prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — En bestämmelse om ledningen vid räddningsingripande bör därförutformas så att brandchefen skall utöva befälet, om inte annat överenskommits. Den föreslagna bestämmelsen innebär att brandchefen vidräddningsarbete, liksom f. n. vid brand, får befälsrätt över personal frånolika organ. Som exempel nämner utredningen personal hos gatukontor, hälsovårdsförvaltningoch hamnförvallning, läkare, sjuksköterskor och ambulanspersonal, personal viden olycksdrabbad anläggning där räddningsarbete pågår samt personal vid privataföretag som biträder i arbetet. Utredningen anför vidare följande. Slutligen kan brandchefens ledningsansvar omfatta statligaorgan, t. ex. militär personal, civilförsvarspersonal, luftfartsverkelsbrandkårer och SJ:s röjningsmanskap. En särställning i förhällande tillbrandchefen intar polischefen. Polisen skall nämligen enligt 2 §polisinstruktionen lämna aUmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp.Polisen är till följd härav skyldig att ingripa och delta vid varje slag avolyckshändelse. Det åligger därför polismyndigheten alt vid aUa typer avolyckor samverka med brandchefen. Rem issy 11 ran de na Vad utredningen anför om planläggningen på lokal nivå harinte föranlett några egentliga erinringar vid remissbehandlingen. Remissinstansernaansluter sig sålunda i huvudsak till utredningens förslag men anför också någrakompletterande synpunkter. Örebrokommun anser att samarbete vid planläggningen bör ske inom större områden änkommunerna. framhåller att del är angelägel att samråd vidplanläggningsarbetet äger rum med de regionala järnvägsmyndigheterna.Räddningsplaner måste enligt finnas vid större industrier och vidindustrier med tillverkning som kan innebära risk för större olyckor. Planernabör göras upp i samarbete med kommunerna. anser att det ärlämpligast att katastrofplan för sjukvårdsenhet upprättas inom enheten ochdärefter läggs tUl grund för brandchefens planläggningsarbete. Katastrofplanensredovisning av de sjukvårdsresurser som kan disponeras är av grundläggandebetydelse vid planläggning för en effektiv räddningstjänst. Detaljerade anvisningar till ledning förplanläggningsarbetet bör enligt länsstyrelserna i , ,och . Prop, 1973:185 49 länsbrandinspektören i och kommunutarbetas centralt. Flera remissinstanser framhåller alt det för deundantagsfall där en effektiv samverkan mellan olika medverkande räddningsorganinte ändå kan komma till stånd är angeläget att det klart kan bestämmas på vemledningsansvaret ytterst ankommer. Tveksamhet i delta hänseende kan, anförlänsstyrelsen i län, leda tiU att insatsen blir mindre effektiv.Länsstyrelsen i stryker under betydelsen av att det finns enansvarig räddningsledare som svarar för bl. a. samordning av tillgängligaresurser, samråd med berörda myndigheter och beslut om ingrepp i annans rätt.Liknande synpunkter anförs av länsstyrelserna i och ,läns landstingskommun, och kommuner,länsbrandinspektören i och polischefen i poUsdistrikt. Remissinstanserna anser genomgående all brandchefen iregel bör utöva den organisatoriska ledningen och oftast också denteknisk-taktiska ledningen, eftersom han har den största erfarenheten avräddningsverksamhet. Länspolischefen i och polischefen i Växjöpolisdistrikt anser dock - med hänsyn liU polisens uppgifter enligt 2 §polisinstruktionen och polisens centrala stäUning i samhällets räddningstjänst- att den organisatoriska ledningen bör ankomma på polischefen. Vid brand påfartyg som ligger vid kaj kan enligt Svenska brandförsvarsföreningenkomplikationer inträffa, om det inte kan entydigt fastställas vem som skaUutöva befälet, brandchefen eller på grund av sjölagens bestämmelser -fartygets befälhavare. Länsstyrelserna i och samtGöteborgs kommun framhåller att brandchefen bör utöva befälet också när andrakommunala organ än , statliga organ eller enskilda företag deltar iräddningsarbetet. , som inte har några erinringar mot förslagetatt brandchefen skaU utöva den organisatoriska ledningen, anför att nägonsärskild reglering av ledningsansvaret inte behövs för samordning och insats avjärnvägens personal och hjälpmateriel. Det förutsätts dock att avsteg frånföreskrifterna om trafiksäkerhet och elsäkerhet inte görs ulan samråd medbehörig järnvägsmyndighet. Brandchefen bör enligt luftfartsverket också vidflygolycka ha huvudansvaret för räddningsarbetet på haveriplatsen. 