prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Antaletunder vid domstolarna anhängiggjorda tvistemål utgjorde omkring 50,000.Härav kan beräknas vara dispositiva mål av förmögenheisrältsligkaraktär. I drygt hälften av dessa mål eller något mer är 5.000 mål understegtvisteföremålets värde . Vidhyresnämnderna avgjordes omkring 14,000 ärenden, varav drygt 9,000ärenden enligt hyreslagen. Vid har kontakt tagitsmed nämndens kansli i omkring 14,000 ärenden , Antalet registreradeanmälningar hos nämnden var omkring 2,000, Antalet tvister som varjeår går till skiljemannaförfarande uppskattas lill omkring 200, De genom justiliedepartemeniets försorg utfördaundersökningarna visar all av de 5.567 målen vid domstolarna som avsåg ettvärde . endast 902 () varit föremål för prövning i sak.Återstoden har avskrivits på grund av återkallelse eller utevaro eller haravgjorts genom tredskodom. Av ärendena vid hyresnämnderna avgjordes efterprövning i sak. Vid allmänna reklamalionsnämnden avgjordes av deregistrerade anmälningarna efler prövning i sak. Av de redovisadeundersökningarna framgår att antalet dispositiva tvistemål om mindre värden viddomstolarna är förhållandevis myckel obetydligt. Ser man till antalet sådanamål som avgörs efter en prövning i sak är antalet mindre än 1,000 . Avvisst intresse är enligt promemorian antalet sådana mål vid domstolarna jämförtmed antalet ärenden vid hyresnämnderna och vid allmänna reklamalionsnämnden.En sådan jämförelse visar att antalet hyresärenden som prövas i sak avhyresnämnderna är flera än antalet av domstolarna i sak prövademål om mindre värden. Även antalet i sak prövade ärenden vid allmännareklamationsnämnden är större än antalet mindre mål som prövas 1 sak viddomstolarna. Enligtpromemorian är del också anmärkningsvärt att andelen mål om mindre värden somblir föremål för sakprövning vid domstolarna endast utgör medanmotsvarande andel vid hyresnämnderna är trots att förfarandet där ihögre grad än domslolsförfarandel är inriktat på förlikning, Ipromemorian framhålls vidare att flertalet av målen om mindre värden viddomstolarna har börjat med en ansökan om betalningsföreläggande och attnäringsidkare är kärande i nästan aUa mål, I av de undersökta måleninom värdegränsen , har en privatperson väckt talan mot ennäringsidkare. Ser man uteslutande till mål av konsumenlkaraktär är andelenendast omkring 3 %>. Undersökningarna visar sålunda all del i praktikenknappast förekommer alt en privatperson vänder sig till domstol för all få entvist om mindre värde med en näringsidkare avgjord. Avbetydelse för en bedömning av frågan om domstolarnas roll när det gäller attlösa tvister om mindre värden är givelvis frågan i vilken utsträckning sådanatvister faktiskt förekommer utan all de förs lill domstol. Här är man hänvisadatt göra sannolikhetsbedömningar och relativt grova uppskattningar. En vissledning kan emellertid hämtas från hyresnämndernas och allmännareklamationsnämndens verksamhet, som också tar sikte på vad som skulle kunnakallas vardagslivels tvister, I vad mån skiljemannaförfarandet tillämpas försådana tvister är högst ovisst. Av särskUtintresse är uppgifter öm antalet personer som kontaktar reklamationsnämndenskansli. Trots alt nämnden har kansli endast i är antalet sådanakontakter f ,n, omkring 15,000 . Antaletärenden vid hyresnämnderna är omkring 14,000 , varav drygt 9,000 ärendenenligt hyreslagen. Del är här fråga om ärenden inom ell relativtbegränsat ämnesområde, där del dessutom finns väl utbyggdaintresseorganisationer som tillhandagår sina medlemmar med service ihyresrättsliga frågor. Erfarenheternafrån hyresnämndernas och allmänna reklamalionsnämndens verksamhet tyder starktpå alt antalet tvister om mindre värden som tas upp vid de allmännaunderrätterna utgör endast en ringa del av det faktiska antalet sådana tvister. Det anförda ger enligtpromemorian anledning att ställa frågan vad som kan vara orsaken till detobetydliga antalet mindre tvistemål vid domstolarna. Även i detta