prop · FW03101 · 1973-12-31 00:00:00 — Sökanden kan inte genora attbegränsa sitt yrkande till läkt från den egna fastigheten hindra att etttillstånd förbinds raed villkor om samfäUighetsbildning, om länsstyrelsenfinner denna påkaUad med hänsyn till landskapsbUden. Kommittén föreslår inga särskilda förutsättningar för atten täktsam-fällighet skall få inrättas utöver dem sora gäller för prövning avansökningar om täkltiUsländ över huvud tagel. Avgörandet blir således påvanligt sätt beroende av en fri avvägning av exploaterings- och naturvårdsintressena.Härvid framhåller komraittén, att avgörande för nuvarande tillståndsgivning ipraktiken inte alllid är någon ur 18 § NVL härledd allmän förutsättning för tUlståndutan i stället ofta möjligheter att utforma tillståndet så attersättningsskyldighet inte uppkommer. Kommittén har inte ansett del falla inora utredningsuppdragetalt orapröva ersättningsprinciperna i 29 § NVL. det totala resultatet av samfällighelsbildningenför en faslighets del skulle bli att ett sådant uppenbart missförhållande soraavses i 29 § NVL uppkoramer, bör enligt kommittén ersättning utgå. Samfällighetsbildningenger dock enligt kommittén sädana möjligheter att planlägga brytningen på ettför landskapsvärden tillfredsställande sätt att ersättningsbestämmelsernaväsentligen torde komraa att fylla funktionen av säkerhetsventil för den händelsevärdeminskning i enstaka fall inte kan undvikas trots genomtänkt planering.Ambitionen bör enligt kommittén normalt vara att täkttill-ståndet utformas såatt landskapsbilden skyddas intill den gräns där ersättningsskyldighetinträder, dvs. uppenbart missförhållande uppslår mellan markensanvändning i överensstiimmelse med tillståndet och dess värde den 1 januari1965. I fråga om samfällighels orafattning framhåller kommitténatt möjligheterna alt åstadkomma en lämplig planläggning i regel blir störreju vidsträcktare oraråde sora bildar underlag för bedöraandet. En Ivångs-samfällighetav privaträttslig natur föratsätter dock enligt kommittén, att delägarkretsenbegränsas så alt samfällighetens uppgift blir praktiskt möjlig att fuUgöra istort sett inom ramen för ell grannelagsförhål-lande. När det gäller all sökabestämma en övre gräns för samfällighe- tens storlek, finner kommittén det naturligt att anknytatill det intresse av skydd för landskapsbilden som bär upptillståndsregleringen i 18 § NVL. Att ge en tvångssarafällighet störreomfattning än som är motiverat med hänsyn till detta intresse bör enligtkommittén inte komma i fräga. Komraittén föreslär därför alt en täktsamfällighetsomfattning skall bestämmas genom en kombination av vad som utgör en raed hänsyntill landskapsbilden naturlig planläggningsenhet och kravet pä att den avseddafyndigheten skall med teknisk och ekonomisk fördel kunna tiUgodogöras gemensarat.En och samma samfällighet kan omfatta flera fristående fyndigheter även oradessa var för sig ingår i endast en fastighet. Enligt koraraittén bör dock föreraäletför en sarafällighets förvaltning utgöra vad som från geografiska ochpraktiska synpunkter kan betraktas som en sammanhängande fyndighet, om inlesärskilda skäl talar för ett större eller mindre underlag. Själva samfällighetenskall då i princip bestå av alla de fastigheter i vilka fyndigheten ingår. Kravet på tiUståndi 18 § NVL omfattar inle husbehovstäkt. Enligt kommitténs mening harutvecklingen i fråga ora de okontrollerade husbehovsläkterna i vissa fall letttill sådana skador på landskapsbilden som kan järaföras med verkningarna av dekommersiella takterna. När samfäUighetsbildning