpressning och förskingring har förekommit i samband med denillegala spelverksamhelen. För att bättre kunna beivra denna form avkriminalitet har införts en grov form av dobbleri. Siraffmaximum för deltabrott är fängelse . Genom höjningen av straffmaximum har möjlighetenatt i dessa fall effektivt ingripa med straffprocessuella tvångsåtgärderväsentligt vidgats. Enligt polisens erfarenheter har detla slag av brottslighetnu minskat avsevärt. Vidare har flera åtgärder vidtagits för alt inrikta debrollsbekämpande organens resurser pä den allvarligare brottsligheten. Sålundahar nya riktlinjer utfärdats för beivrande av lindrigare förmögenhetsbrott.Möjligheterna att använda strafföreläggande har vidgats. Genom att införa ettnytt institut, ordningsbot, kan personalresurserna utnyttjas mera rationellt,1 samma syfte har tillsatts en särskild kommitté, åtalsrättskommil- len, som bl, a, skall utreda frågor om åtalsunderlåtelseoch möjligheterna att begränsa förundersökningar vid lindrigare brott. Vad särskilt gäller post- och bankrånen kart följandenämnas. Inom poststyrelsen finns en säkerhetssektionmed uppgift att följa broltsulvecklingen inom olika områden och vidta ellerföreslå brottsförebyggande åtgärder, tillsattesenutredningsgrupp, vari ingår företrädare för poststyrelsen och de trepersonalorganisationerna inom postverket samt experter från rikspolisstyrelsenoch . Arbetsgruppen, som fått benämningen säkerhetsgruppen, har tilluppgift att se över säkerheten i postverket särskUt vid postanstallerna och medhuvudsaklig inriktning på rånangrepp. Gruppen har ännu inle helt slutfört sittarbete men förslag har successivt avgelts till poststyrelsen om olika åtgärder, inbjöd rikspoUsstyrelsen representanterför bankinspektionen, poststyrelsen, penninginrättningarna och försäkringsbolagensamt berörda personalorganisationer lill överläggningar om åtgärder för attförsöka förebygga bank- och postrån. Vid dessa överläggningar tiUsatles ensärskild arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta gemensamma rekommendationer områnförebyggande åtgärder. lade arbetsgruppen fram ettsäkerhelsprogram, som alla berörda parter hade enats om. Programmet gick ut på all penninginstituten bordetillsälta särskilda säkerhetschefer samt intensifiera och breddasäkerhelsulbildningen av personalen. Vidare borde man sträva efter att vidvarje kassaplats hålla nere konlantkassorna på lägsta möjliga praktiska nivåsamt utforma kassaplatserna så att rånares möjligheter att bereda sig tillträdelill dessa försvårades, I sistnämnda hänseende rekommenderades att kassaplatserna främst vid i storstadsregionerna och vidnyinredda kontor säkrades mol överhoppning genom en överbyggnad av slaglåligtmaterial, t, ex, lamellglas, lill betryggande höjd, varmed i regel menades tvåmeter över golv. Programmet förordade också införande av kamerabevakning i såstor utsträckning som möjligt i expeditionslokalerna samt lyst larm som vidbehov kunde kompletteras med ett uppmärksamhels-larm eller motsvarande utanförlokalen.