prop · FW03175 · 1973-12-31 00:00:00 — Svenska makar, som har tagit hemvist i annan nordisk stat, blirenligt nordiska familjerättskonventionen underkastade hemvistiandets lag ifråga om egendomsordning i äktenskapet. Om nämnda rätt att ta ut egendom tillvisst belopp behandlades som en bodelningsregel, skulle den inte bli tUlämplignär makarna hade hemvist i annat nordiskt land. Om enligt arvskonventionenbodelning skulle äga rum på yrkande av bröstarvinge, när makama hade hemvist iDanmark, eller , skulle därför, om annat inte föreskrevs, densvenska maken gå miste om såväl rätten att sitta i oskiflat bo på grund avhemvistiandets lag som förmånen att ta ut egendom tUl visst värde enligtsvensk lag. Särregeln i art. 2 andra stycket i nordiska arvskonventionen hartillkommit för att förebygga ett sådant resultat. Äveni , och har numera införts bestämmelser som gerefterlevande make en Uknande rätt som den svenska "basbeloppsregeln"eller som fyller samma funktion. Samtiiganu åsyftade bestämmelser avser att tiUgodose efterlevande makes skäliga behovvid uppgörelse i anledning av den först avlidnes död. Om detta behovtillgodoses inom ramen för egendomsordningen eller arvsrätten är en rentteknisk fråga. I internordiska förhållanden är det nödvändigt att efterlevandemakens rätt enligt de åsyftade bestämmelserna samordnas särskilt med rättenatt sitta i oskiflat bo enligt dansk, isländsk och norsk lag. Detta kan enligtpromemorian bäst ske genom att den särskilda rätten alt ta ut egendom tillvisst värde alltid behandlas som en arvsrältslig förmån, oavsett om den genomsin placering i den intema lagstiftningen ter sig som en arvsrätlsUg regeleller en bodelningsregel. Enligt nuvarande lydelse av art. 1 tredje stycketnordiska arvskonventionen skaU bestämmelserna i första och andra styckena omtUlämplig lag beträffande rätten tiU arv tiUämpas också på vissa specieUafrågor, nämligen efterlevande makes rätt alt sitta i oskiftat bo närbröstarvinge ej finns och sådan rätt till underhållsbidrag ur kvarlåtenskapsom enligt hemlandets lag tUlkommer arvinge utöver hans arvslott. Om efterlevandemakes rätt enligt "basbeloppsregeln" och motsvarande bestämmelser iandra nordiska länder förs in under denna föreskrift, uppnås att förmånerna ifråga blir att bedöma enligt samma lag som är tillämplig på rätten till arvefter den avlidne, det s. k. arvsstatulet. Denbegränsning som art. 1 tredje stycket innehåller i fråga om till- lämpningav arvsstatulet på rätten tiU underhållsbidrag ur kvarlåtenskapen, nämligenatt det skall vara fråga om sådan rätt enligt hemlandets lag, torde enligtpromemorian sammanhänga med alt vid tiden för nordiska arvskonventionenstillkomst endast den svenska arvslagen hade bestämmelser om underhållsbidrag urkvarlåtenskap. finns emellertid sådana bestämmelser också i den danska,finska och norska arvslagstiftningen. Med hänsyn härtUl bör den nuvarandebegränsningen, att det skall vara fråga om rätt till underhållsbidrag enligthemlandets lag, utgå. Motbakgrund av det nu anförda föreslås i promemorian alt det i art. I tredjestycket föreskrivs att bestämmelserna i första och andra styckena om rätt tillarv skall tUlämpas också i fråga om efterlevande makes rätt att sitta ioskiftat bo, när bröstarvinge inte finns, och på sådan rätt lill bidrag tilluppehälle och utbildning ur kvarlåtenskap som tUlkommer arvinge ellerefterlevande make. Detsamma skall gälla rätt för efterlevande make att ur ut egendom intill visst penningvärde. Omen bestämmelse som omfattar bl. a. regeln i 13 kap. 12 § andra stycketgiftermålsbalken sålunda tas upp i art. 1 tredje stycket, kan nuvarandebestämmelse i art. 2 andra stycket utgå. Detta föranleder en redaktioneUändring i art. 7. Medani art. 1 tredje stycket i förslaget upptas regler om rätt för efterlevandemake att ta ut egendom till visst penningvärde, innehåller art. 20 en regel omefterlevande makes rätt att vid bodelning ta ut viss egendom, mot eller utanvederlag. Denna rätt skall bedömas enligt den lag som är