koraraer till stånd pä grundav en ansökan ora tillstånd till täkl för annat ändamål än husbehov, kan detenligt kommitténs mening inte vara riraligt att det eftersträvade resultatetskall kunna oraintetgöras genora alt okontrollerade husbehovstäkler öppnas iden fyndighet som är föremål för gemensam förvaltning. Inte heller uppkommer idetta fall någon extra arbetsbelastning för naturvårdsmyndig-heterna, eftersorahela fyndigheten redan varit föreraål för deras prövning i vanlig ordning. Närdet gäller fyndighet som omhänderhas av en täktsamfällighet föreslär koramitténdärför, att nuvarande rätt till husbehovstäkt upphävs. I övrigt bör enligtkommittén rättigheten liksom vara fri. 18 § NVLavser inte läkt inom vattenområde. Komraittén anser att det bör vara raöjUgtatt vid sarafällighetsbildning hindra särskild läkt inora vattenoraråde, orafyndigheten delvis ligger inom vattenområdet. Möjligheten att förlägga den geraensamraatakten dit kan i vissa situationer leda till att skyddsvärd natur sparas och ivarje faU underlätta en läraplig planläggning inora fyndigheten. Koramitténföreslår därför att rätten till läkt inorn vattenområde upphävs i fråga omfyndighet som omhänderhas av en täktsamfällighet. SamfälUghelen är enligt kommitténs förslag konstruerad somen s. k. tvångssarafällighet av i huvudsak sararaa karaktär som åtskilligaandra sådana bildningar inom fastighetsrätten. Den rättsliga indelningen i fastigheterpåverkas således inte. SamfäUighelen är en sararaanslulning av självständigafastigheter enbart för att tillgodose det aktuella täktända-raålet. Den bestårenligt huvudregeln av de fastigheter i vilka den eller 2t 1973.1 saml Nr 101 deberörda fyndigheterna ingår. En fastighet vars ägare anfört särskilda skäl försin vägran att deltaga skall dock stå utanför, såvida inle fyndighetensändamålsenliga tillgodogörande avsevärt försvåras därigenom eller täkl enbariav fastighetens del i fyndigheten kan antas leda till att landskapsbUden skadasi väsentlig mån. Även annars kan en fastighet undantas från sarafälligheten, raendå bara ora det ar påkallat från allraän synpunkt. Ett täkttillståndanses norraalt inte kunna återkallas. Koraraittén föreslär ett undantag frändenna regel. skall sålunda i samband med att den förordnar om samfäUighetsbildningkunna begränsa eller upphäva ett tidigare meddelat tillstånd till läkt frånfastighet som skall ingå i samfälligheten. Sådan läkt kan också förbjudasinterimistiskt under vissa villkor. I princip är den tidigare tillståndshavarenberättigad till ersättning av staten för skada till följd av ändringsbeslutet,och denna ersättningsskyldighet gäller oavsett skadans omfattning. Det börenligt kommittén dock i första hand prövas olika vägar att begränsa skadan.Stundom kan exploatören tänkas vara villig alt efter den egna taktens avbrytandebiträda samfälligheten med dess exploatering. Förslaget ger också möjlighet förlänsstyrelsen alt flytta exploatörens rätt till annan del av fyndigheten.Dennas ändamålsenliga tillgodogörande får dock inte försvåras avsevärt genomåtgärden. SamfäUighelenföreslås fä rätt att för taktens genomförande ta i anspråk raark inom del verksamhetsorarådesom bestäms vid samfällighetens inrättande. Denna tvångsrält gäller utanhinder av den rätt som kan tUlkoraraa annan. Rättigheten bör enligt koraraitténdock utforraas sä att någon konflikt med allraänt eller enskilt intresse såvittraöjligt inte uppkoraraer. För intrång skall samfälligheten utge ersättning. Fördelningenav kostnader och avkastning mellan delägare föresläs ske efter