prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Det synes dock antagligt att övervägande delen av dehemskillnader som mte fullföljs genom äktenskapsskillnad avslutas genom attmakarna återupptar samlevnaden. Desakkunniga föreslår som huvudregel att makar som är ense om att upplösaäktenskapet skall kunna få äktenskapsskillnad . Remissutfallet är pådenna punkt splittrat. Åtskilliga remissinstanser godtar förslaget eller lämnardet utan erinran, medan andra remissm-stanser förordar någon form av betänketidför att minska risken för förhastade skUsmässor. Gentemot det nuvarande systemet meden betänketid i form av ett hemskillnadsår kan den anmärkningen riktas atthemskillnaden i det stora flertalet fall inte får denverkan att makarna avstår från skUsmässa, varför hemskillnaden ofta lättframstår som en onödig fördröjning av en under alla omständigheter oundvikligupplösning av äktenskapet. Inte sällan föranleds skUsmässan av att en avmakarna eller kanske båda vill ingå nytt äktenskap. I andra fallaktualiseras detta under hemskUlnadsåret. Så länge hemskUlnads-tiden löper kanemeUertid ingen av makarna gifta om sig, utan de hänvisas då till samlevnad iannan form än äktenskap. Det kan vidare med fog göras gällande, att den av migi det föregående berörda principen om äktenskapets frivillighet leder till attmakar bör kunna ha anspråk på att få äktenskapet upplöst utan någontidsutdräkt. Visserligen kan en regel av sådan innebörd sägas innefatta en vissrisk för att skilsmässor kommer tUl stånd på grundval av beslut som i självaverket inte är fattade efter moget övervägande. Denna risk synes mig dockförhållandevis liten. Jag är övertygad om att de flesta makar noggrant harövervägt situationen innan de tar steget att vända sig till domstol med ansökanom skilsmässa. Man får inte heller förbise, att det tar sin tid att ordna depraktiska detaljer som är förknippade med en sådan ansökan. Slutligen börockså påpekas att det under alla förhållanden är makamas sak att bestämma om deskall skiljas och att eventuella förhastade beslut inte nödvändigtvis behöverfå sådana skadeverkningar att lagstiftaren bör ha ambitionen att undanröjavarje risk för sådana beslut, även till det priset att en upplösning av äktenskapetfördröjs i den stora majoritet av skUsmässofall där något förhastat beslut inteföreligger. Det är därför min uppfattning att den principiella utgångspunktenför lagstiftningen måste vara att äktenskapsskillnad skall kunna erhållas utanföregående hemskillnad eller annan form av obligatorisk betänketid. Jagansluter mig alltså till förslaget att makar som är ense om att upplösaäktenskapet som huvudregel skall kunna få äktenskapet upplöst . Krav på betänketid när makarna har minderåriga barn Sakkunnigförslaget innebär att kravpå betänketid uppställs när makarna gemensamt har vårdnaden om barn under 16år. Nästan alla remissinstanser godtar att rätt tUl omedelbar skUsmässa intebör föreligga i den situationen. och Föreningen jurister anser dock att makar skall kunna få äktenskapsskillnadomedelbart även i detta fall. a. atthemskillnadsinstitutet i praktiken oftast betraktas som ett helt onödigtingrepp från samhällets sida i två människors rätt att bestämma över sitt livtillsammans och att den föreslagna betänketiden inte kommer att betraktas påannat sätt. Prop.1973: 32 111 En skilsmässa medför ofta svåra påfrestningar förmakarnas barn. Barnen mister den nära kontakten med en av föräldrama, som de ifortsättningen får träffa bara mera sporadiskt. Ofta kommer barnen att efterskilsmässan leva i en ofullständig familj, där det inte finns mer än en vuxenperson. Det är känt att det har betydelse för barnens utveckling att det inomfamiljen finns vuxna personer som kan fyUa både faders- och modersrollen.Hänsynen tUl barnen kan visserligen inte drivas så långt att man på ett meravgörande sätt lägger hinder i vägen för upplösning av äktenskap medminderåriga barn. Det kan naturligtvis också vara skadligt för barnen att växaupp i