prop · FW0322 · 1973-12-31 00:00:00 — Ölägenheterna och osäkerheten för hyresgästen under en långtid motiverar enligt kommunens uppfattning att mer verkande medelställs till förfogande för att eliminera brister som konstateras vid bostadsinspektionen.Efter det att åtgärdsföreläggande utfärdats kan det dröja innan beslutom lägenheten träffats och ytterUgare innan faktiska byggnadsåtgärderkom.mer till stånd. kan man räkna med att fastighetsägarentenderar att dra in allt underhåll för den aktuella lägenheten. Hyresgästensmöjlighet till byte av bostad på den öppna marknaden blir också i praktikeneliminerade. Kommunen anser att en bostad som vid inspektionen befunnits varabetydligt sämre än den lägsta godtagbara standarden bör kunna dömas utomedelbart. Om så sker bör hyresgästen, om inte fastighetsägaren rustarupp lägenheten, beredas möjlighet att genom kommunens försorg få en bostad somhan kan acceptera. Medel bör vidare tiUskapas för att hela hyran för en utdömdbostad skall kunna hållas inne. Lagliga möjligheter till detta bör enligtkommunens mening övervägas som altemativ till vitesföreläggande vilket kantUlämpas i avvaktan på vitesdom. Näringslivets byggnadsdelegation framhåller attvite är ett reguljärt tvångsmedel inom politilagstiftningen men anser motbakgmnd av att BSL inte har samma karaktär som en politUag att vitet är ettolämpligt instrument för att tillgodose samhällets anspråk på fullgörelse.Över huvud taget torde konsekvenserna för den enskilde inte ha övervägtstiUräckligt av utredningen. Kostnaderna för åtagandena kan ju visa sig bliavsevärt högre än vad den ansvariga myndigheten kalkylerat med vid sittföreläggande om vite. Delegationen finner det anmärkningsvärt att utredningeninte berört vare sig frågan hur den enskilde skall be- Prop.1973: 22 59 handlas om han t. ex. nödgas avbryta en upprustningberoende på oförutsedda svårigheter eller vem som skall bära ansvaret för attden enskilde mot sin vUja tvingas in i en kanske ekonomiskt ohållbar upprustning.Enligt delegationens uppfattning förefaller en ekonomisk gottgörelse frånsamhällets sida påkallad i fall då den enskUde tvingats in i ettförlustbringande företag. 4.1.7.2 Verkan av åtgärdsföreläggande vidfastighetsöverlåtelse Utredningens förslag att ettåtgärdsföreläggande skall belasta fastigheten och vara gällande mot ny ägaretUlstyrks av det helt övervägande antalet remissinstanser. Till de instansersom är kritiskt inställda tUl förslaget hör JK, , hovrätten överSkåne och , , i , Stockholmskommun (generalplaneberedningens expertutskott), advokatsamfund.Svenska kommunal-tekniska föreningen, samtNäringslivets byggnadsdelegation. JK påpekar att frågan om vitets övergång i samband medfastighetsöverlåtelse behandlades under förarbetena till HS (prop. 1958: B 46)men att tanken då avvisades av departementschefen som bl. a. av principiellaskäl inte ansåg det godtagbart att vitet övergick frän en person till en annan.Denne kunde nämligen inte anses ha ådagalagt den tredska som var enförutsättning för vitet. De skäl som åberopades prop. anser JK likabärande i fråga om utredningens förslag. Frågan bör enligt JK:s mening utredasnärmare och i ett större sammanhang. JK anser sig således inte kunnatillstyrka utredningens förslag men påpekar att man, för att åtminstone i någonmån vinna samma syfte, kan överväga en bestämmelse motsvarande 73 § andrastycket HS. Där föreskrivs att hälsovårdsnämnd vid meddelande av föreläggandeeller förbud gentemot bl. ägare av byggnad kan ålägga ägaren att vidförsäljning lämna nämnden uppgift om den nye ägarens namn ochadress. Även anser att frågan bör utredas närmare och i ett störresammanhang. Utredningens förslag i denna del är enligt tingsrättbehäftat med brister i olika avseenden. Utredningen har exempelvis inteklarlagt om vite skall kunna tas ut ur fastigheten eller av fastighetsägarenpersonligen. Det framgår inte heller hur man skall förfara vid ägarbyte eller,om vite skall uttas ur fastigheten, vilken förmånsrätt ett utdömt vite