prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — 2 § om att den som är , dvs. omyndig, och ej förut varitgift inte får ingå äktenskap utan föräldrarnas samtycke upphävas. Däremot skallfortfarande gäUa att den som är förklarad omyndig inte skall få ingå äktenskaputan förmyndarens samtycke. Denna regel upptages i förevarande paragraf. Mot denna bakgrund har föredragande statsrådetförordat att, om förklaring meddelats enligt 10 kap. 2 § FB att underårig skallförbli omyndig också efter uppnådd myndighetsålder, den underårige inte skallfå ingå äktenskap utan förmyndarens samtycke. Något behov av en sådan regel hartidigare mte förelegat, eftersom den som är omyndig nu behöver samtycke avgiftoman för att ingå äktenskap. Föreligger beträffande den underårige sådanaomständigheter att rättens förklaring om att han skall förbli omyndig ocksåefter uppnådd myndighetsålder bör meddelas, får detta förhållande beaktas vidlämnandet av giftomannasamtycke. Föredragande statsrådet har i motiven anförtatt ifall omständigheterna beträffande en underårig är sådana som sagts denunderåriges föräldrar enligt förslaget i princip kan förhindra ett giftermålgenom att utverka förklaring enligt 10 kap. 2 § FB och därefter vägra samtycketUl äktenskapet. Häremot kan invändas att normalt behövs inte sådant rättensförordnande förrän i anslutning till myndighetsålderns inträde. Skulle någonbegära sådan förklaring dessförm-nan, torde rätten komma att avslåframställningen redan av det skälet att frågan är för tidigt väckt. Det rör sigju om människor i sådan ålder att de är under stark utveckling. Om förklaringenligt nämnda lagrum i FB skall kunna utverkas för det nya syfte, somföredragande statsrådet angivit, redan när den underårige fyllt ,torde fordras en uttryckUg lagregel härom. En sådan regel har lämpUgen sinplats i FB och kan fogas som ett andra stycke till 10 kap. 2 § med följandeinnehåll: "Föreligger beträffande den som fyllt aderton men ej tjugu år sådan omständighet som avses i 1 §, skall rättenpå begäran av förmyndaren förklara att den underårige icke får mgå äktenskaputan förmyndarens samtycke." För att möjliggöra interimistiskt beslut torde ett tilläggböra göras till 20 kap. 20 § FB. Föredragande statsrådet har under denna paragraf anförtatt reglerna om släktskap såsom äktenskapshinder endast tar sikte på biologisksläktskap och att det sålunda inte finns något hinder mot att adoptant ochadoptivbarn ingår äktenskap med varandra. Han hänvisar i detta hänseende tUl 4kap. 7 § FB som innehåUer att all verkan av adoption upphör i nämnda fall. Vadsom sägs i 8 § i samma kapitel om att adoptivbarn skall anses som adoptantensbarn i äktenskap och icke som barn till sina biologiska föräldrar, när frågauppkommer att tillämpa bestämmelse i lag som tUlägger släktskap rättsUgbetydelse, skall alltså till följd av undantagsregeln i paragrafens andrastycke ej gälla. Godtages vad lagrådet ifrågasatt vid 1 kap., synesanlednuig saknas att vidtaga den i förevarande paragraf föreslagna ändringen. 3 och 4 §§ Godtages vad lagrådet ifrågasattvid 1 kap., torde i förevarande paragrafer uttrycket "mannen ochkvinnan" kunna ersättas med "de trolovade". 2, 3, 4, 6 och 8 §§ Godtages vad lagrådet ifrågasattvid 1 kap,, torde 2, 3, 4 och 8 §§ kunna kvarstå i oförändrad lydelse ochanledning saknas att vidtaga ändring i 6 § andra stycket. Om emellertid 2 § ändras, torde i tydlighetens intressenuvarande uttryckssätt användas och förutsättningen för vigsel inom eller inom annat trossamfund anges vara att mannen och kvinnan eller enav dem tillhör kyrkan resp. samfundet. Enligt förslagets ordalydelse skallstadgandet i första stycket första punkten av förevarande paragraf avse gäldsom uppkommit innan giftorättsgemenskapen mellan makama upphörde. Innebördenhärav är oklar; närmast pekar uttrycket på gäld som uppkommit efter det bödel- Detta är emellertid såsom framgår av vad somanförts i remissprotokollet ej avsikten. Lagrådet förordar, att regeln såutformas att den otvetydigt avser gäld