prop · FW0321 · 1973-12-31 00:00:00 — Delegationen förordar atteffektiva samverkansformer utvecklas mellan kommunema och fastighetsägarnasåväl i samband med ägarbyten som i fråga om inordnande av olika projekt isaneringsprogrammen. Flera remissinstanser framhålleratt behandlingen av de samhällsekonomiska följderna av utredningens förslag ärknapphändig. Vidare påtalas att kostnaderna för småhussaneringen ochmiljösaneringen inte beaktats i kalkylerna. Utredningens uttalande attanspråken på resurser för saneringen knappast framstår som något stortsamhällsekonomiskt problem ifrågasätts av fullmäktige i riksgäldskontoret.Enligt fullmäktiges mening måste ett genomförande av saneringsprogrammet ställaicke obetydliga krav pä samhällsekonomin. Inte minst innebär det betydandepåfrestningar på kommunernas och statens finansiella resurser liksom storaanspråk på kapitalmarknaden. Även styrelsen för Sveri- Prop.1973: 21 50 gesstadshypotekskassa ifrågasätter riktigheten i utredningens uttalande. Enligtstyrelsen synes kostnaderna uppgå till betydande belopp. Med hänvisning till överväganden beträffandeinriktningen av landets totala investeringar som gjorts i andra sammanhangframhåller fullmäktige i att saneringsverksamheten bör inordnas idet totala bostadsbyggandet på ett sådant sätt att de långsiktigt kalkyleradebostadsinvesteringamas volym i stort sett hålls opåverkade av förskjutningenmot en större andel sanering. Liknande synpunkter framförs av styrelsen förKonungariket stadshypotekskassa och . Medhänsyn till bl. a. kommunernas ekonomiska situation finner även det nödvändigt att både ombyggnads- ochnybyggnadsinvesteringarna fördelas inom den ram som f. n. anvisas förbostadsbyggandet. Kommunerna har härvid möjlighet att verkställa fördelningenmed beaktande av bl. a. verkningar pä följdinvesteringar vid olika alternativ.Samtidigt kan hänsyn tas till den långsiktiga ekonomiska och fysiskaplaneringen. i och kommun hävdar däremotatt en ökad saneringsverksamhet inte får inkräkta på resurserna förnyproduktion. anför vidare att den stora bostadsbristen i länetinte kan avhjälpas med en intensifierad bostadssanering. Denna ger nämligenutslag I kvalitativa snarare än i kvantitativa termer. Flera remissinstanser behandlar dekommunalekonomiska konsekvenserna av utredningens förslag. Man konstaterarallmänt att höga krav kommer att ställas pä kommunemas finansieringsverksamhet.Statens råd för byggnadsforskning anser att det troligen blir den kommunalaekonomin som kommer att ange ramen för saneringsverksamhetens omfattning under1970-talet. konstaterar att tillsammantagna ställersaneringsutredningens förslag anspråk på resurser som skulle få betydandekonsekvenser för kommunens budget. Utrymmet för nya åtaganden inom ramen fördenna budget är dock mycket begränsat och kommer sä att förbli enligt denbedömning som kan göras. Saneringsverksamhetens omfattning och tempot Isaneringsarbetet måste därför enligt kommunen i huvudsakliga delar bero på hurpass effektivt det statliga stödet i form av markförvärvslån och tomsrätts-lånpå rimUga villkor, utvidgade bostadsbidrag m. m. kommer att bli. anlägger ett vidareperspektiv på de ekonomiska frågoma. Omflyttning av människor med däravföljande sociala och ekonomiska problem, kapitalsvaga verksamheters upphörandesamt den direkta kapitalförstörning, som rivning av tekniskt sett fullt brakbarabyggnader utgör, innebär kostnader för samhället, som visserligen är svåra attberäkna men som icke rimligen får försummas vid bedömningen av vilkensaneringsmetod som skall väljas. Också de kulturhistoriska och mänskligavärden, som ligger i en ofta framvuxen stadsmiljö, måsteenligt ämbetets mening betraktas som en Prop.1973: 21 51 tillgångför samhäUet och bör sålunda finnas med bland övriga faktorer som påverkarvalet av saneringsmetod, utarbetandet av bostads-saneringsplaner och skapandetav låneformer. Förslaget att kommunerna skall upprätta särskildabostadssaneringsprogram får stöd av samtliga