prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — Det kan möjligen diskuteras om konventionen medger attägaren får framställa regress- kravmot personer i hans tjänst eller mot företrädare för honom. Som nämntsföreskrivs i föregående stycke att anspråk på ersättning inte får framställasmot dessa personer vare sig enligt konventionen eller "på annangrand". Det är troligt att denna bestämmelse endast är avsedd attförhindra att en skadelidande direkt vänder sig mot personer, för vilka ägarensvarar, med sitt skadeståndsanspråk och som gmnd för detta åberopar allmännaregler om utomobligatoriskt skadestånd. Något undantag för regresskrav frånägarens sida innehåller dock bestämmelsen inte. Vidare bör uppmärksammas attuttrycket "tredje man", när det förekommer tidigare i samma artikel(andra stycket punkt b) uppenbarligen inte omfattar personer i ägarens tjänstoch företrädare för honom. Vissa skäl talar därför för att bestämmelserna ifjärde stycket sista punkten och femte stycket i förevarande hänseende börtolkas sä att konventionen inte hindrar att ägaren får framställa regresskravmot tredje man men att sådana krav är uteslutna såvitt avser personer i ägarenstjänst eller företrädare för honom. Några klara uttalanden i dennatolkningsfråga gjordes dock inte under konventionsarbetet. Det synes motbakgranden härav vara tveksamt om avsikten verkligen varit att på angivet sättbegränsa ägarens regressrätt t. o. m. i sådana situationer där exempelvis enmedlem av besättningen gjort sig skyldig till sabotage. Iartikeln behandlas det fall då skada har orsakats av olja som härrör från flerafartyg och det inte med säkerhet kan fastställas hur stor del av skadan som äratt hänföra till det ena eller det andra fartyget. Ägarna av dessa fartygsvarar då solidariskt för skadeståndet, var och en dock endast intill denansvarsbegränsning som gäller för honom. Frågan om inbördes fördelning avansvarigheten mellan två eller flera solidariskt ansvariga fartygsägareregleras inte i konventionen utan får avgöras enligt nationell lag. Iartikeln ges bestämmelser om ansvarsbegränsning. Enligtförsta stycket har fartygsägaren rätt att begränsa sin ansvarighet enligtkonventionen för en och samma olycka. Ansvarsbeloppet utgör 2 000 s. k.Poincaré francs (ca ) per ton av fartygets dräktighet (s. k.ansvarston). Närmare bestämmelser om beräkning av det för fartyget gällandetontalet ges i tionde stycket; som ovan nämnts motsvarar ett ansvarston i regelnågot deadweight (dwt). Dessutom gäUer ett maximaltansvarsbelopp per olycka av (ca 70 milj. kronor). Dessabestämmelser innebär, att ett fartyg med en dräktighet av mer än (grovt räknat)dwt åtnjuter en begränsning som ligger under2 per ansvarston. För fartyg som Ugger på dwt ellerdämtöver innebär begränsningen att ansvarsbeloppet är lägre än de 1 000 francsper ansvarston som gäller eidigt konvention om ansvarsbegränsning.Det bör emellertid beaktas, att ansvarsbeloppet enligtansvarighetskonventionen skall stå till förfogande för dem som lidit skadaorsakad av förorening genom olja utöver det ansvarsbelopp som enUgt äldresjörättsliga regler står till förfogande för andra skador. Enligtnionde stycket betecknar uttrycket franc i denna konvention liksom i bl. a.1957 års konvention en guldmängd motsvarande den s. k. Poincaréfrancen om65,med finheten . Francen avser alltså inte någotnationellt mynt utan tjänstgör enbart såsom räkneenhet. Omräkning tillnationell valuta får inte ske generellt utan skaU göras i varje särskUtbegränsningsfall. Genom denna anordning har man försökt att såvitt möjligt fågaranti för en gemensam och fast värdegräns, som inte påverkas avvalutafluktuationer. I specialmotiveringen till den föreslagna lagstiftningenkommer närmare att beröras de svårigheter som, med hänsyn till de rådandeförhållandena på den internationella guldmarknaden, uppstår då omräkning avguldmynt skall ske tiU nationell valuta. Om emeUertid till utgångspunkt tas detguldvärde som av anmälts till Internationellavalutafonden, skulle en franc