prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Härtill kommer att det nya ovillkorliga kravet påleveransuppmaning före hävning får antas sakna förankring hos allmänheten. Mankan inte räkna med att aUa de konsumenter, som konsumentköplagen avser attskydda, känner till vad lagen innehåller. Denna bör därför endast kräva såmycket av köparen som man kan begära att denne utan kännedom om lagen ändåiakttar. Utredningen anger som motivering för förslaget i denna del bl. a. attleveranstiden ofta är diffust angiven och att detta kan botas genom att enutgångspunkt nu införs (uppmaningen att leverera). KO vill beträffandeleveranstidens angivande peka på att avtalsvUlkorslagen ochmarknadsföringslagen ger möjlighet att verka för att leveranstiden blir angivenpå klarast möjliga sätt i standardkontrakt. I åtskilliga fall har redan sådanaförbättringar uppnåtts. ställer sig också kritiskt tillregeln om leveransuppmaning, då det synes som om man genom bestämmelsenskonstraktion utgår från att säljaren alltid skall kunna få leveransfrist, trotsatt han avtalat om viss leveranstid. Rådet anser att en köpareskall kunna lita på att en avtalad leveranstid håUs. Säljaren skall inte i hoppom att en köpare är beredd att godta en försenad leverans kunna utiova en leveranstidsom han redan från början vet att han inte kan hålla. I sådana avtal ingår ettmått av vilseledande, som har till syfte att påverka konsumenten iköpsituationen. Rådet anser därför att köparen bör ha rätt att häva köpet, omsäljaren inte kan iaktta leveranstiden, oavsett om dröjsmålet är väsentligt förköparen eller inte. Konsumentköplagens stadgande om dröjsmål föreslås därförinnehålla en absolut rätt för köparen att häva köpet vid försenad leverans.Undantag härifrån bör endast kunna göras beträffande varor som särskilt tillverkatsför köparen eller som säljaren eljest måste sakna möjlighet att avyttra tillannan än köparen, om det inte är uppenbart att genom dröjsmålet köparensändamål med avtalet skulle väsentligen förfelas. TCOifrågasätter om det inte vore mer följdriktigt bl. a. med hänsyn till attdet normalt är säljaren som först vet om leverans kan ske i rätt tid att låtadet ankomma på säljaren att underrätta köparen om förseningen och av köparenbegära uppskov med leveransen. EnUgt TCO:s mening är det otillfredsställandeatt säljaren enligt förslagets regler om hävningsrätt alltid får möjlighet tUlett visst anstånd innan Liknande synpunkter anförs av ochSamhälle. Den av utredningenföreslagna regleringen av säljarens ansvar för fel när någotavhjälpningsåtagande inte föreligger (5 §) kritiseras som förat nämnts (5.1) avKO. Till närmare utveckling av sin syn på lämpligheten av att konsumentköplageninnehåller regler i denna del anför KO, att friskrivning från ansvar för felenligt i flertalet fall sker i samband med att garanti lämnasbeträffande varor. I fråga om sådana friskrivningar skall enligt förslaget 4 §träda i tillämpning till köparens skydd. De fall då friskrivning sker annat äni samband med garanti torde vara relativt fåtaliga. Praktiska exempel kan varavillkor vid olika slags utförsäljningar av innebörd att köpt vara inte byts,att säljaren inte svarar för viss del av produkten e. d. Inskränkningar i säljärans varet av detta slag kan i åtskilliga fall vara oacceptabla. Med hjälp avavtalsvillkorslagen i kombination med allmänna köplagens felregler kan dock entillfredsställande lösning uppnås. Något påtagligt behov av skyddsregler pådetta område anser KO inte föreligga. Om en minimiregel av föreslaget innehållinförs i konsumentköplagen, finns dessutom betydande risk för att näringsliveti standardiserade köpekontrakt m. m. intar hänvisning till konsumentköplagen.Resultatet härav är att minimilagstift-ningen blir normerande förformulärrätten med den försämring av rättsläget för köparsidan som dettamedför. De av utredningenföreslagna inskränkningarna i hävningsrätten vid dröjsmål och fel med tanke påförbehåll som avser specialtillverkade varor o. d. lämnas i allmänhet