prop · FW03196 · 1973-12-31 00:00:00 — medverkar också normalt i framtagande avunderlaget för bostadsförsörjnings- och saneringsplaner. Det bör emellertidstadgas skyldighet för byggnadsnämnd att i frågor av nu förevarande art svaraför samråd på i huvudsak samma sätt som sker vid planläggning i övrigt. Länsstyrelseni har ingen erinran mot att byggnadsnämnd betros medbeslutsfunktionen, i vaqe fall inte om regleringen slutligen skulle inskränkas tUlbostadssaneringsfallen. En sådan uppgiftsfördelning inom kommunen avvikervisserligen enligt från vad som tidigare i princip gällt enligtbyggnadslagstiftningen men överensstämmer å andra sidan väl medbyggnadsnämndens ställning i samband med de ändringar i BL som trädde i kraftsenaste årsskifte. Om regleringen emeUertid ges den större omfattning somlänsstyrelsen förordar innefattande kulturmiljöer bör övervägas att iavvaktan på erfarenheter lägga beslutsfunktionen hos länsstyrelse. I sådantfall aktualiseras nämligen intressen som ibland går utöver de rent kommunalaoch kan nå styrkan av riksintresse. i anför att en av de brister itidigare byggnadslagstiftning som uppmärksammades i prop. 1972:111 angående denfysiska riksplaneringen var den oenhetlighet som ofta rådde i fråga om denformella handläggningen av särskilda beslut vid olika planinstitut. En bättresamordning har skett. Att tillägga enbart befogenhet attutfärda rivningsförbud skulle avvika från den vunna samordningen. Det ipromemorian förda resonemanget att rättssäkerheten tiUgodoses genom besvärsmöjlighelenskulle lika gärna kunna föras i fråga om t. ex. nybyggnads- och schaklningsförbud. härtUl är tveksam liU att skaUutfärda rivningsförbud. saknar i sammanhanget också en diskussionkring möjligheten att ge kommunfullmäktige inflytande i frågan. kommun anför att man bort analyserabyggnadsnämnds och kommunfullmäktiges olika roller i byggnadsregleringen ochäven betydelsen av statliga organs kontroller vid underställningsförfarandeoch fastställdseprövning. Kommunen anför därvid, att byggnadsnämndsfackkompetens i byggprocessen omfattar främst planteknik, byggnadsteknik och ibegränsad mening mUjöfrågor. Bostadsförsörjning, bostadssociala aspekter,hygien och kommunalekonomi behärskas av andra kommunala organ. Formerna förupprättande och anlagande av stadsplaner medverkar tUl att fackkunnande ochpolitiskt ansvar för de olUca sektorerna sammanvägs. Kommunen anser, att ävenrivningsförbud på sätt promemorian avser har sådana följder att en allsidigprövning skulle krävas liknande den vid stadsplaneantagande. Kommunen menardärför att lagstiftningen bör ges sådan form att kommunfullmäktige garanterasstyra förbuden. En jämförelse kan göras med tidsbegränsade förordnanden omnybyggnadsförbud som beslutas av kommunfuUmäktige och även fastställs avlänsstyrelsen. Länsstyrelseni anser att, med hänsyn tUl del angivna förbudetsanknytning till kommunens bostadsförsöqning, funktion sombeslutande organ synes böra ersättas av kommunens fullmäktige och fastställdseprövningske av för att i och för sig omotiverad avvikelse från andraarter av förbud skall undvikas och bättre samordning med länsstyrelsensfunktion enligt byggnadsminneslagen i dess föreslagna nya lydelse åstadkommas.Därigenom undviks också sådana problem rörande karaktären hos besvär överbyggnadsnämndens beslut om förbud enligt 35 a § BL, som sammanhänger med fråganhuruvida förvaltningsbesvärsinstitutel sakligt sett är riktigt på ifrågavarandeområde, där kommunalbesvär enligt synes ligga närmast tiU. föreslår införande av rätt förämbetet och landsantikvarien att anföra besvär över beslut om rivningsförbudför all tillgodose kulturminnesvårdens intressen. Även landsantikvarien i Göteborgsoch ' län vill införa besvärsrält för den antikvariska myndigheten. Några remissinstanser tar upp uttalandena i promemorian omvad som bör krävas som underlag för kommunens bedömning av frågan omrivningsförbud skall utfärdas eller inte. anför därvidatt, om man som i promemorian förutsätter att t. ex. en