motsvara . Iandra stycket föreskrivs att ägaren inte har rätt tUl ansvarsbegränsningenligt första stycket om olyckan orsakats genom fel eller försummelse avägaren själv. Motsvarande bestämmelse finns begränsningskonvention. Somvillkor för att fartygsägaren skall få åtnjuta ansvarsbegränsning enligtkonventionen föreskrivs i tredje stycket, att han skall avsätta fullaansvarighetsbeloppet till en särskild begränsningsfond. Denna fond skallupprättas hos domstol eller annan behörig myndighet i stat där talan omersättning väckts enligt jurisdiktionsreglema i artikel IX. Begränsningsfonden kan upprättas genom deposition av beloppet ellergenom ställande av säkerhet som godtas av behörig myndighet i vederbörandestat. Avdessa bestämmelser följer att, om talan om ersättning väckts i två eller flera fördragsslutande stater, fartygsägaren har rätt att välja i vilken av dessa stater han vill upprätta begränsningsfonden. Vidare följer, att begränsningsfonden mte får upprättas förrän skadeståndsta lan väckts i anledning av olyckan. Idetta sammanhang kan nämnas att även konvention innehållerföreskrifter om upprättande av begränsningsfond. Enligt den konventionen ärdock upprättande av en sådan fond inte något villkor för att redaren ellerägaren skall få begränsa sin ansvarighet. 'Se dockjfotnot på sid. 162. hänsyntUl att konventionens bestämmelser om upprättande av begränsningsfond är avfakultativ natur, har det inte ansetts nödvändigt att införa bestämmelserhärom i sjölagen (jfr. 1964: 35 s. 82). /fjärde stycket föreskrivs, att begränsningsfonden skall fördelas mellanfordringsägama i förhållande tUl storleken av deras fordringar. Bestämmelsenhar givetvis endast betydelse i de fall då det sammanlagda skadeståndsbeloppetöverstiger den begränsning som gäller för ägarens ansvarighet. Femte och sjätte styckenainnehåller bestämmelser om subrogationsrätt. Fartygsägaren eller annan som äranställd hos eller företrädare för ägaren, försäkringsgivare eller den somställt säkerhet och som innan begränsningsfonden fördelades har betalatersättning för skada orsakad av förorening genom olja inträder i denskadelidandes rätt mot fonden. Även andra än nu nämnda personer har sådansubrogationsrätt i den utsträckning tillämplig nationell lag tillerkänner demsådan rätt. Frågan om vilken lag som skall tillämpas på sådan talan behandlasinte i konventionen, utan denna fråga får avgöras enligt deintemationellt-privaträttsliga reglerna i den stat där talan motbegränsningsfonden prövas. I sjunde stycket föreskrivs vidare, att om någonvisar att han kan bli skyldig att senare betala ersättning, för vilken hanskulle ha rätt till subroga-tion enligt femte eller sjätte stycket, får behörigmyndighet i den stat där begränsningsfonden är upprättad förordna atttillräckligt belopp skall avsättas för att göra det möjligt för honom attsenare utöva sin subrogationsrätt. Enligt åttonde stycketjämstäUs krav som hänför sig till utgifter eller förluster som ägarenfrivilligt ådragit sig genom förebyggande åtgärder med andra krav mot fonden,under fömtsättning att utgifterna eller förlusterna varit skäliga. Försäkringsgivaren ellerden som ställt säkerhet har enligt elfte stycket rätt att upprättabegränsningsfond med samma verkan och på samma villkor som om den upprättatsav fartygsägaren. Detta gäller även om ägaren inte har rätt att begränsa sinansvarighet på grund av att olyckan orsakats genom fel eller försummelse avhonom själv, men i sådant fall inverkar begränsningsfondens upprättande inte påägarens ersättningsskyldighet. Dennaartikel innehåller bestämmelser om verkan av att begränsningsfond upprättas.Artikeln behandlar det fall att begränsningsfonden upprättas av fartygsägaren.Av artikel V elfte stycket följer emellertid att bestämmelserna är tillämpligaockså när fonden har upprättats av försäkringsgivaren. Omen fartygsägare, som är berättigad att begränsa sin ansvarighet, har upprättatbegränsningsfond enligt artikel V, får enligt första stycket kravpå ersättning för skada genom