utanerinran i remissyttrandena. KO ställer sig docktveksam till de föreslagna undantagsfallen. KO nämner i detta sammanhang andramera frekventa exempel på särskilt tillverkade varor än utredningen angett, t.ex. persienner och heltäckningsmattor. KO konstaterar att undantaget kommeratt vara tillämpligt eller åtminstone komma i fråga i avsevärd utsträckning.Det kan fömt-ses att försäljare av dessa specialbeställda varor kommer attregelmässigt utnyttja möjligheten att genom förbehåll skriva bort köparens hävningsrätt.Sådana förbehåll skulle såvitt nu kan bedömas knappast kunna motverkas med stödav avtalsviUkorslagen. En prövning av förbehållets giltighet skulle normaltinte kunna göras förrän efter det förseningen inträffat, då det skulle gällaatt pröva om köparens ändamål med avtalet varit väsentligt förfelat. Från KO:sutgångspunkter måste det anses olämpligt med en sådan utveckling mot fleraförbehåll av denna typ vars gUtighet det ankommer på köparen att vederlägga.Redan av dessa skäl ställer sig KO starkt tveksam till de uppställdaundantagen. Härat-över innebär dock undantagen i sig en påtaglig försämring avköparens ställning. Näringslivetframhåller däremot att den föreslagna inskränkningen i hävningsrättenär nödvändig för att man skall kunna tillstyrka den föreslagna regleringen avdröjsmål. Utredningensståndpunkt att inte i konsumentköplagen föreslå regler i vissa ämnen som ärreglerade i den allmänna k ö p 1 a g e n kritiseras av flera remissinstanser. , och Samhälle tar upp frågan om köparensundersökning av varan före köpet. a. att köparen pågrund av bristande tid, kunskaper, utbUdning och erfarenhet är i ett underlägegentemot säljaren, då det gäller förmågan att bedöma felaktigheter hos varaneller varaprovet, demonstrationsexemplaret eller liknande. Han har i de flestafall inte heller den varakännedom som erfordras. Köparen kan på grand häravundgå att upptäcka t. o. m. relativt grava fel och förlora möjligheten att bl.a. häva köpet. Enligt rådets mening finns inga skäl för att köpare avkonsumtionsvaror skaU kunna lastas för att han vid undersökning att vara ellervaraprov inte kunnat upptäcka fel. Även om det skulle vara mindre sannolikt att47 § köplagen skulle komma att tiU-lämpas på konsumentköp vid avgörande infördomstol, kan köplagens regler om undersökningsplikt dock intas i ett avtal ochsålunda avsevärt försämra köparens situation. Konsumentköplagens främsta uppgiftär att den förebygger tillkomsten av otUlbörliga och för köparen eljestogynnsamma avtal. Köplagens bestämmelser om köparens undersökningsplikt bördärför inte vara tillämpliga på konsumentköp. En regel som undanröjer dennegativa effekten av köplagens regel för köparen bör införas ikonsumentköplagen. bör utreda detta närmare. TCO menar attdet med fog kan ifrågasättas om undersökningsplikten inte borde utbytas mot enför säljaren motsvarande upplysningsplikt. a.att det i många fall är omöjligt på gmnd av modern förpacknings- ochförsäljningsteknik att undersöka varan. Hovrättenför och påpekar att i konsumentköplageninte heller finns regler om verkan av att köpet hävs. framhåUeratt det i kontrakt kan förekomma bestäm melser, som regleraråtergångsprestationer på ett sätt som onödigt hårt binder köparen vid köpet.Rådet anser därför att man bör införa regler även beträffande verkan av köpshävning. Elärvid skulle man även kunna kodifiera den praxis som utbildats vidvärdering av den nytta köparen haft av varan före hävningen. Vid dennavärdering bör under alla förhållanden hänsyn tas till extra besvär ochsärskilda kostnader, som åsamkats köparen och har ett direkt samband meddröjsmålet eller felet. Detta bör normalt sett leda till att avdrag inte görspå den köpeskilling som erlagts tUl säljaren. Rådet tar också upp frågan omhöga annulleringskostnader. Rådet anser det vara av stor vikt att konsument- intressethärvid noga beaktas av köplagsutredningen i det fortsatta arbetet, så att högaoch omotiverade annulleringskostnader omöjliggörs. Statens konsumentrådframhåller