prop · FW0310 · 1973-12-31 00:00:00 — Detta har medfört, att de föreskrifter omtillämpning av tilläggsavtalets bestämmelser som utfärdats blivitkomplicerade på grund av de särskilda spärregler som fått införas (se SFS 1972:433 bil. 2, särskilda anvisningar till art. 8 och 9 punkt 3). Det nya brittiskasystemet liknar mycket det franska och innebär att brittisk skattskyldig somäger aktie i bolag i får från sin personliga inkomstskatt påutdelningen från bolaget avräkna en del av den skatt som bolaget erlagt på sinvinst. Avräkningsbeloppet ("tax credit") motsvarar av utdelningensbelopp. Vid förhandlingar har preliminär överenskommelse nåttsom ändringar i det svensk-brittiska dubbelbeskattningsavtalet som innebär, attförmånen av tax credit på vissa villkor medges även aktieägare bosatta i fallet är med avoir fiscal i förhållande till erhålles taxcredit i dessa fall i form av kontant utbetalning från brittiska staten. Medhänsyn till att dessa utbetalningar i princip är av samma karaktär somutbetalningar på grund av det franska avoir fiscal torde de inte utgöraskattepliktig inkomst enligt gällande svenska skatteregler. Såväl somStorbritannien har träffat eller avser att träffa avtal om utvidgning avförmånen av avoir fiscal resp. tax credit till flertalet av de stater med vilkadessa länder har dubbelbeskattningsavtal. Såvitt känt är detenda land som inte kan beskatta dessa utbetalningar. I andra stater tordebeskattning ske enligt de regler som gäller för beskattning av utdelning. Jagkan i detta sammanhang nämna, att frågan om beskattning på svensk sida av taxcredit utbetald från diskuterades vid de förut nämndaförhandlingarna med och att det avtalsförslag somförhandlingsdelegationerna då enades om bygger på förutsättningen attutbetalningarna kommer att beskattas i . För egen del finner jag det naturligt att betraktautbetalningar av typ avoir fiscal och tax credit såsom tilläggsbelopp till denegentliga utdelningen, vilka kommer aktieägaren till godo genom att det allmännadelvis avstår från skatt på utdelad bolagsvinst. Den omständigheten attutbetalning sker genom statens försorg och inte direkt från det utdelandebolaget bör enligt min mening inte påverka utbetalningens karaktär avutdelning. Jag föreslår därför, att sådan utbetalning (skattetillgodohavande)i beskattningshänseende jämställs med utdelning. Detta synes lämpligen böra skegenom tillägg av en ny punkt till anvisningarna till 38 § KL. Enligt den mtin som tillämpas på fransk sida ifråga om utbetalning av avoir fiscal sker sådan utbetalning praktiskt tagetalltid året efter det då utdelningen utbetalades. Motsvarande torde komma attgälla från utbetald tax credit. De nuvarande reglerna i 41 § KLmedför därför att utdelning och skattetillgodohavande till aktieägare i till olika beskattningsår. Detta kan leda till vissa svårigheter vidtillämpningen på svensk sida. Enligt det franska avtalet får ta ut enkällskatt på på summan av utdelningen och avoir fiscal. Denna källskattdras av i sin helhet vid utbetalning av själva utdelningen under det att avoirfiscal utbetalas under nästföljande år utan skatteavdrag. Eftersom den franskakällskatten skall avräknas från utdelningsmottagarens svenska skatt påutdelningen och avoir fiscal kan svårlösta problem uppkomma vid avräkningsförfarandel,om de båda beloppen hänförs till olika beskattningsår. Det synes därför meständamålsenligt om utdelning och skattetillgodohavande kunde beskattassamtidigt. Några allvarligare erinringar mot ett sådant förfarande tordeknappast kunna göras. Storleken av skattetillgodohavandet torde alltid blikänd i och med att utdelningen utbetalas, eftersom skattetillgodohavandet ivarje fall enligt kända skattesystem står i relation tillutdelningsbeloppet. Inte heller synes i regel några likviditetsproblem uppkommaför utdelningsmottagaren, eftersom skattetillgodohavandet i normalfallet tordeha utbetalats då den skatt som belöper på tillgodohavandet skall erläggas. Jag föreslår att en ny punkt fogas tillanvisningarna till 41 § KL vari föreskrivs, att skattetillgodohavande hänförstill det beskattningsår som gäller för den utdelning på vilkenskattetillgodohavandet grundar sig. I utlandet bosatt person som här i landet