tUlämplig påförfarandet vid boutredning, bodelning och arvskifte, dvs. lagen i den stat därden avlidne vid sin död hade hemvist. Någon ändring av art. 20 har inteifrågasatts. I promemorian påpekas att den anförda regeln har större räckviddnu än när nordiska arvskonventionen kom lUl, eftersom bl. a. efterlevande makesrätt liU makarnas bostad enligt den svenska lagen (1959: 157) med särskildabestämmelser om makars gemensamma bostad går in under regeln. Deföreslagna konventionsändringarna föranleder ändring i 2 och 8 §§ lagen omdödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvisthär i riket, m. m. Art.4 i konventionen innehåller specialbestämmelser med anledning av regler i danskrätt om s. k. tilsynsvaerge. Dessa regler har avskaffats genom den nya danskaarvslagen. Under de nordiska överläggningarna har från danskt håll anförts attart. 4 på gmnd härav bör upphävas. Från övriga länders sida har man inte haftnågot att erinra mot detta. Upphävs art. 4, bor också hänvisningen till dennaartikel i art. 5 utgå. Förslagetom ändring i konventionen i denna del föranleder upphä- vandeav 6 § lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, somhade hemvist här i riket, m. m. 11 i nordiska arvskonventionen i dess nuvarande lydelse skall, ommedborgare i fördragsslutande stat vid sin död hade hemvist i ellerSverige, där gällande lag vinna tillämpning i fråga om bevakning och avtestamente. Vid arvskonventionenstillkomst var det bara finsk och svensk rätt som hade bestämmelser om bevakningoch av testamente. Be-vakningsinstilutet var sålunda okänt i dansk,isländsk och norsk rätt. I den nya norska arvslagen har emellertid upptagits enbestämmelse (§ 70) av innehåll, att rätt enligt testamente kan göras gällandebara om minst en av testamentstagarna har gjort anmälan tUl skifleretten från det att han fick kännedom om testamentets innehåll ochlestators död. Anmälan krävs dock inte, om skifleretten eller minst en av dem,som annars skulle få den del av arvet som förordnandet avser, på annat sätt harfått kännedom om testamentet innan anmälningsfristen har löpt ut för allatestamentstagarna. Invändning om att testamentariskt förordnande är ogiltigtkan inte göras gällande av arvinge eUer testamentstagare, om inte minst en avarvingarna eller testamentstagarna har gjort anmälan tUl skifleretten inom sexmånader från det att han fick kännedom om förordnandet och testators död samtgrunden för påstående all testamentet är ogiltigt. Rätten att göra invändningmot förordnandet bevaras likväl i den mån sådan anmälan skett tUl envar avteslamenlstagama. Från norsk sida har manvid de nordiska överläggningarna inte velat jämställa den nya ordningen i Norgemed bevakning och av testamente enligt finsk och svensk rätt. Man haremellertid från norsk sida önskat, alt i art. 11 införs ett nytt andra styckeav innehåll, alt bestämmelser i norsk lag om att rätt på grund av testamenteoch invändningar mot gUtigheten av testamente skall göras gällande inom vissafrister också skall tUlämpas i fråga om testamente efter medborgare i annanfördragsslutande stat som vid sin död hade hemvist i . Mot det norskaönskemålet har de andra nordiska ländernas representanter inte haft något atterinra. Denföreslagna ändringen i art, 11 föranleder inte någon ändring i svensk lag, Enligtart, 28 första stycket i nordiska arvskonventionen i dess nuvarande lydelseskall bestämmelsema om erkännande och verkställighet avdom eller förlikning i konventionen meUan , ,, och om erkännande och verkställighet av domar ocksåtillämpas på dom eller förlikning om rätt på grund av arv eller testamente, omefterlevande makes rätt eller om ansvarighet för den dödes gäld, såframt dendöde var medborgare i fördragsslutande stat och hade hemvist i sådant stat,EnUgt andra stycket skall vissa i konventionen meddeladesärskilda bestämmelser om dom mot utebliven svarande tillämpas bara när domenrör efterlevande makes, arvinges eller testamentstagares ansvarighet för dendödes gäld, Ipromemorian erinras