förorening som orsakats av denna olycka integöras gäUande mot annan egendom som tillhör honom. Vidare föreskrivs, att ombegränsningsfond har upprättats, handräckningsåtgärder som vidtagits motfartygsägaren tUlhörig egendom skall hävas och säkerhet som ställts för attundvika sådana åtgärder friges. Detta innebär, att handräckningsåtgärd som harvidtagits i en fördragsslu- , tände stat skall hävas och säkerhet som ställtsdär skall friges, även om begränsningsfonden upprättats i annanfördragsslutande stat. Imotsats till konvention föreskriver ansvarighetskonventionen inteuttryckligen att begränsningsfonden endast är tUlgänglig för betalning avfordringar som omfattas av ansvarsbegränsningen. Detta torde dock varaunderförstått. Om även andra fordringar än de som omfattas avansvarsbegränsningen kunde göras gällande mot fonden, skulle detta nämligenkunna leda till att det fulla begränsningsbeloppet inte blev tillgängligt förde skadelidande. Såsom nämnts har dessa inte rätt att, sedan fondenupprättats, göra gällande sina krav mot annan fartygsägaren tillhörig egendom.I detta sammanhang bör påpekas, att enligt artikel VII nionde stycket beloppsom härrör från den obligatoriska försäkring eller säkerhet som avses iartikel VII endast får användas för betalning av ersättnmg enligtkonventionen. Har begränsningsfonden upprättats med medel från sådanförsäkring eller säkerhet får således inga andra fordringar än de som omfattasav ansvarsbegränsningen göras gällande mot begränsningsfonden. Om försäkringeller säkerhet finns torde det för övrigt i praktiken inte förekomma attbegränsningsfonden upprättas med andra medel än som nämnts. Enligtandra stycket gäller bestämmelserna i första stycket endast om fordringsägarenhar rätt att föra talan vid den domstol som förvaltar begränsningsfonden ochfonden faktiskt är tillgänglig för betalning av hans anspråk. Det senare kravetfår anses innebära, att möjlighet skall finnas för fordringsägaren att fåbetalning ur begränsningsfonden av ersättning som han tUlerkänts i dom meddeladav domstol som är behörig enligt artikel IX. Hanskall vidare ha rätt att i den stat där fonden upprättats föra talan omfördelning av och utbetalning från fonden. Bestämmelsernai andra stycket kan synas onödiga eftersom fördragsslutande stat är skyldigatt tUlse att talan kan väckas vid dess domstolar om olyckan helt eUer delvisberör den staten (artikel IX)och begränsningsfond bara fårupprättas i stat där talan har väckts (artikel V ttedje stycket). Vidare skalldom meddelad i fördragsslutande stat kunna verkställas i annan sådan stat(artikel X). Emellertid torde man genom reglema i andra stycketha velat skapa en yttersta garanti för de skadeUdande för det fall att någonfördragsslutande stat inte genomför den lagstiftning som behövs för attuppfylla konventionens krav eller lagstiftningen tillämpas i strid motkonventionen. Artikeln innehåller bestämmelser om försäkringsskyldighet. En fartygsägare är enligt första stycket skyldig att täckasin ansvarighet enligt konventionen med försäkring eller annan ekonomisk säkerhetuppgående till det belopp som utgör gränsen för ansvarigheten. Som exempel påsäkerhet nämns bankgaranti eUer certifikat utfärdat av en internationellersättningsfond. Skyldigheten omfattar fartyg som är registrerat ifördragsslutande stat och befordrar olja som last i bulk. Avden definition som ges i artikel I av begreppet "fartygetsregistreringsstat" följer att fartyg som inte är registrerat skall ansesregistrerat i den stat vars flagga det för. Har försäkringsskyldigheten uppfyllts, skall enligt andrastycket ett särskUt certifikat utfärdas eller bestyrkas av myndighet iregistreringsstaten. Det är alltså enligt konventionen tUlåtet attförsäkringsgivaren utfärdar certifikatet, men detta måste i så fall bestyrkasav vederbörande myndighet i registreringsstaten. Certifikatet skall varauppställt i överensstämmelse med ett tUl konventionen fogat formulär. Det skallinnehålla uppgifter om fartyget, ägaren, säkerhetens art, försäkringsgivaresamt