prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Då medlingen skallvara frivillig och således ingen mot sin vUja kan bringas att uppsökafamiljerådgivning, kan man enligt samfundet utgå från att den av makarna somverkligen vill ha skilsmässa inte är villig att diskutera en fortsättning aväktenskapet. I de fall där en sådan vilja föreligger söker enligt samfundetserfarenhet parterna genom diskussioner och rådgivning på olika håll komma tillrätta med sina personliga problem. Även om upplysning om familjerådgivning ochandra möjUgheter till rådgivande samtal är bristfällig, är makarnavanligen dock medvetaa om behovet av rådgivning. Finns inte tillgång tillexempelvis familjerådgivning, lär inte en betänketid förbättra situationen.Den föreslagna betänketidens utformning finner samfundet inte hellertUlfredsställande. De flesta som sysslar med skUsmässoproblem i praktiken uppfattnmgen att det knappast är möjligt att föra en konstruktiv diskussionom makamas problem så länge de bor tUlsammans. En fömtsättning för att makarnaskall kunna hjälpas att få perspektiv på sin situation och nå fram till den fördem bästa möjliga lösningen är att de inte bor tillsammans. En betänketidkommer enligt samfundets mening i praktUcen att verka och av makarna uppfattasprecis som en förkortad hemskillnadstid, eftersom makama i regel kommer attleva åtskUda och det då är nödvändigt att få frågorna om vårdnaden om barn,underhållsbidrag m. m. lösta genom ett beslut av rätten efter gemensam ansökaneUer rättegång. Om man ändå önskar en betänketid i vissa faU, skulle det därförvara enklare att använda det nuvarande hemskillnadsinstitutet i något justeradform och med en förkortad minimitid. Föreningen systemet med betänketid vara en halvmesyr och ett artificiellt hinder föräktenskapets upplösning och föreslår att bestämmelsema härom utgår. Föreningenframhåller att makama i de allra flesta fall har haft lång betänketid före ochunder förhandlingarna om äktenskapsskUlnad. Det är för övrigt föga sannoliktatt ett par makar begagnar betänketiden till förlikningsförsök och tUl attåterappta sammanlevnaden. Snarare kan man befara att betänketiden används tillatt förbereda den bodelning som enligt förslaget skall äga ram efteräktenskapsskillnaden. Risken för förfogande över tillgångarna i boet med tyåtföljande rättsförluster måste enligt föreningen bedömas som ganska stor. Omdetta skaU kunna förhindras torde man vid betänketidens Ingång oftare än f. n.tvingas begära rättens förordnande att egendomen skall sättas under särskildvård och förvaltnmg, ett timgt, otympligt och dyrbart förfarande. Inte heller anseratt betänketid kan utgöra hinder mot förhastade skilsmässor och förordar attregler härom inte införs i lagstiftningen. pekar i sitt remissvarpå en möjlighet att kringgå kravet på betänketid. Genom att flytta isär ochuppge att detta beror på söndring kan makama erhålla dom jämlikt FB 6 kap. 7 §på att endera blir ensam vårdnadshavare. Därefter är de berättigade tillomedelbar skilsmässa, eftersom betänketid erfordras endast om makama Prop.1973: 32 241 gemensamt har vårdnaden om barn . torde man kunna utgå från att advokater med familjerättserfarenhetkommer att upplysa sina klienter om denna utväg. Några remissinstanser pekar påolägenheten av att systemet med betänketid inte automatiskt medför attsamlevnaden mellan makarna hävs. i framhålleratt detta kan innebära en påfrestning för den av makama som vill attsamlevnaden skall hävas och som då måste framstäUa särskilt yrkande härom.Nämnden finner önskvärt att beslut om hävande av sammanlevnaden kan meddelasutan någon ingående prövning av de skäl den ena maken kan ha för ett sådantställningstagande. Om inte frågor om vårdnad och underhåll regleras i sambandmed betänketidens början kommer det att uppstå svårigheter för många att fådessa frågor reglerade vid ett senare tUlfälle. För socialbyråerna kan detinnebära ett ökat antal ärenden, där huvudsakligen kvinnor med minderårigabarn kommer att söka socialhjälp