som uppkommit föreboskillnadsansökningen eller, vid äktenskapets upplösning genom mannens dödutan att talan om äktenskapsskillnad då var anhängig, före upplösningen eller,vid äktenskapets upplösning i annat fall, före ansökningen om äktenskapsskiUnad.Vad nu förordats föranleder att det beträffande den enskilda egendom som skallsvara för denna gäld bör utsägas att detta gäller den egendom hustrun ägde vidden tillämpliga tidpunkten. Med hänsyn till vad lagrådet kommeratt anföra vid 11 kap. 3 och 6 §§ bör fall då mannen dör, medan mål omäktenskapsskillnad är anhängigt men sedan frågan om äktenskapsskillnadenenligt 11 kap. 3 § förfallit, rätteligen anses som fall då äktenskapet upplösesutan att talan om äktenskapsskUlnad är anhängig. Att här tynga lagstiftningenmed särskilda regler i detta hänseende synes dock knappast behövligt. Genom förslagets omgestaltning avreglerna om upplösning av äktenskap har som huvudregel upptagits att makar somär ense om att upplösa äktenskapet skall få äktenskapsskillnad utanatt något skäl behöver anföras. Har någon av makarna vårdnaden om barn under 16år eller vill endast ene maken skUjas, kan äktenskapsskUlnad dock ej vinnasomedelbart utan först efter en betänketid . Av de nyheterförslaget innehåller anser sig lagrådet till mera allmänt övervägande böraupptaga endast den föreslagna betänketiden och dess utformning. Betänketid börjar löpa från det attgemensam ansökning om äktenskapsskillnad inkommer eller ansökan om stämningdelges. Förslaget innehåller inga regler om att rätten skall angiva den tidunder vilken betänketiden löper och ej heller skall automatiskt ske någonreglering av sådana frågor som vid det faktiska upphörandet av samlevnaden behöverlösas, såsom om vårdnad om barn, underhåll och rätt att sitta kvar i hemmet.Avsikten härmed är att inledandet av betänketid ej skall framstå som ett mereller mindre definitivt steg mot skilsmässa och att det skall i möjligaste månundvikas att rätten behandlar makarnas personliga förhållanden. I praktikentorde emellertid i stor utsträckning vara påkallat att interimistiska beslutmeddelas om vårdnad, underhållsbidrag m. m. Föreligger oenighet meUan makarna,kan beslut i dessa frågor knappast ske utan att rätten får inblick i makarnaspersonliga förhållanden. Förhandling kommer att äga rum och man måste räknamed att därvid inbördes motsättningar kommer att dragas fram. Enligt lagrådetsmening kan det därför starkt ifrågasättas huruvida utsikterna till försoningmellan makarna ökas genom att enligt förslaget ej Prop.1973: 32 310 automatisktskall meddelas beslut, som anger att betänketid löper och medför bestämdarättsverkningar. Å andra sidan medför det förhållandet att såbegränsade rättsverkningar knutits till det faktum att betänketid börjat löpabetydande olägenheter. Då enligt förslaget reglering av frågan om vårdnaden avbarn ej sker automatiskt, tillkommer vårdnaden sålunda även båda makarna gemensamt. Som tidigare nämnts kan emellertidinterimistiska förordnanden meddelas. Här må framhållas att med hänsyn tUlannan lagstiftning i vissa fall sådana förordnanden är nödvändiga. Sålundafordras för att bidragsförskott skall utgå att vårdnaden om barn tillkommerendast en av föräldrarna och att underhållsbidrag till barnet blivitfastställt. Det är ej uteslutet att interimistiska förordnanden kan behövas iandra sammanhang när fråga är om olika ekonomiska bidrag eller att det fordrasatt makarna skall kunna visa att betänketid har börjat löpa. Dessa och liknandefrågor är ej närmare berörda i remissen. Lagrådet har inom ramen för behandlingenav detta förslag ej möjlighet att undersöka dessa frågor mera ingående. Vad gäller makarnas egendom blir enligt huvudregelni 6 § vad make förvärvar efter det att talan om äktenskapsskillnad väckts hansenskilda egendom, om det dömes till äktenskapsskillnad. Däremot medför talansväckande resp. betänketidens inledande ingen ändring av karaktären hos denegendom makarna förvärvat utan denna kvarstår oförändrad tillbodelningen efter vunnen