avseendetorde de förut redovisade undersökningarna ge visst besked. Enligtundersökningarna uppgår rättegångskostnaderna i de mindre målen till myckethöga belopp, I genomsnitt uppgår kostnaderna enbart i underrätt till nästanlika stort belopp som värdet av tvisleföremålel. Med tanke på att en partenligt riskerar att drabbas av samtliga kostnader kan enavvägning mellan den ekonomiska risk som en process medför och tvisteföremålelsvärde i allmänhet antas leda lill den bedömningen att del inte är försvarligtatt föra en tvist om ett mindre värde till rättegång. Denviktigaste orsaken lill att kostnaderna för en process i allmänhet blir högreän vad som är rimligt för en mindre tvist är att den enskilde i regel inte kanföra sin talan utan juridiskt biträde. Enligt bestämmelserna i är det iprincip parternas sak att ombesörja utredningen och lägga fram processmalerialelför rätlen. Domstolen är däremot relativt passiv i processen. På grund häravlöper den som för talan på egen hand en inle oväsentlig risk att han inte skallförslå att åberopa de omständigheter som är avgörande i målet eller inse vilkenbevisning som han måste förebringa. Denvidsträckta möjlighet som parterna enligt RB har att få ett domstolsavgörandeöverprövat i högre instans är också av stor betydelse förrättegångskostnaderna. Den som överväger om han skall föra en sak till domstoleller inle får ta med i beräkningen att målet kan fullföljas tiU högre rätt medden väsentliga ökning av kostnaderna delta kan medföra. Över-rättsprövningmedför också att det slutliga avgörandet av tvisten kan låta vänta på sig underavsevärd tid. Motbakgrunden av det anförda kan enligt promemorian med fog göras gäUande att dennuvarande ordningen inle ger det rättsskydd för den enskUde som rimligen kankrävas. Främst de höga processkostnaderna får antas ha lett till att denenskilde drar sig för att föra en tvist om mindre värden till domstol. Den somanser sig förfördelad är hänvisad till att försöka förmå motparten tiUuppgörelse utom rätta. På grund av kostnaderna torde advokat eUer annatjuridiskt biträde säUan anlitas av enskUda personer i mindre tvister. Anlitasadvokat, torde denne regelmässigt avråda klienten från process. Det arbete sombiträdet anser sig kunna lägga ned på klientens sak utom rätta blir avnaturliga skäl begränsat i en sak som gäller ett mindre värde, I de fall där tvisten inle kan lösasgenom reklamationsnämndens försorg innebär del sagda all den ekonomisktsvagare parten står en betydande risk att få helt eller delvis efterge sinrätt. För fråganom behov föreligger av ett enklare rättsligt förfarande i mindre tvister är detenligt promemorian givet att det allmännas rättshjälp har stor betydelse. Efteren erinran om gällande regler om rättshjälp och om den antagnarättshjälpsreformen framhålls i promemorian att antalet tvistemål som gällermindre värden och i vilka part åtnjuter rättshjälp är mycket obetydligt med nuvaranderegler om fri rättegång. Det påpekas vidare att den föreslagna reformen innebärbetydligt vidgade möjligheter för enskUda att driva rättsliga anspråk viddomstol. Del kan mot denna bakgrund diskuteras om rättshjälpsreformen kan kommaalt lösa problemet att ge praktiska möjligheter att få tvister om mindre värdenprövade vid domstol. Del måste då beaktas att reformen inle innebär all en partsom har rättshjälp undgår allt kostnadsansvar vid en process. Rättshjälpenläcker sålunda inte parlens ansvar för motpartens rättegångskostnader för denhändelse domen går honom emot. Vidare får parlen betala ell kostnads-bidrag iförhållande lill sin inkomsl och betalningsförmåga i övrigt, 1 mål om mindrevärden kan det därför även i måttliga inkomstlägen inträffa allkostnadsbidragel och risken för all drabbas av motpartens rättegångskostnadermedför all del inle ens med rättshjälp är tillrådligt att inleda en process.Den omständigheten all kostnadsansvaret för den enskilde i viss utsträckningöverläs av staien genom rällshjälpsreformen innebär f ,ö, inle att behovet