särskildaandelstal som vid inrättandet bestäms efter skälighet. Riktraärket skall främstvara värdet av vad sora skulle kunna utvinnas från varje fastighet genora geraensaraläkt, om täkttillständ enligt NVL inte fordrades. Geraenskapenär enligt förslaget sakrättsligt knuten till alla delägande fastigheter.Delaktigheten i samfälligheten kan därför inte överlåtas för sig ulan följermed vid överlåtelse av fastighet. Inte heller utgör fyndigheten ifortsättningen beståndsdel av de fastigheter på vUkas mark den ligger.Fyndigheten är för samfällighetens bestånd i stäUet tillbehör lillsamtliga delägande fastigheter. Fråganom täktsamfällighets inrättande prövas enligt förslaget av , som ocksäbestämmer den närmare utformningen. Ärendets beredande anförtros enligtförslaget åt en särskild förrättningsman, sora skall göra utredningen och avgeförslag till beslut. Han skall ha sådana kvalifikationer att hans förslagnormalt kan fastställas av . Iprincip skall enligt förslaget fullföljd ske i administrativ väg, dvs. Endast i två hänseenden föreslås en judiciell överprövning. Det gäUerdels bestämraandet av ersättningar frän sarafälligheten för intrång pårättighet sora tvingas vika genora att raarken tas i anspråk, dels avgörandetav fastigheternas andelstal. Beträffande båda dessa utpräglat privaträttsligafrågor gäller enligt förslaget, att talan raot beslut skall ske genoraansökan om stämning vid fastighetsdomstol inora efter beslutets raeddelande. Angåendesarafällighetens organisation, förvaltning och upplösning skall enligtförslaget i tUlämpliga delar gälla motsvarande bestämmelser i lagen (1966: 700)om vissa gemensamhetsanläggningar. Ideparteraentsproraeraorian konstateras att grusexploateringen före NVL:s tiUkomsttog former som på många håll medförde betydande skador pä naturen. I några fallhar ingreppen resulterat i vidsträckta kraterlandskap. Exploateringen harenligt promemorian inte sällan vittnat ora planlöshet och bristande raedvetenheti fräga om allmänna intressen. Denallmänna tillsländsplikten i NVL, som infördes , har enhgtpromemorian medfört en väsentlig förbättring. Vägras tiUstånd blir eraellertidstaten i princip ersättningsskyldig. har raeddelals totalt10 163 tillslåndsbeslut raen endast 85 avslagsbeslut. Redan dessa siffrorvisar enligt proraeraorian alt länsstyrelserna vid sin tillståndsgivning intekunnat i erforderlig utsträckning tiUgodose naturvärdens intressen. Detutslagsgivande vid prövningen har varit nödvändigheten att undvikaersättningsskyldighet för staten. Enligt proraeraorian har härigenora den 1965införda läktregleringen inte fått avsedd verkan. Detföreligger inte någon omfattande rättspraxis i anslutning till 29 § NVL.Utgången i rättsfaUet NJA 1971 s. 145, där högsta dorastolen bestämdeersättningens belopp till . räknat per med vissjustering av hänsyn tUl penningvärdesförändring, visar eraellertid enligt proraeraorianatt det kan bli fråga ora betydande ersättningar. Hänsyn tas också till entänkt exploatering som hgger mycket långt fram i tiden, trots att det ävenmed beaktande av att det diskonterade nuvärdet av en avlägsen exploatering ärlågt enligt promemorian måste ifrågasättas ora en förståndig köpare avfasligheten skulle låta raöjligheten till exploatering mot slutet av periodenpåverka köpeskillingen. Det är värdet som skall sökas, dvs.vad en förståndig köpare kan tänkas ha varit villig attbetala. Det måste enligt promemorian dock vara svårt för domsto- lama att se bort frän vad sora numera är känt omutvecklingen pä gras-marknaden. Den typ av avkastningskalkyl som