vidare som en brist att konsumentköplagen inte innehåller regler omantedperat dröjsmål och successiv leverans. Säljaren kan alltså friskriva sigfrån ansvar i sådana fall. Vid de flesta konsumentköp kan varan anskaffas frånannat håll om köparen innan tiden for varans avlämnande är inne fårunderrättelse om att leverans inte kan ske eller inte aUs. Det är enligtrådets mening därför av vikt att åstadkomma regler som ger köparen rätt attomedelbart häva köpet även vid antedperat dröjsmål. Beträffande successivleverans borde regler finnas i denna lag för de fall, då varje leverans ärknuten till en tidsplan, exempelvis leverans av brev i en brevkurs som skall avslutasvid bestämd tidpunkt, eller en bok i ett bokverk av flera delar, som skallanalyseras eller studeras . I vissa fall kan de olika posterna ståi ett sådant sammanhang till varandra att det skulle vara till nackdel förköparen att stå fast vid köpet om någon post uteblir. Som konsumentköplagen ärutformad är det möjligt att häva köpet beträffande den fördröjda posten meninte att häva köpet i dess helhet. Rådet föreslår att regler införs ikonsumentköplagen om att köparen skall ha rätt dels att häva köpet vidantedperat dröjsmål, dels att häva köpet beträffande samtliga poster vid fördröjningav en post i en successiv leverans. 5.2.7Tredje mans ansvar mot köparen Utredningensförslag att konsumentköplagen skaU reglera även tredje mans ansvar mot köparenhar i allmänhet tillstyrkts eUer lämnats utan erinran av remissinstanserna. Någoninvändning riktas inte heUer mot att regleringen inskränks att gälla de tvåfall som behandlas i förslaget (verkan av oriktiga uppgifter och underlåtenhetatt fullgöra utfästelse att avhjälpa fel). Detsenare fallet berörs bara av ett fåtal instanser. KO framhåller att det är ettangeläget intresse för konsumenten att ha kvar en skadeståndsrätt gentemottillverkare m. fl. som gjort ett garantiåtagande beträffande varan.Skadeståndssanktionen har en viktig funktion som påtryckningsmedel för attåtagandet skall fullgöras. Som utredningen anmärker förekommer i garantiernaklausuler som syftar till friskrivning från detta skadeståndsansvar. i överensstämmelse med vad som föreslås beträffandesäljarens skadeståndsansvar att grov vårdslöshet visats av den som gjortåtagandet att reparera vara för att skadeståndsskyldighet skall föreligga. KOanser också här att en rimlig lösning bör vara att tredje man ärskadeståndsskyldig redan om han vid fullgörandet av åtagandet visat vårdslöshet.Också hovrätten för anser frågan om en utvidgning av tredje mansskadeståndsansvar böra övervägas ytterligare. Bestämmelserna som reglerarköparens förhållande tUl varans tillverkare m. fl. är enligt KF:s mening ettvälkommet försök att lösa det osäkra rättsläge som f. n. gäller i de fall dåfabrikant gjort ett åtagande beträffande vara som säljs av detaljhandlare tillkonsument. Inte minst de bestämmelser som ger konsument rätt att underrättaendera av avtalsparterna är ett befogat komplement till avtalsvillkorslagensmöjligheter att förbjuda fabrikant eller säljare att friskriva sig från sinaskyldigheter genom att ålägga konsument plikt att framställa en underrättelseom fel eller anspråk i viss ordning. Attlagen bör reglera konsumentens befogenheter mot varans tillverkare m. fl. ifråga om oriktig uppgift om varan i reklam bedömer KO som väsentligt. EnligtKO:s mening bör utgångspunkten vara att man av tillverkaren skall kräva att haninte lämnar oriktiga uppgifter om sina produkter och att han undersöker hur detförhåller sig med riktigheten av en viss ifrågasatt uppgift. Med detta synsättnärmar man sig också det stränga ansvaret för näringsidkares uppgifter i reklamenligt 1 § marknadsföringslagen. Utredningen anger som förutsättning förtillverkarens ansvar att den oriktiga uppgiften lämnats uppsåtligen eller avgrov oaktsamhet. KO anser det inte rimligt att ansvaret för tillverkaren skallvara så begränsat som utredningen föreslår. KO vill betona att det ärtUlverkaren som i regel bäst känner