prop · FW03167 · 1973-12-31 00:00:00 — Något sådant företräde kan det ej bli tal om i frägaom svenska luftfartyg. Luftfartyg kan om besättning och drivmedel finns samtdet är flygvärdigt snabbt flygas hit, och de föreslagna reglerna omdislansutmätning kan därför kanske relativt ofta leda tiU att luftfartygetockså blir sålt här i riket. har emellertid exekution i luftfartygvarit en sällsynt företeelse. Remissyttrandena.Några remissinstanser har varit negativa till förslaget om distansutmätningmen flertalet har lämnat förslaget utan erinran eller tillstyrkt det. Beredningensförslag att ge överexekutor befogenhet att beordra distansutmätt fartyg tilllämplig hamn har på några häll blivit starkt kritiserat och betecknats somorealistiskt och olämpligt. anförtill en början, att beredningens främsta motiv för införande avdislansutmätning syns vara omsorgen om skatteindrivningens effektivitet. I detalldeles övervägande antalet fall är situationen for redaren, närutmätningsåtgärder aktualiseras, emellertid så dålig att tillgångarna endastförslär till sjöpantsrättsfordringar inkl. besättningslöner och en större ellermindre del av fartygsinteckningarna. Det torde vara mycket sällsynt, attfartygsutmätning inbringar något för fordringar med så låg prioritet somskatter. I vart fall anser samfundet, att denna möjlighet inte motiverarinförande av en så genomgripande omgestaltning av verksläUighetsreglerna somdistansutmätning. Samfundet påpekar, att beredningen lill stöd fördislansutmät-ningens införande åberopar alt sådan finns i . Såvittsamfundet har sig bekant har norskt "ullegg" emellertid inte karaktärav verkstäl-lighelsåtgärd utan innebär endast en tvångsvis tUlskapadförmånsrätt som inte hindrar alt fartygets drift fortsätter obehindrat.Samfundet finner det inte motiverat att införa en sådan ny förmånsrätt iutomlands befintiigt svenskt fartyg. Beredningens jämförelse mellan effektivitetenav å ena sidan utmätning och ä andra sidan konkurs är svårförståeUg.Uppenbarligen respekteras normalt varken svensk konkurs eller svensk utmätningsom hinder mot utländsk verkställighetsätgärd. Ä andra sidan är utsikten minstlika god att en befälhavare respekterar direktiv att gå till svensk hamn, om deges av en konkursförvaltare, som övertagit rederidriften, som om de kanske istrid mot redarens önskan har formen av överexekutors föreläggande. Motbefogenhet för överexekutor att förelägga redaren att beordra hem fartyget, harsamfundet invändningar av grundläggande art. Praktisk erfarenhet avrederikonkurser visar, att frågan om ett fartyg skall få fortsätta i drifteller tas ur drift är ett av de svåraste och mest'grann- lagabeslut som en förvaltare har att träffa. Det är direkt olämpligt att läggabeslutanderätten i en sådan fråga hos någon som inte har full överbUck överrederiels hela ställning. Etl sådant beslut bör förbehållaskonkursförvallaren. Samfundet finner också redovisningen av de med nämndabefogenhet förknippade problemen otUlräcklig. Av lagtextförslaget att döma ärkravet på alt hemkallandet inte strider mot annans rätt absolut. Men avmotiven framgår, alt den viktigaste kategorin av tredje man, nämligenlastägaren, inte skall skyddas. Däremot synes tidsbefraktares rätt skolabeaktas. Samfundet anser denna gränsdragning helt omotiverad, och frågar sighur resebefraktare, befraktare fÖr kon-sekuliva resor och motparter i andraavtalsförhållanden än befraktning skaU behandlas. Slutligen åberopar samfundetskäl av rent kommersiell natur. Långivare till fartyg främst varv ochkreditinrättningar är erfarenhetsmässigt misstänksamma mot nationellaingrepp i gängse kreditinstrument. Samfundet befarar att långivning tUl svenskafartyg snabbt skulle kunna komma i vanrykte på den internationella marknaden,därest det beträffande större tonnage inträffade att redaren mot sin vilja ochpå begäran av exempelvis svensk skattemyndighet tvingades bryta en lönsamlångtidsbefraktning, som kan ha varit väsentiig för kreditgivningen. Sjörättsföreningeni argumenterar väsentligen