1 fråga om förhållandet mellan brandchefen ochsjukvårdspersonalen förutsätter att brandchefens befälsrättinte skall avse de egentliga vårdinsatserna och att den inte skall omfattaannan sjukvårdspersonal än den som deltar i arbetet på olycksplatsen. Brandchefenbör enligt överbefälhavaren endast ha en "anvisningsrätl" gentemotmilitär personal som deltar i räddningsarbetet, medan befälsrätten över dennapersonal bör ligga hos den mUitäre chefen. Frågan om förhåUandet mellan brandchefen och denpolispersonal som deltar i räddningsarbetet berörs av åtskUligaremissinstanser. Polischefen i polisdistrikt anför alterfarenheterna av samverkan mellan polisen och brandförsvaret är goda och attfrågan om vem som skall Prop, 1973:185 50 utöva den organisatoriska ledningen därför inte kommer attmedföra några större problem. Länspolischefen i län ger uttryck församma mening. Svårigheten från juridisk synpunkt att ställa polispersonal underbefäl av annan än polisbefäl kommer enligt i läninte att få någon betydelse i praktiken. Brandchefen bör ha befälsrätt över allpersonal, även polispersonal, som deltar i räddningsarbetet, anförlänsstyrelsen i län. Däremot skall polischefen givetvis inte varaunderställd brandchefen. i ullalar att brandchefenbör ha högsta befälet på olycksplatsen och bestämma i alla icke polisiärafrågor. Flertaletav de remissinstanser som berör frågan om förhållandet mellan räddningsledarenoch polispersonalen anser att det är helt klart att polispersonal som deltar iräddningsarbetet inte kan ställas under befäl av annan än polisbefäl och attdetta bör framgå av bestämmelserna om ledningen vid räddningsarbete. Synpunkterav detta slag anförs i yttrandena från , länsstyrelserna iSödermanlands, , , och samtlänspolischeferna i , , och . Enlösning som innebär att polispersonalen ställs under brandchefens befäl skulleenligt och länspolischefen i vara felaktigfrån principiell synpunkt och medföra en ohållbar situation med hänsyn tillpolisens ställning i samhället och till de bestämmelser om befälsrätt somgäller inom polisväsendet. Länspolischefen i län anför attpolisinstruktionens bestämmelser om polisens uppgift att upprätthålla allmänordning och säkerhet medför att polispersonal inte kan ställas underbrandchefens befäl. Som nämnts motsätter sig också länsstyrelserna iÖrebro och att polispersonalen ställs under brandchefens befäl.Dessa remissinstanser anser emeUertid att brandchefen bör ha en rätt att gepolisbefäl som deltar i arbetet på olycksplatsen direktiv om verksamhetensinriktning. Brandchefen bör enligt sistnämnda länsstyrelse också ha rätt allpåkalla vissa polisiära åtgärder. i anför attbrandchefens befälsrätt inte bör omfatta de rent polisiära uppgifterna ellerge honom rätt att förfog-a över polispersonalen eller dess materiel. Av vadutredningen anför framgår enligt , länspolischefen iÖstergötlands län och polischefen i polisdistrikt inte klart vilkenomfattning brandchefens befälsrätt avses få. anser att ledningsuppgifternabör fördelas mellan brandchefen och polischefen enligt följande. Brandchef (räddningsledare) åläggs ansvar för taktisk ochorganisatorisk ledning av direkta räddningsåtgärder på skadeplats, där denprimära uppgiften är att rädda människoliv och den sekundära att räddamateriella värden. Polischef åläggs ansvar för övriga på grund avräddningsverksamheten erforderliga åtgärder. Bland här avsedda åtgärder månämnas avspärrning och trafikreglering, utrymning och bevakning, transport avläkare i ett inledningsskede, identifiering av döda, uppsamling och registrering av gods, teknisk undersökning