varan och har möjlighet att kontrollerautformningen av förpackningstext, bruksanvisningar, annonsering om vissprodukt m. m. samt att det därför är sakligt motiverat att ålägga honom etttämligen vidsträckt ansvar för uppgifterna. De skäl utredningen anför mot ettmera skärpt ansvar kan enligt KO:s mening inte godtas från konsumentsynpunkt.KO förordar därför att tillverkaren åläggs skadeståndsansvar redan då han avvårdslöshet lämnat sådan oriktig uppgift som avses i 14 § lagförslaget. Undererinran om att köparen enligt förslaget i vissa fall inte kan utkräva ansvarav säljaren för missvisande uppgift som lämnats av tredje man framhåller TCOatt köparen kommer att sakna erforderligt skydd när utlämnandet av denfelaktiga uppgiften är resultatet av sådan vårdslöshet på tillverkarens sidasom inte är att betrakta som grov. TCO menar att detta är en brist som måsterättas till. Näringslivetanser att tiUverkare eller "annan" bör ansvara för uppsåtligen eUer avgrov vårdslöshet lämnad oriktig uppgift i de fall, då säljaren enligt förslagetsvarar för oriktig uppgift. Näringslivet hänvisar därför i tiUämpliga delartiU vad som anförts från dess sida beträffande regleringen av säljarensansvar. Konsekvenserna av regleringen torde vara lUia svåröverskådliga i bådafallen. Det hade med hänsyn härtill varit önskvärt att utredningen grandligarehade kartlagt vilka olika slags uppgifter, som tredje man kan komma att svaraför, och även närmare analyserat de faktiska konsekvenserna av den Näringslivet erinrar vidare om att tredje man inte ges någonrättelsemöjlighet motsvarande den som tillerkänns säljaren i förslaget. Dettaär synnerligen otillfredsställande. Ett oeftergivligt krav är, att entUlverkare kan befrias från sitt ansvar för en felaktig uppgift i ettreklambudskap genom att tillrättalägga denna i ett senare reklammeddelande. 5.2.8Reklamation m. m. Denav utredningen föreslagna regleringen av köparens reklamationsskyldighetgodtas i allmänhet av remissinstanserna. Vissa anmärkningar riktas dock motförslaget. Detkrav på reklamation som gäller enligt 52 § köplagen måste enligt KO:s meninganses vara aUtför strängt när det gäller konsumentköp. Det kan knappast antasatt konsumenter i allmänhet har reklamationskravet klart för sig. Betydanderisk föreligger för rättsförlust tUl följd av att reklamationsfristen försitts.Talrika exempel härpå kan hämtas från det praktiska rättslivet. Det är enligtKO:s mening helt otillfredsställande att en kanske fullt befogad talan inteunder några förhållanden skall kunna bli föremål för saklig prövning endastdärför att reklamation inte skett . KO anser mot bakgrund häravatt det finns goda skäl för en uppmjukning av reklamationskravet såvitt gäUerkonsumentköp. Man bör dock enligt KO:s mening kunna gå ett steg längre än vadutredningen föreslagit. Detta synes kunna ske genom att domstol ges frihet att,om särskilda skäl i det enskilda fallet talar för det, ta upp ett anspråk tillprövning i sak trots att en reklamationsfrist försuttits. NäringslivetframhåUer att det från såväl näringsidkarens som konsumentens synpunkt ärangeläget att reklamationsförfarandet erhåller en sådan utformning att det blirså biUigt, tydligt och snabbt som möjligt. Kravet på snabbhet och tydlighet ärägnat att begränsa omfattningen av följdskador. Köparen har också intresse avatt garantireparationer kan utföras så snabbt som möjligt efter det att ettfel upptäckts, vilket naturligtvis även underlättar garantigivarensmöjligheter att infria sina garantiåtaganden. Även önskemålet att undvikaonödig värdeförstöring av köpeobjektet en konsekvens som för övrigt även kandrabba köparen talar för snabba reklamationer. , näringslivet och M anser att säljaren efter s. k. neutral reklamationbör ha rätt att avkräva köparen besked om denne tänker häva köpet eller inte.En dylik rätt bör klart framgå av lagen. Näringslivet föreslår attinterpellationsrätten utformas enligt samma principer som 26 § köplagen. Manser dock att underlåtenhet att meddela säljaren yrkandena