efter samma linjer som advokatsamfundet.Föreningen framhåller således, alt jämförelsen med det norska institutet"utlegg" är haltande och alt distansutmätning för skattefordringar iallmänhet skulle sakna praktiskt värde. Föreningen anser, att det bör beaktasatt distansutmätning kan kollidera med exekutiva åtgärder i främmande hamn medsvårlösta problem som följd. Föreningen kritiserar också förslaget om rätt attdirigera hem svenskt fartyg, särskilt med utgångspunkt från beredningens uttalandeatt hemdirigering av fartyg som befordrar styckegods eller annan last utan atttidsbefraktning föreligger som regel ej skulle vara obillig mot tredje man.Transport av gods lill annan än den i fraktavtalet eller konossementet angivnadestinationshamnen betyder i praktiken nära nog ulan undantag förlust förlastägaren antingen det är fråga om styckegodsbefraktning ellerhelbefraktning. I fråga om helbefraktning accentueras helt naturligtsituationen. Därtill kommer, att befraktningen kan avse konsekutiva resor eUers. Varje hemdirigering av ett fartyg, som har last ombordeller som slutits för befraktning, medför skada för tredje man. Förslaget omöverexekutors befogenhet att dirigera hem ett svenskt fartyg betecknarföreningen som helt orealistiskt. Föreningendelar syn på de kommersiella risker förslaget aktualiserar. och kronofogdemyndigheten i ställersig tveksamma. tvivlar på att distans- utmätninglåter sig praktiskt genomföras. Hemdirigering av fartyget antar förbundetlikaledes vara föga praktiskt användbar, eftersom förslaget icke anvisar hurhärför behövliga medel skall tUlhandahåUas. Hemdirigering bör enligt förbundetinte tUlåtas utan att befälhavaren får sådana medel. Kronofogdemyndighetenpekar på att förslaget inför ett imdantag från den allmänna, grundläggandeordningsregeln att den utmätta egendomen skall vara tUlgänglig förförrättningsmannen vid utmätningstUlfället. Tveksamheten blir enligtkronofogdemyndigheten ännu större, eftersom de exekutiva myndigheterna genomdistansut-mätning kan försätta sig i en sådan situation, att en kungjordfartygsförsäljning inte kan äga ram på den grund, att fartyget inte finnstillgängligt vid auktionen. Förslaget innebär införandet av ett hasardmomentsom kan minska förtroendet för de exekutiva myndigheternas verksamhet. Stockholmstingsrätt godtar förslaget om distansutmätning men ställer sig tveksam tilltanken att fartygsägare, som har fartyget i drift utomlands, skaU kunnaföreläggas att tillhandahälla fartyget i . Motsvarande ståndpunkt intarsjöfartsverket. Även om hemdirigering i många faU ej kan anses oskälig börenligt verket likväl beaktas, att en stor del (totalt ca 150 fartyg) av densvenska handelsflottan numera helt sysselsätts i fart mellan utländska hamnar.Att ta ett sådant fartyg ur dess reguljära fart skuUe kunna innebära radikalsänkning av fartygets värde och stora ekonomiska förluster, allt i föga rimligproportion till värdet av hemdirigeringen. Verket ifrågasätter om beredningensuttalande rörande befogenheten att tvinga hem fartyg är tillräckligt och menar att en sådan anvisning orntillämpningen kan behöva komma tillUttryck direkt i lagtexten. Bankföreningenkonstaterar, att distansutmätningens praktiska värde är osäkert. Föreningen sombeaktar att liknande institut förekommer i vill emellertid inte motsättasig att den föreslagna möjligheten till dislansutmätning införs. Föreningen harfäst särskild vikt vid den försiktighet med vilken de föreslagna reglerna omdet nya institutet utformats. Föreningen understryker, att hemdirigering ejfår komma ifråga om den skulle strida mot annans rätt eller eljest vara obUligmot tredje man. Beredningens omfattande och klargörande motivering av dermaregel är ägnad att skapa en restriktiv och försiktig praxis hos exekutionsmyndigheterna.Deras beslut skall dessutom kunna överklagas. Länsstyrelseni påpekar att distansutmätning kan stå öppen under lång tid.Länsstyrelsen förordar, att föreskrifter meddelas rörande en yttersta tidsgränsför försäljning av fartyg