regelmässigtanvänds vid värderingen kan därför enligt proraeraorian lätt leda till inträngsersätt-ningarsom överstiger fastighetens marknadsvärde . Om grustäktskommitténs förslag till lagstiftning ora grussamfällighe-tergenomförs inträder enligt promemorian en förbättring av läget även iersättningshänseende. En fastighetsägare kan f. n. vägra all samverkan ochdärigenom tilltvinga sig antingen ett från naturvårdssynpunkt olärapligt tillsländeller en ersättning av staten som inte skulle ha utgått om samverkan skett. Fördetta missförhållande råder kommitténs förslag bot. Enligt promemorian är det eraellertidinte i alla fall sora en samverkan undanröjer nuvarande svårigheter. Någottillstånd bör kanske över huvud tagel inte meddelas. Grustäktskommitténförutsätter vidare att ersättningssituationer kan uppkomma trots att samverkansker. I promemorian diskuteras möjligheten att införa enuttrycklig bestämmelse om att vid ersättningsberäkningen hänsyn skall få tasendast tUl den exploatering sora kan koraraa tUl stånd inom exempelvis 20 årfrån . Enligt proraeraorian skulle en sådan lösning aversättningsfrågan inte stå i samklang med de förslag ora ersättning för andra forraerav fastighetsintrång som har lagts frara i prop. 1972: 111. Dessa förslag (somnumera antagits av ) innebär att ersättning skall utgå endast om marktas i anspråk eller pågående markanvändning avsevärt försvåras. Detla medför isin tur att ersättning inte skall utgå för alt förväntningar om ändring imarkens användningssätt inte har blivit infriade. Dessa er-sättningsbesläraraelseravser både förväntningar om bebyggelse och förväntningar om annanmarkanvändning än bebyggelse. Som ytterligare bakgrund anges i promemorian att den somvid prövning enligt miljöskyddslagen (1969: 387) förbjuds alt utöva mUjöfarligverksamhet eller sora åläggs begränsningar i sådan verksamhet inte kan få ersätiningav allraänna medel. Den som vägras tillstånd till byggande i vatten eller annatförelag enligt vattenlagen (1918: 523) kan inte heller få ersättning avallmänna medel. I fråga om vattenkraft framhålls i promemorian att faUhöjdsaknar allt värde om utbyggnad inte får ske. Inle heller i övriga likartadelagar finns sådan ersältningsrält. I proraeraorian citeras ett uttalande vid NVL:s tillkomstav föredragande statsrådet (prop. 1964: 148 s. 121), att det ingalunda ärsjälvklart att ersättning över huvud taget skall utgå till den sora hindras attpä sin raark öppna en för landskapsbilden skadUg grustäkt. De bUlighetsskäl soraär 1964 ansågs tala för en tUl förväntningsvärdet knutenrätt tiU ersättning har enligt proraeraorian förlorat sin bärkraft. Motbakgrund av vad vi nu vet om behovet av att skydda våra naturtillgångar harenligt promemorian en förskjutning skett i uppfäll- ningen ora raarkägarnas skyldigheter raot andra grupper i sarahället.Det stämmer enligt promemorian inle med nutida rättsuppfattning att enmarkägare skall kunna göra anspråk på ersättning av sarahället för att han intefår använda sin egendom pä ett sätt som skulle vara till skada för andramänniskor och sarahället i dess helhet. I princip utgår därför i nyarelagstiftning inte ersättning för förväntningar ora ändring i raarkanvändningensom inle kan infrias. Det saknas enligt proraeraorian skäl för att i fråga om täktverksarahethålla fast vid en äldre syn pä ersättningsfrågorna. I proraeraorian föreslåsdärför att de nuvarande ersättningsbestäraraelsema i 29 § NVL upphävs. Den sorainte ens i saraverkan raed andra kan presentera ett täklförelag sora äracceptabelt från landskapsvårdande synpunkt