remissinstanser som uttalat sig ifrågan. Till dessa hör , , , flertalet länsbostadsnämnder,statens råd för byggnadsforskning, ,statens planverk, länsstyrelserna i , , , samt , , , , ,, , , , , och Hudiksvallskommuner, . , handelskammare, boendeutredningen, fullmäktige iriksbanken. , , , ,, . , ,Svenska , , och . framhåller att en ökad kommunalplanerlngsaktivl-tet är nödvändig för att målen för bostadssanering skall kunnarealiseras. Styrelsen har inga invändningar mot utredningens förslag till programinnehållmen framhåller att verksamheten bör utvecklas successivt. förbyggnadsforskning betonar de sociala aspektema och redogör för olika försökatt vidga möjligheterna till inflytande från de boendes sida. Rådet anser atten områdesavgränsning är nödvändig och att resurserna bör koncentreras till defastigheter eller delar av saneringsområden där saneringsbehovet är störst.Enligt statens planverk är förslaget om bostadssaneringsprogram av stortintresse och bör kunna få betydelsefulla konsekvenser för hela den kommunalaverksamhetsplaneringen. Genom sådana program kan man få en helhetssyn påplaneringen och en gemensam bas för de kommunala sektorernas långsiktigaplanering inom redan utbyggda områden. Enligt i länskulle upprättande av kommunala bostadssaneringsprogram som en del av detkommunala bostadsbyggnadsprogrammet bidra till att åstadkomma en bättre balansmellan nyexploatering och sanering. nämner attsaneringsverksamheten i flera större kommuner baseras på program och planer avvarierande omfattning och detaljeringsgrad. Genom utredningens förslag kan enenhetlig metodik erhållas. Förbundet betonar också programmets värde somunderlag för olika kommunala aktiviteter och som informationskälla för externaintressenter som fastighetsägare, hyresgäster, affärs- 1973: 21 52 idkare och deras organisationer. Det kan enligt förbundetIfrågasättas om samtliga kommuner har behov av ett särskUt bostadssaneringsprogram.Förbundet anser dock, bl. a. med hänsyn till att en koppling medbostadsbyggnadsprogrammet är möjlig, att samtliga kommuner bör upprättabostadssaneringsprogram. Upprättande av ett någorlunda fullständigtbostadssaneringsprogram kommer att ställa stora krav på personella och därmedockså ekonomiska resurser för kommunerna. Kostnadsaspekterna och även rentpraktiska skäl talar enligt saneringsprogrammet bör få växafram successivt och att kravet på fullständighet stäUs först sedan planeringenpågått . I någon mån kritiska synpunkterkommer från SBEF som visserligen instämmer i att saneringsprogram behöverupprättas men som anser att detta inte kan ske utan samverkan meUan kommun ochsaneringsintressenter. Kommun bör enligt SBEF vara skyldig att i programmetinbegripa projekt som aktualiserats av fastighetsägare. Projektet som hartagits in i programmet skall kunna påräkna statligt lån, evakuerings-hjälp,turordning och byggkvot. Flera remissinstanser understrykeratt saneringsprogrammen bör utgöra en integrerad del avbostadsbyggnadsprogrammen. Därmed skulle enligt Stor-Stockholms planeringsnämndsaneringsverksamheten blir föremål för de aUmänna bostadspolitiska bedömningarbeträffande behovet av åtgärder för att främja bostadsförsörjningen, som måstegöras i programverksamheten. Inom ramen för ett totalt bostadsförsörjningsprogramkan bedömningar göras av de tillgängliga resursernas fördelning pånyexploatering, totalsanering och modemisering. Några remissinstanser harsynpunkter på vilka som bör delta i programarbetet. Sålunda bör enligt socialstyrelsende sociala nämnderna och hälsovårdsnämndema aktivt delta i programarbetet.Riksantikvarieämbetet anser att företrädare för kulturminnesvården bör fådelta i programarbetet och MUS 65 att antikvarisk expertis bör anlitas både vidplaneringen för saneringsomräden och vid upprättandet avbostads-saneringsprogrammen. Liknande synpunkter framförs av . Enligt SBEFbör fastighetsägares och andra saneringsintressenters sakkunskap utnyttjasunder planeringsskedet. 