skalltUlerkännas. Hovrätten över och ansluter sig tiU vad tingsrättenanfört och anser bristerna i förslaget vara sä stora att det inte utan omfattandebearbetningar kan läggas till grund för lagstiftning. Näringslivetsbyggnadsdelegation gör liknande påpekanden som tingsrätten. framhålleratt vite kan förvandlas tUl fängelse och att utredningens förslag kan få tillföljd att en ny ägare ådöms Prop.1973: 22 60 fängelseför den förre ägarens underlåtenhet. finnerdet uppenbart orimligt att ett till fängelse omvandlingsbart vite skulle kunnafölja fastigheten. Förbundet ansluter sig i övrigt till vad Breitholtz ochKällenius i sin reservation tUl utredningsförslaget anför i denna fråga. Någraremissinstanser påpekar att det även med utredningens förslag finns möjligheteratt förhala förfarandet eller omintetgöra effekten av ett vitesföreläggande.Hyresnämnden för framhåller sålunda att en fastighetsägare genomatt överlåta fastigheten på det stadium som beskrivs i 12 och 13 §§ ilagförslaget torde kunna åstadkomma att nytt föreläggande måste utfärdas motden nye ägaren. I yttrandet från Näringslivets byggnadsdelegation påpekas atten Ulojal fastighetsägare kan omintetgöra effekten av ett vite I vart fall iförhållande till en ny ägare genom att överinteckna sin fastighet inför ettbefarat vitesföreläggande. 4.1.7.3Rättskraften hos beslut med åtgärdsföreläggande Utredningens förslag att lagligheten ellerlämpligheten av ett åtgärdsföreläggande inte skall få prövas i samband medutdömandet av vitet kommenteras av endast ett fåtal remissinstanser, av vilkaSvenska kommunförbundet, samt länsstyrelserna i Stockholmsoch tUlstyrker förslaget. Omman bortser från de principiella betänkUgheterna mot en speciallösning avvitesfrågan i detta sammanhang, synes det enligt i läninte vara något att erinra mot nykonstruktionen. framhåller dockatt det kan bli vanskligt att konstatera när ett föreläggande har vunnit lagakraft, eftersom besvärstiden räknas för delgivning av beslutet ochutredningen avvisar tanken pä en begränsning av kretsen besvärsberättigade.Länsstyrelsen anser att det med hänsyn härtill kan finnas anledning att införasärskUda bestämmelser som reglerar dessa förhållanden. Enannan grupp remissinstanser, bestående av . Näringslivetsbyggnadsdelegation och anser att förslaget kantillstyrkas under vissa villkor. förklarar sig sålunda inte hanågon erinran mot förslaget under förutsättning dels att vitesföreläggande fården begränsade användning tingsrätten förordat, dels att föreläggandenameddelas av en opartisk myndighet. Näringslivets byggnadsdelegation ochfastighetsägareförbundet anser att förslaget kan tillrådas endast omföreläggandet prövats av judiciella organ. Helt negativa till utredningens förslag är fyraremissinstanser, nämUgen JK, , hovrätten över och för . JKinstämmer i utredningens önskemål att hindra oskäliga dröjsmål 1973: 22 61 genomöverklaganden men framhåller att det av regeringsrådet skisseradeförslaget, pä vilket utredningen bygger sitt, närmast är att betrakta som ettinlägg i en debatt om en allmän översyn av vitesinstitutet. Då förslagsåledes torde böra behandlas vid en utredning i ett större sammanhang, kan JKInte tillstyrka att förslaget genomförs på prov beträffande förelägganden inomett specieUt område. Än mindre bör förslaget enligt JK:s mening prövas inom ettområde som det förevarande, där stora ekonomiska Intressen för den enskUdeberörs. Även avstyrker förslaget och anser att det bör tas upp tUlbedömning I samband med en mera samlad prövning av vitesinstitutet. Enförutsättning för en ordning i enUghet med utredningens förslag måste enligthovrätten över och vara att garantier skapas för att det närfrågan om åtgärdsföreläggande skaU prövas finns en så fullständig utredning attdet på ett meningsfuUt sätt kan bedömas om åtgärdema är tekniskt genomförbaraoch ekonomiskt försvarbara. Hovrätten anser att utredningens förslag inteinnehåller några sådana garantier. Det framstår i stället som uppenbart attvitesföreläggande I många fall skulle komma