prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — På vissa av de punkter, där dennaförfattningsreglering inle skänker ett lika långtgående skydd, tUlärapas vidarei praktiken en ordning liknande den sora gäller enligt den föreslagna lagen. Någothinder i stort sett torde därför inte möta mot att låta lagen bli tillärapligäven på offentiigt anställda. I likhet med utredningen anser jag därför althuvudregeln bör vara att lagen skall gälla även för arbetstagare i offentligverksarahet. Den offentligaverksaraheten syftar till att ta till vara medborgarnas intressen, sedda istort. Härav följer att det är ett medborgerligt intresse att all utövning avoffentlig verksamhet utan ovidkoraraande hänsyn uppfyller vad verksamhetenkräver. Detta är en av anledningarna till stadgandet i regeringsformen ora attbåde förtjänst och skicklighet, raen å andra sidan inga andra oraständigheter,skall beaktas vid tjänstetillsättmng. Detta grundlagsstadgande torde, såsomockså antagits vid tillkomsten av lag om anställningsskydd, utgöraett hinder mot regler om företrädesrätt till ny anställning såvitt gäller denoffentliga sektorn. Härvidlag är dock alt märka att grundlagsstadgandetjämkats i det framlagda förslaget till ny regeringsform i syfte att även andrasakliga grunder än de nu angivna, t. ex. arbetsmarknadspolitiska ochlokaliseringspolitiska hänsyn, skall kunna vägas in vid bedöraningen (se prop.1973: 90 s. 406). Genoraförs det förslaget komraer något hinder i grundlagsåledes inte att finnas raot alt sådana regler ora företrädesrätt till nyanställning, sora jag i det föregående förordat, införs även på det offentligaorarådet. Den nya grundlags-besläraraelsen träder dock i kraft först den 1januari 1975 eller efter det att den nu föreslagna lagstiftningenenligt rain raening bör träda i kraft. Det kan för den offentligasektorns del i vissa fall på grund av den offentliga verksamhetens särskildanatur föreligga behov av andra lösningar av anställningsskyddet än som valts iden nu föreslagna lagen. Närdet gäller privat verksamhet kan detta tillgodoses i viss utsträckning genomreglering i kollektivavtal. På grand av avtalsförbudet i statstjänsteraannalagenoch komraunaltjänsteraannalagen slår den vägen inle öppen för de statligtreglerade tjänsternas del. Undantag från de dis-positiva lagstadgandena raåstealltså göras antingen i de särskilda författningar, som regleraranstäUningsviUkoren för de offentiiga tjänstemännen, eller i själva lagen oraanställningsskydd. En utväg skulle givetviskunna vara att ändra statstjänsteraannala-gens och kommunaltjänsteraannalagensregler om det avtalsbara området. Det ingår eraellertid iarbetsrättskommitténs och förhandlingsutredningens uppdrag att undersöka i vadmån avlalsförbudet bör bibehållas även i fortsättningen. Enligt rain raeningbör detta utredningsarbete inte föregripas. Jag är därför inte beredd alt nuöverväga några ändringar i detta avlalsförbud. Det är således oundvikligtmed en viss särreglering för offentliga tjänsteraän. Jag vill påpeka attavvikelser i vissa fall kan behöva göras även från de bestäraraelser avtvingande natur, sora den föreslagna lagen ora anställningsskydd innehåller. Ilikhet raed utredningen anser jag att den särreglering som således kan varapåkallad inte lärapligen bör tas in i en allraän lagstiftning oraanstäUningsskydd. På grund av de disparata förhållanden sora kan råda inora detvidsträckta oraråde, för vilket staten står som arbetsgivare eller där stateneljest reglerar de anställdas avlöningsförmåner, har jag förståelse för den avutredningen och vissa reraissinstanser fraraförda synpunkten att avvikelse frånlagstiftningen kan behöva göras även genora annan författning. Jag godtardärför förslaget att avvikelse skall kunna göras genora annan författning änlag. Utredningsförslaget bör dock på den punkten jämkas så att det klartframgår alt detta endast gäller i fråga ora statligt reglerade tjänster. Redan nu tillämpas ipraktiken den ordningen att personalorganisationerna bereds tillfälle