till uppehälle och hyra i avvaktan på attunderhållsfrågan tas upp till prövnmg och mannen kan förmås att betala. Sålänge det inte finns någon dom på underhållsbidrag finns inte heller möjlighetatt söka bidragsförskott. En lösning skulle kunna vara att rättenalltid meddelar Interimistiska beslut i underhålls- och vårdnadsfrågor vidbetänketidens början och att dessa interimistiska beslut träder i kraft förstom makarna flyttar i sär. a. attparterna genom att något obligatoriskt hävande av samlevnaden inte sker kantvingas att sammanbo under ytterst påfrestandeförhållanden, en situation som kan innebära svåra upplevelser för barnen. Riskenkan också bli stor för att ingen av makama vågar flytta från hemmet med tankepå kommande svårigheter att få vårdnaden om barnen. Svårigheterna kan dockundvikas om partema eller en av dem utnyttjar möjligheten att begärainterimistiskt beslut om sammanlevnadens hävande. Nämnden anser att det är ettofrånkomligt krav att information ges om denna möjlighet. Om så sker börförslaget om betänketid kunna accepteras från barnavårdssynpunkt. Föreningenkommunal- och landstingsanstäUda familjerådgivare finner det i och för sigtUlfredsställande att betänketiden inte är förenad med krav på särlevnad,särskilt som möjUghet finns att jämlikt GB 15 kap. 11 § få beslut om sammanlevnadenshävande. Möjligheten för makarna att bo tillsammans kommerdock sannoUkt att i många fall skapa konflikter och det fmns risk att den avmakarna som eventuellt önskar en separation inför hot från den andre ej vågarframställa yrkande härom. Även frikyrkoråd pekar på de svårigheter somkan uppstå för makar genom att betänketiden Inte är förenad med krav påsärlevnad och kräver regler som undanröjer dessa svårigheter. Hovrätten för Nedre pekarpå de svårigheter som kan uppstå om part bestrider ett framställt yrkande ommterimistiskt beslut om sammanlevnadens hävande. Det bör enligt hovrätten inteförbises att förutsättningarna för domstolens bedömning av frågan om särlevnadblir helt andra enUgt den föreslagna ordningen än enligt den nu gällande.Mestadels är det interimistiska särlevnadsförordnandet endast en formellbekräftelse på ett redan föreliggande faktiskt förhållande. I sådana falluppstår inte heUer enligt den nya ordningen några problem. Annorlunda ställersig saken, om yrkandet om interimistiskt hävande av sam- 16 1973.1 saml. 1973: 32 242 manlevnaden bestrids av andra maken. Under hemskillnadförutsätts makar leva åtskilda, och det måste därför i en hemskillnadsprocesshöra tUl ovanligheten att domstolen behöver tveka om det berättigade i ettförordnande om sammanlevnadens hävande. Vid bedömningen av ett sådant bestrittyrkande är domstolen f. n. vidare oförhindrad att efter utredning rörandemakamas inbördes förhållanden pröva hållbarheten i makes skäl för hem- ellermot äktenskapsskillnad och därefter avgöra om skäl föreligger att hävasammanlevnaden. Den nu föreslagna ordningen föratsätter däremot attsammanlevnaden mellan makarna kan komma att fortfara . I falldå ena maken bestrider den andras ansökan om äktenskapsskillnad måste det antasbli ganska vanligt att samma make också bestrider yrkande om interimistiskt hävandeav sammanlevnaden, och även i andra fall kan det komma att inträffa att sådantyrkande bestrids. Vilka riktlinjer domstolen härvid har att följa framgåremeUertid inte av lagen, och praxis, som har utbildats under helt andrapremisser, kan inte antas ge tillräcklig ledning. Att tilllåta en närmareutredning angående makarnas förhållanden i äktenskapet inför domstolen vid prövningav särlevnadsfrågan måste i viss mån anses som ett avsteg från den av desakkunniga knäsatta principen, att makamas personliga mellanhavanden inte börberöras i skUlnadsproces-sen. Om sådan utredning trots allt skall tillåtas förbedömning av den begränsade frågan om det interimistiska hävandet avsammanlevnaden, vilket hovrätten finner i och för sig tänkbart, borde dettaanmärkas åtminstone i motiven tUl den kommande lagstiftningen. Skall