färdig saneringsplan eUerplan enhgt BL skall föreligga, detta kommer att innebära att någotrivningsskydd i själva verket inte finns under det ofta långa, kritiska ulredningsskedesom särskilt avsåg. Ämbetet framhåller, att ett förverkligande avsaneringsutredningens intentioner i många fall kan komma att innebära ennärmast total omarbetning av planeringen. Det är därför nödvändigt all enrivningsreglering kan träda i kraft och tillämpas under hela ulredningsskedel. MUS 65 anser att man oberoende av faststäUda planer skallkunna besluta om förbud mot rivning, såvida antikvariska myndigheter vidimerat ellkulturhistoriskt värde. Enligt planverkets uppfattning skuUe kravet på en saneringsplaneUer en plan enligt BL, som förankrats i kommunfullmäktige, kunna leda tiU attbevarandeintresset motverkas. Rivningsförbuden bör i stället ge de kommunalamyndigheterna den lidsfrist som är nödvändig för att göra de inventeringar och planutredningarsom avses i promemorian, eUer med andra ord tjäna samma syfte somnybyggnadsförbuden. anför att syftet medpromemorieförslaget är att ge kommunerna möjlighet att förhindra rivning avbyggnad under ett skede av förhandlingar med berörd fastighetsägare, dvs. äveninnan saneringslagens möjUghet tiU upprustningsåläggande utnyttjats. RivningsförbudetskaU emeUertid motiveras av all bostäderna enligt kommunens bedömning behövsför bostadsförsörjningen. TUlämpning av de föreslagna ändringarna torde såledesförutsätta att detta behov styrkts genom en antagen plan. EnUgt förbundetsmening måste man räkna med att det ännu kommer alt dröja innan kommunernahunnit göra de inventeringar och överväganden som en faststäUd planering avsaneringsverksamheten förutsälter. Del vore synnerligen olyckligt om enskildafastighetsägare under planeringsskedet skulle ha möjlighet att avföretagsekonomiska skäl riva bostadsbyggnad som sedermera kunde blivit föremålför en bostadspolitiskt motiverad upprustning. Förbundet förordar därför attdet i den provisoriska lagstiftningen ges möjlighet för kommunerna attförhindra rivning även under inventerings- och planeringsskedet. i framhåller i fråga omangivna uttalanden i promemorian att - mot bakgrund av att ifrågavaranderivningsreglering avses träda i kraft en sådanomfattande saneringsplan som förutsätts i promemorian inte kommer att föreliggaför . De bostadssaneringsprogram som kommer attupprättas enligt 3 a § kungörelsen angående kommunala bostadsbyggnadsprogramkommer enligt nämnden inte att ge tillräckligt underlag för prövning av behovetav rivningsförbud. anför att beslut omatt rivning av en byggnad inte får ske normall är helt avgörande förmöjligheterna att genomföra ell nybyggnadsprojekt och att sådana avgörandebeslut helst bör fattas innan programarbete och projektering påbörjas. Beslutom rivningsförbud bör lämpligen fattas i samband med sladsplanearbetet vid dentidpunkt då övriga stadsplanemässiga förutsättningar för ett visstnybyggnadsföretag normall brukar undersökas. framhåller att en omsorgsfullkulturhistorisk bedömning givelvis bör göras i varie särskilt faU då inte enkulturhistorisk inventering eUer bevaringsplan redan föreligger. Föreliggerinte en sådan bör yttranden regelmässigt inhämtas från landsantikvarie (ellermotsvarande) och i vissa fall från . Om en färdiginventering eller ett klart uttalande från antikvariska myndigheter föreligger, finns enligt ämbetets mening fullt tiUfredsställandegarantier mot en skönsmässig bedömning. Landsantikvarien i anserdet ofrånkomligt att , innan rivningsförbud meddelas, åläggsinhämta yttrande från vederbörande landsantikvarie. Även kommunernaskulturnämnder bör beredas tillfälle att avge yttranden. i län anser att frågan om ersättning liUfastighetsägare, som berörs av rivningsförbud av någon längre varaktighet,borde ha behandlats närmare i promemorian. Arbetsmarknadsstyrelsenoch Näringslivets byggnadsdelegation tar i sina remissyttranden överpromemorieförslaget upp frågan om det fortsatta behovet av den särskildarivningsregleringen