om pågående överläggningar mellan företrädare för denordiska justitiedepartementen om att upphäva nordiska domskonventionoch i stället la in bestämmelser om erkännande och verkställighet av nordiskadomar i särskilda sakligt sett ensarlade lagar i de olika länderna. Lagarnaavses skola stödja sig på en allmänt håUen konventionsbestämmelse om erkännandeoch verkstäUighet av domar som meddelats i nordisk stat. Förslag till svensklagstiftning i ämnet har lagts fram av justitierådet 1970avlämnad promemoria (Ds Ju 1970: 20) med förslag till lag om erkännande ochverkstäUighet av nordiska domar på privaträttens område. Förslaget har därefteröverarbetats inom i samråd med företrädare för övriganordiska länder. Avsiktenhar varit att i de särskilda domslagarna la in bestämmelser om erkännande ochverkställighet av dom eUer förlikning angående rätt på grund av arv ellertestamente, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte i anledning avdödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld, när den döde var medborgare iDanmark, , , eller och hade hemvist i en av dessastater. Det är därför enligt promemorian tillräckligt att i den nordiskaarvskonventionen hänvisa till de särskilda lagarna om erkännande ochverkställighet av nordiska domar på privaträttens område. 1promemorian föreslås därför att del i art. 28 las in en hänvisning till lagen iden stat där erkännande eller verkställighet begärs. Medhänsyn till den utformning som bestämmelserna om dom mot utebliven svarandeföreslås få i lagen om erkännande och verkställighet av nordiska domar påprivaträttens område behövs enligt promemorian inte någon motsvarighet till deföreskrifter i ämnet som upptas i art, 28 andra stycket i arvskonventionen.Dessa bestämmelser föreslås därför utgå. Samtiigaremissinstanser tillstyrker att ratificerar utanförbehåU, anför att den nu ak- tuellakonventionen rör ett visserligen begränsat men praktiskt betydelsefullt områdeoch att den bör ratificeras av . Konventionens värde ökas av att den harutformats som en uniform inlernalionell-privalrällslig lag, vilket medför enönskvärd förenkling av del inlerna-tioneU-privalrättsliga systemet inomifrågavarande område. Kammarkollegiet framhåller bl. a. all del är högsttUlfredsstäUande alt etl testamente bUr giltigt om det har upprättas enligtnågon av de lagar en testator rimligen kunnat räkna med som tillämpliga. Vidareunderlättas prövning från inlernationeU-privalrällslig synpunkt humvida etttestamente har upprättats i laga form. Sveahovrätt förklarar sig instämma i promemorians förslag att nuratificerar utan att avvakta att stäUning las tiUfamiljerättskommilléns förslag tiU ändringar lag i övrigt. De erinringar somframställs i remissyttrandena mot de föreslagna ändringarna i den nordiskaarvskonventionen samt 1935 och lagar har huvudsakligen redaktionellkaraktär. tar uppHaagkonventionens uttryck "résidence habitueUe". Hovrätten finnerdel inte nödvändigt alt i detta sammanhang gå in på tolkningsfrågor och erinrarinte mot att i konventionstcxlen utan närmare förklaring ullrycket återges påsvenska med "hemvist". Uttrycket hemvist är emellertid inte entydigtoch hovrätten vUl fästa uppmärksamheten på de komplikationer som följer om manskärper kraven på att hemvistet skall vara stadigvarande genom att lägga störrevikt vid vederbörandes avsikt att stanna kvar i landet . Hovrättenhänvisar här tUl sitt remissyttrande över familjerätlskommilténs tidigarenämnda betänkande (SOU 1969: 60). I detta yttrande framhöll hovrätten bl. a.alt skilda hemvistbegrepp förekommer såväl i den interna svenska som i densvenska internationell-privaträttsliga lagstiftningen. Hovrätten vände sig motett uttalande av famUjerättskommittén (SOU 1969: 60 s. 155) alt begreppet"résidence habituelle" inte på något avgörande sätt skiljer sig fråndet nordiska internationell-privaträttsliga hemvistbegreppet. Hovrätten ansågsig ha stöd för uppfattningen alt med termen "résidence habituelle"förstås ett faktiskt, mera begränsat