en miljö som präglas av svåra slitningar mellan föräldrama. Barnensintresse kräver dock enligt min mening att risken för förhastade beslut omskUsmässa så långt möjligt undanröjs, även om detta innebär en fördröjning aväktenskapets upplösning i den stora majoritet av skilsmässofall där föräldramaförst efter moget övervägande har beslutat att skilja sig. Jag är medveten omatt en sådan fördröjning av många kan komma att upplevas som ett opåkallatingrepp i vuxna människors rätt att själva bestämma över sitt liv. I enbarnfamilj kan emellertid ett beslut om skilsmässa, med hänsyn tUl deningripande betydelse beslutet får för barnen, inte betraktas som makarnasensak. Det synes mig därför i sådana fall inte oskäligt mot makarna att dessafår finna sig i en viss fördröjning av äktenskapets upplösning, och jagansluter mig till de sakkunnigas förslag att en betänketid skall föregå dom påäktenskapsskillnad när det finns barn i familjen. Kravetpå betänketid gäller enligt utredningsförslaget om makarna gemensamt harvårdnaden om barn . Under remissbehandlingen har påpekats att detkan finnas skäl att kräva betänketid även då endast en av makarna har vårdnadenom sådant barn. Vidare har gjorts gällande att åldersgränsen bör bestämmas tUl18 år. Omen av makarna ensam har vårdnaden om ett barn, torde barnet i allmänhet bo hosmakarna. Det kan vara fråga om ett bam utom äktenskap eller ett barn i tidigareäktenskap. har ett sådant barn vuxit upp i makarnas gemensamma hemoch fått starka känslomässiga bindningar till sin styvfar eller styvmor. Enförhastad familjeupplösning kan vara tUl lika stor nackdel för ett sådant barnsom för makarnas gemensamma bam. Detta talar för att betänketid bör gälla äveni dessa fall. För en sådan ordning kan också andra argument anföras. Det systemsom förordas av de sakkunniga kan nämligen utan större svårigheter kringgås.Makar som har för avsikt att skUjas kan med stöd av 6 kap. 7 § FB gemensamtansöka att en av dem tUläggs vårdnaden om barnen. En sådan ansökan måste domstolenbifalla om detta inte är uppenbart stridande mot barnens bästa. Efterdomstolens beslut i vårdnadsfrågan har inte makama gemensamt vårdnaden om barnoch något hinder mot omedelbar äktenskapsskUlnad föreliggerdå inte längre. Det kan inte anses tUlfredsställande att systemet medbetänketid som är avsett att skydda barnen skall kunna kringgås så lätt.Om krav på betänketid införs även för fall då bara en av makarna har vårdnadenom barn förhindras sådant kringgående, och jag förordar mot bakgmnd av det nuanförda att reglerna ges detta innehåU. Däremot anser jag inte att det finnsanledning att höja den föreslagna åldersgränsen från 16 till . Kravpå betänketid när makarna inte är ense om skUsmässa En annan situation där omedelbar upplösning aväktenskapet inte bör få ske är den då en av makama motsätter sig skilsmässa.Det synes rimligt att makarnas motstående intressen avvägs så att den make sommotsätter sig skilsmässa medges ett visst anstånd innan en upplösning aväktenskapet kommer till stånd. Ett sådant anstånd kommer också att fungera sombetänketid, i första hand för den make som har begärt skUsmässa. Jag anslutermig därför i likhet med det stora flertalet remissinstanser till de sakkunnigasförslag att betänketid skall föregå dom på äktenskapsskillnad om makarna äroense i skillnadsfrågan. De nuvarande bestämmelsema om hemskillnad Innebäratt upplösningen av äktenskapet fördröjs med . De sakkunniga anseratt detta är en onödigt lång betänketid och föreslår att tiden bestäms tillminst . Det stora flertalet remissinstanser har godtagit dettaförslag. Det synes mig föga sannolikt att det skulle behövaslängre betänketid än den föreslagna för att motverka förhastade beslut iskUsmässo-frågan, Å andra sidan bör betänketiden vara tUlräckligt lång för attmakarna skall hinna bli upplysta om möjligheterna att få familjerådgivningeUer medling och att genomgå sådan rådgivning eller medUng. De sakkunnigasförslag om en betänketid synes mig väl awägt