att utfärdas utan projektering. Dettorde även vara svårt för en fastighetsägare att veta vilken utredning sombehövs för att övertyga kommunen om att ett verkligt hinder föreUgger. Skulledet sedermera framstå som uppenbart att det inte är ekonomiskt försvarbart attgenomföra de förelagda åtgärdema, går det inte att ta hänsyn tUl detta vidutdömandet av vitet. Fastighetsägaren får bära hela risken av att utredningenkan vara ofullständig, och det blir helt beroende av kommunens välvUja om vitetinte döms ut. Ett sådant system kan enUgt hovrättens mening inte godtas. SkaUvitesföreläggande tillerkännas rättskraft, bör det fumas en materleU regel somföreskriver att vitesföreläggande får tUlgripas endast om det efter tUlbörligatekniska och ekonomiska undersökningar visar sig försvarbart att genomföra deifrågasatta åtgärderna. Om inte fastighetsägaren själv utför sådanaundersökningar, får de genomföras av kommunen, eventuellt på fastighetsägarensbekostnad. Hovrätten anför sammanfattningsvis att utredningen bristfälUgt harbelyst de rättsliga konsekvenserna av sitt förslag och att det inte är möjligtatt på föreliggande material ta ställning till om förslaget går att genomföra.Även hyresnämnden för gmndar sin avstyrkan på att risken förfelaktiga beslut i första instans är stor. 4.1.8Instansordning vid utdömande av vite m. m. Ett tjugotal remissinstanser yttrar sig särskiltöver utredningens förslag tiU Instansordning. Endast fem av dessa tiUstyrkerförslaget, nämUgen JK med viss reservation ,länsstyrelserna i och samt . Prop.1973: 22 62 lar närmare sina synpunkter i frågan och förklarar sigdela utredningens uppfattning att föreläggande och utdömande av vite i principbör ankomma på organ som tillhör samma instanskedja. JK anser vidare uppenbartatt mål om föreläggande och utdömande av vite vilka har utpräglat rättsligkaraktär bör prövas i domstolsmässiga former. Inte minst gäller detta dåföreläggandet avser invecklade eller ekonomiskt betydande frågor, vilket oftatorde bli fallet enligt den föreslagna BSL. JK delar utredningens uppfattningatt förvaltnmgsdomstolarna torde vara väl så skickade som de allmännadomstolarna att handha de ofta speciella frågor som uppkommer i mål omegentliga förvaltningsviten. Enligt JK:s mening bör därför prövningen avförevarande mål ankomma pä förvaltningsdomstolarna, vilket innebär att detskulle tillkomma länsrätten i stället för att dels pröva besväröver kommuns beslut om föreläggande, dels som första instans besluta om utdömandeav vite. Detta förutsätter emellertid en vidgad kompetens för länsrätterna ochJK anser att en sådan reform bör upptas till övervägande. JKtillstyrker emellertid utredningens förslag på förevarande punkt som enprovisorisk lösning. Återstoden av de remissinstansersom yttrar sig angående den föreslagna instansordningen anser att i vart fallfrågor om utdömande av vite bör prövas av allmän domstol. Vissa instanser anseratt även överklagade ätgärdsförelägganden bör prövas i denna ordning.Stockholms tingsrätt framhåller sålunda att den nuvarande ordningen där utdömandeav vite ankommer på allmän domstol, är en från rättssäkerhetssynpunkt viktigomständighet med tanke på vitets straff karaktär; utdömt vite kan ju i sistahand om förbud inte stadgas förvandlas till fängelse.Även , kommun, och Skåneshandelskammare anser att allmän domstol bör pröva mål om utdömande av vite.Sveriges fastighetsägareförbund framhåller att de ekonomiska aspekterna i målenligt BSL blir av utomordentligt komplicerad natur och att prövningen av föreläggandedärför bör göras av någon instans med tiUgång till betydande sakkunskap i frågaom fastighetsvärdering, lämpligen av fastighetsdomstol. Om prövningen av vitesföreläggandeskall ankomma på , anser förbundet att utdömandet bör avgöras avdomstol, varvid såväl lagligheten som lämpligheten bör kunna prövas. Sverigesadvokatsamfund och Föreningen förvaltningsjurister delaruppfattningen att prövning av åtgärdsföreläggande skall ske vidfastighetsdomstol. Avgränsningen av