äktenskapsskillnad. Beträffande den egendom somförvärvats efter skUlnadsansökningen är osäkert vilken karaktär den slutligenskall få och så som regelsystemet är uppbyggt måste den fram till äktenskapsskillnadenbehandlas som giftorättsgods. Det sagda innebär att under betänketidenbeträffande såväl före som efter ansökningen förvärvad egendom debegränsningar i rådigheten som 6 kap. 4 och 5 §§ föreskriver kommer att gälla.Den ene maken kan alltså ej utan den andras samtycke avhända sig eller intecknafastighet eller överlåta något som ingår i det gemensamma bohaget. Dennaordning kan, när det föreligger stridighet mellan makarna, ej vara särskiltlämplig. Enligt den ordning som enligt förslaget kommer att gälla föreliggeremellertid för makar, som finner lämpligast att en upplösning avgjftorättsgemenskapen genast kommer tiU stånd, möjUghet att medansökan om äktenskapsskillnad begära boskillnad. Stundom torde också ettliknande resultat kunna nås genom att upprätta äktenskapsförord. Förfares påsådant sätt, undgås också det med förslaget i och för sig otillfredsställandeförhållandet att ovisshet under ofta avsevärd tid skall råda om den slutligakaraktären hos den efter ansökningen förvärvade egendomen. Det må emellertidanmärkas, att när oenighet råder mellan makama utvägen att söka boskillnad ärbegränsad och att ingå äktenskapsförord utesluten. Vidare är att beakta attupplösningen avgiftorättsgemenskapen genom bodelning på grund av boskillnad kan inverka påmöjUgheten att erhålla rätten till den gemensamma bostaden enligt den särskildalagen i det ämnet samt att därför boskUlnad ej framstår som önskvärd. Detanförda visar enligt lagrådets mening att den föreslagna ordningen attupplösning av giftorättsgemenskapen sker först efter vunnen äktenskapsskillnadej är invändningsfri. Alldelesbortsett från de i den allmänna inledningen berörda komplikationerna iförhåUande till de internationelltprivaträttsliga reglema framstår det förlagrådet som tveksamt om avskaffandet av hemskillnaden och införandet avinstitutet betänketid innebär någon . På sätt i det föregående påvisatssynes dock genom anlitande av andra institut såsom interimistiskaförordnanden, äktenskapsförord och boskillnad som regel kunna uppnås ensådan rättslig reglering som i det särskilda fallet kan vara påkallad.Tillräckliga skäl för att avstyrka den föreslagna betänketiden kan därför ejanses föreligga. Det synes emellertid påkallat att förfarandet vid betänketidblir något mera formbundet än enligt förslaget. Lagrådet återkommer till dennafråga vid 15 kap. 4 och 5 §§. Såväl i förevarande paragrafer som i 3 § anges somförutsättning för vinnande av äktenskapsskillnad efter betänketid att dennalöpt . För att undvika att dubbla regler ges om samma sakförordas att den i envar av förevarande paragrafer upptagna tidsbestämningenfår utgå. I 3 § kommer då att helt regleras frågan om när betänketid löper ochhur länge den skall ha pågått för att äktenskapsskiUnad efter betänketid skallkunna vinnas. Medden uppläggning reglerna om betänketid givits framstår betänketiden ej som ettled i det processuella förfarandet utan som ett materiellt institut. Med hänsynhärtill är det ej självfallet att förefintlighet av betänketid är beroende påatt ett mål om äktenskapsskillnad är anhängigt. Det är sålunda ej utan vidareklart att betänketiden ej fortsätter att löpa fastän talan omäktenskapsskillnad avvisats eller mål därom, t. ex. på grund av återkallelse,avskrivits. Det förordas att i tydlighetens intresse som sista punkt iparagrafen upptages en bestämmelse av innehåll att om talan omäktenskapsskillnad avvisas eller mål därom avskrives, betänketiden upphör. Regeln att, därest yrkande om äktenskapsskillnad ejframställts på nytt senast från betänketidens början, frågan omäktenskapsskillnad är förfallen innebär att betänketiden är slut alldelesoavsett om målet icke avskrives efter ettårstidens utgång.Konsekvensen bör vara, att de verkningar som är knutna till att fråga omäktenskaps- 1973: 32 312 skUlnadär anhängig