inte bör medföraförlust av rätt att göra gäUande befogenheter enligt lagen. framhåller att köparen genom avtal ombegränsad reklamationstid kan väsentligen fråntas de förmåner, som eljestgäller enligt allmänna köplagen. Kravet på begränsad reklamationstid kan frånsäljarens sida anses motiverat med hänsyn till kravet på trygghet iomsättningen, men från köparens synpunkt är det av vikt att varor med långvaraktighet och där fel uppträder efter relativt långt begagnande skall kunnareklameras. Enligt rådets mening får därför de föreslagna reklamationsreglernainte tolkas så, att köparen inte åtminstone skall ha den tidsfrist ,som anges i 54 § köplagen. Denna bör i stället kunna överskridas med hänsyntUl varans och felets beskaffenhet. Också förutsätter alt tidsfristen iköplagen skall gälla vid konsumentköp. Enligt finns det anledning attöverväga en bättre samordning meUan den föreslagna reklamations-regeln ochköplagens preskriptionsregel, exempelvis så att den senare obligatoriskt skallgäUa vid konsumentköp. anser det riktigt att en yttersta gräns sätts förreklamation. Köparens undersökningsskyldighet med avseende på den levereradevaran måste också anges i lagen. Om inte dessa krav upprätthålls uppkommerlätt missbruk och säljaren blir nödsakad att gardera sig häremot genom höjdapriser, som då även drabbar de konsumenter som inte missbrakar det givnaförtroendet. Beträffande undersökningsskyldighetens omfattning bör det i dettasaui-manhang vara tUlräckligt om ett krav på okulär besiktning och funktionsprovupprätthålls. 5.2.9 Köparens förhållande till kreditgivare De föreslagna bestämmelserna om kreditköp har i allmänhettillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. En del instanserbefarar dock att förslaget kan medföra ogynnsamma konsekvenser fördetaljhandelns refinansieringsmöjligheter. En instans anser att de föreslagnabestämmelsernas räckvidd bör begränsas. Från några håll uttalas önskemål omatt lagen skall reglera också frågan om köparens ställning i förhållande tills. k. externa kreditkortsföretag. Förslagets effekt på kreditinstitutens medverkan vidfinansiering av kreditköp diskuteras i flera yttranden. Statens konsunientrådser med tillfredsställelse att bestämmelser om kreditköp införs i konsumentköplagen.Mot bestämmelsema kan dock komma att invändas att finansiering genom särskildakreditinstitut kommer att avsevärt försvåras. Enligt rådets meningkan bestämmelserna få den effekten att kreditinstituten mer noggrant än f. n.prövar säljarens vederhäftighet och skötsel av företaget. De säljare som intekan anförtros kreditinstitutens service kommer därvid att få avstå härifrån.Dessa säljare torde tillhöra den kategori, som förorsakar extra kostnader,besvär och reklamationer för konsumenterna. En sådan utveckling torde snarare varatUl fördel än nackdel för konsumenten och verka självsanerande inomaffärslivet. framhåller att bankernas medverkan vidfinansiering av kreditköp f. n. i allmänhet går till så att säljaren till banköverlåter eller pantsätter av köparen utfärdade växlar eller andra löpandeskuldförbindelser antingen separat eller tillsammans med säljarens rätt enligtköpekontraktet. Vid pantsättning av kontraktsfordringar utan samband medlöpande skuldförbindelser förekommer stundom i köpekontrakten klausuler s.k. cut-off-klausuler enligt vilka köparen frånsäger sig rätten att göragällande invändningar på grand av köpet gentemot annan än säljaren. Dylikainvändningar skall således i dessa fall inte kunna göras exempelvis mot bank,som övertagit köpeskillingsfordringen som säkerhet. Om de av utredningenföreslagna bestämmelserna blir lag, kommer systemet med konsumentväxlar ochmotsvarande förbindelser att försvinna och cut-off-klausuler ikreditköpskontrakten att i vart fall bli ogUtiga. Detta innebär för bankernasdel att man vid finansiering av kreditköp i fortsättningen står risken intebara som , att köparen inte kan betala, utan också att köparen inte ärskyldig att betala till banken om säljaren inte rätt fullgjort