4.6 Administration och projektledning uttalande attkommunen aktivt bör leda och delta i saneringsprocessen har vunnit anslutningbland ett stort antal remissinstanser. Till dessa hör ,flertalet länsbostadsnämnder, , statenshyresråd, statens planverk, lantmäteristyrelsen, länsstyrelserna i Stockholmsoch , , , , och Gävlekommuner, boendeutredningen, , , , Prop.1973: 21 53 , , Svenska riksbyggenoch . Enstarkt positiv inställning tUl syftet med och inriktningen av saneringsutredningensförslag intas av . Styrelsen understryker att samhälletsåtgärder inte bara bör syfta till att öka saneringens omfattning. Det är ocksåi hög grad angeläget att påverka saneringens inriktning så att debostadspolitiska intentionerna tillgodoses bättre än . iStockholms län ser möjligheterna tiU medverkan och styrning som engaranti för fullföljande av bostadssaneringsprogrammen. delar utredningens uppfattning att kommunen måste aktivt ledaoch delta I saneringsprocessen och understryker att saneringen har intimtsamband med komplicerade sociala och miljömässiga problem som endast detallmänna kan klara. Man måste undvika att mera kortsiktiga ekonomiska motiv fårdiktera lösningarna. Med hänsyn till den skiftande omfattningen avsanerings-verksamheten bör dock enligt förbundet de former i vilka verksamhetenskall bedrivas avgöras av kommunerna själva. EnUgt LO är det nödvändigt attkommunen blir den sammanhållande kraften i bostadssaneringen. Därmed måstekommunerna också bil den dominerande mark-och fastighetsägaren i första hand 1tätorternas centrala delar. Först då kan saneringen genomföras efter ettlångsiktigt perspektiv och efter ett program som är byggt på bostadspolitiskamålsättningar. LO stöder därför alla de i utredningen föreslagna åtgärderna somkan öka kommunemas kontroll över bostadsmarknaden. Med hänsyn till graden ocharten av de hänsyn som måste tas vid genomförandet av saneringsobjekt finnerSvenska det nödvändigt att verksamheten genomförs i regi.Olika delar av genomförandeprocessen bör kunna lämnas ut till konsulter inomresp. Kommunala organ eller under kommunalt inseende arbetande företagmåste dock stå som ansvariga för genomförandeprocessen. Någraremissinstanser är kritiska mot att kommunen skall inta en ledande ställning Isaneringsprocessen. TUl dessa hör SBEF som anser att utredningen uppenbart harunderskattat viljan och förmågan hos enskilda att delta isaneringsverksamheten. Enligt föreningen är denna inställning obefogad. Denuppmstnings- och saneringsverksamhet som förekommit visar attmoderniseringsarbeten kommer tUl utförande om ekonomiska förutsättningar finns.Mot bakgrund av såväl det kommunala som statliga finansiella läget finnerföreningen det nödvändigt att saneringsverksamheten allmänt inriktas på intimsamverkan mellan kommun och saneringsintressenter. Det hade därför varit önskvärtatt utredningen mera inriktat sina förslag på att underlätta för enskUdaförvaltare att genom olika former av samverkan vidta de frän allmän synpunktönskvärda åtgärderna. Kommunemas deltagande i saneringsprocessen bör enligtföreningen vara inriktat på en planerande Prop.1973: 21 54 ochsamordnande roll i planermgsfasen. Däremot föreligger inga tyngre vägande skälför kommunala engagemang för projektering och fastighetsförvärv. Kommunalafastighetsförvärv bör förekomma enbart som ett komplement tillsaneringsätaganden från andra parter. Föreningen anser dock att en kommun ivissa situationer bör genomföra expropria-tioner till förmån för andrasaneringsintressenter. Liknande synpunkter framförs av Näringslivetsbyggnadsdelegation. Även , handelskammare och Handelskammaren iGöteborg förordar att åtgärder vidtas för att främja samverkan mellan samhälleoch saneringsintressenter. Vissaremissinstanser diskuterar frågan om de boendes möjligheter till medinflytandei saneringsprocessen. framhåller attdet finns förutsättningar att direkt tillvarata de boendes erfarenheter vidplaneringen av fortsatt användning av befintlig bebyggelse. harflertalet