attframföra synpunkter under utarbetandet av administrativa författningar sora rörde offentligt anställda. Jag utgår från att denna praxis skall bestå. Detfinns anledning alt anta att erforderliga avvikelser från lagen sora regelkoramer att kunna ske raed personalorganisationernas samtycke. Mot bakgrund avatt avvikelserna i enlighet med vad jag förut anförde inte får leda till attoffentiiga tjänstemän i gemen får en särare anställningstrygghet än privatanställda synes det mig med fog kunna hävdas att den särreglering som måste skei administrativ ordning inte kan anses innebära någon obefogad inskränkning avde offentiiga tjänstemännens rätt tUl lagstadgat skydd för anställningen. Enligtarbetsraarknadskungörelsen (1966:368, senast omtryckt 1972: 300) kanarbetslöshetshjälp meddelas i form av bl, a, beredskapsarbete, arkivarbeteeller musikerhjälp. De arbetslösa personer som sysselsätts i sådan form avarbetslöshetshjälp torde vara att anse som arbetstagare i den bemärkelse »orajag förut har angett (jfr HesselgrenSarauelsson , Semesterlagen, 12:euppl., s. 52). För dessa gäller vissa bestäraraelser iarbetsraarknadskungörelsen, särskilda av AMS utfärdade föreskrifter samt enreglering genora kollektivavtal raellan bl. a. AMS och vederbörandearbetstagarorganisationer. Enligtarbetsraarknadskungörelsen skall genora den offentliga arbetsförraedUngenvidtas åtgärder för att främja att arbetslösa, som har fått arbetslöshetshjälpi form av beredskapsarbete, arkivarbete eller rausikerhjälp, så snart somraöjligt övergår till arbete på den öppna arbetsraarknaden. Enligtkollektivavtalen är arbetstagama även skyldiga alt lärana dessaarbeten, om de erbjuds lärapligt arbete på den öppna arbetsmarknaden. Eljeslgäller enligt kollektivavtalen vanligen en uppsägningslid av . Tillföljd av siirskild kollektivavtalsreglering gäller i stort sett motsvarandebestämmelser för arbetstagare som efter anvisning av länsarbetsnämnd anställtsför sysselsättning vid koraraunal skyddad verkstad sora godkänts av AMS. Ävendessa personer torde vara att betrakta som arbetstagare i den förut angivnabemärkelsen. Jaghar förut nämnt att utredningens förslag till lag om anställningsskyddinnehåller en bestäraraelse sora innebär att stadganden i lag eller annanförfattning, vilka avviker från bestäraraelsema i den föreslagna lagen, skalltillämpas i stället för dessa bestäraraelser. Enligt utredningen skall denmöjlighet som härigenom öppnats att förfatlningsreg-lera vissa frågor, vilkaannars skulle regleras av lagen ora anstäUningsskydd, kunna utnyttjas bl. a.när särskUda regler kan krävas raed hänsyn till den offentliga verksaraheten,exempelvis arbete enligt arbetsmarknadskungörelsen eller annan motsvarandeförfattning. I anslutning härtUl framhåller utredningen att arbetstagare, soraanvisats beredskapsarbete, inte bör kunna göra anspråk t. ex. på långauppsägningslider, rätt lill fortsatt anställning e. d. Avremissinstanserna berör endast AMS den fråga som utredningen sålunda dragitupp. AMS förklarar sig därvid förutsätta att frågan löses i enlighet raedutredningens uttalanden. Ilikhet med utredningen och AMS anser jag att näranda kategorier inte böromfattas av bestämraelserna i lagen. De arbeten det här är fråga om är avseddaatt fungera så att de möjligt avlöses av arbete på den öppnaarbetsmarknaden. För att detta system skall kunna fungera är det nödvändigt attde genast lämnar sin anställning, om ar- betsförmedlingenanvisar dem ett arbete på den öppna arbetsmarknaden som de skäligen bör ta. Debestäraraelser som lagen om anställningsskydd innehåller passar därför inteför dessa fall. Dessa bestäraraelser bör därför gälla enbart för anställningarpå den öppna arbetsraarknaden. Deanställningsvillkor som gäUer för arbetstagare, vilka sysselsätts i deifrågavarande formerna av arbetslöshetshjälp eller i skyddade verkstäder,regleras f. n. inte i lag eUer författning utan återfinns i kollektivavtal.Enligt min mening bör denna ordning behållas. Avde skäl som jag nu har angett bör i lagen ett särskilt undanlag göras förarbetstagare som meddelats arbetslöshetshjälp i form av beredskapsarbete,arkivarbete eller musikerhjälp eller som anvisats arbete i verkstad inoraarbetsvärden. 