prop · FW0341 · 1973-12-31 00:00:00 — Enviktig uppgift för industripolitiken är att främja den industriella förnyelsengenom ett effektivt utnyttjande av teknisk utveckling. 1973: 41 123 kanantingen vara att stimulera till spridning och nyttiggörande av befintligatekniska kunskaper och forsknings- och utvecklingsresultat eller att medverkatill att behov av ny teknik tillgodoses. I har, liksom iflertalet industriländer, staten efter hand tagit på sig ett allt större ansvarför både utveckling av teknik och utnyttjande av teknik för samhälletsallmänna utveckling. Samhällets insatser rörande teknisk forskning ochutveckling (fou) sker i flera former, vilka direkt eller indirekt positivtpåverkar industrins förmåga till förnyelse. Grundläggande är destatliga insatsema för högre naturvetenskaplig och teknisk utbildning ochforskning. En annan typ av insatser görs inom områden där statens ansvar ärsärskilt stort, exempelvis hälso-och sjukvård, miljövård, arbetsmiljö, försvar,energiförsörjning, transporter och telekommunikationer. En tredje typ bestårav stöd tUl utveckling av tekniska innovationer, dvs, nya produkter, processereller system av betydelse för näringslivets och industrins förnydsemöjUghe-ter.Ett fjärde slag av insatser utgörs av de s, k, kollektiva forskningsprogrammen,där staten bidrar till finansieringen av för en viss bransch gemensammaforsknings- och utvecklingsprogram. En femte typ av insatser har ett teknologifrämjandesyfte, dvs. avser att bevara och utveckla kompetens inom teknikområden avallmän eller framtida betydelse, där man eljest riskerar att utvecklingenskulle stagnera utan ett statligt stöd. Detkan således konstateras att staten spelar en väsentlig roll för att stimuleraforskning och teknisk utveckling. För vissa typer av insatser har staten tagitpå sig det avgörande ansvaret, medan staten i andra sammanhang spelar enkompletterande och stödjande roll. Det sistnämnda är fallet då det gällerinnovationsfrämjande åtgärder. Det är främst genom enskilda individers ochföretags agerande som innovationer kommer till stånd, men statenskompletterande roll är av väsent lig betydelse bl, a, för att reduceramarknadsofullkomligheter och innovationshinder av olika slag. som innovations-och utvecklingsstödet byggts ut genom bl, a, STU har kraven på ytterligareinsatser ökat. Det framstår som naturligt att den planmässiga utbyggnaden avdet statliga utvecklingsstödet fortsätter och intensifieras. Till en del kandetta ske genom komplettering och utvidgning av verksamheterna vid befintligaorgan men till en del krävs nya åtgärder. Skälen härför kan exemplifieras medhjälp av en starkt schematiserad förklaringsmodell av skeendet från projektidétill färdig produkt. I det första steget efterden projektidé, som utgör startpunkten för varje teknisk nyutveckling, kommerofta fram preliminärt tekniskt underlag i form av skisser,konstruktionsutkast, patenthandlingar etc. Nästa steg består t. ex, av att laboratoriemodeller byggs samt att 1973: 41 124 provningav prestanda och material inleds. Parallellt härmed görs normalt andratekniska, men även ekonomiska och marknadsmässiga utvärderingar. På grandvalav gjorda erfarenheter görs därefter olika ändringar varefter projektet förs sålångt att realistiska prov under laboratorieförhållanden kan genomföras.Erfarenheterna från sådana prov visar inte sällan att ytterligare forsknmg ochutveckling krävs innan projektet kan drivas vidare. Idet tredje utvecklingssteget följer vad som kan benämnas produktionsutvecklingen.Denna består bl. a, av att prototyper tiUverkas, lämpliga produktionsmetoderutarbetas, konstruktions- och ritningsunderlag för serietillverkningframställs samt verktygs- och tUlverknings-utrustning för en första serie tasfram. I vissa fall kan även en pilotanläggning visa sig vara nödvändig, Iutvecklingsprocessens fjärde och sista steg sker investeringar i produktionsanläggningaroch marknadsföring för reguljär produktion, Iutvecklingsprocessens tidigare skeden är den tekniska