icke bör inträda, sedan på grund av betänketidens utgång fråga omäktenskapsskillnad förfallit, även om målet ej avskrives vid tidensutgång. Detta är att beakta vid utformningen av 6 och 9 §§ i förevarandekapitel, 7 kap. 4 § och 13 kap. 2 § GB samt 3 kap. 8 § ÄB. Ytterligare månämnas det läge som till följd av den nu diskuterade ettårsregeln kan uppkommadärest ansökan om äktenskapsskiUnad avvisas, talan fullföljes motawisningsbeslutet och högre instans undanröjer awisningsbeslutet med påföljdatt målet skall upptagas. för prövningen i högre rätt löperbetänketiden. Drager prövningen av awisningsfrågan i högre rätt ut sålänge att ettårstiden börjar närma sig slutet, måste den som söker skillnadframställa sitt andra skillnadsyrkande vid tingsrätten redan innanawisningsfrågan avgjorts. Gör han ej det och kommer ej avgörandet iawisningsfrågan före ettårstidens utgång, är nämligen frågan omäktenskapsskillnad på den gjorda ansökningen förfallen vid ettårstidens utgång. Den i stadgandet upptagna föreskriften att detsärskilda yrkandet om äktenskapsskillnad enligt förevarande paragraf skallgöras muntligen inför rätten eller skriftligen synes vara av beskaffenhet attböra upptagas i 15 kap. Lagrådet kommer att behandla denna fråga vid 15 kap. 4och 5 §§. EnUgt förslaget kan åklagare föra talan omäktenskapsskillnad, om äktenskap ingåtts i strid mot 2 kap. 3 § första stycketeller mot 2 kap. 4 § och det tidigare äktenskapet ej blivit upplöst. Skyldighetför åklagaren att föra talan skall dock i motsats till vad som förnärvarande gäller beträffande återgång av äktenskap i motsvarande fall ickeföreligga. Föredragande statsrådet har anfört, att man icke kan helt uteslutaatt ett äktenskap kan böra accepteras av samhället trots att det har ingåtts istrid mot indispensabelt äktenskapshinder. Väckes emellertid talan av åklagare,har domstolen intet annat val än att döma till äktenskapsskillnad. Det kanenligt lagrådets mening ifrågasättas, om icke de skäl som anförts för endiskretionär prövning av åklagaren borde leda tiU att även domstolen, omåklagare väcker talan, får möjlighet att avstå från att döma tilläktenskapsskillnad. Ett stadgande härom skulle kunna upptagas i en andra punkti tredje stycket med innehåll, att föres sådan talan dvs. av åklagare skall dömas tilläktenskapsskillnad, om ej särskilda skäl är däremot. Enligt första punkten i förevarande paragraf skallden däri föreskrivna verkan inträda, om make avlider medan målet omäktenskapsskillnad är anhängigt. Att beakta är emellertid att, såsom lagrådetantytt vid 3 §, frågan om äktenskapsskUlnad enligt sistnämnda stadgande förfaller 1973: 32 313 medanmålet ännu är anhängigt. För dylika fall bör den avgörande tidpunkten förverkan som stadgas i förevarande paragraf vara när frågan omäktenskapsskillnaden förfaller och ej när målet avskrives. Lagrådet förordardärför att förutsättning för den föreskrivna effektens inträde skall vara attmaken avlider, "medan nämnda talan dvs. talan om äktenskapsskillnad utan att frågan om äktenskapsskillnad enligt 3 § förfallit är anhängig". Första punkten i första stycket av förevarandeparagraf skulle enligt lagrådets mening bli något lättillgängUgare om denerhölle följande lydelse: "Har talan om äktenskapsskUlnad väckts, skall,om ena maken yrkar det och det behövs för att säkerställa hans rätt, så mycketav andra makens giftorättsgods sättas under särskild vård och förvaltning sommotsvarar vad den förre kan antagas vid bodelningen få av detta gods." Under hänvisning tUl vad lagrådet anfört vid 3 § ombehovet av en regel att betänketiden upphör om äktcnskapsskillnadsansökningenåterkallas och målet avskrives förordas, att regeln i tredje stycket får innehållaatt förordnandet skall gälla tUl dess bodelning skett eller talan omäktenskapsskillnad avskrivits eller fråga om äktenskapsskillnad förfallitenligt 3 §. Med hänsyn tUl vad som anförts vid 11 kap. 3 §torde den föreslagna nya regeln i första stycket böra så jämkas att den ej blirtillämplig i det fall att boskUlnaden sökts