inom ramen för lagstiftningen om byggnadstillstånd.Arbetsmarknadsstyrelsen anför därvid alt åtgången av arbetskraft för rivningav en byggnad i allmänhet är ringa. Arbetet utförs inom de områden, som i dettaavseende berörs av byggnadsregleringen, vanligen av på rivningsarbetespecialiserade firmor, vilkas personal sällan sysselsätts med kvalificerade byggnadsarbeten.Det är därför från arbetsmarknadssynpunkt mindre angeläget att över huvud lagetreglera ingångsättningslider och arbetskraftåtgång för rivningsarbete.Beträffande frågan om rivningstUlslånd skaU lämnas eUer inte harlänsarbetsnämndernas beslut därför helt fått baseras på vederbörande kommunalamyndigheters yttranden. Att arbetsmarknadsmyndigheterna inkopplas pårivningsregleringen i vad avser bedömning av sanerings-mognad och planfrågorfinner styrelsen innebära att uppgifter ålagts verket, som faller utanför dessnormala kompetensområde. Styrelsen har också i sitt yttrande angåendesaneringsutredningens förslag till bostadssaneringslag förklarat sig inte hanågot att erinra mot all bestämmelserna om viss rivningsreglering inom byggnadsregleringenkan utgå ur gällande författning. Styrelsen vUl därför ifrågasätta, om ifortsättningen en särskild rivningsreglering inom byggnadstillslåndslagstiflningensram är erforderlig, under förutsättning att del i promemorian framlagda förslagetgenomförs. Styrelsen hemställer att denna fråga prövas i anslutning liU detframlagda förslaget. NäringsUvets byggnadsdelegation vill starkt betonaönskemålet om en förenkling av den nuvarande regleringsfloran när del gäUerrivning. Om de nu föreslagna provisoriska reglerna genomförs, torde i vart faUden särskUda arbelsmarknadspoUtiska regleringen av rivningsfrågorna kunnaavvaras, med tanke på den dubbelprövning som annars kommer tiU stånd. De sysselsättningskrävandeoch därmed arbetsmarknadspolitiskt betydelsefulla frågorna ligger enligtdelegationen inte i rivningsverksamheten, utan är förknippade med debyggnadsåtgärder, som regleras enligt den arbelsmarknadspoUtiska lillståndslagstiftningen.Ulan byggnadsmedgivande enligt denna särskilda lillståndslagstiftning tordeför övrigt en rivning merendels framstå som ekonomiskt oförnuftig, vUket talarför att en särskild rivningsreglering från arbetsmarknadspolitisk synpunktockså av den anledningen framstår som umbärlig. När det gäUer enskildheter i promemorieförslaget anförplanverket alt, för all syftet med förslaget till fullo skall uppnås, beslut omrivningsför- bud - i likhet med vad som gäller enligt 151 § BL i frågaom bl.a. nybyggnadsförbud bör lända tiU efterrättelse utan hinder av fördklagan. Det bör enligt planverket även övervägas om inte 24 § BS börkompletteras med föreskrifter om underrättelse till markägarna om beslut omrivningsförbud. Liknande synpunkter framförs av i . Enhgt i framgår delinte klart av lagförslaget hur det föreslagna rivningsförbudet avses blihandlagt. Enär byggnadslov för rivning avses gälla inom förbudsområde uppkommeri varje ärende om lov för rivning inom dylikt område fråga om tillämpning avförbudsbestämmelserna i 35 a § BL. Om det i ärendet framgår att förbud ejmeddelats, synes vara oförhindrad att i samma ärendebeträffande det aktuella rivningsföretaget besluta om förbud enligt 35 a § BL.1 allmänhet kan emellertid förbudsbestämmelsen i 35 a § BL väntas blitillämpad för visst område utan anknytning till aktuellt ärende, för attkommunen i enlighet med upprättat bostadssaneringsprogram skall ges rådrum förförhandlingar med berörd fastighetsägare inom hela förbudsområdet underförbudstiden. Ur kommunens synpunkt kan ett förfarande med beslut om förbud idirekt anslutning till aktuellt rivningsföretag innebära viss fördel i fråga omtidsvinst. i län anför att förslaget tillutvidgning av kravet på byggnadslov för rivning i 54 § 1 mom. BS gäller byggnadinom område där förbud mot nybyggnad gäller enligt 35 § BL. anseratt skyldigheten att söka byggnadslov för rivning av byggnad inom sådant områdebör begränsas till att gälla byggnad, som avses i den föreslagna 35 a § i BL,nämligen viss bostadsbebyggelse. Bestämmelserna bör således i förevarandeavseende korrespondera med varandra. I annat fall kommer formellt krav påbyggnadslov att gälla även andra byggnader inom område, där ifrågavarandebyggnadsförbud gäller, utan att byggnadslov för rivning i allmänhet kan vägras.