osäkerheten betydande.Risken för tekniska misslyckanden minskas ju närmare produktions- ochmarknadsföringsinvesteringama ett projekt kommer. Totalt sett ärprojektkostnaderna till en början relativt små, åtminstone i normalfallet, ochbeslår till större delen av löpande kostnader för exempelvis personal, patent,laboratorieutrustning m, m. Det ekonomiska risktagandet är såledesförhållandevis begränsat i dessa utvecklingsfaser. Kostnadernatenderar emellertid att stiga kraftigt när projektet närmar sigproduktionsutvecklingssladiet, dvs. det tredje steget i den användaförklaringsmodellen. Erfarenhetsmässigt kommer projekten därmed in i ettkritiskt beslulsskede. som kostnaderna når en ansenlig nivå ärprojektens avkastningsmöjligheter fortfarande osäkra, främst beroende på attmarknadsmöjligheterna är svårbedömbara. Det är inte ovanligt alt t, ex,framtagandet av en prototyp anstränger likviditeten och även soliditeten förmindre företag hårt, I ett sådant skede löper företaget, även om projektetbedöms intressant och exploaterings-bart, en allvarlig risk alt inte kunnaklara av finansieringen under skedet fram till dess projektet kan marknadsförasoch därigenom börja lämna avkastning. Kreditgivare kan anse att enlånefinansiering erbjuder så stora risker att man inte är villig alt medverkai erforderlig omfattning. Ett i och för sig lovande projekt torde knappastensamt accepteras som säkerhet vid kommersiella krediter. Det kan också varaså att företaget väljer alt avstå från investeringen även om lån kan erhållas.Det finns en påtaglig tendens att betrakta fou-investeringar som så osäkra attett företag högst ogäma lånefinansierar dessa på normala villkor, även om dettaskulle vara möjligt. Risken härför är särskilt påtaglig för mindre ochmedelstora företag. Föratt stödja näringslivets tekniska utveckling genom statiigt ägar- 1973: 41 125 engagemangfinns olika instrument, SU har som främsta uppgift att vanligen i egen regi utveckla och exploatera produkter, processer eller system inom vissa frånsamhällets synpunkt angelägna sektorer. har bolagets insatser måstkoncentreras till ett relativt litet antal projekt. Statiigt ägarengagemang ärvidare naturligt när det gäller stora exploateringsprojekt med avanceradteknik. Slutligen har och även SIB möjligheter att medverka vidindustrins utvecklingsinvesteringar genom aktieteckning i olika former. DetfinansieUa stöd för industrieli utveckling som SIB ger i form av krediter har ipraktiken kommit att till helt övervägande del sättas in på ett relativt sentstadium i utvecklingskedjan. Detta torde hänga samman med det företagsekonomiskaförräntningskrav, som banken skall uppfylla. BeträffandeSTU är förhållandena annorlunda. STU har flera viktiga funktioner i sambandmed samhällets stöd till teknisk forskning och industriell utveckling. Denfinansiellt mest omfattande insatsen består av bidrag eller lån med villkorligåterbetalningsskyldighet till utvecklingsprojekt. Det stöd till industrielltutvecklingsarbete som lämnas avser företrädesvis utvecklingsförloppetstidigare skeden, I den mån STU ger slöd till de senare stegen i förloppet frånidé till färdig produkt är det som regel fråga om antingen små belopp, somendast kan bidra till en mindre del av den totala utvecklingskostnaden ellerprojekt med totalt sett låga utvecklingskostnader. Avvad jag nu sagt framgår att det statliga utvecklingsstödet kommit att få sinhuvudsakliga effekt dels i de tidigare stegen via STU dels i det sista stegetvia främst SIB. Beträffande de mellanliggande faserna, bl. a. det tidigarenämnda produktionsutvecklingssteget, som kan ses som bryggan mdlan detegentiiga utvecklingsarbetet och den industriella produktionen, är detstatliga stödet otUlräckligt. Jagföreslår därför att särskilda medel avsätts i en fond, benämnd statensutvecklingsfond. Fondens ändamål bör vara att stödja riskbetonadeinvesteringar inom industrin för utveckling av nya produkter, processer ellersystem. Härmed avses exempelvis tillverkning av