certifikatets gUtighetstid, som inte får vara längre än giltighetstiden förförsäkringen. Certifikatet skall upprättas på det eller de officiella språken iden stat som utfärdat certifikatet. Om det språk som användes inte är engelskaeller franska skall certifikatet innehålla en översättning till ett av dessaspråk. Certifikatet skall enligt tredje stycket medföras ombord på fartygetoch en avskrift deponeras hos registreringsmyndigheten. Varje fördragsslutandestat skall tillse att dess fartyg inte går i trafik utan giltigt certifikat ochatt främmande fartyg som anlöper eller lämnar dess hamnar eller tilläggsplatsbelägen inom dess territorialvatten har försäkring i den omfattning som anges ikonventionen {tionde och elfte styckena). Detta gäller även beträffande fartygsom är registrerat i stat som inte har tUlträtt ansvarighetskonventionen. Försäkringen får enligt femte stycket inte godtas om denunder giltighetstiden kan bringas att upphöra tidigare än från detmeddelande om uppsägning har lämnats till fartygets registreringsmyndighet.Detta gäller dock inte om certifikatet återlämnas till denna myndighet ellernytt certifikat utfärdas inom nämnda frist. Motsvarande gäller i fråga om varjeändring av försäkringen som leder till att den inte längre uppfyllerföreskrifterna i artikel VII. Om inte annat föreskrivs i artikeln, skallregistreringsstaten fastställa villkoren för utfärdande av certifikat och fördess giltighet {sjätte stycket). Certifikat som utfärdats av eller bestyrktsenligt bemyndigande av fördragsslutande stat skall enligt sjunde stycket godtasav annan för- I den fortsatta redogörelsen avses med"försäkring" även "annan ekonomisk säkerhet" och med"försäkringsgivare" även "den som ställt säkerhet". dragsslutandestat och skall anses ha samma gUtighet som om certifikatet hade utfärdats ellerbestyrkts av sistnämnda stat. Anser en fördragsslutande stat att den icertifikatet angivna försäkringsgivaren inte är i stånd att uppfylla sinaförpliktelser enligt konventionen, har denna stat rätt att begära överläggningmed registreringsstaten. Talanom ersättning får enligt åttonde stycket föras direkt mot försäkringsgivaren.Denne har rätt att åtnjuta den begränsning av ansvarigheten som anges iartikel V första stycket, och detta även om fartygsägaren inte har rätt tillansvarsbegränsning på grund av att han själv gjort sig skyldig till fel ellerförsummelse. Försäkringsgivaren får mot den skadelidande göra gäUande sammainvändningar som ägaren skulle ha fått göra gällande. Han får dock inte åberopaatt ägaren har försatts i konkurs eller trätt i likvidation. Vidare fårförsäkringsgivaren åberopa att skadan orsakats genom uppsätiig handling avägaren själv. Kan försäkringsgivaren visa att ägaren förorsakat skadanuppsåtligen är han således inte skyldig att utge ersättning. Bortsett från vadsom nu sagts får försäkringsgivaren inte göra gäUande invändningar som hanskulle varit berättigad att åberopa gentemot ägaren. Han kan alltså inte motden skadelidande göra gällande andra invändningar grundade på försäkringsavtaleteller över huvud taget på förhåUandet mellan honom och ägaren. Han haremellertid rätt att få ägaren instämd i det mål i vilket talan om ersättningförs mot honom. Enligtnionde stycket får försäkringsbeloppet endast tas i anspråk för betalning aversättning enligt konventionen. Försäkringsskyldighetengäller inte i fråga om fartyg, som ägs av fördragsslutande stat {tolftestycket). Med hänsyn till den definition som i artikel I fjärde stycket ges avbegreppet "ägare" torde dock undantaget från denna skyldighet inteomfatta fartyg, som ägs av fördragsslutande stat men brukas av ett bolag som idenna stat är registrerat som fartygets brukare. Om försäkring inte finns ifråga om statsfartyg, skall fartyget medföra ett certifikat, utfärdat avbehörig myndighet i fartygets registreringsstat. Certifikat skall innehållauppgift om att fartyget ägs av denna stat och att fartygets ansvarighet ärtäckt inom den gräns för fartygets ansvarighet som anges