och utredning, Prop, 1973:185 51 information tUl allmänheten om polisiära åtgärder ochupprätthållande av erforderligt samband. Genom en sådan ansvarsfördelning skulle räddningsarbetetfungera smidigare och effektivare, anser rikspoUsstyrelsen. Länspolischeferna iÖstergötlands och län anför liknande synpunkter på uppgiftsfördelningenmellan brandchefen och poUschefen, Regional verksamhet för räddningstjänst Nuvarande förhållanden m. m. Som förut nämnts skall enligt 24 §brandsladgan se till att brandförsvaret inom länet är tiUfredsställande ordnat.Kommunfullmäktiges beslut att anta brandordning skall enligt 2 § understäUaslänsstyrelsens prövning, I samband med fastställelseprövningen bedömerlänsstyrelsen om en kommun, som har träffat släckningsavtal enligt 4 §brandlagen, kan befrias från skyldighet att håUa brandkår, I länsstyrelsensliUsynsuppgift ingår också alt kontrollera att kommunerna efterleverbrandordningarna. I tUlsynsverksamheten har befogenhet attförelägga kommun, brandsyneförrättare m. fl. vite (24 § brandstadgan). har inte några ledningsuppgifter vidsläckning av brand. Enligt 9 § 2 mom. brandsladgan kan dockförordna särskUd befälhavare, när brand har tagit eller hotar att ta störreomfattning. Brandlagstiftningen ålägger inte länsstyrelserna någraplanläggningsupp-gifler med sikte på större bränder. Förut har nämnts attstatens brandinspeklion har rekommenderat brandcheferna att upprätta planer försläckningsarbetet vid kataslrofbränder. Av vad som anförs i avsnillet omnuvarande resurser för räddningstjänst m, m, framgår att ansvaret för ledningenav räddningsarbetet vid en olycka i en atom an läggning och för vissplanläggning ankommer pä de länsstyrelser som Kungl. Maj:t bestämmer, 1 nämndaavsnitt redovisas också att flera länsstyrelser har upprättat beredskapsplanerför katastrofer i aUmänhet eller katastrofer av visst slag, t, ex,oljekatastrofer. Enligt dessa katastrofplaner skaU i aUmänhet ledningen avräddningsarbetet utövas av eUer av en särskilt organiseradledningsgrupp inom . Vid flera katastrofer, t, ex, stormkatastrofeni , har också tagit ledningen och ansvaretför räddningsarbetet. Enligt oljeskyddsutredningens förslag skaU ,i fråga om beredskapen mot skada av olja som har kommit lös, hatiUsynsuppgifter motsvarande dem som åligger enligtbrandlagstiftningen. När synnerliga skäl föreligger, skall vidarekunna överta ledningen av bekämpningsarbetel, TiU stöd för detta förslag anförutredningen bl. a. alt del i katastrofsituationer kan vara nödvändigt alt samlaoch samordna de resurser som finns inom ett större område och att ingripa medextraordinära åtgärder. Behovet av samordning och enhetlig ledning medför dåatt beslutanderätten inte bör ligga på ett kommunalt organ. Prop,1973:185 52 För sina regionala tillsynsuppgifter inom brandförsvaretbiträds länsstyrelserna utom i av särskUdaexperter, länsbrandinspektörer. Enligt instruktionen (1965:685) förlänsbrandin-speklörerna skall länsbrandinspektör efter länsstyrelsensbestämmande avge yttranden och verkställa besUctningar saml delta ihandläggningen av vissa brandförsvarsärenden, Länsbrandinspektören skall vidareskaffa sig en såvitt möjligt fullständig och allsidig kännedom om länetsbrandförsvar samt till anmäla brister och föreslå åtgärder förderas avhjälpande, I förhållande till kommunerna intar länsbrandinspektören enrådgivande ställning, Länsbrandinspektören är i regel brandchef i någon av destörre kommunerna i länet. Enligt 4 § förvaltningslagen (1971:290) är den som har atthandlägga ärende hos förvaltningsmyndighet jävig om ärendet har blivitanhängigt hos myndigheten efter överklagande eller underställning eUer på grundav tillsyn över annan myndighet och han tidigare hos den underordnademyndigheten har deltagit i den slutliga handläggningen av ärende som rör saken(tvåinstansjäv), I paragrafen finns också bestämmelser om bl, a, sakägarjäv,ställförelrädarjäv, intressejäv och delikatessjäv. Tvåinstansjäv förlänsbrandinspektören föreligger