bör enligt promemorian inte hanågon rätt till ersättning av det allmänna för att han vägras tillstånd.Givetvis bör inte heller föreskrifter sora frän naturvårdssynpunkl mästeförenas raed ett tillstånd raedföra rätt till ersätining. De kostnader soraföljer av sädana föreskrifter fär enligt proraeraorian ingå i denföretagsekonomiska bedömningen av täklföretaget. Om kostnaderna härvid bedömsvara för höga för erforderlig lönsarahet, fär vederbörande avstå från täklföretaget. Enligt proraeraorian koraraer fraraåttäktverksamhet att vara samhällsekonoraiskt nödvändig. Tillstånd måste raeddelasså alt behovet av läkt av sten, grus, sand och lera kan tillgodoses. Flertaletägare av grusfyndigheter koramer enligt proraeraorian ocksä i fraratiden attkunna få tUlstånd att öppna läkt, pä egen faslighet eller i samverkan medandra. Del väsentiiga i saramanhanget är enligt promemorian att täktverksamhetenkan planläggas på ett ändamålsenligt sätt och oersättliga naturvärden skyddas.Samhället bör enligt proraeraorian inte av ekonomiska skäl hindras alt fullföljadessa intentioner. Detta är den i ersältningssammanhang avgörande synpunkten. Grustäktersom ryms inom samhällets planläggning och där det sålunda finns ett legitimtintresse att ta grus påverkas enligt promemorian inte av en sädanersättningsreglering. I proraeraorian föreslås att 29 § NVL upphävs den 1 juli1973. I övergångsbestämraelserna bör enligt promemorian föreskrivas, dels attmål sora före ikraftträdandet anhängiggjorts hos domstol skall prövas ochhandläggas enligt äldre bestäraraelser, dels att talan sora väckes inom ett ärfrän ikraftträdandet skall prövas enligt äldre bestämmelser, om det ersättningsgmndandebeslutet vunnit laga kraft före ikraftträdandet. I syfte att förebygga attefter promemorians offentliggörande tillstånd till täktverksamhet söks enbart iden spekulationen, att , ora ansökningen avslås eller tUlståndförenas raed föreskrifter, skall hinna raeddela beslut därora föreikraftträdandet och äldre ersält-ningsbesläraradser därigenom bli tUlämpliga,bör enligt proraeraorian eraellertid de nya bestämraelserna tillämpas efterikraftträdandet, när ansökningen gjorts efter utgången av . Isådant fall skall enligt promemorian talan om ersättning ogillas i mål somavgörs efter ikraftträdandet, oavsett när talan väckts eller länsstyrelsensbeslut meddelats. Förslaget att 29 § NVL skall upphävas föranleder enligtpromemorian vissa jämkningar i 25, 26, 31, 33 och 34 §§ NVL. Vidare föresläs enjämkning av 22 § BL. förslag har i huvudsak fått ett mycketpositivt mottagande vid remissbehandlingen. Saratliga reraissinstanser utoratvå anser att behov föreligger av en lagstiftning ora täktsarafälligheter. Hovrättenöver och särat i län avstyrker eraellertidförslaget. Flera reraissinstanser däribland kammarkoUegiet,bankinspektionen, lantmäteristyrelsen särat länsstyrelsema i ochÖstergötlands län frarahåller uttryckligen att ett behov av lagstiftning om täktsarafälligheterföreligger även om nuvarande rätt till ersättning av staten vid vägrat täkttiUståndupphävs. I anslutning härtill betonar , ,, överlantmälarmyndighelerna i och län,i län, bygglagulred-ningen och attförslaget tillgodoser behovet av värdeuljämning mellan fastigheter på vilkabrytning raedges och sådana pä vilka brytning förbjuds. anserdet sannolikt att systemet kan komma att tiUämpas i vidgadomfattning, t. ex. för att lösa de besvärliga rättvisefrågorna vid exploateringinom detaljpla-neoraräden. anser att frågan omvärdeutjämning vid täktexploatering och frågan om värdeutjäraning