prototyper, utformning avproduktionsmetoder, framtagning av konstruktions- och ritningsunderlag,anskaffning och anpassning av produktionsutrustning för en förstaproduktionsserie samt byggande av pilotanläggningar. Verksamheten bör inteomfatta investeringar för reguljär produktion. Fonden bör inte heller stödjarena marknadsföringsinvesteringar. För projekt, som erhåller stöd från fonden,bör utvecklingsarbetet ha nått så långt att den tekniska osäkerheten kanbedömas vara låg. Utvecklingsfondens verksamhet bör få formen av lån medvillkorlig återbetalningsskyldighet. Investeringar, som kan erhålla lån påkreditmarknaden i övrigt, bör inte stödjas av utvecklingsfonden. Enutvecklingsfond, som verkar enligt de riktiinjer jag angett, bör bli ettvärdefullt komplement till STU och SIB. Vadgäller utvecklingsfondens administrativa förankring finns det skäl som skullekunna tala för såväl STU, SIB som industriverket. I nuvarande läge finner jagdock att övervägande skäl talar för att utvecklingsfonden administrativt knytstill industriverket. För denna ordning talar bl. a, att utvecklingsfonden börarbeta bransch- och sektormässigt konsekvent, koncentrerat och långsiktigt.Vid bedömningen av i synnerhet större projekt bör inte endast traditionellatekniska, företagsekonomiska och bankmässiga överväganden komma in utan även ensamhällsekonomisk analys av exempelvis projektets branschekonomiskakonsekvenser bör om möjligt göras. Inom ramen för industriverket kommerresurser att finnas för sådana bedömningar baserade på branschkunnande och desektorpolitiska och andra industripolitiska riktiinjer som statsmaktemaangivit. Verketkommer även att ha en central överblick och ansvaret för frågor rörande mindreoch medelstora företag. Verket skall bl, a, administrera det statliga stödettill förelagsservice samt ha nära kontakter med företagareföreningarna, Ipraktiken torde fondens huvudsakliga avnämare åtminstone antalsmässigt komma att bli mindre och medelstora företag. Även detta talar för att fondenanknyts tUl industriverket. Genom att industriverket kommer att handha andraformer av finansiellt företagsstöd är fondens anknytning till verket lämpligäven ur administrativ synvinkel. Denkompetens som STU besitter kommer att vara av stort värde för fondensverksamhet. Det bör vidare vara en allmän strävan, att de som söker stöd av STUskall beredas tillfälle att diskutera förutsättningarna för stöd i ett senareskede av projektet från främst utvecklingsfonden och SIB, Detta understrykeratt nära kontakter mdlan främst STU, utvecklingsfonden och SIB ärbetydelsefulla. För projekt, som erhåller stöd från fonden kan det i praktikenofta bli fråga om kompletterande kapitalanspråk där SIB eller andrakreditinrättningar kan medverka som delfinansiärer. Utvecklingsfondensinsatser bör som jag sagt ges formen av lån med villkorligåterbetalningsskyldighet. Betydande flexibilitet bör eftersträvas vad gällerfondens praktiska arbete. Om fonden skall kunna föra vidare potentielltframgångsrika projekt måste den vara beredd att ta stora risker större än vadkreditmarknaden normalt gör. Vidare krävs att låntagaren uppfattar vUlkoren somgynnsamma gynnsammare än vad som normalt kan fås på kreditmarknaden i liknandesituationer. Lån med villkorlig återbetalningsskyldighet torde vara den endafinansieringsform som vid sidan av eget kapital kan kombinera ett högtrisktagande med tillräckligt gynnsamma villkor för låntagaren. Lånen bör sålångt möjligt vara knutna till projekt. Återbetalningen blir beroende av ivilken utsträckning projektet blir framgångsrikt. Utformningen avlånekonstraktionema bör kunna varieras 1973: 41 127 Lånen bör utbetalas på sådant sätt att projektensutbetalningsanspråk och ianspråktagande av lånen så långt möjligt stämmeröverens. Räntebetalningen skall kunna vara löpande eller ackumuleras.Utvecklingsfonden bör således ha möjlighet alt i varje särskilt fall tidsmässigtanpassa räntebetalningarna i enlighet med det aktuella företagets situation. Lånenslöptider