- anför vidare, att det bör övervägas om inte ,när särskilda skäl föreligger, bör kunna ge dispens från ett rivningsförbud,som avser byggnader inom ett visst område. Fall kan tänkas föreligga när vissbyggnad inom ett aktuellt område kan rivas ulan att det medför olägenheter urallmän synpunkt. Förbud enligt byggnadslagstiftningen i övrigt är i regel dispen-sabla.Befogenheten för byggnadsnämnd att bevilja dispens bör enligt länsstyrelsenanges i BL. har synen på bevarandet av äldre byggnaderoch miljöer vidgats. I olika sammanhang har betonats önskvärdheten av attsamhället får bättre medel att tillgodose bevarandeintressena. Ett uttryck fördetta synsätt är tilläggsdirektiven är 1972 till bygglagutredningen (K1969:55), enligt vilka utredningen i sitt arbete skall överväga de synpunktersom 1971 ärs riksdag anfört (KrU 1971:26) på skydd för kulturhisto- riskt värdefulla bebyggelser och miljöer - således intebara enstaka byggnader. överväger från bl. a. sådanautgångspunkter frågan om en mer generell rivningsreglering inombyggnadslagstiftningens ram. Bevarandet av äldre byggnader är av stort allmäntintresse. De intressen som gör sig gällande är främst samhäUsekonomiska,kulturhistoriska och miljömässiga vartill kommer, när det gäller bostadshus,hänsynen till de boende. Genom statsmakternas beslut på detsaneringspolitiska området har också slagits fast, att bostadsbyggnader börbevaras och moderniseras i den utsträckning det är tekniskt och ekonomisktmöjligt (prop. 1973:21 och 22, CU 1973:19 och 20, rskr 1973:208 och 209). Statsmakternas beslut på det saneringspolitiska områdetinnebär en väsentlig förstärkning av samhällets medel att främja en sanering avdet äldre bostadsbeståndet. Härigenom har samhället - och då särskiltkommunerna - fått förbättrade möjligheter all planera, genomföra och finansierasaneringsverksamheten inom äldre bostadsområden. Med stöd avbostadssaneringslagen (1973:531) kan kommun få fastighetsägare ålagd att rustaupp bostadslägenhet så att den uppfyller vissa krav på lägsta godtagbarastandard. En omständighet som beaktades i samband med bostadssaneringslag-sliftningenvar att en fastighetsägare kunde göra ett beslut enligt bostadssaneringslagenom upprustning verkningslöst genom rivning av det hus som skulle rustas upp.Föredragande departementschefen konstaterade i prop. 1973:22 (s. 91) medförslag tiU bostadssaneringslag m. m.,att garantierna mot rivning i sådant fallbehövde förstärkas. Genom tUlägg tiU författningar som reglerar rivningsfrågori vissa fall, nämligen byggnadsstadgan (1959:612) (BS) och kungörelsen (1971:1205)om byggnadstillstånd, har sålunda föreskrivits att byggnadslov resp. byggnadstillståndför rivning inte får ges, om ansökan om upprustningsåläggande gjorts ellersådant åläggande gäller. Även om samhällets möjligheter att hävda bevarandeinlressenasålunda förbättrats, finns det skäl att ställa frågan om dessa möjligheter iavvaktan på ställningstagande till bygglagutredningens kommande förslag, ärtillräckliga för att tillgodose intresset av att rivning av t. ex. kulturhistoriskteller miljömässigt värdefull bebyggelse inte sker. Jag vill därför något uppehåUamig vid den lagstiftning som f. n. reglerar rivning och därmed sammanhängandefrågor. Markägare är med avseende på markens användning för olikaslags bebyggelse underkastad de inskränkningar som föreskrivs i byggnadslagstiftningeneller som meddelats med stöd av denna. I sådant hänseende föreskrivs bl. a. attmark i allmänhet inte får användas för bebyggelse med mindre den vidplanläggning prövats från allmän synpunkt lämpad för ändamålet. Nybyggnad fårinte ske i strid med fastställd plan. Med stöd av