debesvärsberättigades krets diskuteras i yttrandena från , Malmökommim (fastighetsnämnden) och Näringslivets byggnadsdelegation. Enbesvärsrätt för hyresgäst kan enligt medföra risk för väsentiigtidsutdräkt till men för hela Prop.1973: 22 63 förfarandet,särskilt om samtliga besvärsinstanser anlitas. Det torde enligt styrelsensmening få förutsättas att kommunerna inom rimliga gränser bevakar hyresgästemasIntressen och ger dessa tillfälle att i samband med besiktningen framförasynpunkter på ifrågasatta upprust-ningsätgärder. Styrelsen påpekar vidare attbesvärsrätten endast kan bli aktuell i de fall kommunen helt tUlämpar ettförfarande enligt lagen, och således inte när en uppgörelse träffas mellankommun och fastighetsägare eller när fastighetsägaren själv beslutar att göraen modernisering. Även kommun påpekar att en hyresgäst inte kanförhindra eller inverka på åtgärder som fastighetsägare i hyresförhållandesjälvmant vidtar i standardhöjande syfte. Näringslivets byggnadsdelegationfinner det egendomligt, om hyresgäster vid sidan av hyreslagstiftningen skullekunna komma med krav på upprustning enligt BSL utöver vad den egentliga politilagstiftningeni HS och BS förutsätter. En besvärsrätt för kommunens förmedlingsorgan kanytterligare fördröja och komplicera förfarandet genom överklaganden, som kanbli besvärande för den enskilde. Övervägande skäl talar enligt delegationensmening för att besvärsrätten i detta fall bör inskränkas så att enbart kommunenoch av åtgärdskrav berörda fastighetsägare blir taleberättigade parter. 4.1.9Kommuns skyldighet att tillämpa BSL Frågan om länsstyrelsernas tillsyn över kommunernastillämpning av BSL tas upp av , i länoch kommim (fastighetsnämnden). Tillämpningen av BSL är bara en av demånga kommunala åtgärder som behövs för en förbättring av bostadsförsörjningen.Därför kan enligt ifrågasättas om en statlig myndighet skallöva tillsyn över kommunerna beträffande till-lämpningen av lagen. En kommun kani andra väsentliga avseenden handla pä ett sätt eUer underlåta att handla somockså skulle behöva påtalas. förutsätter att tillsynen skallavse lagens konsekventa tillämpning och mera allmän underlåtenhet att tUlämpalagen och sålunda inte avse enskilda fall. Styrelsen avstyrker därför att ilagen tas in en bestämmelse om en statlig tUlsynsverksamhet. En viss bevakningfrån statliga myndigheters sida av kommunernas samlade bostadsförsörjningsåtgärdersker redan nu genom länsbostadsnämndernas yttranden överbostadsbyggnadsprogrammen. I program av den typ som förutsätts skall ocksåmoderniseringsåtgärder ingå. anser att utredningens förslaggenom denna utvidgning av åliggandet för nämnderna kommer att i storutsträckning kunna tUlgodoses. kommun påpekar att sådan förnyelse avbyggnadsbeståndet, som brukar inrymmas i begreppet sanering, har med bortseendefrån planeringsfrågorna ansetts ligga helt inom ramen för den kommunalasjälvstyrelsen. De åtgärder, som kommer i fråga, synes ligga i linje medsaneringsverksamheten i konventionell mening och skilja sig från Prop.1973: 22 64 despecialreglerade funktioner som omhänderhas av t. ex. brand-, byggnads- ochhälsovårdsmyndigheter. Någon speciell tUlsyn från länsstjrel-sens sida synesdärför enligt kommunens mening inte lämplig eller erforderlig. iMalmöhus län anser att frågan inte är tillräckligt utredd och att ettställningstagande inte nu bör ske. 4.2Förslaget till ändringar i FL Flertalet remissinstanser som yttrar sig överutrediungens förslag tUI ändringar i FL tUlstyrker eUer har ingen erinran motförslaget. Några instanser ifrågasätter emeUertid nödvändigheten avändringarna. Till dessa hör statens planverk, som stöder utredningensuppfattning att en aktiv markpoUtlk är viktig för genomförande avsaneringsprogrammen. framhåller emellertid beträffande förslagetatt upphäva areal- och värderegeln inom saneringsområde att det i de fallbestämmelsen skulle komma att tiUämpas föreUgger ett i saneringsprogrammetdokumenterat inttesse från kommunens sida att förvärva fas-tighetema. DemöjUgheter