o. d. beträffande frågan om när utmätningen i häråsyftat faU skaU gå åter. Kronofogdeföreningenerinrar om att nuvarande krav på att fartyget måste finnas tillgängligt förutmätnmgsmannen för att fuUbordad utmätaing skaU anses föreligga ibland vållatsvårigheter att genomföra fartygsutmätning. Innan utmätning kunnat företas harfartyget anträtt resamot utiändsk hamn eller svensk hamn utanför kronofogdedisttik-tet. Nuvaranderegler om fastighetsutmätning, enligt vilka utmätningen anses fuUbordad redangenom utmätningsbeslulet, har enligt föreningen gett goda erfarenheter.Särskilt i de allmänna målen har det varit ar-betskraftsbesparande att genomutmätningsbeslutet få säkerhet för skattefordringar och först om försäljningblir erforderlig behöva beskriva och värdera fastigheten. Några olägenheter förgäldenären och andra vars rätt berörs av fastighetsutmätnlng har inte märkts aven sådan ordning. Även om fartygsutmätning inte har tillnärmelsevis samma praktiskabetydelse som fastighetsutmätning anser föreningen övervägande skäl tala föratt distansutmätning av fartyg tUlåts. Hovrättenför anser liksom , att positiva skäl talarför ett införande av distansutmälning. Det publicitetskrav, som nuvarandebestämmelser avser att tUlgodose, syns också i tillräcklig grad bli beaktatgenom att utmätningsbeslutet antecknas i skeppsregistret. Om fartyg efterdistansutmätning ej blir tiUgängligt här i landet, kan utmätningen ej slutförasmed försäljning. Och den föreslagna befogenheten till hemdirigering skallenligt berednmgen handhas med försiktighet och omdöme. Följden kan bli att ettfartyg kommer att vara utmätt utan att försäljning sker, någotsom av olika skäl måste anses olämpligt. Fördelarna med distansutmätning synsdock överväga de därmed förenade nackdelarna och förslaget tiUstyrks därför idenna del. 2.4Utmätning i konkurrens med pant- och retentionsrätt Utmätning får ej ske tiU förfång för den rätt annan har tillgäldenärens gods. Ett uttryck för denna princip är 71 § 1 mom. UL, som gerregler tUl skydd för panträtt och retentionsrätt i lös egendom. Med panträttavses både panttätt med besittning och panttätt utan besittnmg. Panträtt medbesittning kan grunda sig på avtal om pantsättning eUer uppkomma direkt pågrund av stadgande i lag. Exempel på panträtt utan besittning är sjö- ochluftpanträtt. Lagrummet torde vidare omfatta fartygsinteckning medan panträttpå grand av inteckning i luftfartyg skyddas i annan ordning. Även företagsinteckning som inte ger panträtt utan endast förmånsrätt faller utanför. Panträtteller retentionsrätt i lös egendom hindrar ej, att egendomen utmäts och säljsför annan borgenärs fordran. Skyddet för panthavare och retinent är ordnat påolika sätt i skilda fall. Om någon har handpanträtt i annan egendom än fartyg,gods i fartyg eller gods i luftfartyg, behöver panthavaren inte lämna pantenifrån sig utan full lösen. Panthavare är skyldig att ta mot betalning, även omfordringen ej är förfallen. Såväl utmätningssökande som inropare har rätt attlösa ut pant- havaren.Han övertar därigenom panthavarens fordran och kan göra den gällande motpantsätlaren. Den som har panträtt, som ej är förenad med besittning ellerhandpanträtt i fartyg som ej är intecknings-bart, gods i fartyg eller gods iluftfartyg eller endast har retentionsrätt får håUa sig tUl köpeskillingen. Detär sålunda inte säkert att han får full betalning. Handpanträtt i fartyg, godsi fartyg eller gods i luftfartyg har jämställts med panträtt utan besittning,emedan sjö- och luftpanträtt, som inte kan förbehållas vid exekutivförsäljning, har bättre rätt än som följer med handpant och handpanthavare intefär hindra sjödier luftpanträttshavare att komma lill sin rätt. Annanhandpanthavare kan medge att panten säljs utan förbehåll. Han får dä hålla sigtUl köpeskillingen. Etl avstående kan vara fördelaktigt för panthavaren, om hankan ropa in panten för en summa som understiger hans fordran. Detsagda är tillämpligt endast vid utmätning för annan gäldenärens skuld änpantfordringen. Sker