hemvistbegrepp. Denya lagvalsregler som föreslås beträffande länder med flerrättssystem anses avSvea hovrätt kunna godtas. Hovrätten ifrågasätter emellertid om inte ocksåbestämmelserna i 7 kap. 1 § lag redan nu bör ändras på motsvarandesätt. Sveahovrätt berör också frågan om innebörden av art. 2 första stycket iHaagkonventionen. Hovrätten ställer sig tveksam till den tolkning som ges ipromemorian att bestämmelsen endast avser ålerkaUelser som sker genomtestamentariska förordnanden, varigenom "formlös återkallelse"skulle ha lämnats utanför konventionsregleringen. ganär emellertid av mindre betydelse i detta sammanhang, eftersom den föreslagnaändringen lag är förenlig med konventionen vilkendera tolkningen somän är den riktiga. InlernationeU-arvsrättsligafrågor som rör förhållandet tUl andra stater än våra nordiska grannländerregleras i lagen (1937: 81) om internationella rättsförhållanden rörandedödsbo. Lagen grundar sig inte på någon internationell konvention. Dessbestämmelser om arv och testamente bygger på nationalitetsprincipen. I frågaom testamentes form tUl-lämpas den regeln att en rättshandlings form fårbedömas enligt lagen på den ort där rättshandlingen förelogs, "locus regitactum", vid sidan av lestators personalstatut, dvs, lagen i det land därhan var medborgare då testamentet upprättades, I fråga om förhållandettill de nordiska grannländerna gäller särskilda regler enligt 1934 årskonvention meUan , , , och om arv,testamente och boutredning. Bestämmelserna i konventionen har för delupptagits i tre olika lagar, nämligen lagen (1935: 44) om dödsbo efter dansk,finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m. m.,lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , ,eller , samt lagen (1935: 46) om tillsyn i vissa fall å oskiftatdödsbo efter medborgare i , , eUer . Konventionengrundar sig i fråga om rätlen till arv på en kompromiss mellannationalitetsprincipen och domicilprincipen, därvid avgörande vikt läggs viddomicUets varaktighet och gränsen för tillämpning av nationalitetsprincipendras vid ett femårigt domicil, I andra hänseenden än i fråga om arvsrättengäller huvudsakligen domicilprincipen, I fråga om testamentes form tillämpassåväl domicilprincipen som nationalitetsprincipen och regeln "locus regitactum". Testamente efter den som vid sin död var medborgare ifördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat skall sålunda i avseende påformen anses giltigt om vid dess tillkomst förfarits enligt lagen i fördragsslutandestat där testamentet upprättades eller där testator vid tiden för upprättandehade hemvist eller var medborgare, av testamente är däremotgällande endast om därvid förfarits enligt lagen i den stat där testator vidåterkal-lelsen hade hemvist eller var medborgare. Dearvsrättsliga reglerna varierar i hög grad från land tUl land. för testamente som upptas i skilda lagar uppvisar också ettstort antal variationer. Även lagvalsreglema växlar i de olika staternas internalionell-privaträttsliga lagstiftning. respekterarformreglerna på den ort där testamente upprättats, hänvisar andra tillarvsstatulet och åter andra till lagen i den stat där testator var medborgareeUer hade hemvist eller där hans egendom finns. De flesta rättssystem förutsermöjlighet att tiUämpa flera av de angivna lagarna. angivna förhållandenleder till en påtaglig osäkerhet humvida ett testamente kommer alt anses somgiltigt tUl formen när anknytning finns till flera rättssystem. Haagkonferensenför internationell privaträtt har antagit en konvention omlagkonflikter i fråga om formen för testamentariska förordnanden, avsedd att gestörsta möjliga valfrihet i fråga om tillämplig lag. Med konventionensbestämmelser nås också större rättsUg enhet så att frågan om testamentesgiltighet med avseende på formen bedöms enligt samma lag eUer lagar oavsett ivilken fördragssiutande stat frågan blir aktueU. Enligt konventionen skalltestamente anses giltigt till formen, om testamentet i det hänseendetuppfyller vad som föreskrivs