aven reform beträffande rättegången i mål om mindre värden minskar. En ordningsom innebär att rättegångskostnaderna uppgår till eller överstigertvisteföremålels värde är olillfredsslällande även om kostnaderna skulledrabba det allmänna. Beträffande räitsskyddsförsäkringen måste beaktas allenligt gängse förekommande försäkringsvillkor försäkringstagaren bär en ganskabetydande självrisk. Därtill kommer att det från allmän synpunkt är viktigt attkostnaderna är rimliga i förhållande till det intresse som skall skyddas genomförsäkringen. Inte heller rättsskydds-försäkringen synes därför uteslutabehovet av en förenklad process i bagatellmål. Om sålundarällshjälpsreformen och räitsskyddsförsäkringen inte innebär någon fullständiglösning av problemet med de mindre förmögenhetsrättsliga tvisterna, börövervägas om inte andra alternativ än domslolsförfarandel slår tUl buds förslitande av sådana tvister. Vad som därvid i första hand kommer i fråga ärförfarandet inför reklamationsnämnd. När del gäller reklamalionsfrågor ikonsumenltvister kan reklamationsorgan anUtas utan att saken behöver föras lUlrättegång. Dessa organ, främst , har inrättatsdärför att aUmänheten har ansetts behöva en instans att vända sig tiU för attpå ett billigare och enklare sätt än domstolsvägen kunna få tUl stånd enopartisk bedömningav de reklamalionslvister som inle har kunnat lösas genom direkt kontakt medvederbörande säljare. Erfarenheterna frånallmänna reklamationsnämndens verksamhet anses aUmänl vara mycket goda. Nämndenhar visat sig utgöra ett lättillgängligt och effektivt medel för att lösakonsumenltvister. i dess nuvarande form har emellertid sinabegränsningar. Sålunda saknar nämnden lokal anknytning utanför ,Vidare är del endast konsumenter som kan påkalla prövning hos nämnden. Nämndensbeslut kan inte genomdrivas tvångsvis. Ett nämndyttrande ulgör endast enrekommendation till parterna att lösa tvisten på visst angivet sätt. inte har utrustats med domstolsliknande befogenheter har den inteheller möjlighet att pröva en tvist, där det inle är möjligt alt få någonklarhet i händelseförloppet. Tvister som rör rena rätlstillämpningsfrågor tas iallmänhet inte upp. Det torde med hänsyn till del anförda vara oomtvistligt attreklamalionsnämnden i sin nuvarande utformning inte innebär någon fullständiglösning av problemet med de mindre förmögenhetsrällsliga tvisterna. Ett alternativ som innebäratt samtliga konsumenttvister som inte prövas av domstol eUerreklamalionsorgan skulle kunna avgöras av reklamationsnämnderna kräver enligtpromemorian genomgripande ändringar i dessa organs nuvarande organisation ocharbetsformer. Det skulle förutsätta en omfat;tande utbyggnad, antingen så attnya nämnder inrättades på ett flertal orter utanför eller på delsättet all de nuvarande nämnderna fick nya kanslier på dessa orter. Enkombination av dessa metoder är givetvis också tänkbar. En annan viktig ändringsom skulle bli nödvändig är alt nämndernas yttranden skuUe få göras bindande.Detta skulle i sin tur förutsätta att nämndernas arbetsformer gjordes merdomstolsmässiga så att bevisprövning kunde ske på ett betryggande sätt. Enlösning efter dessa riktlinjer synes diskutabel från flera synpunkter. Enavgörande förutsättning för den framgångsrika verksamhet som allmännareklamationsnämnden har bedrivit torde beslå i nämndens myckelkvalificerade sammansättning med dess starka förankring hos närings-idkarnasoch konsumenternas organisationer. Det är knappast möjligt all vid en utbyggnadmed regionala nämnder få till stånd en lika tillfredsställande sammansättning.Det är vidare tvivelaktigt om det nuvarande mycket smidigahandläggningsförfarandet hos nämnden kan bevaras för den händelse nämnden ocksåskulle ha alt ta befattning med tvister där bevisprövning måste ske. Därtillkommer att en utbyggnad av reklamationsnämndens organisation skulle drabetydande kostnader. Det sagda talar starkt för alt reklamationsnämndensnuvarande organisation och verksamhet inte kan förändras på sådant