exekutionen för den fordringen får hand-panthavaren ansesha avstått frän det skydd som eljest tillkommer honom. Harinteckning i luftfartyg eller i reservdelar lill sådant fartyg pantsatts avägaren tUl den intecknade egendomen, får själva inteckningen inte tas i anspråkför ägarens skuld ulan i stället skaU ägarhypoteket utmätas. JB har föranlettnya bestämmelser om utmätning av pantbrev i fast egendom. Jag erinrar om 91 a §UL, Beredningenhar ansett del nödvändigt att i förevarande sammanhang revidera bestämmelsernaom. utmätning i konkurrens med pant-och retentionsrätt för att få meratidsenliga regler bl, a. beträffande skeppsbyggen och oregistrerade fartyg.Beredningen åberopar också uttalande i samma riktning av sjölagskommittén. Enligtberedningens mening bör regleringen lämpligen inskränkas till att gälla skyddför tredje man, som innehar lös egendom som handpant eUer med retentionsrätt.Med handpant avses bl. a. panträtt som stiftats enligt lagen (1936: 88) ompanlsätlning av lös egendom som innehaves av tredje nian. Även retentionsrätti registrerat fartyg (resp. skeppsbygge) omfattas av förslaget. Beredningensförslag inbegriper ej den som har panträtt utan besittning, t. ex. sjö- ellerluftpanträtt eller panträtt på grund av fartygs-dier luftfartygsinteckning.Detta innebär självfallet ej att egendom som är belastad av sådan rätt bUroåtkomlig för borgenärerna. Belastningen utgör ej hinder för egendomensutmätning för annan gäld. Det följer av 72 § UL jämfört med de bestämmelserförslaget innefattar. Sådan borgenärs rätt lill betalning ur egendomen reglerasi 5 och 6 kap. UL, I fråga om försäljning av registrerat fartyg och luftfartygfinns bestämmelser lill de förmånsberättigade borgenärernas skydd i de särskildaförsäljningslagarna. Beredningengör ej skillnad mellan handpanthavare och retinent, vilken som regel har sammaförmånsrätt som handpanthavare. Även i KL jämställs retinent med borgenär somhar lös egendom som pant eUer eljest under panträtt i handom. Beredningenerinrar om att hand-panträtt och retentionsrätt kan vara antingen konventionelleller legal. Konventionell retentionsrätt torde dock ej kunna skapas i egendomsom ej kan bli föremål för handpanträtt. Det skydd som handpanthavare resp.retinent skaU åtnjuta bör innebära, att panträtten resp. retentionsrättensåvitt möjligt skall bestå, om inte borgenären får betalning för sin fordran. Beredningensförslag innebär bl, a. alt utmätningssökanden ej fär mot panthavarens viljabetala fordringen före försäljningen. Däremot kan sökanden och panthavareavtala om att panthavaren godtar sådan betalning. Betalar sökanden panthavaren,övertar han därmed dennes fordran och hans panträtt, Panthavaren kan ocksåförklara sig nöjd med att hålla sig till köpeskillingen. Frånhuvudregeln om hur handpanthavares eller retinents rätt skall respekteras börgöras undantag, när försäljning skall ske för borgenär vars fordran har likaeller bättre rätt (t, ex, på grund av sjöpanträtt). Vid sådan konkurrens kanpanthavare eller retinent få lämna egendomen från sig utan att få betalningför sin fordran. Beredningen nämner i detta sammanhang att handpanträtt ochretentionsrätt kan sammanträffa. Om t, ex, någon mottagit en bil i pant ochdärefter lämnat den för reparation, torde verkstadens fordran, omretentionsrätt kan åbero-. pas, gå före panthavarens fordran. Beredningensförslag blir tillämpligt även i fråga om retentionsrätt i registrerat fartyg.Detta har dock knappast någon självständig betydelse. Förslaget tillfartygsförsäljningslag blir då tillämpligt på fartygets försäljning och denger genom skyddsbeloppet ett skydd som svarar mot förevarande bestämmelser. Beträffandeförsäljningen föreslår beredningen att, om någon innehar utmätt lös egendom somhandpant eller med retentionsrätt, egendomen som regel skall säljas bara omköpeskillingen förslär lill betalning av fordringen. Fordringen är då skyddadoch försäljning kommer ej til! stånd, om inte fordringen blir täckt av denbjudna köpeskUlingen. Om budet blir tillräckligt