geroffentlig föreställning eller medverkar i sådan skall erläggabevillningsavgift. Bestämmelser härom finns i förordningen (1908:128) angåendebevillningsavgifter för särskilda förmåner och rättigheter. somen avgift för tillstånd att uppträda i men är i praktiken en särskildskatt, beräknad på bruttoinkomst. I utlandet bosatt person som här bedriveravgiftspliktig verksamhet i egen regi erlägger avgift med i princip avbruttoinkomsten. Vad angår utomlands bosatt person som här medverkar vidoffentlig föreställning utgår avgiften av bmttoinkomsten, dock medminst . för verksamheten utövats. Samma avgift utgår när iutlandet bosatt fysisk person eller utländsk juridisk person äger uppbäraersättning för annan persons medverkan vid föreställning. För bevillningsavgiftenserläggande svarar den som anordnar tillställningen och i visst fall den som haratt utge ersättningen. Avgiften skall i princip erläggas innan föreställningenäger mm. Bevillningsavgiftsförordningen har en föråldradutformning. Förslag till en modernisering av avgiftssystemet utarbetas f.n. aven särskild utredning. Trots att en reform på detta område sålunda förbereds,anser jag det påkallat att nu ta upp till behandling ett särskilt problemangående bevillningsavgifterna, vilket enligt min mening bör lösas . Jagavser myndighetemas möjligheter att kontrollera uppgivet avgiftsunderlag ochgranska de räkenskaper som ligger till gmnd för avgiftsberäkningen. Det harnämligen i flera fall framkommit att uppgiven artistersättning varit lägre änden som verkligen har utgått. Det har t. ex. avslöjats att den bruttoinkomstsom angetts hos vilken är uppbördsmyndighet för avgiften varit reducerad med kostnadsersättningar som utbetalts till artisten enligt ettsärskilt avtal. F. n. är det tveksamt i vad mån har rätt attgranska räkenskaper hos avgiftsskyldiga eller arrangörer som svarar föravgiften. Dessa förhållanden ger mig anledning att föreslåvissa kompletteringar av reglerna om bevillningsavgift. I första hand böravgiftsskyldig eller den som skall svara för avgiften i egenskap av arrangöretc. åläggas skyldighet att anordna sin bokföring på ett särskilt sätt ellerföra särskilda anteckningar beträffande avgiftspliktig verksamhet om han inteär bokföringsskyldig. Skyldigheten bör avse avgiftsunderlaget och nödvändigauppgifter för identifikation av avgiftsskyldiga personer. Beträffande rättenför tjänsteman hos länsstyrelse m. fl. att ta del av lämnade uppgifter förberäkning av bevillningsavgift bör i tillämpliga delar gälla 73 § UF, som avserrätt att ta del av deklaration och annan handling i uppbördsärende m. m.Bestämmelsen i 82 § UF om skyldighet för tjänsteman m. fl. att inte obehörigenupplysa om innehåll i deklaration m. m. och om påföljd vid åsidosättande avdenna föreskrift bör gälla också för motsvarande fall i fråga om handlingavseende bevillningsavgift. Den bokförings- och anteckningsskyldighet som härföreslagits är självfallet av det slaget som avses i 10 § skattebrottslagen(1971: 69). Vidarevill jag förorda att länsstyrelse ges rätt att granska bokföring ochanteclmingar och infordra uppgifter för kontroll av avgiftsskyldigheten.Bestämmelserna härom bör lämpligen utformas efter modell av föreskrifterna i 78§ UF, som avser kontroll av arbetsgivares skyldighet att göra skatteavdrag ochinbetala innehållen källskatt. Vidare bör bestämmelsema om taxeringsrevisionoch handräckning vid taxeringsrevision gälla i tillämpliga delar. SlutUgen börinföras bestämmelser om möjlighet för länsstyrelse att förelägga vite för attfå ut handlingar och uppgifter som behövs för granskning, motsvarande vad somgäller om vite enligt 83 § UF m. fl. Jagvill slutligen hänvisa till att enligt sin instruktion harmöjlighet att lämna de anvisningar som kan vara erforderliga för uppbörd ochkontroll av bevillningsavgifter. Under åberopande av vad jag sålunda har anförthemställer jag att Kungl. attantaga inom upprättade förslag till 1. lag om ändring iuppbördsförordningen (1953: 272), 2. lag om ändring ikommunalskattelagen (1928: 370), 3. förordning om ändring iförordningen (1908:128) angående bevillningsavgifter för särskilda förmåneroch rättigheter. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.