5.2.13Ikraftträdande m. m. Denföreslagna lagstiftningen innebär på flera punkter stora förändringar av deförhåUanden sora hittUls rått på den svenska arbetsraarknaden. Det är därförangeläget, att parterna på arbetsraarknaden får god tid på sig efter det attriksdagen tagit ställning till förslaget så alt erforderliga ändringar ikollektivavtal kan genoraföras och inforraation ora de nya reglerna kan lämnastill medleraraarna. För rain del biträder jag utredningens uppfattning att den1 är en läraplig tidpunkt för ikraftträdandet. Deav utredningen föreslagna övergångsreglerna bygger på att lidpunkten då enviss åtgärd gått i verkställighet blir avgörande för ora den skall beröras avden nya lagen. Detla synes raig också vara en läraplig ordning. Den nya lagenbör inte gälla i fråga om uppsägningar, avskedanden eller permitteringar somägt rura före ikraftträdandet. Jag godtar också utredningens förslag, attuppsägningar sora skett före lagens ikraftträdande inte skall kunna geföreträdesrätt till ny anställning, även om nyrekrytering sker eflerikraftträdandet. Detsamraa bör gälla i fråga ora återintagning i arbetet eflerperraittering. Utredningensförslag att skyldighet att lämna varsel och delta i överläggning enligtförslagets regler därom skall gälla i fråga om uppsägningar, avskedanden ochpermitteringar som sker efter ikraftträdandet kan enligt min raening raedförakomplikationer. Jag föreslår i stället en regel om att arbetsgivare inte på grundav nya lagen kan bli skyldig att varsla eller delta i överläggning innan lagenträtt i kraft. Utredningensförslag till övergångsbestämmelser innebär att arbetstagare får tillgodoräknasig anställningstid sora belöper sig före ikraftträdandet. Jagansluter raig härtiU. 5.3Lagstiftning om anställningsfrämjande åtgärder Enav de viktigaste uppgiftema för arbetsmarknadspolitiken är att på olika sättsöka undanröja eller mildra de negativa effekter sora driftsinskränkningar kanha för de anställda sora berörs därav. För att arbetsraarknadsrayndigheternaskall få raöjlighet att hjälpa de på grund av driftsinskränkningar friställdaarbetstagama till nya lärapliga arbeten och sätta in de arbelsraarknadspolitiskaåtgärder sora kan behövas för detta ändaraål krävs ofta ett visst rådrum innandriftsinskränkningarna genomförs. Sedanår 1944 har i vårt land tillämpats ett på frivilliga överenskommelser uppbyggtsystem med förhandsinformation till arbetsraarknadsrayndigheterna oraplanerade driftsinskränkningar. Den nuvarande överenskommelsen, som tillkora år1968, gäher för stora delar av den privata arbetsmarknaden. Enligtöverenskomraelsen skall företagen lärana varsel till arbetsraarknaden omsådana driftsinskränkningar sora raedför uppsägning av rainst fera anställda.Varseltidens längd varierar därvid raellan , om högst 50arbetstagare berörs, och i övriga fall. Vid nedläggning av en heldriftsenhet, sora berör fler än 100 anställda, är varsel tiden dock fyramånader. Varsel skall även läranas om driftsinskränkningar sora raedförpremittering av minst fera anställda. Vid perraittering än 14dagar utgör varseltiden två raånader. Motsvarande regler gäller för statligarayndigheter enligt Kungl. Maj:ts curkulär (1969: 706) om anraälan av personalinskränkningoch personalantagning m. m. Utredningensförslag till lagregler om varsel till länsarbetsnäranderna oradriftsinskränkningar bygger i huvudsak på näranda varselöverenskommelse ochcirkulär. Ilikhet med vad som gäller enligt varselöverenskommelsen föreligger enligtutredningens förslag inle någon skyldighet att lärana varsel ora sådanadriftsinskränkningar, sora berör färre än fem arbetstagare. Detta harmotiverats raed att arbetsraarknadsverket vid en driflsin-.skränkning av såringa orafattning inte torde ha sararaa behov av ett särskilt rådrum sora vidövriga driftsinskränkningar. Jag delar denna