högt och försäljningen går ilås, får borgenären betalt för hela sin fordran, Panthavaren torde dock ej harätt tUl ersättning för framtida ränteförlust, om inte sådan ersättning ärsärskilt betingad. Enligtberedningens förslag kan försäljning av egendomen ej ske med bibehållande avpanthavarens rätt. Försäljning med sådant förbehåll skulle ej befria gäldenärenfrän personligt betalningsansvar, och del synes beredningen inte lämpligt attdelta ansvar kvarstår sedan panten sålts. Undantagfrån den nu angivna försäljningsregeln skall göras, när panthavare ellerretinent är skyldig att avstå från sin pant- eller retentionsrätt oaktat hanej får full betalning, dvs. när han måste vika för någon med lika eller bättrerätt. Detta kan bU fallet, när utmätt oregistrerat fartyg, gods i fartyg ellergods i luftfartyg är föremål för sjö-resp. luftpanträtt. Panthavare ochretinent får då enligt förslaget nöja sig med att få betalt i den månköpeskUlingen förslår därtUl sedan bättre prioriterade borgenärer fått sitt. Remissyttrandena.Svea hovrätt uppehåller sig utförligt vid jämställandet av handpanträtt ochretentionsrätt och anför i denna del följande. Jämställandetav retentionsrätt och handpanträtt anses tydligen värdefullt därför attreglema blir enklare och exekutionstekniskt mer lätthanterliga. Härvid synesman emellertid förbise viktiga funktionella skillnader i de båda instituten. Handpanthavarenhar i regel givit ett lån som från hans synpunkt kan vara en fördelaktigpenningplacering. Han har dessutom såsom en föratsättning för transaktionenräknat med en försäljningsrätt innebärande att han kan sälja godset i händelseav utebliven betalning i det marknadsläge som råder när fordringen förfaller,eller eventuellt vänta till en gynnsammare lidpunkt. Panten har regelmässigtbetydelse för honom såsom en tämligen adekvat täckning för det givna lånet.Retinen-ten har däremot endast intresse av alt få betalt så snart som möjligt.Den försäljningsrätt han i vissa fall medgivils är ej en del av transaktionenutan en av rättsordningen tUlskapad nödutväg som lika mycket tjänar tiU attbefria retmenten från skyldighet att bevara egendomen som till att ge honomtäckning för hans fordran. Värdet av godset slår inte i någon bestämd relationtill fordringen. Vidförsök alt finna den lämpliga lösningen måste tre frågeställningaruppmärksammas. I fråga om skyldighet att godta utlösning som erbjudes avutmätningssökanden bör enligt ovan angivna utgångspunkter gälla atthandpanthavaren i enlighet med förslaget ej skall behöva finna sig i detta,men att retinenten i motsats till förslaget bör vara skyldig att godtautlösning. Om utlösning ej erbjudes bör utgångspunkten vara att panträtten ommöjligt skall bestå, medan retentionsrätten helst bör avlösas genom betalning.Hittills har gällt att egendomen får säljas med förbehåll om panträttensbestånd, men att detta ej kunnat ske i fråga om retentionsrätt. Den avlagberedningen påtalade olägenheten av ett personligt ansvar för pantsättarenefter pantens försäljning synes kunna elimineras genom införandet av en regelatt pantsättarens ansvar från tidpunkten för försäljningen skall varasubsidiärt. Emellertid är det möjligt alt förbehållet kan pressa priset vid denexekutiva försäljningen så att det verkliga värdet av den pantsatta egendomenej blir åtkomlig för utmätningssökanden, något som skulle åsamkagäldenären oproportionerlig förlust. Det kan därför vara tveksamt om panträttbör få förbehållas vid exekutiv försäljning av panten för annans fordran,medan det är tydligt att retentionsrätt ej bör få förbehållas. Vad slutligenangår frågan huruvida försäljning bör ske när säkerhetsobjektet ej förslårtill betalning av pant- eller retenlionsfordringen börgälla att en sådan försäljning får ske vid retentionsrätt men ej vid panträtt.Retinenten har aldrig haft anledning att räkna med försäljning;retentionsrätten är i första hand en betalningspress och det är för retinentennärmast en fördel att försäljning överhuvudtaget sker; något särskUt värde