och jag anslutermig därför tiU det. I detta sammanhang vill jag emellertid ta upp ettdetaljförslag av de sakkunniga, som har kritiserats av flera remissinstanser.Förslaget innebär att domstolarna bör åläggas att underrättafamiljerådgivnings-byråenia om inkomna skilsmässoansöknlngar. Som har påpekatsfrån flera håll kan ett sådant system lätt uppfattas som intrång i personligaangelägenheter. Fömtsättningama för en meningsfylld familjerådgivning sKuUeinte bli särskUt goda. Jag ansluter mig därför till remisskritiken på dennapunkt och anser inte att det förordade systemet bör genomföras. De sakkunnigas förslag om betänketid skUjer sig påflera sätt från det nuvarande hemskUlnadsinstitutet. Betänketid löper enligtförslaget under högst , medan hemskUlnad kan fortgå under obegränsad tid.Förslaget innebär vidare att makarna kan leva samman . Endom på hemskiUnad föratsätter däremot att makarna flyttar isär, och omsamlevnaden återupptas förfaller hemskillnaden. Betänketidensuppgift är att minska risken för förhastade skilsmässor i fall då verkningarnaav ett förhastat beslut skuUe drabba familjemedlemmar som inte har tagit del ibeslutet. Makarna skall alltså förmås att ordentligt tänka igenom sin situationoch ta ställning till hur framtiden skall gestalta sig för dem. Det är intelämpligt att ett slutligt avgörande uppskjuts . Genom en begränsningav betänketiden framtvingas ett sådant avgörande. Inte minst om den ena avmakarna i själva verket vill fortsätta äktenskapet och kanske rentav direkt harmotsatt sig skilsmässa, synes det rimligt att lagen utformas så att den andramaken inom en inte alltför får ta definitiv ståndpunkt iskUsmässofrågan. Jag ansluter mig därför till det under remissbehandUngenallmänt godtagna förslaget om en maxi-mering av betänketiden till . Fråganom krav på särlevnad Det nuvarande kravet på särlevnad underhemskillnadstiden motiverades vid sin tillkomst med att makama, om detvingades att under någon leva isär, skulle få det bästa tUlfälletatt i lugn överväga saken och vinna viss erfarenhet av hur livet efter en skilsmässaskulle gestalta sig för dem. Under remissbehandlingen har advokatsamfundetframhållit, att de flesta som sysslar med skUsmäs-soproblem i praktiken har denuppfattningen att det knappast är möjligt att i fall då makarna är oense föra en konstraktiv diskussion om deras problem så länge de bor tillsammans.Dessa synpunkter har otvivelaktigt stor bärkraft. Först när samlevnaden harhävts får makama fullt klart för sig vad en skilsmässa skulle innebära. Deerfarenheter makama då gör ger dem anledning att mera grandligt tänka igenomsin situation än de kanske har gjort tidigare. Detfinns alltså skäl som i sin mån talar för att särlevnadskravet behålls. I såfall skulle, som har ifrågasatt, hemskillnadsinstitutetbehållas för vissa fall med några justeringar och med en förkortning avhemskillnadstiden. Emellertid har nästan alla andra remissinstanser godtagitatt hemskillnadsinstitutet avskaffas. Ett krav på särlevnad är också förknippatmed avsevärda nackdelar. Det kan leda till att makar avstår från att försökaåteruppta samlevnaden, eftersom de vet att ett nytt skUsmässoförfarande måsteinledas om försöket att fortsätta familjegemenskapen misslyckas. Vidare liggerdet i sakens natur att det är svårt för domstolarna att effektivt kontrolleraom särlevnadskravet är uppfyllt. Skulle makama tvista i den frågan, tvingasdomstolen tiU en närmare undersökning av makarnas personliga förhållanden. Detfinns domstolsfall som på ett slående sätt belyser nack- 8 1973.1 saml. delama med en sådan ordning. Ytterligare en aspekt påfrågan är att ett inledande av betänketid inte behöver förenas med så starkarättsverkningar, om man avstår från att uppställa krav på särlevnad underbetänketiden. Betänketidens inledande behöver därigenom inte framstå som ettlika definitivt steg mot upplösning av äktenskapet som den nuvarandehemskillnaden lätt gör, vilket givetvis är en fördel. Mina överväganden harlett mig till