bl. a. när besvär anförs hos länsstyrelsenöver ett brandsyneföreläggande som länsbrandinspektören har meddelat iegenskap av brandchef eller över ett beslut av brandstyrelsen i ett ärende därhan har varit föredragande. Jäv torde också föreligga vid länsstyrelsensprövning av en brandordning som grundas på ett förslag som han har utarbetat iegenskap av brandchef. Den som är jävig får i princip inte handlägga ärendet (5§ förvaltningslagen). Frågan om länsbrandinspektörernas stäUning har behandlatsi bl, a, brandförsvarsutredningens betänkande (StencU C 1969:12) Statlig tUlsynöver brandförsvaret. a. följande. En genomgång av de olika ärendetyper som länsstyrelsenhandlägger inom brandförsvarsomrädet brandordningar, avtal och andra organisatoriskaärenden, sotningstaxor, skogsbrandförsvar, behörighetsfrågor, förelägganden ochbesvär, allmän tillsyn, civUförsvar och konsultativ verksamhet visar attflertalet av ärendena inte kan handläggas utan biträde av brandsakkunnig.Brandförsvarsutredningen har funnit alt av de alternativ som finns för atttUlgodose delta behov bör en organisation med centralt placerad expertis bästfyUa de uppställda kraven. Härigenom undviks jävssitualioner och vinnsenhetlighet i handläggningen av brandfrågorna, AUteftersom en utveckhng skermot ell från brandförsvarssynpunkt alltmera komplicerat samhäUe, blir kravenpå överblick över stora regioner alltmer påfallande. En rad av de problem somuppstår är sådana alt kännedom om likartade fall förenklar lösningen. föreslog attlänsbrandinspektörsorganisatio-nen skulle upphöra och att fyra nya tjänsterskulle inrättas vid . De nya tjänstemännen skulle hatill huvudsaklig uppgift att i olika former biträda i den regionalatUlsynsverksamheten. Vid remissbehandlingen tillstyrktesbrandförsvarsutredningens förslag av civUförsvarsstyrelsen, statskontoret,statens planverk, länsstyrelserna i , och Västernorrlandslän. Prop, 1973:185 53 Flertaletlänsstyrelser avstyrkte förslaget liksom ochföreningen , 1 statsverksproposition (Bil, 14, ) föreslogKungl. Maj:t i enlighet med brandförsvarsutredningens förslag attlänsbrandinspektörs-organisationen skuUe ersättas av fyra nya tjänster vidstatens brandinspektion. I två likalydande motioner, 1:673 och 11:785,hemställdes att måtte avslå Kungl. (SU1970:12) tillstyrkte motionärernas hemställan. Utskottet anförde bl. Utskottet delar den i statsrådsprotokoUet och motionernaanförda meningen att skäl föreligger för att pröva frågan om hurlänsstyrelsernas behov av sakkunskap i fortsättningen skaU tillgodoses.Lämpligheten av att skapa en centralt placerad enhet för regionala uppgifterbör emellertid, som även berörs i statsrådsprotokollet, prövas mot bakgrundinte minst av det kommunala brandförsvarets anpassning till de fortgåendekommunsammanläggningarna. Med hänsyn tUl de skUda lokala betingelser somfortfarande kvarstår bör emeUertid en omorganisation av länsstyrelsernassakkunniga anstå tUls ytterligare klarhet vunnits om utvecklingen i dettahänseende. Jävssituationer torde under en sådan övergångstid kunna lösas påhittiUsvarande sätt. Kravet på enhetlighet och samverkan bör, om så bedömserforderligt, kunna temporärt tUlgodoses genom att statens brandinspekliontillförs ytterligare expertis. Även om räddningstjänstutredningen funnit attdess kommande förslag, såvitt nu kan bedömas, inte utgör hinder mot enomorganisation av brandförsvarstiUsynen, kommer ett uppskov med avgörandet dockatt hålla öppen möjligheten tUl ett samlat övervägande. följde utskottels hemställan (rskr 1970:12). Räddn ings tians tu tredn inge n 1 det föregående har redovisats utredningens förslag atttillsyn över kommunernas räddningstjänst skall utövas av en regional statligmyndighet som bl. a. skaU ha att pröva de kommunala brandordningarna ochdärvid ta ställning tUl i vilken utsträckning en kommun kan befrias frånskyldigheten all ha egen brandkår. Utredningens förslag att ansvaret förkatastrofberedskapsplanläggningen och ledningen av räddningsarbetet vid