hosdet retinerade objektet som vid viss försäljningslid-punkt skulle täckaretentionsfordringen har retinenten aldrig räknat med. För panthavaren ärdäremot rätten att bestämma om försäljningen väsentlig, och den bör i enlighetmed förslagets innebörd på denna punkt bevaras genom att försäljningen kaninhiberas av panthavaren. Förslagetatt försäljning av lös egendom belastad med handpant eller retentionsrätt fårske endast om köpeskiUingen räcker till täckning av panthavares ellerretinentens fordran har uppmärksammats av några remissinstanser. Kronofogdemyndigheteni anför, att det i dess distrikt ej förekommer något störreantal försäljningar av pantsatt egendom. Erfarenheterna har emellertid enligtkronofogdemyndigheten givit vid hand att föreskriften om ett lägsta bud vidförsäljning så gott som aUtid är ägnad att verka som en hämsko på budgivningen.Genom ett lägsta bud betas i allmänhet spekulanternas möjlighet att göra en godaffär genom inropet. Särskilt i finns risk för att ett lägsta budmedför dåligt resultat vid auktionen, enär försäljningskostnaderna här ärtämUgen höga. FörStockholms vidkommande torde enligt kronofogdemyndigheten resultatet av denföreslagna lagändringen bli att antalet försäljningar av lös egendom som ärpantsatt till tredje man minskar och att därmed också möjligheterna förborgenären i målet att få betalt faller undan i högre grad än hittUls. Detexekutiva förfarandet blir således resultatlöst. Kronofogdemyndighetenuppger, att det förekommit fall där vården av panten t. ex. ett levande djur åsamkat panthavaren inte oväsentliga kostnader, varför han önskat bli av medpanten även om han ej fått full täckning för sin fordran. Ehura han haft rättatt begära försäljning med bibehållande av sin panträtt har han avståtthärifrån och förklarat sig vilja hålla sig tUl köpeskUlingen. Han har då räknatmed att godsets värde står i sådant förhåUande till pantfordringen att ettutrop med bibehållande av panträtten ej skulle leda tUl någon försäljning. Ennedsättning i dylika fall av panthavarens eller retinentens anspråk kan enligtkronofogdemyndigheten medföra ett bättre försäljningsresultat enär kretsen avspekulanter vidgas. De avskräcks då inte av ett faststäUt lägsta bud. Kronofogdeföreningenger uttryck för samma åsikt som kronofogdemyndigheten i distriktoch föreslår att försäljning får ske om panthavaren eller retinenten medger detäven om köpeskillingen inte täcker dennes fordringsbelopp. EONpåpekar, att det av beredningens motiv framgår, att panthava- renskaU kunna förklara sig nöjd med alt hålla sig lUl köpeskillingen. torde det inte bli ovanligt att panthavare eller retinentvill begagna sig av denna möjlighet, om "lägsta budet" skulle liggaså högt på grund av fordringens storlek att budet inte skulle kunna uppnås vidförsök tiU exekutiv försäljning. Orsak härtill kan, enligt vad nämnden antar,vara att pantaavaren eller retinenten vUl ha del rättsliga förhållandel medgäldenären snabbt uppklarat. Med hänsyn lill dessa omständigheter ifrågasätternämnden om inte denna niöjlighet direkt bör anges i lagtexten. För utmätt fast egendom har tidigare funnits regler omtvängsförvaltning. Någon motsvarighet härtiU finns inte för utmätt fartyg.Däremot föreligger f. n. inte hinder mot att gäldenären håller utmätt fartyg ifortsatt drift trots att utmätningen skall fortskrida till försäljning. Mendet lär inte vara vanligt att fartyget drivs under sådana förhållanden. Beredningen.Med dislansutmätningen aktualiseras frågan om det utmätta fartygets nyttjandeunder utmätningen. De kostnader som ett fartyg drar, när det ligger i hamn,talar enligt beredningen för att gäldenären bör kunna få tillåtelse att nyttjadet även om det är utmätt. Detta kan ibland också ligga i borgenärens intresse.Genom alt nyttja fartyget kan gäldenären tänkas få medel alt betalautmätningssökanden. Självfallet kan man inte bortse från risken att gäldenärenvidtar åtgärder som hindrar att det exekutiva förfarandet fullföljs. Stor viktbör därför fästas vid sökandens mening.