de antagna ändringarna i ExL erbjuder kommunema i dettaavseende är inte mindre än FL:s. Expropria-tlonsreglerna förtätbebyggelseändamål har nänUigen utformats efter mönster av FL. Frågan är,anför planverket, om expropriation och förköp är tUlräckliga instrument försaneringsprogrammens genomförande. Ytterligare förstärkning av kommunemasmöjligheter att föra en aktiv markpolitik kan behövas. harIngen erinran mot utredningens förslag men ifrågasätter om inte expropriation,efter vissa förenklingar av förfarandet, skulle vara ett bättre markpolltlskthjälpmedel, t. ex. om tUlståndsprövnlngen hos Kungl. Maj:t i viss omfattningkunde delegeras tUl . Tillde övriga remissinstanser som tillstyrker eller inte har någon erinran mot attFL görs tUlämplig också på tomträtt hör , hovrätten över ochBlekinge, , , samtliga länsbostadsnämndersom behandlar frågan, , länsstyrelserna i samtGöteborgs och län, , , , , ochSundsvalls kommuner, Handelskammaren i , boendeutredningen, bygglagutredningen.Svenska kommunförbundet. , , , . , , , , samt Östra och . (generalplaneberedningensexpertutskott) uppger att av alla fastigheter inom kommunen ärupplåtna med tomträtt. En utvidgning av förköpsrätten tUl att avse äventomträtt är för vidkommande därför mycket angelägen. Prop.1973: 22 65 / påpekar att det med tanke på gällandevärdegräns . i taxeringsvärde är tveksamt om förköpsrättbeträffande tomträtt kommer att avse samma fastighetskategorier som vid kommunensäganderättsförvärv genom förköp. Endast om man knyter värdegränsen i fråga omförköp av tomträtt inte bara till värdet av byggnaden utan också till värdetav marken trots att marken inte är föremål för äganderättstransaktion uppstår kongruens mellan förköp av fastigheter och tomträtter. kommun (fastighetsnämnden)framhåller att ett förköp av tomträtt före upplåtelseperiodens utgång iallmänhet bör ställa sig fördelaktigare än en tidsödande och kostnadskrävandeexpropriation under löpande upplåtelseperiod eUer Inlösen efter uppsägning.Kommunen påpekar även att möjligheten till uppsägning vid upplåtelseperiodensslut är begränsad. Några remissinstanser är kritiskatill eller motsätter sig den föreslagna utvidgningen av förköpsrätten tiU attomfatta även tomträtt. Till dessa hör , ochGöteborgs kommuner samt . tillstyrker attkommun får möjlighet att förköpa tomträtter inom saneringsområde. Tingsrättenanser däremot inte att tlUräckliga skäl har anförts för att Införa förköpsrätttill tomträtter utanför sådant område. (fastighetsnämnden)framhåller att tomträttsinstitutet allmänt har ansetts ge tomträttshavar-na detbästa skyddet för att marken under hela nyttj andetiden kan utnyttjas för detändamål till vilket den från början varit avsedd. Om förköp nu skall kunnautövas på sådana fastigheter innebär detta att man frångår en av defundamentala principerna för tomträtt. Kommunen föreslår därför, I likhet medtingsrätten, att denna förköpsrätt endast skaU utnyttjas inom av kommunenpreciserat saneringsområde. En på så sätt avgränsad förköpsrätt föreslår ocksåGöteborgs kommun som bl. a. framhåller att den administrativa belastningenskulle bli betydande i vart faU för de större kommunema om varje överlåtelseav tomträtt skulle bU föremål för förköpsprövning. Möjlighet att förköpatomträtt torde enligt vara av endast marginell nyttaför kommunerna men väsentligt öka omfattningen av förköpslagens negativa konsekvenser. Utredningens förslag om upphävandeav a r e a 1- och värderegeln inom sanermgsområden har också mottagits Ihuvudsak positivt. Till dem som tillstyrker eller inte har någon erinran motförslaget hör , och tingsrätter, ,samtliga länsbostadsnämnder som berör frågan, ,länsstyrelserna i , samt ,, , , , , och kommuner, boendeutredningen, bygglagutredningen. 