i lagen på den ort där testamentet upprättadeseller teslator vid upprättandet eller vid sin död hade hemvist eller lagen istat där testator vid upprättandet eller vid sin död var medborgare eller, ifråga om fast egendom, där egendomen är belägen. Konventionen har ratificeratsav ett flertal stater, däribland , , , och . Den har undertecknats men ännu inte ratificerats av bl. a.Danmark, och , AnslutningtiU från nordiskt håll medför behov av vissa ändringar i dennordiska arvskonvenlionen. Överläggningar har därför ägt mm i denna frågamellan företrädare för de nordiska länderna. Härvid har man från dansk, finsk,norsk och svensk sida enats om att förorda ratifikation av Haagkonventionen.Norge har, som nämnts, sedermera ratificerat denna, I är man i vart fallberedd att medverka lill de ändringar i nordiska arvskonventionen som börgenomföras i anslutning till ratifikation av , och vid överläggningarnahar förslag till sådana ändringar upprättats, I detta sammanhang har ocksåtagits upp vissa frågor om ändringar i nordiska arvskonventionen som föranledsav dels nytillkommen arvslagstiftning i de olika ländema dels pågående arbetepå en samnordisk lagstiftning om erkännande och verkställighet av nordiskadomar på privaträttens område, inom upprättad promemoria (Ds Ju 1971: 21) harföreslagits att skaU ratificera , Förslaget har vidremiss vunnit aUmän anslutning från de hörda instanserna. Föregen del anser jag att innefattar en lämplig reglering avfrågan om tUlämplig lag rörande testamentes form. Den leder i praktiken tUl attett testamente kan godtas från formell synpunkt så snart det uppfyller delegala formkraven i någon stat tUl vilken det Risken för att ett testamente med internationell anknytningskall underkännas på formella grunder blir därför mycket ringa. Även om detpraktiska behovet av en konventionsreglering är begränsat har detotvivelaktigt sitt värde att frågan får en enhetlig lösning i olika länder. Avnu anförda skäl tUlstyrker jag att ratificerar . Någotskäl att dröja med ratifikationen i avvaktan på den översyn av de arvsrältsligareglerna som ingår i familjelagssakkunnigas uppdrag föreligger inte. Sverigehar vidare inte anledning att utnyttja någon av de möjligheter till reservationsom konventionen erbjuder. Defördragsslutande staterna förpliktar sig genom Haagkonvenlionen att generellttillämpa konventionens regler om tillämplig lag i fråga om formen förtestamentariska förordnanden. Fördragsslutande stat får inte uppställasträngare krav för giltighet än konventionen medger. Varken lag ellernordiska arvskonventionen ger samma frihet vid valet av tUlämplig lag somHaagkonventionen. De behöver därför ändras, inom justitiedepartemenlet upprättade promemorian har lagts fram förslagtUl ändringar lag och i nordiska arvskonventionen som kan sägasinnebära en transformering av Haagkonvenlionens bestämmelser med det tiUäggetatt de skall tUlämpas även i fråga om formlös återkallelse av testamente. Motförslaget i denna del har inte framförts några erinringar i sak underremissbehandlingen. Även jag anser den föreslagna regleringen lämplig. Jag harinte heller något i sak all erinra mot de förslag lill ändringar i den nordiskaregleringen i övrigt som har framlagts i promemorian, Efterremissbehandlingen av departementspromemorian har ytterligare nordiskaöverläggningar ägt rum. Härvid har utarbetats slutligt förslag lillöverenskommelse mellan , , , och om ändringav den nordiska konventionen om arv, testamente ochboutredning. Förslaget torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärendesom bilaga 2. Vidarehar inom justiliedeparteinentet upprättats förslag till 1. lag om ändring i lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo, 2. lag om ändring i lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hadehemvist här i riket, m. m. Rörandeden närmare innebörden av de upprättade förslagen vUl jag ytterligare anföraföljande. IDanmark, och har numera införts bestämmelser som motsvarar densvenska regeln i 13 kap, 12 § andra stycket om rätt förefterlevande make alt få ut egendom till visst värde ur boet eller som fyllersamma funktion. Efterlevande makes rätt bör i nämnda hänseende samordnas medrätten att sitta i oskiftat bo enligt dansk, isländsk eller norsk lag. Dettakan, såsom föreslagils, bäst ske genom alt den särskilda rätten att ta utegendom till visst värde behandlas som en arvsrältslig förmån. Enligtnuvarande lydelse av art, 1 tredje stycket skall bestämmelserna i första ochandra styckena om tUlämplig lag beträffande rätten tUl arv tiUämpas också påbl. a. frågan om efterlevande makes rätt all sitta i oskiftal bo närbröstarvinge ej finns. Om efterlevande makes rätt enligt 13 kap. 12 § andrastycket och motsvarande bestämmelser i andra nordiska länderförs in under denna föreskrift, uppnås att förmånerna i fråga blir att bedömaenligt samma lag som är tUlämplig på rätten till arv efter den avlidne. Motförslaget har inte framställts någon erinran och artikeln har ändrats ienlighet härmed. Följande i promemoriannämnda två exempel kan belysa den föreslagna regelns innebörd. Svenska makarhar sedan mindre än hemvist i och bröstarvinge yrkar i anledningav ena makens död att bodelning skall äga rum. Svensk lag blir då tillämplig pårätten till arv efter den avlidne. Trots att enligt nordiskafamiljerättskonventio-nen makarnas egendomsordning bestäms enligt dansk lag,får efterlevande make den rätt att ta ut egendom till etl värde motsvarandefyra basbelopp som tUlkommer honom enligt 13 kap. 12 § andra stycket giftermålsbalken.Samtidigt tillämpas i förekommande fall reglema om underhållsbidrag urkvarlåtenskapen i 8 kap. . Om under motsvarande förutsättningarfråga är om två finska medborgare, som hade hemvist i , och bröstarvingeyrkar att finsk lag skall tillämpas beträffande rätten till arv, fårefterlevande make den rätt till bidrag ur kvarlåtenskapen som följer av 8 kap,2 § finska . Självfallet skall efterlevande make inte därutöver fårätt till förmån enligt 13 kap. 12 § andra stycket svenska giftermålsbalken.Bodelningen får sålunda ske med bortseende från denna bestämmelse, vUket direktframgår av den föreslagna konvenlionstexten. Art.1 tredje stycket innehåller i sin nuvarande lydelse den begränsningen i frågaom tillämpning av arvsstatulet på rätlen till underhållsbidrag urkvarlåtenskap, att det skall vara fråga om sådan rätt enligt hemlandets lag.Eftersom bestämmelser om underhållsbidrag ur kvarlåtenskap numera finns intebara i svensk utan också i dansk, finsk och norsklagstiftning är begränsningen vUseledande. Den föreslås därför utgå. Lltlrycket"underhållsbidragbidragtill uppehäUe och utbildning", vilket bättre täcker ifrågavarande danskaoch finska institut. Inuvarande lydelse av art. 1 tredje stycket talas om efterlevande makes"lagstadgade" rätt att sitta i oskiftal bo. Hänvisningen till förstastycket avser alt arvsstatutet skall tillämpas. Härav framgår att tredjestycket endast avser rättigheter som följer av arvslagsliftningen, varför detär överflödigt att särskilt ange alt fråga är om "lagstadgade" rättigheter. Ävenbestämmelserna i art. 1 andra stycket om den lid, inom vUken yrkande skallframställas om tillämpning av hemlandets lag, blir tilllämpliga i fråga om derättigheter som behandlas i tredje stycket. Om efterlevande make har övertagitboel oskiflat men bodelning senare skall äga rum, bör maken vid arvsskifteefter bodelningen kunna yrka tUl-lämpning av svensk lag, när förutsättningarnadärför förelegat vid dödsfallet, med den verkan alt bl. a. regeln i 13 kap. 12§ andra stycket skall tUlämpas. Detnuvarande andra stycket föreslås utgå, eftersom det ersätts av reglerna i art.1 tredje stycket. Art,4 och 5 Art,4 och hänvisningen därtill i art. 5 föreslås utgå, eftersom det där berördadanska institutet tUlsynsvasrge numera har avskaffats. Denföreslagna ändringen är av redaktionell art och föranleds av ändringarna i art.1 och 2. Dennaartikel upptar regler om testamentes form och har i sin föreslagna nya lydelseanpassats tUl ,