återutredning härom inte tillåtas torde det bli nödvändigt att i lagen tillerkännamake ovUlkorlig rätt till interimistiskt förordnande om sammanlevnadenshävande och besöksförbud och sålunda helt befria domstolen från varjeskälighetsbedömning i sådana frågor. Den skälighetsprövning som domstolendärmed skulle ha att företa skulle komma att inskränka sig till frågor omunderhållsbidrag och om rätt att kvarsitta i hemmet. Denna prövning skulle,liksom , komma att utgå från vardera makens ekonomi och övriga konkretkonstaterbara omständigheter. fuiner detotUlfredsställande att reglema om möjligheten att erhålla beslut omsammanlevnadens hävande fått en så undanskymd placering somi 15 kap. 11 § och föreslår att materiella regler i ämnet införs i 11 kap. 3.2.4 Betänketidssystemels tillämpningsområde ochbetänketidens längd De sakkunnigas förslag rörandebetänketidens närmare utformning godtas i stor utsträckning avrenaissinstansema, även om det råder delade meningar om bl. a. betänketidenslängd och frågan om betänketid skaU krävas även då makama är ense och inte harbarn . Bland dem som tUlstyrker de sakkunnigas förslag är, med visstsmärre undantag, hovrätten för Nedre samt vidare och Malmötingsrätter, , medicinska fakulteten vid ,socialutredningen, , sociala centralnämnden iGöteborg, . Flera remissinstanser ansluter sig tUl denuppfattning som ledamoten ger uttryck för i sin reservation och önskaratt betänketid skall krävas även i de fall då makama är ense ochinte har barn . Denna ståndpunkt intas av , länsstyrelsernai samt , sociala centralnämnderna i 1973: 32 243 ,och , i . Enligt Nortkö-pings tingsrätt kan det på intetsätt anses vara tyngande för makarna, om de skulle tvingas tUl en vissbetänketid, innan det döms tUl äktenskapsskUlnad. För en sådan lösning talarockså samhällets intresse av att söka förhindra förhastade familjeupplösningar.Den betänketid som kommittén har föreslagit skuUe enligttingsrätten i och för sig ktmna gälla även de fall där makama är ense omäktenskapsskillnad och bam under ej finns, men också en kortarebetänketid kunde tänkas, exempelvis . Ett annat alternativ är enligttingsrätten att betänketiden alltid skall utgöra . För en generell betänketid utom i defall som anges i förslagets 11 kap. 4 och 5 §§ uttalar sig , Härnösandstingsrätt, barnavårdskonsulenten i , ärkebiskopen, domkapitlen iUppsala ärkestift och . Moderata samlingspartiets kvinnoförbund,kyrkliga och ekumeniska familjerådgivningsbyråer,frikyrkoråd. Husmodersförbundethem och samhälle. och demokratisk samling,som dock förordar en betänketid då makarna har minderåriga bam.Frälsningsarmén vill behålla det nuvarande vänteåret, då makarna har barn under16 år eller är oense, men finner i övriga fall en betänketid på sex månadertUlräck- Gemensamt för de remissinstanser som förordarbetänketid även i de fall makama är ense och saknar barn är att de vUl förhindraförhastade skilsmässor. Det kan enUgt dem befaras att makarnas gemensamma beslutatt ansöka om äktenskapsskUlnad inte alla gånger är fattat efter mogetövervägande. I många fall kan det tänkas att en av makarna egentligen inte vUlskUjas men anser det lönlöst att söka hindra upplösning av äktenskapet. Detframförs också att en betänketid kan ge makama tid till famUjerådgivning. Sveahovrätt anser det visserligen otvivelaktigt att ett snabbt avskärande avmakamas förbindelse ofta är en nödvändig föratsättaing för drägligaförhållanden vid en skilsmässa och att av rent humanitära hänsyn ett förenklatförfarande i många fall kan vara av godo. Hovrätten avser här närmast äktenskapsom är klart spolierade till följd av alkoholism eller kruninalitet. Men för deflesta andra fall kan det vara tveksamt om väsentligt ökad snabbhet iförfarandet är att förorda. Hovrätten tycker sig se en fara i att manorealistiskt bedömer de ekonomiska utgångspunkterna. Familjelagssakkunnigasynes ha utgått från ett par imga, ekonomiskt självständiga människor somefter skilsmässa lätt kan bygga upp en ny tUlvaro var