byggnadslagstiftningen kanvidare i olika situationer utfärdas förbud mot nybyggnad. Vid byggnadslovsprövningen kontrolleras att den byggandeiakttar vad som sålunda föreskrivs. Byggnadslov får inte ges om tUlämnatbyggnadsföretag strider mot bl. a. byggnadslagstiftningen eller med stöd avdenna t.ex. i plan meddelade föreskrifter. Byggnadslov krävs för nybyggnad och därmed jämförligaåtgärder samt för bl. a. vissa ändringsarbeten på byggnad. Vidare krävs byggnadslovför rivning av byggnad inom stadsplanelagt område. Byggnadslagstiftningeninnehåller emellertid fömtom det nämnda i samband med bostadssaneringslagsliftningengjorda tillägget till BS inga föreskrifter som innebär inskränkning i markägarensbefogenhet att riva byggnad på hans mark. Inte heller kan med stöd avbyggnadslagstiftningen i vart fall inte mot fastighetsägarens bestridande utfärdas föreskrifter med sådan verkan. Ibyggnadslovsärendet kan därför i aUmänhet rivning inte vägras. Byggnadslovsprövningen är begrän sad tUl att vara en tillsyn att rivningen sker på ett från bl. a. säkerhetssyn punkter och hygieniska synpunkter betryggande sätt. Däremot kan rivning av bebyggelse som är värdefull frånkulturhistoriska synpunkter hindras med stöd av lagen (1960:690) ombyggnadsminnen. Enligt denna lag kan nämligen byggnad, som bevarar egenartenhos gången tids byggnadsskick eller minnet av historiskt betydelsefull händelseoch som med hänsyn därrill är att anse som synerligen märklig, förklaras förbyggnadsminne av riksantikvarien, varvid denne kan meddela skyddsföreskrifterav innebörd bl. a. att byggnaden inte får rivas. Vidare äräven rivning i vissa fall av bostadshus underkastad den byggreglering enligtlagstiftningen om byggnadstillstånd i främst konjunkturpolitiskt syfte somgäller för s. k. oprioriterat byggande, dvs. i huvudsak allt både privat ochkommunalt byggande som sker utan stöd av statliga lån. Sålunda krävs inom ramenför denna reglering byggnadstillstånd för rivning av flerfamiljshus inom områdemed stadsplan i kommun med mer än 30 000 invånare. Ansökan om byggnadstillståndför rivning prövas av arbetsmarknadsmyndigheterna. 1 rivningsärendena inhämtasyttrande av kommunen om husets Ijänlighet som bostadshus. Under förarbetena till bostadssaneringslagsliftningenövervägdes också ett förslag av saneringsutredningen alt nuvaranderivningsreglering skulle ersättas med en för all bostadsbebyggelse iflerfamiljshus gällande särskild rivningsreglering med en nämnd, iallmänhet , som prövningsmyndighet. Vid prövningen av rivningstUlslåndenligt den föreslagna rivningsregleringen skulle bedömas husets betydelse frånbostadsförsörjningssynpunkt, varvid hänsyn skulle tas till även -kultur-ochmiljömässiga värden. Utredningen förutsatte att denna ordning skulle varaprovisorisk i avbidan på resultatet av bygglagutredningens arbete. 1973:22 erinrade föredragande departementschefen,med anledning av saneringsulredningens förslag, om att ett mål för saneringsverksamhetenvar att äldre byggnader borde bevaras och moderniseras i den omfattning det vartekniskt och ekonomiskt möjligt. Lånereglerna hade därför föreslagits bliutformade så att de gav bättre förutsättningar Detta förhållande iförening med den prövning som redan skedde av rivningsärenden torde enligtdepartementschefen i stor utsträckning förhindra omotiverade rivningar. a. härtill och till att bygglagutredningen behandlade frågan omreglering av rivningsverksamhelen i ett vidare perspektiv fann departementschefendet inte vara nödvändigt att då ta upp utredningens förslag tillrivningsreglering. anförde emellertid i sitt av riksdagengillade betänkande (CU 1973:20, rskr 1973:209) i anledning av proposUionen, attförslag tiU ändringar i byggnadslagstiftningen m. m. på grundval avbygglagutredningens kommande betänkande inte kunde påräknas förrän om någraår. De ändringar som föreslagits i fråga om rivningsreglering i samband medbyggnadslov och byggnadstUlstånd täckte endast fall som aktualiserats enligtbostadssaneringslagen men gav