5 1973.1 saml. Prop.1973: 22 66 munförbundet.Svenska sparbanksföreningen, , , , , Svenska , , , Föreningen samt . framhåller att denföreslagna utvidgningen förbättrar kommunemas möjligheter att utnyttjaförköpsinstitutet som markpolltlskt hjälpmedel, eftersom areal- och värderegelnmånga gånger medför att för kommunema Intressanta fastigheter inom ett saneringsområdefaller utanför FL:s tillämpningsområde. Flera av de remissinstanser som är positiva tillett upphävande av areal- och värderegeln inom saneringsområden är kritiska tillutredningens förslag rörande saneringsområdets bestämmande. Enligt Sveahovrätt är det inte lämpligt att en kommun ensidigt bestämmer omfattningen avsaneringsområde. Kommuns beslut härom bör, såsom i fråga om detaljplaner,understäUas för fastställelse. Liknande synpunkter anför statenshyresråd. i anser att saneringsprogrammen åtminstone med den irmebörd de getts av utredningen torde bli alltförflexibla för att kunna utgöra underlag för ett avsteg från FL:s areal- ochvärderegel. Från rättssäkerhetssynpunkt finner det betänkligtatt kommunema ensidigt och utan att sakägarna fått tUlfälle att framföra sinasynpunkter skall kunna bestämma om ett för den enskilde så betydelsefulltavsteg från FL:s huvudregel. ifrågasätter om inte undantaget frånareal- och värderegeln i stället skulle kunna knytas direkt tUl degenomförandeplaner som kommer att ingå i saneringsprogrammen. Länsstyrelsenfömtsätter då att det blir fråga om fysiska planer som handläggs i den ordningsom föreskrivs för antagande av generalplan. (generalplaneberedningens expertutskott) anser det angeläget att man finnerandra former för borttagande av areal- och värderegeln än att anknyta tillbostadssaneringsprogrammen. Även kommun (fastighetsnämnden) framhålleratt frågan om precisering av saneringsområde bör ägnas speciell uppmärksamhet.Liknande synpunkter anför Svenska . tillstyrkerutredningens förslag under förutsättning att saneringsområdena får entUlfredsställande rättsUg stäUning. Några remissinstanser är kritiska till eUermotsätter sig ett upphävande av areal- och värderegeln Inom saneringsområden.TUl dessa hör hovrätten över och , statens institut förbyggnadsforskning. Handelskammaren i , ,. Näringslivets byggnadsdelegation, Sverigesadvokatsamfund samt . Hovrätten över och anser attutredningen har anfört tillräckliga skäl för ändring av den avvägningmeUan olika in- Prop.1973: 22 67 tressen som vid lagens tiUkomst tog sig uttryck i areal-och värderegeln. påpekar att begreppetsaneringsområde kommer att få direkta rättsverkningar och aUtså inte endasttjänar som gmndval för bostadspolitiska överväganden. Bestämmandet avsane-ringsomrädets gränser kräver därför noggranna överväganden och regleradeformer. Saneringsomräde bör i detta hänseende jämställas med planinstitutenenligt byggnadslagstiftningen. De markägare som berörs av förslag tUlsaneringsområde bör ha möjlighet att yttra sig över förslaget. Vidare bör enöverprövning av kommunens beslut kunna ske. Ett genomförande av utredningensförslag skulle enligt förbundet en från rättvisesynpunkt integodtagbar värdeminskning för fastigheter inom jämfört med fastigheter utanförområdet. Handelskammaren i och Svenska byggnadsentreprenörföreningenanför liknande synpunkter. Även understryker riskenför värdemuiskningar eftersom den normala fastighetsomsättningen sannolikt Idet närmaste skuUe upphöra. Härigenom riskeras att området snabbt deklasserasoch successivt förslummas. Även förslaget om förlängning ivissa fall av den tid under vilken förköp kan utövas har i huvudsak fått ettpositivt mottagande bland remissinstansema. Sålunda stöds förslaget avbostadsstyrelsen, samtliga länsbostadsnämnder som uttalar sig om förslaget,länsstyrelserna i samt , samtliga kommunersom behandlar frågan, boendeutredningen. , , , , . , , , Svenska kommunaltekniska föreningen, samt Östra och . kommim anser att denföreslagna ändringen endast har en marginell betydelse eftersom en lösningalltid brakar kunna uppnås när partema är överens. Med hänvisning tUl att dennu normala tiden visat sig vara för kort ifrågasätter Sundsvallskommun om inte tiden kan utsträckas oberoende av överenskommelsemellan partema. Näringslivets byggnadsdelegationframhåUer att förslaget erbjuder en möjlighet tUl förhandling.