sätt attbehovet av ell förenklat förfarande i mindre tvister blir tUlgodosett, Istället bör reklamationsnämnden alltjämt ses som ett värdefullt komplement tUldomstolsförfarandet. Att bygga upp en särskild organisation vid sidan avreklamationsorgan och domstolar för att lösa konsumenttvister bör självfalletinte komma i fråga. Anses domslolsförfarandel inle hålla måttet, börförfarandet anpassas till det behov som föreligger. Dessutom måste detbetraktas som myckel angelägel att våra domstolar ges goda förutsättningar allvara verksamma även på detta område. Härigenom stärks underlaget för domstolsverksamheten, vilket kan vara av särskild betydelse på orter därarbelsunderlagel är sådant att indragning annars kan bli aktuell. Enligt promemorian måste slutsatsen av del anförda bli altdel finns ell starkt behov av att skapa möjligheter all få tvister om mindrevärden prövade i ell förenklat förfarande saml att åtgärder med dennainriktning bör vidtagas inom ramen för domstolsväsendet. En viktig utgångspunktär alt kostnaderna i ell förenklat förfarande inle får vara högre än all detblir möjligt och rimligt från ekonomisk synpunkt att göra sin rätt gällandeäven om den gäller ell mindre värde, Det stora flertalet remissinstanser är ense om all ellbehov föreligger av en enklare och billigare processordning för tvister ommindre värden. Hit hör bl,a. hovrätten för övre , sju tingsrätter,hyresnämnden i , KO, kreditköpskommittén, länsstyrelserna i Stockholmslän och , samtliga hörda rättshjälpsanstalter, LO, , , , och flera handelskammare. Bland dem som är av denna uppfattning uttalar KO all delengelska konsumentrådets i promemorian redovisade förslag om upprättande avsärskilda domstolar för mindre tvistemål innebar ett totalt underkännande avdet nuvarande engelska rältegångssyslemet som medel alt lösa konsumenttvister.Den kritik som riktas mot del engelska rältegångssyslemet kan enligt KO:smening tiU stor del också riktas mot den nuvarande svenska rättegångsordningeni civilmål. Vår nuvarande processlagstifining bygger i mångastycken på engelska förebilder. Det bör därför inte förvåna all inle heUer vårtsyslem visat sig hålla måltet när del gäller all erbjuda en lämplig ordning förlösande av mindre tvister. Det är framför allt i tre mycket väsentligaavseenden som både del engelska och del svenska systemet brister, del är förkomplicerat, för långsamt och för dyrt. Enligt de undersökningar som redovisasi promemorian är del endast i ell hell obetydligt antal fall som en enskildvänder sig till domstol för att få en tvist med en näringsidkare avgjord. Dettakan enligt KO:s mening inte vara en korrekt avspegling av partsförhållandena ide tvister om mindre värden som faktiskt förekommer. Erfarenheterna från KO:sverksamhet styrker denna iakttagelse. Under del halvtannal år som verksamhetenbedrivits har KO dagligenmottagit förfrågningar från allmänheten i juridiska angelägenheter medanknytning til den problemalik som redovisas i promemorian. Återkommande ärfrågor av typen, är man bunden av en beställning, är man skyldig all betalaunder vissa omständigheter, hur skall man förfara när del är fel på en varaeller tjänst osv. Inte sällan poängteras att man inle är intresserad av att draen aktuell tvist inför domstol. De skäl som därvid oftast anförs är attdomstolsvägen är alltför krånglig, långsam och dyrbar. Mot bakgrund av delanförda råder inte någol tvivel om all del behövs en enklare processordning änden som slår lill buds för lösande av vardagslivets tvister. Det är ocksåuppenbart att målet för en reform måste vara att åstadkomma ett så beskaffatförfarande alt ingen av rädsla för omständliga formaliteter, stor tidsspillaneller höga processkostnader skall behöva avslå från all göra ett berättigatkrav gällande, anför all de i promemorian åberopadeundersökningarna bestyrker den allmänna uppfattningen att endast en obetydligdel av del faktiska antalet tvister om mindre värden blir föremål för domstolsprövning.Därav bör dras den slutsatsen