eller dödsfallet inträffat undertiden efter det frågan om äktenskapsskillnad enligt 11 kap. 3 § förfallit meninnan målet om äktenskapsskillnad avskrivits. Lagrådet, som därjämte förordarviss jämkning av redaktioneU natur, får därför föreslå, att andra punkten iförsta stycket får följande lydelse: "Var, när ansökan om boskillnadgjordes eller dödsfallet inträffade, talan om äktenskapsskillnad, utan attfråga om äktenskapsskillnad enligt 11 kap. 3 § förfallit, anhängig, täckesdock endast gäld som tillkommit före ansökningen om äktenskapsskillnad." Den nu förordade jämkningsregeln skall enligt det iförevarande lagrum föreslagna stadgandet vinna tillämpning om en likadelningskulle framstå som uppenbart obillig med hänsyn till vissa angivna förhållanden.Även i de uttalanden föredragande statsrådet gör framhålles upprepade gångeratt jämkning skall göras i det resultat en likadelning ger. Vid bedömande av vad förslaget innebär är attbeakta att, med den uppbyggnad första punkten i förevarande paragraf har, underdelningen ingårsådant tUläggande av giftorättsgods som sker enligt de stadganden till vilka hänvisasi punkten. Först sedan sådant tilläggande skett, blir fråga om att dela vaddärefter återstår lika. Vid dessa förhållanden kan sägas, att likadelning ägerrum endast för den händelse någon tUlämpning av de stadganden till vilkahänvisas i första punkten ej skall ske; tillämpas sådant stadgande blirnämligen effekten att makarnas behållna giftorättsgods ej delas lika. NärmasttUl hands föreligger därför att anse jämkningsregeln skola gälla endast i detfall att särskild tilldelning enligt de i första punkten angivna lagrummen ejskall äga rum dvs. endast när allt makarnas behållna giftorättsgods skalldelas lika. Det kan emellertid ifrågasättas om detta överensstämmer med dengrundtanke på vilken förslaget vilar. Även i det fall att tilldelning enligtspecialreglerna sker och därefter återstoden delas lika, kan resultatet från desynpunkter som är att anlägga framstå som uppenbart obilligt. Jämkningsregelnbör därför vara tillämplig på nu antydda fall. Med det i remissprotokolletgjorda betonandet av att reformen avser att justera resultatet av en likadelningligger den tanken nära att för dessa fall jämkning skulle kunna ske endastbeträffande den egendom som skall delas lika, dvs. beträffande den egendom somefter tilldelningen för särskilda ändamål återstår tUl likadelning. Emellertidsynes ett från allmän billighetssynpunkt otillfredsstäUande resultat kunnauppkomma ej blott genom likadelningen utan även genom tilldelning enligt desärskilda reglerna. Med den fria bedömning vartill förslaget syftar synesdärför bäst förenUgt att jämkningsmöjlighet öppnas även beträffande tiUdelningsom sker enligt sistnämnda regler. Vad nu anförts visar, att den förordadejämkningsregeln i själva verket griper tämligen djupt in i de förhållanden sominbegripes under äktenskapets ekonomiska rättsverkningar. Dessa förhållandenavses skola reformeras i en senare etapp och det ligger i sakens natur att detär vanskligt att nu utan den överblick en utredning ger göra mera ingripandeändringar i dem. TUl belysning härav må anföras att så som jämkningsregeln äruppbyggd make som saknar giftorättsgods ej kan tillgodoses genom jämkning.Vidare är regelns förhållande till bestämmelser som rör den enskUda egendomenoklar. berörda omständigheter kan dock ej anses ha den tyngd att de utgörett hinder att vidtaga en reform av den omfattning som enligt vad sagtsbäst överensstämmer med syftet med förslaget. Å andra sidan manar de nämndaomständighetema till att i tillämpningen stor försiktighet bör iakttagas, oaktatatt regeln med nödvändighet måste ges sådan utformning att den i och för sigger möjlighet till vid tillämpning. Skall en jämkningsregel upptagas i enlighet med vadlagrådet funnit bäst förenligt med förslagets syfte, innebär den att jämkningskall kunna göras i resultat som nås med tillämpning av de stadganden tillvilka hänvisas i förevarande paragraf. Med hänsyn härtill synes i