bedömning som godtagits avsamtliga remissinstanser. Anledning att höja den föreslagna gränsen förvarselskyldigheten, vilket ifrågasatts av SAF, föreligger å andra sidan inte.Denna gräns har på grund av varselöverenskoraraelsen gällt , ochdet bör vid en lagreglering av varselinstitutet inte koraraa i fråga altförsänira arbetsraarknadsrayndigheternas nuvarande raöjligheter till rådrumvid driftsinskränkningar. Jag biträder också utredningens, avremissinstanserna godtagna förslag att varselskyldighet inte skall föreligga ifråga ora driftsinskränkningar som är ett normalt led i arbetsgivarens verksarahet. Ifråga ora driftsinskränkningar sora kan medföra uppsägning innebärutredningens förslag, att varsel skall lämnas innan driftsinskränkningengenomförs, dvs. den tidpunkt då de uppsagda arbetslagarna får lämna företagetdärför att arbete kan beredas dera. Utredningsförslaget har pådenna punkt inle raött någon erinran under reraissbehandlingen. För egen delbiträder jag förslaget. Enligt utredningensförslag skall varseltiden vara olika lång beroende på det antal arbetstagaresora kan komma att sägas upp. Sålunda skall varseltiden uppgå till två månaderora högst 25 arbetstagare berörs, lill fyra raånader om fler än 25 men högst100 arbetstagare berörs och ora fler än 100 arbetstagareberörs. Förslaget har i denna del godtagits av så gott sora saratligaremissinstanser, däribland AMS som anser den föreslagna förlängningen av deenligt varselöverenskommelsen gällande tiderna vara värdefull. SAF uttryckerdock viss tvekan, om det är befogat att förlänga varseltiden tUl ide fall när fler än 100 arbetstagare berörs. I varje fall bör enligt SAF:sraening en så gälla enbart när del är fråga om förelagsnedläggelser.Svenska fabriksarbetareförbundet raenar å andra sidan all länsarbetsnärandernaskall ges raöjlighet att ytterligare förlänga varselliderna, om detta påkallasav särskilda sysselsättningssvårigheter inom ett län. I likhet raed utredningenanser jag att behov i vissa fall kan föreligga av längre varseltider än som f.n. gäller enligt varselöverenskoraraelsen. Erfarenheterna visar näraUgen attdet inte alltid varit raöjligt att inora ramen för de nu gällandevarseltiderna på ett tillfredsställande sätt lösa omställningsprobleraen förde arbetstagare sora berörts av en driftsinskränkning. Det synes naturligt attlåta varseltiderna bli längre ju flera arbetstagare det är fråga ora. Såvälarbelsraarknads-myndigheternas behov av rådrura sora arbetsgivamas raöjligheteralt förutse en driftsinskränkning ökar näraUgen sora regel ju större omfaltningdriftsinskränkningen har. Däremot finns enligt rain raening inte någonanledning att tiUärapa olika varseltider vid driftsnedläggelser och övrigadriftsinskränkningar. För arbetsraarknadsmyndigheternas del är behovet avrådrura lika stort vare sig de friställda arbetstagarna utgör arbetsgivarenshela personalstyrka eller endast en del därav. De varseltider somutredningen föreslagit finner jag vara lärapligt avvägda. Dessa torde iallraänhet vara tillräckliga för att arbetsraarknadsrayndigheterna skall fåtillfälle att göra erforderliga insatser för de friställda arbetstagarna. Ivissa fall kan dock även de förordade tiderna koraraa att visa sig otillräckliga.Fraraför allt under en lågkonjunktur med ringa efterfrågan på arbetskraftliksora när friställningar sker vid ett förelag, sora är lokaliserat till enraindre ort och där dorainerar den lokala arbetsraarknaden, kanarbetsraarknadsrayndigheterna behöva sätta in åtgärder i ett tidigare skede änsora raedges enligt de nu förordade varselreglerna.I och för sig skulle det vara tänkbart att för sådana fall tillerkännalänsarbetsnämnderna rätt alt, i den utsträckning sora syssei-sättningsförhållandenainom länet påkallar det, förordna om längre varseltider än de eljest gällande.Arbetsgivarna har eraellertid knappast större raöjligheter att förutse endriftsinskränkning i de nu åsyftade fallen än i övriga fall. Enligt mm meningär det inte realistiskt att räkna med att längre varseltider