att domstolarna inte uppfyller de krav som ställspå ett serviceorgan vars verksamhet är inriktad på konfliktlösning. Den främstaorsaken härtill torde vara all del nuvarande förfarandet för parterna ellernågon av dem framsiår som alltför dyrbart eller tidskrävande vid tvister ommindre värden. En bidragande förklaring kan vara alt förfarandet framsiår somotillgängligt genom sin stränga formbundenhet och den högtidlighet som omgereller antas omge handläggningen, UlomprocessueUa uppgörelser kan ha betydandefördelar såväl ur samhällets som ur parternas synvinkel. Det finns emeUertidvid sådana konflikUÖsningar alltid en risk all det rättsskydd som samhälletgenom civUrättslig lagstiftning velat ge medborgarna försvagas. Denna risk blirpåtaglig om domstolsförfarandel inte framstår som ett realistiskt alternativ,särskilt för den svagare parten i en tvist, LO anför bl,a, att del är aUdelesklart att de förmögenhetsrällsliga tvister rörande mindre värden f ,ö, inle baratvister av den storleksordningen som förs till domstol utgör en försvinnandeliten minoritet av alla förekommande tvister. Beträffande anledningen lill denlåga målfrekvensen hänvisar LO bl,a, till parternas välgrundade oro för atträttegångskostnaderna skall bli alltför höga i förhållande till ivistevärdetoch till det komplicerade och besvärliga i all processa. Gemensamt för debrister och olägenheter med del traditionella rällegångsförfarandet som härframhåUits är enligt LO att de främst verkar tiU nackdel för mindre bemedladeeller på annat sätt handikappade parter. Det bhr lätt så, att en sådan parthellre än att hävda sin rätt vid domstol faller undan för motparten eller laren ofördelaktig uppgörelse. Självfallet skall samhället på intet sätt uppmuntratiU onödigt processande. Det är önskvärt att tvister i så stor omfattning sommöjligt görs upp av parterna i godo förutsatt att detta sker på ett sätt somtillgodoser rimliga rättvisekrav. haremellertid länge framstått som angeläget alt få ändamålsenligare, snabbare ochbilligare metoder att lösa vad man kan kalla vardagsUvets tvister. Denutvidgade rätten till rättshjälp är givetvis en mycket betydelsefull reformbåde när det gäller att bilägga tvister utom rätta och när det gäller process.Man bör emellertid inte stanna vid detta. Endast ett fåtalremissinstanser ifrågasätter behovet av ett förenklat förfarande i mål ommindre värden. Hit hör , hovrätten över och ,justUierådet och . Hovrättenöver och anför bl.a. följande. All föra en process vid domstolkan aldrig vara annat än den yttersta utvägen, som kommer i fråga när parternaav känslomässiga eller andra skäl fäster särskilt stor vikt vid utgången. Detmåste finnas möjligheter att på vägen dit sortera bort sådana konflikter somkan göras upp med enklare medel. Alt de mål som sedan går lill fullständighandläggning och dom vid allmän domstol är relativt få till antalet, när detgäller mindre värden, är icke någon olägenhet utan tvärtom vad som böreftersträvas. Hovrätten tar därefter upp frågan vilka åtgärder som kan varapåkallade. Bl,a, uttalar hovrätten att det, när del gäller konsumenttvister,kan finnas behov av att bygga ul den nuvarande verksamheten med lokalakonsumentkommilléer eller konsumentnämnder. Från några håU, bl,a, i deyttranden som har avgetts av i ochadvokatsamfundet, förordas all erfarenheterna av rällshjälpsreformen avvaktas. remissinstanser tar särskilt upp frågan om behovet av ökal rättsskyddskulle kunna lösas genom en utbyggnad av reklamationsnämnderna i stället förgenom inrättandet av ett förenklat rättegångsförfarande. Flertalet av demavvisar en sådan lösning, läns södra tingsrätt uttalar sålunda att denfinner tillfredsställande att förslaget innebär ett avvisande av tanken altbygga ut till ett organ för slutligt slitande avtvister, varom nu är fråga. Liksom del är allmän underrätt förbehållet att tabefattning med lagsökningsmål och mål om betalningsföreläggande och det vidareföreslagits (SOU 1972:22) alt söka få parter att hänskjuta vissa