sina förpliktelserenligt köpekontraktet. För bankerna innebär detta en ökning av förlustriskenvid kreditgivning av detta slag. SkaU bankerna gardera sig mot dessa ökaderisker kan detta ske bl. a. genom att begränsa kreditens storlek i förhåUandetill pantens nominella belopp. pekar på attförbudet mot löpande reverser vid konsumentköp åtminstone övergångsvis kanmedföra viss olägenhet för bedömningen av värdet av de säkerheter somköpekontrakten kan utgöra vid belåning i bank. F. n. utgör inom demindre företagen köpekontrakten i förening med revers en betydande del av desäkerheter som presteras för erhållande av företagskredit. De affärsmän som iett förändrat läge inte kan prestera annan säkerhet kommer under sådana förhållandenatt nödgas inskränka sin kredithandel. Detta torde främst gälla de mindreföretagen som utom försäljning ofta tillhandahåUer service för sittvam-sortiment. torde detta medföra att sådana företag försvinner ellergår samman till större enheter. Ofta försvinner vid sådana sammanslagningarockså företagens servicefunktion, vilket kan bli till men för konsumenten.Finansieringsföretagens förening ger uttryck åt en pessimistisk syn påkonsekvenserna av reglerna i 15 och 16 §§ lagförslaget. a. att finansieringsföretagen i förhållande tUl säljaren och köparen iregel förbehåUer sig rätt att på säljaren regressvis återföra kontraktet vidt. ex. invändning av köparen. Möjlighet till återföring föreligger dock praktisktsett inte då säljaren har betalnings-svårigheter eller är i konkurs.Traditionellt har finansieringsföretagen i dessa fall skyddats genom att iavbetalningskontraktet tagits in bl. a. en cut-off-klausul.Finansieringsföretagen kommer härigenom att få svara motköparen endast i de fall då finansiären inte har möjligheter att återföraavbetalningskontraktet som konsumenten har invändningar i anledningav köpet. Därutöver begränsas finansieringsföretagens ekonomiska ansvar tiU vadsom återstår obetalt och tidsmässigt tUl avbetalningstiden. Det kanvisserligen synas som om de föreslagna bestämmelserna om kreditköp inte skuUeinnebära några större olägenheter för finansieringsföretagen. Om en säljare gåri konkurs kan dock konsekvenserna bli betydande. Erfarenhetsmässigt ökarantalet anmärkningar och invändningar från konsumenten i de fall säljaren harbetalningssvårigheter eller har gått i konkurs. Finansieringsföretagen måste isin kreditgivning täcka sig för risken i större utsträckning än , vilketkommer att innebära en generell kreditkostnadsökning. Finansieringsföretagensåterföringar av diskonterade kontrakt kommer, om den föreslagna regeln i 15 §införs, att öka i betydande omfattning, eftersom finansieringsföretaget frånkonsumenten kommer att få möta invändningar hänförande sig till produkter, omvilka finansiären inte har några detaljkunskaper eller kan bedöma om köparensinvändningar är berättigade. Den ökade återföringen av kontrakt medföradministrativa olägenheter och därmed högre kostnader. Problemen blir särskiltpåtagliga vid "okynnesinvändningar" från köparen. Regleringen i 16 §kommer enligt föreningen att få konsekvenser av motsvarande slag. menar att regleringen av köparens ställning vid låneköp o. d.säkerligen kommer att medföra begränsningar i konsumentens möjligheter tillkrediter, eftersom knappast någon kreditinrättning på"konsumentköplagens" villkor kan vara beredd att lämna krediter för"konsumentköp". Detta är enligt föreningens mening inte tillfredsställande. delarutredningens bedömning att finansiär som övertar säljarens fordran påköpeskillingen alltid skall kunna åläggas visst ansvar för säljarenskontraktsbrott men ifrågasätter om inte ansvaret bör sträcka sig längre änenligt förslaget. Kommittén anser följande alternativ tänkbara. 1) Den tillsäljaren med avseende på köpet anknutne finansiären har samma ansvar somsäljaren beträffande invändningar på grund av köpet. 2) Finansiären inträdersom ansvarig i säljarens ställe när denne inte kan nås eller är oförmögen attansvara för sitt kontraktsbrott.