tydlighetensin- tresse lämpligast att regeln upptages, ej i förevarandeparagraf utan efter de nämnda stadgandena i en ny paragraf, betecknad 12a §. Regeln kan då givas det innehållet, att om vid bodelning på grund av äktenskapsskillnaddelning enligt vad förat stadgats skulle framstå som uppenbart obiUig medhänsyn till makarnas ekonomiska förhållanden och den tid äktenskapet varat,delningen i stället skall ske efter annan grund som finnes skälig. Jämkningsmöjligheterna skall enligtförslaget vara underkastade begränsning med den innebörden, att jämkningen ejskall kunna medföra, att den därav gynnade maken erhåller något av andra makensgiftorättsgods. Utan att ingå på sakUg bedömning av begränsningsregelns lämpligheti och för sig får lagrådet förorda att den får lydelsen att make på grund avdenna bestämmelse ej kan erhålla mera än vad som svarar mot hansgiftorättsgods. Med denna formulering betages make självfallet ej rätt att pågrund av exempelvis likadelningsregeln erhålla mera än vad som svarar mot hanseget giftorättsgods; uteslutet är emellertid att genom jämkningsregeln gesådan make ytterligare tUlskott från andra makens giftorättsgods. Bifalles vad lagrådet nu förordat,bör förevarande paragraf innehålla endast det föreslagna stadgandet i förstapunkten med den jämkningen att hänvisning bör ske även till 12 a §. Bifalles vad lagrådet förordat vid3 §, bör i kapitlet upptagas en ny paragraf med ovan angivna beteckning. 15 kap. 4 och 5 §§ I fråga om sättet för attanhängiggöra mål om äktenskapsskillnad skall enligt förslaget gälla, att närmakarna är ense om skillnad de skall göra gemensam ansökan, medan när yrkandeom äktenskapsskillnad görs av endast ena maken talan anhängiggöres genomstämningsansökan. Det synes lagrådet lämpligt attdenna ordning, vilken överensstämmer med den i gällande rätt, liksom nu ärfallet direkt framgår av ordalydelsen i förevarande kapitel. Lagrådet förordardärför att i 4 § uttrycket att äktenskapsmål "instämmes" till angivendomstol bibehålles samt att regeln i första stycket av förslagets 5 § om närmål om äktenskapsskillnad kan anhängiggöras genom ansökan överflyttas till 4 §och alltså får utgöra ett undantag från den förut angivna huvudregeln. Förslagets lagtext innehåller ejnågon reglering beträffande spörsmålet hur yrkanden i frågor som sammanhängermed skillnaden, t. ex. om underhållsbidrag eller rätt att sitta kvar i hemmet,skall kunna framställas. Tanken tycks emellertid vara, att så snart oenighetföreligger på nå- Prop.1973: 32 316 gon punkt vid äktenskapsskillnadsmålets anhängiggörande,väckande av talan skaU ske genom stämningsansökan. Att märka är att när betänketiderfordras för dom på äktenskapsskillnad målet kan vara anhängigt . Detsynes ej osannolikt, att även om enighet i alla hänseenden förelegat frånbörjan och målet därför anhängiggjorts genom ansökan, den ene maken senare pågrund av ändrade förhållanden önskar annan lösning av visst spörsmål varomförut enighet rått eller vill erhålla avgörande av fråga som ursprungligen ejupptagits. Lagen ger ingen anvisning om sättet för att framställa yrkanden isådana hänseenden. Enligt lagrådets mening synes det lämpligaste vara, attyrkanden i frågor som sammanhänger med äktenskapsskiUnad skall, sedan frågan omäktenskapsskiUnad behörigen anhängiggjorts, kunna framställas i äktenskapsskUlnadsmåletutan särskild stämning. För att detta skall otvetydigt framgå bör en särskUdregel upptagas i saken. Den synes lämpligen kunna utgöra ett andra stycke i 4§. Såsom lagrådet redan vid 11 kap. anmärkt innehållerlagförslaget ej någon regel om vad domstolen har att göra när ettäktenskapsskillnadsmål blivit anhängigt. Ordningen bör uppenbarligen vara atträtten så snart lämpligen kan ske prövar huruvida det kan dömas till äktenskapsskillnadgenast eller om betänketid först skall löpa. Vid gemensam ansökan torde sakenvanUgen kunna prövas . Har målet anhängiggjorts av ene maken genomstämning kan, om make har barn under sin vårdnad, redan från början sägas attbetänketid erfordras.