och en på sitt håll. Hovrättenmenar att fallet inte är så vanligt att det kan tas till utgångspunkt förlagstiftningen. Lika vanliga torde vara fall då äktenskap skall upphöra efterlång samlevnad och en make har att vid förhållandevis hög ålder finna sig i attbU ensamstående med försämrade utkomstmöjligheter. Hovrätten anser därför attdet med det föreslagna förenklade skilsmässoförfarandet kan uppkomma en diskrepansmellan å ena sidan lätthet att vinna äktenskapssldllnad och å andra sidanekonomiskt beroende makarna emellan. HemskUlnadsreglerna avser ett förfarandesom har till syfte att ge makama tid att pröva om söndringen dem emellan är sådjupgående att äktenskapet inte längre bör upprätthållas. Denna värdering, somframfördes vid lagstiftningens tillkomst, synes enligt hovrätten inte ha spelatut sin roll. Även om makarna vid ett tUlfälle är ense om 1973: 32 244 att upplösa äktenskapet är det inte uteslutet att de vidett senare tillfälle kan komma tUl samförstånd om att fortsätta det. Fråndenna synpunkt finner hovrätten att en generellt gällande betänketid vidupplösning av äktenskap är en önskvärd ersättning för hemskillnad, om dettainstitut nu avskaffas. Hemskillnad enUgt gäUande ordnmg tjänar också attunderlätta omställning tUl nya ekonomiska levnadsbetingelser. Behovet av sådanövergångstid är knappast mindre nu än . Betänketiden torde ej böra ses somuppskov enbart med det definitiva ställningstagandet tUl frågan om upplösningav äktenskapet. Behov av uppskov kan göra sig gällande även i fall då makarnaär orubbligt övertygade om att äktenskapet bör upplösas men tid bör ges för attföljdfrågor skall kunna ytterligare övervägas. Betänketid kan också tjäna attavhålla make från att förhastat ingå nytt äktenskap. förordar en generell betänketid på tremånader utom i fall som avses i förslagets 11 kap. 4 och 5 §§. En sådan betänketidär enligt tingsrätten ägnad att motverka förhastade skilsmässor. Den har ocksåden fördelen att make, i faU där det föreligger ett starkt intresse för honomatt snabbt få skilsmässa, t. ex. då den andre gjort sig skyldig tiU brott mothans person, inte skall behöva vänta avsevärd tid på att få äktenskapetupplöst. Föreningen föreslår en betänketid på enmånad i de fall då makarna är ense och inte har bam under . för dessa fall obligatorisk medling. LO, ,Fredrika-Bremer-Förbundet och Yrkeskvinnors klubbars riksförbund finner inteatt det föreligger behov av betänketid i faU där makama inte har barn imder 16år. Huvudprincipen att ingen skall tvingas kvar i ett äktenskap bör enligt LOgälla fullt ut. Vanligtvis föregås en skilsmässa av samtal med advokat ellerannan jurist inom rättshjälpen eller privatpraktiserande jurist. Om famUjerådgivningenges ökade möjligheter torde även sådan rådgivning ha föregått ansökningen omäktenskapsskUlnad. anser liksom barnavårdskonsulenten iMalmöhus län och i att kravet på betänketid börslopas i de fall då ena maken grovt förgripit sig mot andre maken, Föreningen ochHusmodersförbundet hem och samhälle anser, för den händelse förekomsten avbarn skall vara bestämmande för om betänketid skall krävas, att avgörandeskall vara om makarna gemensamt har vårdnad om barn . Som skäl härföranför tingsrätten och husmodersförbundet att barns skolgång numera ofta mte äravslutad och att det ingalunda är ovanligt att bam är somkänsligast i åldern . framhåller attunderhållsbidrag till barn ofta utgår tiUs barnet fyllt . Då ävenäktenskapsåldern är satt till bör det enligt föreningen vara lämpUgt attockså i förevarande avseende sätta gränsen vid denna ålder. Hovrätten för Nedre framhåller att betänketid börförekomma inte bara i de fall då makar gemensamt har vårdnaden om barn under16 år utan även i fall då endast ena maken har vårdnaden om sådant barn.Hovrätten påpekar att barnet i flertalet sådana fall har sitt hem hos makarnaoch att en förhastad familjeupplösning måste antas vara till lika storolägenhet för detta barn som för ett barn som bägge makama har vårdnaden om.Däremot anser