den slutsatsen att något krav på särlevnad under betänketideninte bör uppställas. I praktiken kan man dock säkerligen räkna med att makarnaändå i de allra flesta fall kommer att leva isär ellerstörre delen därav. Förfarandet när betänketid skall tillämpas I fall då betänketid skall föregådom på äktenskapsskillnad kommer enligt de sakkunnigas förslag skUsmässan attgenomföras på följande sätt. Betänketiden börjar löpa när makarna gemensamtansöker vid domstol om äktenskapsskUlnad eller när den ena makens ansökan delgesden andra. När har gått från denna tidpunkt kan rätten döma tilläktenskapsskUlnad, under föratsättning att särskilt yrkande härom framställs imålet av endera maken. Om sådant yrkande inte har framställts när ett årförflutit från betänketidens början förfaller talan om äktenskapsskillnad. Förslaget innebär den ändringen i förhållande tillgällande rätt att betänketiden är inbyggd i ett förfarande som syftar tillupplösning av äktenskapet och att inledande av betänketid inte, som i nuvarandesystem med dom på hemskillnad, förutsätter något särskilt avgörande fråndomstolens sida. Förslaget ses av de sakkunniga som ett led i en strävan attundvika att inledande av betänketid framstår som ett mer eller mindredefinitivt steg mot skilsmässa. För egen del är jag inte övertygad om att dermasynpunkt väger särskilt tungt. För de flesta makar torde redan inledandet av enskUsmässoprocess framstå som det avgörande steget på väg mot en skilsmässa. Desakkunnigas förslag som har kritiserats bara av någon enstaka remissinstans synes emellertid lämpligt om man har ambitionen att i möjligaste mån begränsarättsverkningarna av betänketidens inträde för att därmed underlätta förmakarna att besluta sig för att fortsätta äktenskapet. Jag har därför intenågot att invända mot den valda konstruktionen. I samband med mål om hemskillnadeller äktenskapsskillnad frani ställs f. n, ofta yrkande om underhållsbidragtill make eller barn. Vidare kan tvist uppstå om vem som skall ha vårdnaden ommakamas barn eller i vilken utsträckning den make som inte får vårdnaden skallha rätt att ha barnet hos sig, s, k, umgängesrätt. Det finns möjlighet attprovisoriskt lösa sådana frågor under pågående rättegång genom interimistiskabeslut, som gäller till dess domstolen förordnar annorlunda ellerlagakraftägande dom föreligger. Genom interimistiskt beslut kan domstolenockså förordna om samlevnadens hävande och om förbud för make vid vite av bötereller fängelse i högst att besöka andra maken. Vid förordnande omsamlevnadens hävande kan domstolen också bestämma vilken av makarna som fårsitta kvar i hemmet. Ett sådant beslut gäller tUl dess bodelning sker, om detsenare döms till hemskUlnad eller äktenskapsskUlnad. Desakkunniga föreslår att man behåUer möjligheterna att meddela interimistisktbeslut i frågor om underhåll, vårdnad, umgängesrätt, samlevnadens hävande,besöksförbud och rätten att sitta kvar i hemmet. Starka praktiska skäl talarför detta förslag och jag ansluter mig till det. Hovrätten för Nedre Norrlandhar emeUertid påpekat att det blir svårt för en domstol att avgöra tvistigafrågor om samlevnadens hävande och om besöksförbud. Detta synes mig vara ettriktigt påpekande. Det kan inte gärna komma i fråga att domstolarna skallbehöva undersöka makarnas personliga förhållanden för att ta ställning tillinterimistiska yrkanden av denna typ. Jag föreslår därför att make skall fåoviUkorlig rätt till interimistiskt förordnande om samlevnadens hävande och ombesöksförbud. Det gällande systemet med vissa i lagenspecificerade skilsmässogrunder, som ger make rätt till omedelbaräktenskapsskillnad, skall enligt sakkunnigförslaget som på denna punkt hargodtagits av praktiskt taget alla remissinstanser i princip upphävas.Systemet förutsätter i allmänhet en undersökning av makarnas personligaförhållanden. Som jag förut har anfört bör sådant i största möjligautsträckning undvikas. Behovet av de gällande bestämmelserna minskarväsentligt genom de av mig