i konventionen. Dennaartikel innehåller preskriptionsbestämmelser. Talan om ersättning måsteanhängiggöras från den dag då skadan uppkom. Talan får dock inteväckas senare än för den olycka som orsakade skadan. av en serie händelser skall sex-årsfristen räknas från den förstahändelsen. ArtikelIX Artikeln innehåUer tvingandejurisdiktionsbestämmelser. Enligt första stycket får talan om ersättning förskada på vilken kon- ventionenär tillämpUg endast väckas vid domstol i fördragsslutande stat inom vars områdeskada uppkommit. En stats område omfattar också territorialvattnet. Med skadainom fördragsslutande stats område jämställs kostnader för förebyggandeåtgärder i syfte att förhindra eller begränsa att skada uppkommer inom enfördragsslutande stats område. I andra stycket föreskrivs att fördragsslutandestat skall tillse att dess domstolar har erforderlig behörighet att pröva sådantalan. Jurisdiktionsreglemainnebär i första hand att talan om ersättning för viss skada skall väckas i denstat där skadan uppkommit. Har en olycka orsakat skada i flera stater, får denskadelidande välja i vUken av dessa stater han vill väcka talan. Det är alltsåmöjligt att i en enda stat handlägga aUa mål om ersättning för skada orsakadav samma olycka, men konventionen hindrar inte att talan i sådant fall väcks iflera stater. Sedanbegränsningsfond har upprättats är enligt tredje stycket endast domstolarna iden stat där fonden har upprättats behöriga att avgöra frågor om fördelning avoch utbetalning från fonden. Konventionenreglerar inte frågan om vUken domstol i juridsdiktions-staten som är behörigatt pröva talan om ersättning. Detta avgörs enligt de fördragsslutandestaternas nationella lagstiftning. Detsamma gäller frågan om vilken domstol iden stat, där fonden har upprättats, som är behörig att besluta om fördelningav och utbetalning från fonden. Dennaartikel innehåller bestämmelser om verkställighet av domar. Dompå ersättning för skada genom förorening som meddelats av behörig domstol i fördragsslutandestat skall verkställas i övriga fördragsslutande stater under föratsättningatt domen är verkställbar i förstnämnda stat, att den där kanöverklagas med ordinära rättsmedel samt att de formella förutsättningar förverkställighet som gäller i den stat där verkstälUghet begärs har blivituppfyllda. Ny prövning i sak får inte äga rum. Fördragsslutande stat fåremellertid vägra verkställighet, om domen erhållits genom svikligt förfarandeeller den part mot vUken domen har meddelats inte haft skäliga möjligheter attföra sin talan. Eftersomkonventionen som förutsättning för verkställighet uppställer att domen intelängre kan överklagas med ordinära rättsmedel, omfattar bestämmelserna intedomar som endast är interimistiskt verkställbara. Fastänkonventionen inte innehåller någon uttrycklig föreskrift därom, torde iöverensstämmelse med allmänt erkända rättsgrundsatser gälla, attverkstälUghetsreglerna inte medför skyldighet att verkställa utländsk dom omavgörandet är uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen iverkstäUighetslandet (ordre public). I de fall där konventionen uttryckligenger fördragsslutande stat rätt att vägra verkställig- hettorde för övrigt enligt svensk rättsuppfattning verkställighet av domen stridamot ordre public. Av allmänna grundsatser lär vidare följa attverkställighetslandet inte är skyldigt att tillämpa vad den utländska domenkan innehålla om tvångsmedel. Dennaartikel innehåller bestämmelser angående konventionens tilllämplighet i frågaom krigsfartyg och vissa andra slag av statsfartyg. Enligtförsta stycket gäller bestämmelserna i konventionen inte i fråga om krigsfartygoch inte heller i fråga om annat fartyg som ägs eller brukas av stat och vidtidpunkten för olyckan används endast i statlig, icke kommersiell verksamhet. Defartyg som sålunda undantas från konventionens tillämpningsområde torde varadesamma som omfattas av immunitetsbestämmelserna i artikel 3 i 1926 årskonvention rörande fastställande av vissa gemensamma bestämmelser i