tvister lillavgörande av tingsrätt såsom skiljedomstol, är det eftersträvansvärt att låtadomstol och icke administrativ myndighet handha den prövning, som äraktuell, finner det angeläget att mindre tvistemål av aktuell art inteläggs på annat organ än domstol, åtminstone i den mån upptagning av mundigbevisning blir aktuell och avgörandet skall ges rättskraft. Del är också av intresse att tingsrätterna inte utarmas ochförlorar sin bredd. Även om processföremålet är ringa kan de aktueUa måleninnehålla väsentliga rättsliga problem. från dessa synpunkter är dettillfredsställande att rättsskipningsuppgiflen inte lagts på t,ex,reklamationsnämnderna. Hovrätten för anser liksom promemorian atten lösning bör sökas inom ramen för domstolsväsendet. Det är hovrättensuppfattning, ttt denkunnighet och erfarenhet som finns inom domstolarna utnyttjas i alltför litenutsträckning såvitt gäller tvistemålen. Del synes angeläget att åstadkommaändring härvidlag. Detta gäller kanske främst tvistemål av större betydelse ochmed större värden men också tvistemål som avses med det nu framlagda förslaget,framförallt de tvister som benämnts vardagslivets tvister. Om man härvidlag börtillskapa särskilda regler för vissa slag av tvistemål eller göratvistemålsförfarandet i sin helhet lill föremål för översyn kan ej bedömas pådet nu framlagda materialet, KO ullalar all börbibehållas i sina nuvarande funktioner. Den fyller en väsentlig uppgift och börgöra det även sedan ett förenklat rättegångsförfarande införts. Dettaförfarande bör delvis ses som ett oundgängligt komplement tUlreklamalionsnämndens verksamhet, Mol denna bakgrund uttalar KO att det av ålderhar varit en av domstolarnas huvuduppgifter i vårt samhälle att lösarältstvisier meUan samhäUets medborgare. Av ohka skäl, inte minst som en följdav den nya rättegångsordningen, har domstolarna emellertid iallt mindre utsträckning kommit alt ägna sig ål denna uppgift. Denna utvecklingkan från flera synpunkter knappast anses tillfredsställande. Den har medförtatt samhällets organ för lösande av civila tvister med dess för ändamåletsärskUt utbildade befattningshavare inle utnyttjas för denna uppgift saml attallmänheten fråntagits möjUgheten att få den mest kvalificerade bedömning avdessa tvister som samhäUet har att erbjuda. Genom en förenklad process i mindretvistemål kan domstolarna väntas liU viss del återfå sin ställning somrättsskipande organ i civila tvister. Detta skulle enligt KO:s bedömning varaen för både medborgare och domstolar, TiU dem som uttalar sympatier fören utbyggnad av hör i somanför. Erfarenheterna av verksamhet har allmäntansetts vara goda, vilket bland annat framgår av den ökade tillströmningen avärenden dit. Nämndens verksamhet torde emellertid fortfarande befinna sig påförsöksstadiet. Det skulle därför vara värdefullt att ha större erfarenheteräven av denna verksamhet innan en rätlegångsreform, som huvudsakligen skulle omfattakonsumenttvister, genomförs. anser att man bör närmare övervägaatt bygga ut reklamationsnämnden med regionala mindre kanslier. Vid dessaskulle enklare ärenden kunna upp och endast mer besvärliga äenden somfordrar teknisk bedömning och liknande skulle överlämnas till huvudkansliet iStockholm för handläggning. De regionala kanslierna skulle möjligen kunnasamordnas med hemkonsulenternas verksamhet. är inte hellerfrämmande för tanken alt reklamationsnämndens ställning bör kunna stärkas genomatt man, som ifrågasatts, gör nämndens rekommendationer i viss utsträckningexigibla om de inte klandras inom viss lid. All som härifrågasatt bygga på rättshjälps- och reklamalionsorganen när det gäller allförbättra 1 saml Nr 87 den enskildes möjligheter all få sin rätt tillgodosedd imindre tvistemål innebär, såvitt kan bedöma, att man väljer ettmera elastiskt syslem som kan successivt förbättras med ledning averfarenheterna och med beaktande av de slatsfinansiella förutsättningarna, SHIOär i princip positiv lill införandel av ell visst förenklaträttegångsförfarande.