kalastroferskall ankomma på en sådan myndighet har också redovisats. Med katastrof avser utredningen ett nödläge som kräver såomfattande räddningsåtgärder att en ledningsorganisation ovanför det lokalaplanet behövs för bl, a, samordning av resurserna och fattande av beslut sominnebär vittgående ingrepp i annans rätt eller får stor ekonomisk betydelse. Deomfattande insatser som krävs vid en katastrof fordrar enligt utredningen oftaen koncentration av resurser för räddningstjänst som del inte är rimligt eller ekonomisktförsvarbart att kräva att en enskild kommun eUer några kommuner i samverkanskall kunna svara för. Också för samordning av kommunernas verksamhet och förtillsynen i övrigt behövs, framhåller utredningen, ett regionalt organ som haröverblick över och kännedom om räddningstjänstens organisation inom ett störreområde. Prop, 1973:185 54 De verkliga katastroffaUen får antas bli fåtaliga, anförutredningen. Det är emeUertid av utomordentlig vikt att beredskapen är sä god,när en katastrof inträffar, att onödig tidsutdräkt inte uppstår på grund avexempelvis bristande kännedom om tUlgängliga resurser eUer möjligheterna attfå dessa kompletterade. Katastrofplanläggningen bör dock inte vara meraingående eller omfattande än som behövs för att den regionala myndigheten utandröjsmål skall kunna organisera och leda räddningsarbetet. Planläggningen börvara allmänt utformad så att den kan anpassas tUl de flestakatastrofsituationer. Den bör bygga främst på de lokala räddningsresurserna ochpå de lokala räddningsorganens planläggning. Syftet med den regionalakatastrofplanläggningen bör således kunna uppnås med förhållandevis enklaåtgärder. Denresursinventering som ingår i den lokala planläggningen bör enligt utredningenligga tiU grund för den regionala inventeringen. Denna inventering bör vidareavse den personal och den materiel som vid katastroffall kan ställas tUlförfogande av polisen, civilförsvaret, mUitära myndigheter, kustbevakningenosv. Utredningen anser att det knappast är nödvändigt att den regionalainventeringen omfattar materiel som enskilda företag kan ställa tUl förfogande.Brandcheferna har goda möjligheter all utan alltför omfattande arbete skaffauppgifter om tillgången på för räddningstjänst lämplig tyngre materiel och ensådan inventering bör ingå i den lokala planläggningen. Eninventering av katastrofriskerna och en planläggning av räddningsinsatserna ärett viktigt led i en fuUständig katastrofberedskap, anför utredningen. Enöversikt av katastrofriskerna i anslutning till de särskUda riskobjekten inomkommunerna kan erhållas genom en sammanställning av brandchefernasinventeringar. Brandchefernas räddningsplaner för eventuella katastrofer börockså samlas regionalt så att de, när en katastrof inträffar, kanutnyttjas av katastrofledningen. Råd och anvisningar beträffandeplanläggningens omfattning och innehåll bör utarbetas centralt. Den medicinskakatastrofberedskapen inklusive sjuktransporterna bör med hänsyn till dennaberedskapsplanläggnings starka anknytning till sjukvården i övrigt inteinordnas i den regionala katastrofplanläggningen. I fråga omledningen av räddningstjänsten vid kalastrofer skiljer utredningen meUan tvådelvis olika ledningsuppgifter. Den ena är den direkta ledningen avräddningsarbetet på olycksplatsen. Den andra är den ledningsverksamhet som gårut på att lösa samordningsfrågor, se till att tUlgängliga resurser utnyttjaseffektivt, ge direktiv för räddningsarbetets huvudsakliga inriktning samt fattasådana beslut i övrigt som krävs för att begränsa skadeverkningarna och som ärav så allmän karaktär att de inte bör eller kan fattas av räddningsledaren påolycksplatsen. Den förstnämnda uppgiften bör fullgöras av en särskUdräddningsledare. Den sistnämnda bör ankomma pä en myndighet som har tUlräckligöverblick, tiUgång till sakkunskap och befogenhet att snabbt vidta de åtgärdersom behövs. Utredningenkonstaterar att de uppgifter inom räddningstjänsten som bör fullgöras på regional nivå omfattar