hovrätten i likhet med de sakkunniga att det inte skulle varalämpligt att kräva betänketid i så- 1973: 32 245 danafaU då makarna visserligen har bam boende hos sig men detta inte står undernågonderas vårdnad. Vad gäller möjligheten enligt förslaget att dömatill äktenskapsskillnad utan föregående betänketid vid särlevnadifrågasätter hovrätten för Nedre om inte en tidsgräns voretUlräcklig och även lämpUg. Hovrätten framhåller att man genom att sänka tidsgränsentill även skuUe uppnå att den gmnd för omedelbar skilsmässa som finns inu gällande 11 kap. 5 § skuUe bli täckt. anser att gränsen kansättas till . Några remissinstanser har yttrat sig över förslagetatt åklagare enligt GB 11 kap. 5 § tredje stycket skall ha rätt men inteovillkorlig skyldighet att väcka talan om äktenskapsskillnad då äktenskapmgåtts i strid mot släktskapshinder eller förbudet mot tvegifte. Överåklagareni anser att en sådan uppgift inte bör ligga på åklagarna utan på administrativmyndighet. Om ett brottmål är anhängigt och har direkt samband med frågan omäktenskapsskillnad kan han dock tänka sig att åklagare agerar bettäffandeäktenskapsskillnaden varvid samma inskränkningar som finns i 22 kap. 2 § RBbör gälla för åklagares skyldighet att föra talan för målsägande. Motsattuppfattnuig har emellertid RA, överåklagaren i , och Malmötingsrätt. RÅ och har svårt att inse varför den nuvarandeskyldigheten inte skulle kunna bestå. De angivna hindren för äktenskap ärabsoluta. Tvegifte är straffbart som särskilt brott och äktenskap mellanmakar, som är besläktade med varandra i rätt upp- och nedstigande led ellersyskon, lär kunna föranleda åtal enligt 6 kap. 5 § . Tingsrättenmenar att en tvegiftessituation skall bringas att upphöra så snart som möjligtoch att det med hänsyn härtill saknaC anledning att frångå den nuvarandeordningen med skyldighet för åklagare att tillse att det senare äktenskapetblir upplöst. Föreningen tUlstyrkerde föreslagna ändringarna i reglema om äktenskapsmål i 15 kap. och hälsarförslagets förenklade forum- och ansökningsbestämmelser med tillfredsställelse.De flesta övriga remissinstanser lämnar också förslaget utan erinran i dessadelar. 1 några yttranden görs dock vissa påpekanden. har nämnts atthovrätten för Nedre begärt besked om hur domstolen skall handläggaett bestritt yrkande om interimistiskt beslut om sammanlevnadens hävande.Hovrätten vänder sig vidare mot den föreslagna avfattningen av 15 kap. 5 § ochanmärker att lagtexten inte ger klart uttryck för de sakkunnigas avsikt medlagrummet. Tredje stycket i paragrafen utgör närmast en tUl domstolen riktadprocessuell bestämmelse. Enligt hovrätten bör vidare av paragrafen framgå attsökandena äger tUlgodoräkna sig den ifrågavarande tiden såsom betänketid,vilket enligt hovrätten kanske skulle komma till bättre uttryck om i lagrummetuttryckligen föreskrevs att ansökningen i den ifrågavarande situationen skallanses gjord enligt 11 kap. 3 §. understryker vikten av att denlagstiftning som kan komma att införas är otvetydig från processueU synpunkt.Förslaget fyller enligt tingsrättens mening inte detta krav. De regler i frågaom Prop.1973: 32 246 förfarandetsom föreslås är vaga och står i stora stycken i bristande samklang medgrundläggande processuella principer sådana de vunnit uttryck i RB. Tingsrättenerinrar tUl en början om att det nuvarande systemet fungerar så att parter somär ense om att skiljas kan få hela sitt mål prövat i ansökningsväg om enighetföreligger mte blott i fråga om hemskillnad resp. äktenskapsskUlnad utan också ifråga om alla de angelägenheter i övrigt vårdnad om bam, umgängesrätt,underhållsbidrag m. m. som normalt måste regleras i samband med skillnaden.Föreligger tvist i någon av dessa följdfrågor måste enligt nuvarande reglertalan anhängiggöras genom stämning av endera parten. Detta system är frånprocessuell synpunkt tämUgen självfaUet. Systemet har enligt tingsrättensmening fungerat väl och tingsrätten har därför svårt att förstå att dennarollfördelning i processen