och amorteringsvillkor bör vara anpassade till projektensbetalningsförmåga. Det torde vara realistiskt att räkna med att lånen ipraktiken kommer att få amorteringstider som ofta uppgår till . Detär angeläget att låntagarna bär en väsentlig del av risken. Normalt bör dedärför själva svara för en avsevärd del av kostnaderna för de projekt somstöds, I den mån det i projektet ingår marknadsinvesteringar bör denna delinte täckas av fonden. Förprojekt som uppnår kommersiell exploatering bör royalty eller annan löpandeersättning utgå till fonden. Utvecklingsfonden bör även ha möjlighet att kommaöverens med låntagarna om andra ersättnings-grunder. Grundläggande princip börhärvid vara att räntdntäktema och andra intäkter tUl fonden för ettframgångsrikt projekt, inte bör ge en förräntning, som underskrider företagensförräntningskrav. Förlån från utvecklingsfonden bör säkerhet utöver projektet i fråga inte krävas. Eftersomfonden skall stödja projekt som innebär ett relativt högt ekonomisktrisktagande måste man räkna med att en del projekt kommer att misslyckas, dvs.de kommer inte att kunna kommersiellt exploateras. Utvecklingsfonden bör isådana fall ha möjlighet att efter förhandlingar med låntagaren nedskriva ellerhelt avskriva lånet. Kan utvecklingsresultatet helt eller delvis försäljas börfonden tillförsäkra sig en rimlig an-dd. Riktlinjerna för fondensverksamhet bör således vara att kombinera anpassningsförmåga iavskrivningshänseende med så utformade överenskommelser med låntagarna attåterbetalningarna står i rimlig proportion till projektens intäkter. Det tordefå ankomma på Kungl, Maj:t att fastställa de närmare riktlinjema för fonden. Utvecklingsfondensverksamhet kommer tUl en del att vara av samma karaktär som den somNorrlandsfonden redan bedriver i de fyra nordligaste länen. Min uppfattning äratt de bägge fonderna bör kunna komplettera varandra på ett värdefullt sätt. Jag är inte beredd att nuta ställning till formerna för utvecklingsfondens finansiering på lång sikt.För att fondens verksamhet skall kunna komma igång /74förordar jag att 30 milj. kr. av statens vinst från SIB för avsättstill utvecklingsfonden. Dennärmare prövningen av erforderliga tillskott för kommande budgetår till fondenbör få ske på sedvanligt sätt. 1973: 41 128 böräven formerna för fondens långsiktiga finansiering övervägas. Jag bedömer atten betydande efterfrågan på fondens medel kommer att föreligga. Föratt möjliggöra en mer långsiktig planering av fondens verksamhet och göra detmöjligt för fonden att engagera sig i fleråriga projekt vUl jag föreslå att detredan nu förutskickas att medel kommer att ställas till förfogande som medgeren vidareutveckling av verksamheten. Tillsammans med dessa årliga tillskottbör återförda medel i form av räntor, royalty etc. samt återbetalningar påutlämnade lån användas för fondens verksamhet. Dessa medel bör även kunnaanvändas för att bestrida kostnadema för avskrivningar och viss del av fondensadministration och förvaltning. Det ankommer på Kungl. Maj:t att lämnaerforderliga föreskrifter härom. bör handhas av en styrelse. Styrelsen bör bestå av högst nioledamöter, I styrelsen bör finnas en verkställande ledamot som svarar för deexekutiva funktionema. En av ledamöterna i styrelsen bör representeraindustriverket. Med tanke på behovet av nära samarbete mellan fonden samt STU ochSIB bör även dessa båda organ vara re presenterade i fondstyrelsen. Detankommer på Kungl, Maj:t att utse ledamöter. Styrelsensbeslut i låneärenden bör inte kunna överklagas. Detbör finnas möjlighet att hemlighålla de uppgifter angående affärsförhållandenm, m,, som lämnas till fondstyrelsen i låneärenden. Detta kan åstadkommas medstöd av 21 § lagen om inskränkningar i rätten att utbekomma allmännahandlingar. Vidare bör en bestämmelse om tystnadsplikt införas. Dessa frågortorde få anmälas i annat sammanhang. Fondenbör ägna stor uppmärksamhet åt att sprida information till innovatörer ochföretag om möjligheterna att få utvecklingslån hos