samordning av verksamhet, tUlsyn över alt kommunerna organiserar sinräddningstjänst så alt effektiviteten inte eftersatts, planläggning överområden som är större än kommunerna och som kan antas bli berörda av enkatastrof samt ledning av räddningstjänsten vid katastrofer. Om åläggs ansvaret för de uppgifter som dethär är fråga om, innebär det enligt utredningen inget annat än en påbyggnad påeller utveckling av de uppgifter inom samhällets räddningstjänst som länsstyrelseni praktiken redan fullgör. Någon annan regional statlig myndighet som kan kommai fråga finns inte. Verksamheten är inte av den omfattningen att en särskildmyndighet bör skapas för ändamålet. Utredningen föreslår därför att uppgifternaskall ankomma på . Utredningen anför att en ledningsgrupp bör organiserasinom så att denna snabbt kan börja sin verksamhet somledningsorgan, när en katastrof har inträffat. Ledningsgruppen skall tUlföralänsstyrelsen den sakkunskap som är nödvändig för att skall kunnautan dröjsmål fatta de beslut som behövs. bör kunna delegera vissbeslutanderätt till en eller flera tjänstemän som tillhör ochingår i ledningsgruppen. Med hänsyn till att effektiva räddningsinsatser ofta kräveratt beslut av ingripande natur fattas snabbt anser utredningen attlandshövdingen eUer dennes ställföreträdare bör leda ledningsgruppens arbete.Enligt utredningens uppfattning bör i ledningsgmppen ingå en brandsakkunnigmed god kännedom om den lokala räddningstjänstorganisationen i länet,länspolischefen, naturvårdsdirektören, sjukvårdsdirektören eUer motsvarandechefstjänsteman hos landstingskommunen jämte den medicinska sakkunskap som kananses nödvändig saml i förekommande fall kusldistriktschefen eller enrepresentant för denne. I övrigt kan sammansättningen av ledningsgruppenvarieras efter vad som bedöms lämpligt med hänsyn tUl länets förhållanden ochlänsstyrelsens katastrofplanläggning. Det kan sålunda övervägas att låtamilitärassistenten och försvarsdirektören tUlhöra ledningsgruppen. TiU gmppenbör vid aktuella katastroffall kunna knytas sakkunniga på skUda områden. Med hänsyn till länsstyrelsernas nuvarandetiUsynsuppgifter på brandförsvarets område och till de ytterligare uppgiftersom enligt utredningens förslag skall ankomma på länsstyrelserna anserutredningen att länsstyrelserna kommer att behöva expertis inomräddningstjänstområdet också efter , då den pågåendekommunindelningsre-formen är i huvudsak genomförd. Utredningenräknar med att kommunindelningsreformen och en ökad samverkan kommeralt medföra att flertalet kommuner har tillgång lUl en teknisksakkunskap som många kommuner med deltidsanställda brandchefer nu saknar. Denrådgivande verksamhet-som länsbrandinspektörerna nu utövar i dessa kommunerkommer därför att förändras. Länsstyrelsernas tillsynsuppgift bör enligt utredningensmening främst vara av samordnande karaktär. Prop, 1973:185 56 nernas brandchefer och Svenska kommunförbundetslänsavdelning bör vara ett lämpligt instrument för denna verksamhet. Ettinformellt samråd mellan de branddelegationer inom Svenska kommunförbundetslänsavdelningar som finns eUer är under uppbyggnad i varje län ochlänsstyrelsen bör vara av stort värde för samordning av räddningstjänsten. Enligt utredningen kommer länsstyrelsernas behov avsärskild teknisk sakkunskap huvudsakligen alt avse biträde vid prövningen avkommunala brandordningar, vid handläggningen av vissa besvärsärenden m, m, ochvid katastrofberedskapsplanläggningen. Länsstyrelsernas kontinuerUga sysslandemed planläggningen blir enligt utredningens förslag av förhållandevisbegränsad omfattning. Utförliga centrala anvisningar medför att arbetet efteruppbyggnadsskedet - normalt kan utföras ulan särskUd teknisk sakkunskap.Utredningen bedömer att inte ens arbetsuppgifterna i två eUer i flera fall treeUer fyra län sammanlagt kommer alt motivera särskUda experttjänster vidlänsstyrelserna, när kommunindelningsreformen genomförts ochbrandchefstjänsterna i flertalet kommuner besatts med brandingenjörer.