än de somutredningen föreslagit skuUe komma att hållas i någon större utsträckning.Förlängs varseltiderna ytterligare föreligger en uppenbar risk att varsel iåtskilliga fall skulle koraraa alt läranas "för säkerhets skull".Dylika meddelanden är emellertid av föga värde från arbetsmarknadspolitisksynpunkt. I de situationer där ett förlängt rådrura kan visa sig erforderligtbör arbetsmarknadsverket, på sätt som skett i raånga fall, i ställetkunna ta upp överläggningar raed företaget ora senareläggning av friställningentiU en från arbelsraarknadspolitisk synpunkt lämpligare tidpunkt. Enförlängning av rådrumstiden kan även åstadkoraraas genom tidigareläggning avbeställningar för bl. a. statliga och komraunala organ eller genom sysselsättningspolitisktbetingad offentiig upphandling. Genom kungörelsen (1972: 302) om statsbidragtill nedläggningshotade förelag har vidare ett nytt raedel tillkorarait sorakomplettering lill de tidigare för att ge rådrum för överväganden om fortsattdrift eller omplacering av de anstäUda. Mot denna bakgrund är jag inle bereddalt förorda ett system enligt vUket varseltiderna skulle kunna förlängas utövervad som tidigare föreslagits. Enligt utredningens förslagskall varsel lämnas tUl länsarbetsnämnden i del län där driftsinskränkningengenomförs. driftsinskränkningen berör driftsenheter i olika län, skallvarsel således läranas till länsarbetsnäranden i varje sådant län. Bedöraningenav hur raånga arbetstagare som berörs skall därvid göras för varje län för sig.Detta har kritiserats av TCO, som anser det vara riktigare att beräkna varsellidenefter samtliga arbetstagare som berörs av en och samma driftsinskränkningoavsett om denna genomförs i olika län. Enligt TCO:s raening skulle ett sådant"riksvarsel" kunna läranas till en central instans i stället förtill varje särskild länsarbetsnärand. Ansvaret för att dearbetstagare som friställts vid en driftsinskränkning så snart sora raöjligtbereds annan sysselsättning åvilar i första hand länsarbetsnäranden i varjelän. För länsarbetsnäranderna är det därför av värde alt få beskedora de friställningar som planeras inom vars och ens verksamhetsoraråde.Däremot torde en länsarbets nämnd knappast ha behov av ett utsträckt rådram ide fall när friställningar planeras inora ett annat län än det därnämnden är verksam. Det synes mig ovisst om en särskilt inrättad centralinstans, till vUken varsel skulle kunna lämnas om driftsinskränkningar som harverkan i flera län, skulle komma alt fylla någon funktion. marknadsmyndigheternassida har inte gjorts gäUande alt den nuvarande ordningen skulle vara förenadraed några olägenheter. Något behov av en sådan ordning som föreslagits av TCOtorde därför inte föreligga. En sådan ordning synes tvärtom kunna raedföravissa svårigheter från adrainistrativ synpunkt. Jag biträder därförutredningens förslag. Utredningenhar föreslagit att varsel vidare skall lämnas till länsarbetsnämnden orasådana driftsinskränkningar sora kan raedföra permittering inbegripetkorttidsarbete rainst en raånad innan åtgärden träder i kraft. Till dettaförslag, som har godtagits under remissbehandlingen, kan jag ansluta mig. Ilikhet med utredningen anser jag det nämligen vara av värde förarbetsmarknadsmyndigheterna att få vetskap om dylika åtgärder, vilka kanutgöra tecken på att företagets ställning börjat bU osäker och att det därförföreligger en risk för att friställningar småningom raåste ske. Utredningenhar påpekat, att en driftsinskränkning fömtom uppsägningar och permitteringaräven kan medföra att arbetstagare med anställning , viss säsongeller visst arbete inte erbjuds fortsatt anställning när den tidigareanställningen upphör eller den nya säsongen skall börja, trots alt enfortsättning från början varit avsedd av parterna. Utredningen har för dylikafall föreslagit en bestämmelse av innebörd att arbetsgivaren skaU varslalänsarbetsnämnden om en sådan driftsinskränkning rainsl en raånad innan den nyaanställningen annars skulle ha börjat. Några arbetsgivarorganisationer