fonden. Detta kan ske medhjälp av andra statiiga organ eller via företagareföreningar,branschföreningar, olika intresseorganisationer etc, Efiersomde stödda projekten i princip skaU utgöra den enda säkerheten för lånen, krävsför fondens verksamhet en ingående projektbedömning. Vidare fordras ennoggrann uppföljning av projektens vidare utveckling och resultat. Jag finnerdet väsentligt att fonden skaffar sig den insyn som behövs för hantering avlåneärenden. Enligtmin mening är en föratsättning för att utvecklingsfonden skall kunna fungeraeffektivt att den ges ett aktivt och flexibelt funktionssätt. Detta kravmotiverar den långtgående beslutsmässiga självständighet som jag förordat, menkräver också att fondens exekutiva funktioner anpassas i enlighet härmed. Denbegränsade organisation som erfordras för fondens löpande administration börbyggas upp inom industriverket. Ett sådant kanslimässigt samband möjliggör attfonden kan dra nytta av industriverkets kompetens vid bl, a. bedömningar avolika projekt. Prop.1973: 41 129 Jag förutsätter att fonden för projektbedömning kommer attbehöva anlita expertis i betydande omfattning. Både STU och SIB torde kunnagöra väsentliga insatser i detta sammanhang genom att låta sina tjänstemänbiträda fonden med projektbedömning, Kostnadema härför bör bestridas medfondens medel, I samband med inrättandet av utvecklingsfonden uppkommerfrågor bl. a. om beskattningen av den. Till en början vill jag här nämna att staten enligt 53 § 1mom. b) kommunalskatielagen (1928: 370, KL) är skyldig att erläggakommunalskatt endast för inkomst av vissa fastigheter samt för inkomst avrörelse med vissa särskilt angivna undantag. Enligt 7 § första stycket c)förordningen (1947: 576) om statiig inkomstskatt (Si) är staten helt frikalladfrån statlig inkomstskatt. Vissa stiftelser och institutioner, bl. a. Norrlandsfondenhar enligt 53 § 1 mom. d) KL att erlägga kommunalskatt bara för inkomst avfastighet. Från statiig inkomstskatt är de enligt 7 § första stycket e) Si heltfrikallade. Som jag tidigare nämnt bör fonden administrativt varaknuten till industriverket. Fonden skall dock inta en självständig ställningoch dess förvaltning handhas av en särskUd styrelse, som tiUsätts av Kungl.Maj:t. Det torde vara lämpUgt att utvecklingsfonden i vissutsträckning undanlas från skalteskyldighet. Den verksamhet som fonden avsesbedriva kommer som jag tidigare angett att till en del vara av samma karaktärsom Norrlandsfondens. Enligt min mening bör utvecklingsfonden jämställas medNorrlandsfonden i skattehänseende. Jag föreslår alltså efter samråd med chefenför att utvecklingsfonden helt fritas fråninkomstbeskattning utom såvitt avser inkomstskatt för fastighet. Miltförslag föranleder ändring av 53 § 1 mom, d) KL. Lån från fonden skall vara förenade med villkorligåterbetalnings-skyldighet. Några särskilda skattemässiga problem för mottagarenav lånet uppkommer inte om lånet återbetalas, Efterskänkes däremot lånet skalldet efterskänkta beloppet redovisas som inkomst under förutsättning att delånade medlen använts för kostnader som är avdragsgilla vid inkomsttaxeringen.Har däremot medlen använts till inte avdragsgilla utgifter är det efterskänktalånebeloppet skattefritt. Malmfonden för forsknings- och utvecklingsarbeteöverfördes till STU (prop. 1970: 1 bil. 15 s. 65, SU 1970: 13, rskr1970: 13). Fonden bör därför utgå ur 53 § 1 mom. d) KL. Förslag till erforderliga ändringar i 53 § 1 mom. d) KLhar upprättats inom industridepartementet. 