skulle kunna uppväcka olustkänslor hos partema.Enligt den lagregel som f. n. reglerar förfarandet i mål som anhängiggörs genomansökan om hemskUlnad eller äktenskapsskiUnad, GB 15 kap. 5 §, skall dessa målavgöras utan huvudförhandling. Regeln är klar och entydig och detförekommer praktiskt taget aldrig att huvudförhandling hålls i sådana mål.EventueUa brister i ansökningarna rättas tUl efter oftast ganska informellapåpekanden från domstolens sida. I de sällsynta fall då rättelse ellererforderliga kompletteringar inte kunnat erhållas genom hänvändelse tillsökandena har domstolen kallat till förberedelse och därvid med tillämpning av42 kap. 10 § tredje stycket RB kaUat båda sökandena, som då ansetts gemensamtinta kärandeställning, att komma tillstädes vid påföljd att deras talan eljestförfaller. Mål där sådan förberedelse ägt rum torde vid tingsrättundantagslöst ha avgjorts efter huvudförhandling i förenklad form. Detprocessuella läget blir uppenbarligen ett helt annat om mål där tvist rådermellan partema skaU handläggas på grand av ett ansökningsförfarande. Redan denomständigheten att gemensam ansökan inte görs ger i flertalet fall vid handenatt meningsskiljaktigheter råder mellan partema i någon med äktenskapetsupplösning sammanhängande fråga och att skUlnadsmålet inte kan prövas utanhuvudförhandling. Den regel om dom på äktenskapsskillnad utan huvudförhandlingsom föreslås i 15 kap. 5 § kommer därför att nära nog sakna praktiskbetydelse, såvida man inte därmed åsyftar endast möjligheten att meddela deldompå äktenskapsskillnad. För anhängiggörande av mål vari tvist råder mellanparter föreskriver RB stämningsförfarande. Domstolarna har sedan lång tidtiUbaka ansett sig kunna i sålunda anhängiggjorda mål utan stämning uppta tillbehandling yrkanden från svarandens sida bl. a. om vårdnad, underhållsbidrag,rätt att sitta kvar i hemmet m. m. Också de sakkunniga synes i själva verketbiträda den principiella uppfattningen att tvistiga frågor lämpligenunderställs domstolens prövning genom stämningsförfarande. Saken bör väl dåenligt tingsrätten naturligen ses på det sättet att käranden i samband medsitt yrkande om äktenskapsskillnad också framställer ett yrkande omunderhållsbidrag. Tingsrätten saknar för sin del erfarenhet av mål då enkärande utan yrkande om skillnad för talan om underhållsbidrag. De sakkunnigasbetänkUgheter mot att acceptera stämningsförfarandet som ett naturligt sättatt inleda en tvist mellan makar synes sakligt svagt motiverade. De förefallergmndade på en uppfattning att ord som stämning och ansökan har olika valör.Följden av förslaget blir att domstolarna nödgas handlägga tvistiga mål omäktenskapsskUlnad enligt två olika system. Att detta redan i och för sig ärägnat att skapa förvirring både för myn- Prop.1973: 32 247 digheteroch parter torde enligt tingsrätten ligga i öppen dag. Härtill kommer emeUertidatt reglerna i RB om förfarandet i tvistemål - och det är dessa regler somskall tillämpas i målet - inte låter sig förenas med ett ansökningsförfarande.Ett ansökningsförfarande är enligt den systematik på vilken vårträttegångsförfarande grundas huvudsakligen avsett för ärenden. När GB medgeransökningsförfarande vid gemensam ansökan av två parter är detta en avuppenbara lämplighetsskäl skapad undantagsregel, som har sin motivering just iatt alla omständigheter är överenskomna och ostridiga meUan parterna. Den domsom grundas på en sådan ansökan har i själva verket närmast karaktären avstadfästande av en mellan parterna träffad överenskommelse. De sakkunniga harinte i sitt betänkande angivit på vad sätt ansökningsförfarandet skall anpassasefter de regler som uppställts i RB i fråga om tvistemål i allmänhet.Tingsrätten förmodar att de sakkunniga tänkt sig något slags analogtUl-lämpning av RB:s föreskrifter och antar att sökanden skall behandlas somkärande och motparten som svarande. En sådan extensiv tillämpning av RB ärdock, särskilt i betraktande av den stora frekvensen av förevarande mål,olämpUg.