hargenteraot denna bestäramelse invänt alt den synes oraöjlig att tillärapaexerapelvis för säsonganställda inora hotell- och restaurangbranschen ochbeträffande objektsanställda inom byggnadsbranschen. I övrigt har bestämmelsenemellertid läranats utan erinran under reraissbehandlingen. Sorajag förat nämnt kan man när det gäller anställningar , viss säsongeller visst arbete skUja mellan två olika sinsemellan artskildaanställningsfall. I det ena fallet står det redan från början klart att detendast är fråga om en enstaka anställning där någon fortsättning inte kankomma i fråga. När en sådan anställning upphör sker det alltså av en annananledning än att arbetsgivaren raåste inskränka sin personalstyrka. I likhetraed utredningen anser jag att något behov av varsel tiU arbetsraarknadsverketinte föreligger i dessa fall. Det kan emellertid vid en tidsbegränsad anställningäven vara överenskommet eller förutsatt mellan parterna alt anställningen skallersättas av en ny anställning, ora inte arbetsbrist eller därmed jämförligorsak koraraer emellan. Anställningar av detta slag är vanUga inora exerapelvisundervisningsområdet, skogs- och lantbraket samt livsmedels- och byggnadsbranschen.Om i ett sådant fall fortsatt anställnmg inte erbjuds arbetstagarna därför attarbetsgivaren måste inskränka driften, föreligger uppenbarligen på sarama sättsom vid uppsägning ett intresse för arbetsmarknadsrayndighelema att genoravarsel i förväg erhålla visst rådram för att bereda de av driftsinskränkningensålunda berörda arbets- tagarnany anställning på annat håll. Enligt den föreslagna lagen om anställnmgsskyddskall arbetsgivaren, ora en anställning för begränsad tid inte koramer attförnyas, lämna varsel tUl arbetstagarorganisationen minst i förväg.En motsvarande varseltid synes raig lämplig även för nu ifrågavarande fall. JagvUl eraeUertid inte utesluta att det kan finnas branscher, där förhållandena ärså särpräglade att i allraänhet inte kan hållas eller där av olikaskäl behov av ett sådant varsel mte föreligger. Sora jag skall närmareredovisa anser jag därför att det bör finnas möjlighet att i adrainistrativordning föreskriva om undantag från lagens varselregler. Enremissinstans har påpekat att det utöver de nu genomgångna varselreglemaföreligger behov av en korapletterande bestäraraelse ora varsel med avseende påsådana fall när en arbetsgivare planerar att flytta sui verksamhet till annanort. Detta är ett inte prövat uppslag sora onekligen har visst fogför sig. En utflyttning raedför nämligen ofta svårigheter för de anstäUda ochkan leda tUl alt dessa ser sig nödsakade att sluta sin anstäUning vidföretaget. En utflyttning kan även få konsekvenser för arbetsmarknadsläget bådepå den tidigare och den nya orten. Emellertid har enligt min mening enbestäraraelse av det slag sora antytts knappast sin naturliga plats i enlagreglering av varsel om driftsinskränkningar. Det väckta probleraet synesvidare i första hand röra frågan om information i dylika fall till dearbetstagare, sora kan koraraa att beröras av utflyttningen, och tillmyndighetema på ifrågavarande orter. Vad beträffar arbetstagarnasinformationsbehov vill jag erinra om att arbetsrättskomraittén enligt sinadirektiv har att ägna uppraärksarahet åt frågor ora behovet av priraärförhandlingsskyldighet i angelägenheter som är av större betydelse för arbetstagama.Hit hör givetvis bl. a. frågan om en förflyttning av företaget. De regler sorakan koraraa att föreslås av koraraittén i detta hänseende synes kunna fåbetydelse även för den nämnda informationsfrågan. Man bör därför avvaktakommitténs förslag i hithörande delar innan slutlig ställning tas tiU dennafråga. För myndighetemas del torde dessa redan nu raed stöd av lagen (1972:826) ora uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor kunna få erforderliginformation ora de utflyttningar sora planeras inom den närmaste framtiden.Enligt den lagen, som gäller till utgången av , är näraligennäringsidkare efter anraodan av rayndighet, sora Kungl.