förordade reglerna om omedelbar äktensskapsskillnadeller äktenskapsskUlnad efter betänketid, vilka regler förutsätter attdomstolen inte skall efterforska anledningen till skilsmässan. Jag förordarmot bakgrund av det nu anförda att de specificerade skilsmässogrunderna medendast vissa undantag i princip utmönstras ur lagstiftningen. Enligtgällande lag kan omedelbar äktenskapsskUlnad meddelas om makarna på gmnd avsöndring lever åtskilda . De sakkunniga förordar enmotsvarighet till den bestämmelsen. Enligt förslaget skall nämligen krav påbetänketid inte gälla för makar som lever åtskilda sedan minst tre år.Förslaget har vunnit anslutning från remissinstanserna, men på ett par hållifrågasätts en förkortning av treårstiden. För egen del kan jag hålla med desakkunniga om att en legal betänketid knappast har någon funktion att fylla ommakarna har levt åtskilda . Jag kan därför godta att man försådana situa- tionergör undantag från reglerna om betänketid. Det kan dock finnas skäl att övervägaen förkortning av treårstiden. Jag vill i detta sammanhang erinra om den avmig förordade ändringen av de sakkunnigas förslag att betänketid skall löpaäven om endast en av makarna har vårdnaden om barn . Denna ändringinnebär bl. a. att makar som har separerat utan att begära något annaträttsligt avgörande än ett beslut i vårdnadsfrågan och kanske också i frågaom underhåll blir underkastade kravet på legal betänketid. Visserligen tordeantalet sådana fall vara ganska litet. Inte desto mindre finns det skäl somtalar för att man på något sätt begränsar den speciella grupp som på detta sättkan komma att omfattas av kravet på betänketid. Härtill kommer att det överhuvud taget synes tveksamt om inte den förordade treårstiden är onödigt lång.Jag har för min del kommit till att den utan olägenhet bör kunna sänkas . Jag föreslår därför att krav pä betänketid inte i något fall skallgälla i fråga om makar som lever åtskilda . Vissabestämmelser i den gällande skUsmässokatalogen tar sikte på fall då den enamaken grovt har förbrutit sig mot den andra, t. ex. misshandlat sin make ellerrentav försökt ta makens liv. Det är i en sådan situation givetvis angelägetatt förbindelsen mellan makarna kan upplösas . De regler jag nu harförordat innebär att den förfördelade maken kan väcka talan omäktenskapsskUlnad och utverka hävande av samlevnaden mellan makarnasamt besöksförbud. kan erhållas tidigast efter en betänketid på sexmånader. Det kan visserligen göras gällande att det i fall av denna typ skulleframstå som i hög grad rimligt att den förfördelade maken kunde fåäktenskapsskillnad . Om man vUl tUlgodose intresset härav måste manemellertid acceptera skilsmässoregler som förutsätter att domstolarnaundersöker makamas personliga förhållanden. Detta bör, som jag flera gångertidigare har framhåUit, i möjligaste mån undvikas. Bestämmelser om rätt tilläktenskapsskUlnad på grund av misshandel och liknande öppnar vidare möjlighettUl processer som kan vara mycket uppslitande för båda parter. Risk finns ocksåför att reglerna skulle kunna utnyttjas i rent trakasseringssyfte. Jag har förmin del kommit tUl den slutsatsen att det inte finns tUlräcklig anledning attför de nu åsyftade situationerna göra undantag från bestämmelserna ombetänketid. De sakkunniga föreslår att omedelbar äktenskapsskiUnadalltid skall kunna erhållas vid tvegifte och när äktenskapet har ingåtts istrid mot indispensabelt äktenskapshinder. Detta sammanhänger med de sakkunnigasförslag att institutet återgång av äktenskap avskaffas. slaghar mottagits positivt vid remissbehandlingen. Endast ett par remissinstanserhar velat behålla återgångsinstitutet. Enligt gällande rätt kan återgång av äktenskap skeom makes samtycke tUl äktenskapet var ogiltigt på grund av bristande rättslighandlingsförmåga, misstag, tvång eUer svek. Återgång kan också ske, omäktenskapet har ingåtts i strid mot vissa äktenskapshinder. Hit hör tidigarebestående äktenskap, sinnessjukdom och sinnesslöhet samt sådana