8.4.3 Verksamhet i anslutning till energipolitiken Den statliga verksamheten på energiområdet, särskilt närdet gäller elområdet, är mer omfattande än för andra sektorer av näringslivet, 1 saml Nr 41 1973: 41 130 Blandorsakerna härtill kan till en början nämnas att energiförsörjningen utgör ennödvändig förutsällning för industriell verksamhet, transporter, uppvärmningoch belysning i bostäder etc. På grund härav söker staten alt så långt sommöjligt trygga den nationella försörjningen mot såväl inhemska som utifrånkommande störningar i fråga om både kvantiteter och priser. Energisektornsomfattning och betydelse för näringsliv och konsumenter understryker vikten aven omsorgsfull planering så att energiförsörjningen kan ske rationellt ochtill låg kostnad. Kravenpå teknisk-ekonomisk rationalitet har för delar av energisektorn medfört attmonopol visat sig vara ändamålsenligt, t, ex, beträffande detaljdistributionenav elkraft. Detta har i sin tur medfört behov av samhällskontroll öververksamheten bl, a, i syfte att bevaka konsumenternas intressen, Isammanhanget kan också erinras om samhällets uppgift att övervaka den tekniskasäkerheten, t, ex. för elektriska starkströmsanläggningar,kämkraftanläggningar m. m. Energisektornställer vidare stora krav på naturresurser. Energiproduktionen innebär såledesi allmänhet, frånsett vattenkraftproduktionen, att naturtillgångar som inteförnyas, tas i anspråk. Detär slutligen ett samhällsintresse att produktion, distribution och förbrukningav energi sker på ett sådant sätt att negativa verkningar i form av vatten- ochluftföroreningar samt ingrepp i landskapet begränsas. Avde skäl jag berört har en rad lagstiftnings- och kontrollåtgärdervidtagits på energiområdet. Föratt anlägga en vattenkraflstation eller genomföra en vattenreglering krävstillstånd. Kärnkraftproduktionen är också reglerad bl, a, från skydds- ochsäkerhetssynpunkt. För att dra fram eller begagna elektrisk starkströmsledningkrävs linje- eller områdeskoncession. Koncessionsinnehavare åläggs vissaförpliktelser. Bl, a, är innehavaren skyldig att iaktta de pris- och andraleveransvillkor som fastställs av en statlig nämnd, prisregleringsnämnden förelektrisk ström. Vidare finns bestämmelser rörande beredskapslagring av vissaoljeprodukter. Denämnda regleringsåtgärdema syftar förutom till att tillvarata skydds- ochsäkerhetsintressen även till att främja försörjningen med energi. Staten haremellertid engagerat sig också direkt i produktionen för att säkra en rationellenergiförsörjning. har spelat en avgörande roll förexploateringen av vattenkraft i vårt land och för utbyggnaden av ettstamlinjenät. Genom vattenfallsverkets omfattande affärsverksamhet får statenett betydande inflytande över utvecklingen på elmarknaden, bl. a. påprisbildningen. Statensverksamhet inom energiområdet inriktas nu i hög grad på kärnkraft. Till grundhärför ligger bedömningen att endast kämkraften kan uthålligt och medtillfredsställande ekonomi tillgodose våra framti- Prop.1973: 41 131 anses kärnkraften jämfört med tillgängliga alternativ medföra väsentliga fördelar från bl, a, beredskaps-och miljösynpunkt. Detstatliga engagemanget inom kärnkraftssektorn tar sig flera uttryck. Främst börnämnas den utbyggnad av kärnkraftverk som sker inom det statliga kraftsystemet.Staten verkar även för uppbyggnaden av en tillverkande industri inom landet bl,a. genom verksamheten vid AB Atomenergi och genom samarbetet med ASEA inomramen för AB Asea-Atom. När det gäller de särskilda säkerhets- ochmiljöfrågorna på kärnenergiområdet görs betydande insatser avutvecklingskaraktär som underlag för den tillståndsgivning och tillsyn somutövas av vederbörande myndigheter. Frågan om försörjningenmed kärnbränsle är av särskilt intresse från energipolitisk synpunkt.Statsfinansierade arbeten har bedrivits för att finna ekonomiskametoder för exploateringen av uranskiffrarna i . De riktUnjer förkärnbränsleförsörjningen som fastställdes av statsmaktema (prop,1972: 57, NU 1972: 39, rskr 1972: 200) innebär att skall söka uppnå enviss grad av försörjningstrygghet även inom andra led av kärnbränsleked-jan.Ett halvstatiigt bolag kärnbränsleförsörjning AB har bildats för attutforma och genomföra ett program på området. Ätgärder för att främja enrationell distribution av elkraft utgör ett viktigt inslag i den statiigaenergipolitiken. För att kompensera de höga kostnaderna för glesbygdenselektrifiering bidrar staten i vissa fall till upprustning och nyanläggning avelnät på landsbygden.