fråga omstatsfartygs fri- och rättigheter, även om ordalydelsen inte är densamma i detvå konventionema. Underförarbetet tUl ansvarighetskonventionen framfördes från bl. a. svenskt håll attanledning saknades att undanta statsfartyg av det slag som avses i artikelnsförsta stycke från konventionens tUlämpningsområde och att ifrågavarandebestämmelse därför borde utgå ur konventionen. Denna ståndpunkt vann dock integehör. Såsom bestämmelsen är formulerad torde den få anses innebära att fråganom ansvar för skada orsakad av statsfartyg av det slag som här avses överhuvudinte regleras i konventionen samt att fördragsslutande stat därför har rätt atti sin nationella lagstiftning införa bestämmelser om ansvar för skada somorsakats av sådana statsfartyg. Dessa bestämmelser får givetvis inte ges sådanutformning att de strider mot de förpliktelser som kan åvila en stat enligtandra konventioner eller enligt allmän folkrätt. Ansvarighetskonventionenär däremot tillämplig på fartyg som ägs av fördragsslutande stat och användsför affärsdrift. Beträffande sådana fartyg föreskrivs i andra stycket, atttalan om ersättning skall kunna väckas mot den stat som äger fartyget viddomstol som är behörig enligt artikel IX. Om sådan talan väcks,skall den staten avstå från att göra invändning om immunitet. Bestämmelsernai andra stycket innebär inte, att fördragsslutande stat är förhindrad attåberopa immunitet mot verkstäUighetsåtgärder. Denna artikel reglerar ansvarighetskonventionens förhållande till 1926års konvention använder uttrycket "andra fartyg som en stat äger eUernyttjar och som vid fordringens tillkomst bmkades uteslutande för statsändamåloch icke för affärsdrift" ("autres bätiments appartenant ä un Etat ouexploités par lui et aflfectés exclusivement, au moment de la naissance de lacréance, ä un service gouvememental et non commercial"). Iartikeln föreskrivs att ansvarighetskonventionen ersätter alla äldreinternationella konventioner i den utsträckning de strider mot ansvarighetskonventionen.Dock görs det förbehållet, att denna bestämmelse inte skall inverka på deförpliktelser som de fördragsslutande staterna på grund av dessa äldrekonventioner kan ha mot stater som inte tillträder ansvarighetskonventionen. Deproblem som kan uppstå vid konflikt mellan ansvarighetskonventionen och andrakonventioner behandlas nedan under rubriken "förhåUandet tUl vissa andrakonventioner" (avsnitt 13.8). Artiklarnainnehåller sedvanliga slutbestämmelser. Av dessa skall här endast berörasartikel XV som reglerar konventionens ikraftträdande. Därföreskrivs, att konventionen träder i kraft efter den dag då åttastater tiUträtt konventionen. Som ytterligare vUlkor uppställs emellertid attav dessa stater minst fem skall var för sig ha ett tanktonnage om minst enmiljon brattoregisterton. Beträffande övriga slutartiklar hänvisas tillkonventionstexterna. 8.3De särskilda bestämmelserna i fondkonventionen Ifondkonventionens rubrik anges att konventionen är avsedd att utgöra etttillägg till ansvarighetskonventionen. Fondkonventionen kan tUlträdas endast avstater som har tillträtt ansvarighetskonventionen (art. 37 fjärde stycket). Ilikhet med ansvarighetskonventionen inleds fondkonventionen med ett antaldefinitioner. Sålunda föreskrivs i denna artikel att begreppen"fartygperson", "ägare", "olja","skada genom förorening", "förebyggande åtgärder","olycka", "organisation", "franc" och"fartygets dräktighet" skall ha samma innebörd som iansvarighetskonventionen. Beträffande begreppet "olja" görs dock deninskränkningen att olja i fondkonventionen endast avser beständiga mineraloljorsom innehåller kolväte. Detta innebär att skada orsakad av valolja inteomfattas av fondkonventionens ersättningssystem. Anledningen härtill är att dethar ansetts att, om fonden skulle svara för skada orsakad av valolja, ävenvaloljeindustrin borde bidra till fondens finansiering. Det skulle emellertidvara mycket svårt att få till stånd ett fungerande system för uppbörd avavgifter till fonden från denna industri.