inte kommun ökade möjligheter att genomdriva ettbevarandeintresse under ett programskede och under förhandlingar medfastighetsägare. Även om kommunerna genom sin detaljplanering, i kanske intealltid utnyttjad utsträckning, skulle kunna motverka olämplig rivning, fannsdet enligt utskottets mening skäl att nu pröva frågan om ändrade regler förrivningsregleringen i avvaktan på ställningstagande till bygglagutredningenskommande förslag. Enligt utskottet borde därför Kungl. Maj:t övervägamöjligheten att lämna förslag till en sådan provisorisk, ytterligarerivningsreglering som skulle medge att man i byggnadslovsärenden får tiU stånden prövning motsvarande den kommunen ger uttryck för i byggnadstillståndsärendena.Möjlighet torde enligt utskottet finnas att i övervägandena även beakta saneringsutredningenskommande förslag. Med anledning av väckta motioner framhöll kulturutskottet,likaledes vid vårsession, i sitt betänkande (KrU 1973:26), vilketgodtogs av , att man i bebyggelseplaneringen borde ta betydande hänsyntill de kulturhistoriska och miljömässiga värden som kunde vara förknippade meden äldre bebyggelse och att frågor om rivning av dyhk bebyggelse därför bordebedömas med ökad restriktivitet. Utskottet framföll att ett sådant krav skullebli i sak tillgodosett vid bifall lill civilutskottets förslag till provisoriskrivningsreglering. I sitt nya betänkande (SOU 1973:27) Sanering Hl anförsaneringsutredningen att de i prop. 1973:22 föreslagna åtgärderna för althindra rivning av bostadshus är otillräckliga. Utredningen vidhäUer därför sitttidigare förslag om rivningsreglering. Utredningen vill därutöver väcka tankenatt göra sådan justering i byggnadslagen (1947:385) (BL) att byggnadsförbud som kan meddelas i avvaktan på planrevidering eller för atthindra tUlkomst av icke önskvärd byggnad kan avse också förbud mot rivning avbyggnad. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs f. n. inominrikesdepartementet. I enlighet med önskemål har i en inomcivildepartementet upprättad promemoria (Ds C 1973:1) lagts fram förslag provisorisk rivningsreglering. Promemorian har remissbehandlats. 1 promemorian föreslås rivningsregleringen ske inombyggnadslagstiftningens ram. En sådan principlösning, som så gott somgenomgående tillstyrkts av remissinstanserna, står i överensstämmelse med denav skisserade regleringen och även jag anser den vara lämplig. Som konstateras i promemorian talar starka skäl för attrivning av byggnad på motsvarande sätt som nybyggnad och andra väsentligamiljöförändringar, åtminstone i vissa fall, underkastas en planmässigreglering. För att åstadkomma en från allmänna synpunkter ändamålsenligbebyggelseutveckling kan det mången gång vara väl så angelägel att samhällethar tUlgång till medel att bevara äldre bebyggelse som det är att medel attstyra ny bebyggelse står tUl förfogande. överväger frånsådana vidare utgångspunkter frågan om en mer genereU rivningsreglering inombyggnadslagstiftningens ram. I enlighetmed vad uttalat bör en självklar utgångspunkt för en provisoriskrivningsreglering vara att bygglagutredningens arbete inte föregrips. I promemorianframhålls också att det är uteslutet att utan avbidan på resultatet avbygglagutredningens arbete åstadkomma en sådan planmässig rivningsreglering somenligt vad jag anfört är angelägen. Jag delar denna uppfattning. Över huvudlaget synes det, vUket också framhåUs i promemorian och godtas av flertaletremissinstanser, vanskligt all, som ett provisorium och utan en mera allsidigutredning som underlag, inom ramen för byggnadslagstiftningen genomföra enordning varigenom öppnas en möjlighet att mer generellt hindra rivning. Detförslag lill provisorisk rivningsreglering som läggs fram i promemorian syftartill att hindra att ett sådant hus rivs som enligt kommunens planer bör rustasupp och beträffande vilket kommunen förhandlar med ägaren om upprustning. Dettasyfte skulle enligt promemorian tillgodoses om förbud mot rivning avifrågavarande byggnad kunde sättas i kraft .