boendeundersökningar legat tUl grund för planeringen av nya områden.Detta innebär att ett abstrationsmo-ment måste införas. I befintliga områdenkan erfarenheterna och önskemålen relateras direkt till den fysiskaverkligheten. De boendes erfarenheter kan vidare ge underlag för återföring avkunskaper av bostadsteknisk, social och byggnadsteknisk art. Enligt bör de kunskaper som hyresgäströrelsenskontaktkommittéer har med fördel kunna utnyttjas. framhåller att deboende bör få ett starkt inflytande över valet av saneringsåtgärd och hälsovård bör bostadskonsumenternas värderingar gesmöjlighet att påverka produktutformning, utrustningsstandard och därmed priset. understryker vikten av att bibehålladen särskilda ram för räntebärande lån till ombyggnad och förbättring som redannu finns och att denna bÖr utökas i takt med behovet såsom det framkommer ibostadssaneringsprogrammen. Härigenom vinner man att moderniseringsalternativinte stoppas samt att besvärliga fördelningsproblem och icke avsedda styrningarav saneringsverksamhetens Inriktning kan undvikas. Majoriteten 1 har intet atterinra mot att en särskUd medelsram anvisas på sätt som utredningen föreslagit.Förbundet förutsätter emellertid att saneringstakten anpassas till kommunernasplanering och ekonomi. Fullmäktigei ifrågasätter om inte motivet för en särskild medelsram förstatliga lån till modemisering är behovet av att uttrycka ramen i ekonomiskamått eftersom kostnaderna varierar starkt från 1973: 21 55 lägenhet till lägenhet liksom från hus till hus. F. n.uttrycks ramarna för nybyggnad i kvadratmeter våningsyta. Fullmäktige förordarvärderamar i stället för fysiska ramar för att därigenom få en effektivarestyrning av bostadsinvesteringarnas volym och även en bättre kontroll påbostadsbyggnadskostnadernas tillväxt. Syftet med användningen av ramar ärnämligen att styra ianspråktagandet av reala resurser över huvud taget och ettvärdemässigt mått synes härvid i princip överlägset. Svårigheterna med enkvadratmeterram blir påtagliga vid större olikheter i kostnader på ytenhet.Man bör därför utreda möjligheterna att övergå till värdemässigtbestämda ramar. Mot bakgrund av de överväganden beträffande inriktningen avlandets totala investeringar som görs i olika sammanhang anser fuUmäktige detangeläget att saneringsverksamheten inordnas i det totala bostadsbyggandet påett sådant sätt att de långsiktigt kalkylerade bostadsinvesteringarnas volym istort sett hälls opåverkad av förskjutningen mot en större andel sanering. 4.7.2 Regler för återbetalning förslag tilländrade låneregler har mött en positiv reaktion bland flera remissinstanser somallmänt uttalar sitt stöd för åtgärder som leder tiU lägre länekostnader.Några av dem har dock anfört erinringar på vissa punkter. Till dem som uttalatsig positivt hör , vissa länsbostadsnämnder, statenshyresråd, länsstyrelserna i , och , samtGävleborgs län. Endast ett fåtal remissinstanser är positiva tillutredningens förslag om sänkning av basannuiteten vid totalsanering. Länsstyrelserna i och , ochGävleborgs län samt några länsbostadsnämnder har inget att erinra motförslaget. är tveksam till förslaget men anser att dehyrespolitis-ka fördelarna talar för förslaget. Detsamma gäller som tUlägger att paritetslåneutredningen (numera bostadsfinansieringsutredningen)bör ägna uppmärksamhet åt dessa problem. ochSvenska varnar för att olika låneformer och inte behoven kan kommaatt styra saneringsåtgärderna men stöder förslaget om sänkt basannuitet. Sägör även och . Till den som avstyrker förslaget om sänknmg avbasannuiteten hör , , flertaletlänsbostadsnämnder, i , MUS 65, fullmäktige iriksbanken, fullmäktige i , , , och Näringslivetsbyggnadsdelegation. , MUS 5, LO,, och hälsovård framhåller särskilt attsänkt basannuitet kan 1973: 21 56 verka styrande mot rivning och nybyggnad och efterlyserett lånesystem som är neutralt i förhällande till omfattningen av saneringsinsatsema.