släktskapshinderdär någon dispensmöjlighet inte finns. En dom på återgång har inte tUlbakaverkande kraftutan får bara rättsverkningar för framtiden. Bodelningen skall ske enligtsärskilda regler, vilka innebär att all egendom som make hade vid vigseln ellersom han därefter förvärvat genom arv, gåva eller testamente skall anses somhans enskilda och alltså undantas från bodelningen, s. k. återgångsdelning.Underhållsbidrag kan aldrig utdömas. Däremot kan make som vid vigseln kändetill den omständighet som föranleder återgång åläggas att utge skadestånd tillden andra makert. uppgick det sammanlagdaantalet återgångsfall tUl 29. har alltså mycket ringapraktisk betydelse. Redan denna omständighet utgör enligt min mening ettstarkt stöd för förslaget att avskaffa reglerna om återgång. får detta vissaåterverkningar av ekonomisk natur för de fall där återgång kan komma ifråga. Jag vill därför något beröra frågan om dessa återverkningar är sådanaatt man fördenskull bör avstå från att följa de sakkunnigas förslag. Om återgångsinstitutet avskaffas försvinner denspeciella återgångsdelningen, I stället får bodelning göras enligt allmännaregler, vilka innebär att makarnas giftorättsgods skall delas lika meUan dem.Som jag kommer att redovisa närmare i det följande förordar jag emellertid reglersom gör det möjligt att i vissa fall jämka bodelningen. Dessa regler ärvisserligen avsedda att få ett begränsat tiUämpningsområde. De synes mig dock inågon mån kunna utgöra en ersättning för återgångsdelningen, särskilt som enanledning att överväga jämkning skall vara att äktenskapet haft kortvaraktighet, något som torde vara det normala i de nuvarande återgångsfallen. En annan följd av ett slopande avåtergångsinstitutet blir att make i vad som är återgångssituationer kommeratt kunna åläggas att utge underhållsbidrag till andra maken. Å andra sidanfaller möjligheten att döma ut skadestånd bort. Skadeståndsregeln syftar bl. a.tUl att ge godtroende make ett ekonomiskt skydd, som i någon mån kan ersätta enrätt till underhåll. Med viss rätt kan alltså hävdas att den fördel sominförande av rätt till underhåll innebär för den ekonomiskt svagare makenmotvägs av att rätten till skadestånd bortfaller. Ytterligare bör framhållasatt frågan huruvida underhållsbidrag skall dömas ut i princip bör avgöras pågrundval av makarnas behov av sådant bidrag resp. möjligheteratt utge bidrag och att omständigheterna kring äktenskapets ingående inte börha någon avgörande betydelse i sammanhanget. Mina överväganden har lett mig tUl den slutsatsenatt ett avskaffande av återgångsinstitutet inte får sådana återverkningar pådet ekonomiska området att man fördenskull bör behålla institutet. Deav mig förordade skilsmässoreglerna innebär att make alltid har rätt att fåäktenskapsskillnad och alltså inte behöver påvisa att det föreligger någonsärskild grund för upplösning av äktenskapet. Vidare kan en skilsmässa i regelerhållas . Också mot den bakgrunden finns det skäl att ställa sigfrågan om det över huvud taget finns anledning att behållaåtergångsinstitutet. Anser make att äktenskapet bör upplösas därför att hanssamtycke till äktenskapet var ogiltigt, måste det vara betydligt enklare förhonom att ansöka om äktenskapsskillnad enligt de föreslagna nya reglerna änatt öppna en återgångsprocess, där han måste bevisa att hans samtycke tUläktenskapet på grund av särskUda omständigheter var ogiltigt. Ofta torde ensådan process också ta betydligt än som går åt för att uppnå dom påäktenskapsskillnad, även om betänketid skall tillämpas. Med den utformning avbestämmelserna om hinder mot äktenskap som jag har förordat kan det vidare intelängre komma i fråga att som grand för återgång åberopa att make varsinnessjuk eUer sinnesslö vid vigseln eller att äktenskapet har ingåtts mellanhalvsyskon. Av nu gäUande återgångsgrunder återstår då tvegiftesfallen och falldå äktenskap har ingåtts mellan dem som är besläktade med varandra i rätt upp-och nedstigande led eller mellan helsyskon.