Även anför styrningseffekten som skäl mot förslaget ochpåtalar dessutom andra nackdelar med förslaget. Det medför risker för högremarkpriser i centrala delar och besvärande gränsdragningsproblem kan uppkommamellan centrala och perlfera områden. Förlängningen av amorteringstiden ochden större skuldökningen kan innebära betydande kreditrisker. Vidare tordeinget eUer ett mycket begränsat utrymme finnas för återbeläning när detta bliraktueUt om ca 30 är. i länhävdar att förslaget på grund av ökade markpriser inte kommer att leda tiUlägre bostadskostnader. påpekar att det är tveksamt om lägrekapitalkostnader leder till lägre hyror vid tiUämpning av hyreslagen.Fullmäktige i . , SBEF samt Näringslivets byggnadsdelegationanför den Ökade kreditrisken och den stora skuldökningen som huvudsakliga skälför avstyrkan. De flesta instanser som avstyrker utredningens förslag anser attparitetslåneutredningens, numera bostadsfinansieringsutredningens, förslag börinväntas innan en sänkning av basannuiteten kan bli aktuell. Förslaget att amorteringstiden förbostadslån för upprustning i särskilda fall skall kunna utsträckas till 25 årtillstyrks av några remissinstanser, bland dem , länsstyrelseni , kommun och . i länanför att erfarenhetema från hittillsvarande upprustningar visar att deterforderliga hyresuttaget i åtskilliga fall ligger på för hög nivå ochifrågasätter om utredningens förslag får sädan hyressänkande effekt attupprustningsverksamheten kan få önskad omfattning. och Näringslivetsbyggnadsdelegation framhåller upprustningslånens dåliga villkor i jämförelsemed andra län som t. ex. förbättringslänen och säger att detta måste minskabenägenheten hos fastighetsägarna att modemisera med utnyttjande avupprustningslån. FuUmäktige i avstyrkerden föreslagna förlängningen av amorteringstiden på grund av den ökadekreditrisk som förlängningen skulle medföra. Förslaget om förlängning avamorteringstiden för bostadslån för ombyggnad tUl 40 är har mött en positivreaktion bland de tidigare nämnda remissinstanserna som aUmänt har uttalat sigför de låneregler som har föreslagits av utredningen. Däremot avstyrks förslagetav , länsbostadsnämnderna i och ,fullmäktige i , styrelsen för Sverigesstadshypotekskassa. Prop.1973: 21 57 Avstyrkandena grundas i huvudsak på kreditriskskäl. Utrednmgens förslag att den för bostadslån förombyggnad nu gällande låneformen med s. k. rak amortering skaU ersättas medannuitetslån tillstyrks av flertalet remissinstanser som har yttrat sig omkreditstödet. Negativa tUl förslaget är I huvudsak endast SBEF och Näringslivetsbyggnadsdelagtion. Dessa remissinstanser är också kritiska till utredningensförslag om valfrihet mellan paritetslån och annuitetslån. Bostadsstyrelsenanför i denna fråga att en föratsättaing för paritetslån bör vara attfastigheten får en sådan standard att ytterligare investeringar mte behövsunder lånets löptid. Önskemål om neutrala låneformer förs fram i fleraremissyttranden. Stockholmskommun anser att man som ett första steg bör sträva efter att göra låneformernaneutrala så att kreditsystemet inte verkar styrande mot viss standard. Dettakan ske genom att ge möjlighet till paritetslån till alla förnyelseformer. Somett andra steg bör man söka finna läneformer som ger prioritet åt socialtangelägna förnyelseåtgärder. Allmänt sett bör saneringsåtgärdemas omfattninginte utgöra urvalsgrand för lätt ef orm. ,och förordar att de båda låneformerna sammanslås till en enda typ avmoderniseringslän. Återbetalningstiden för annuitetslån resp. basannuiteten förparitetslån bör bestämmas med utgångspunkt i åtgärdernas omfattning och enbedömning av återstående brukningstid. Några remissinstanser däribland statens institutför byggnadsforskning, Föreningen och Riksförbundetför allmän hälsovård anser att kreditvUlkoret bör utformas så att möjlighet gestill ett utbud av olika standardnivåer liksom ombyggnad i etapper. Vid val avnivå bör hänsyn tas även till de boendes önskemål. anser att sådana byggnads- ochbostadstekniska krav inte bör ställas som förorsakar väsentliga kostnader utanatt medföra påtagligt förbättrad funktion för de boende. För hus som inte kan få bostadslån tUl ombyggnadanser att det bör finnas en möjUghet tUl upprastningslån.Standardkraven för detta lån bör normalt mte understiga den lägsta godtagbara.Avsteg bör dock kunna göras om den beräknade återstående livslängden är korteller om upprustningen planeras att genomföras i etapper. En del remissinstanser framför önskemål om ettlånesystem som inte är så läst i sin utformning som det nu gällande.Riksantikvarieämbetet anser att frågan om vilken teknisk och funktionellstandard som skall krävas utöver den lägsta godtagbara måste avgöras i varjeenskilt fall Prop.1973: 21 58 ochbli beroende av vilka möjligheter som byggnaden härvid erbjuder utan attkvaliteter av annat slag behöver offras. ifrågasätterom Inte låneformerna bör konstrueras så att ett rikare urval av standardnivåervid sanering erhålls. Lånekonstruktionen bör i större utsträckning stimuleratiU successiva moderniseringar till en för de boende acceptabel och önskvärdstandard. framhåller att de nuvarandelånereglema gynnar omfattande saneringsåtgärder framför mer begränsadeförbättringar och upprastningar. Saneringsutrednmgens förslag innebär på dennapunkt inte några större förändringar och tUlgodoser mte önskemålen att medbegränsade åtgärder förbättra bostadsförhållandena i äldre bostadsområden. Vid ombyggnad eller förbättrmg måste enligtStor-Stockholms planeringsnämnd hänsyn tas till den enskilda fastighetensspeciella förutsättningar. Standardkraven får inte ställas så högt och vara sålåsta att onödiga ingrepp framtvingas eller att onödiga kostnadsfördyringarerhålls. Alltför höga och detaljerade krav i standardhänseende kan innebära attmodemiseringsverksamheten inte kommer att öka på totalsaneringens bekostnadutan leda tiU motsatt resultat. anser att långivningensutformning i princip inte bör styra val av saneringsform. Detta val bör istäUet styras utifrån bostadssociala, tekniska, fastighetsekonomiska,samhällsekonomiska och mUjömässlga överväganden. Vidare framhållerboendeutredningen att en uppdelning av moderniseringslånen på ombyggnadslån ochupprustningslån kan vara mindre tillfredsstäUande. Utredningen förordar att detvå låneformema slås samman. Amortermgstid och äterbetalningsmetod bör reglerasendast av omfattningen och varaktigheten av vidtagna moderniseringsåtgärder.Längsta amorteringstid för modemiserlngslån bör överensstämma medamorteringstiden för bostadslån till nybyggnad. Svenska ifrågasätterom det finns skäl för en så stark differentiering av lånen som utredningenföreslår. Risk finns att låneformerna genom sin varierande attraktivitet frånbyggherrens synpunkt kan komma att verka styrande på valet av saneringsmetod.Möjligheter att förenkla den statiiga långivningen bör därför undersökas. SABOanför liknande synpunkter som boendeutredningen och Svenska . Synpunkter på att låneviUkoren bör utformas så atten sanering kan utföras i etapper och så att man kan tUlgodose kraven pådifferentierad bostadsstandard framförs vidare av bl. Föreningen och hälsovård. Av de remissinstanser som har uttalat sig närmareom utredningens förslag till lägsta godtagbara standard är många positiva istort men har reservationer i vissa avseenden. Till dessa remissinstanser hörriks- Prop.1973: 21 59 antikvarieämbetet,, i , , Göteborgskommun, MUS 65, , , för allmän hälsovård och byalag. framhåller att det är avstörsta vikt att byggnadsbeståndet underhålls i tUlräcklig omfattning. Det ärvidare angeläget att begreppet lägsta standard definieras på ett sätt som inteonödigtvis står i konflikt med egenskaper som finns hos hela kategorier aväldre fastigheter. Beträffande ljudisolering t. ex. får inte ställas krav sommedför ett spolierande av andra kvaliteter såsom stucktak, generös takhöjdetc. Vidare synes det rimligt att hänsyn tas tillmöjligheterna att kompensera brister i bostadsstandard genom olika typer avstandardförbättringar utanför bostaden.