vidbebyggelse och andra former av markexploatering bör lösas efler enhetiigalinjer. Sistnämnda fräga övervägs f. n. av bygglagutredningen. Flera remissinstanser understryker kommitténs uttalandeatt sarafällighetsbildning raöjliggör en frän naturvårdssynpunkt lämpliglokalisering och samordning av erforderlig täktverksamhet. Överlanlinälar-myndigheleni och LRF betonar särskUt kommitténs uttalande att tvängsdelaktighetbör komraa i fråga endast för alt fräraja en ändamålsenlig landskapsvård. Behovet av ökad planering framhålls av några reraissinstanser.Planverket, som i olika samraanhang påtalat behovet av en koramunorafat-tandefysisk planering, anser att denna självfallet bör behandla även täktfrågor.Planverket avser att tillsararaans med berörda rayndigheter undersökamöjligheterna att vidga det s. k. länsinventeringsprojektet till alt omfatta även befintiiga takter och viktigareförekomster av grus m. ra. Även understryker behovet avöversiktliga grusinventeringar och skyddsplaner. i länoch överlanlmätarmyndigheten i länet anser att frågan ora en regionalgrus-försörjningsplanering måste uppraärksararaas. Liknande synpunkter fraraförsav i län och kommuns grustäkls-kommitté.Riksantikvarieämbetet understryker behovet av utredning om kulturminnen ochkulturmiljö. Hovrättenöver och avstyrker förslaget och förordar i stället för att möjliggöra en översiktlig planering,förslagsvis för ett helt län. Koramittéförslaget innebär i hög grad ett tiUgodoseendeav privatekonomiska intressen. Det viktigaste skälet för sarafällighetsbildninghar ansetts vara alt det allmänna får ökade möjligheter alt utan alltför storakostnader förhindra en från naturvärdssynpunkt olämplig grusexploatering. Deltaskäl bortfaller ora statens ersättningsskyldighet upphävs. Även ulan samfäUighetsbildningåstadkoras då de förbättrade möjligheter att skydda naturen sora eftersträvas.Hovrätten kan inte godta det av koraraittén åberopade skälet att en sarafällighetsbildningbidrar till en ekonomisk utjäraning mellan berörda fastigheter. Enfastighetsägare som av naturvårdsskäl inte får exploatera grus på sinfastighet bör inte ha någon rätt att i släUet tillgo dose sig pä sina grannarsbekostnad. En tvängslagstiftning härora innebär en förläckt expropriation avfastighetsvärden inte till förraån för det allraänna utan för att tUlgodoseenskilda intressen. Därigenom frärajas enligt hovrättens mening inte någonnaturvärd. En tvångssamverkan enligt förslaget är enligt hovrätten så mycketmer orättvis raot den fastighet sora drabbas därav som denna inte förframtiden har någon rätt att få korapensation för den förlust sora består avatt del ekonoraiska värdet av fastighetens grus delvis överförts till andrafastigheter. förhållandena ändras står näraligen den fastighet, som viddet första tillfället fick allt sitt grus uttaget, utan rätt alt återfå någotfrån de grannfas-tigheter där gruset får exploateras i en senare omgång.Hovrätten kan godta en lagstiftning om täktsarafälligheter endast oradelaktighetsgrunden bestäms efter värdet av det grus som faktiskt tas ut fränvarje fastighet. Syftet med en sädan lag tillgodoses emellertid enligthovrättens raening bättre genora frivillig samverkan. Även i län avstyrkerförslaget. Det behov av lagstiftning som kan föreligga även sedan ersättningsrättenavskaffats torde enligt kunna tillgodoses pä ett enklare sätt ängenom de komplicerade bestämmelser koraraittén föreslär. Förfarandet med täktplankomraer sedan ersättningsrätten avskaffats alt vinna högst avsevärt ieffektivitet. det visar sig alt en sarafäUighelsbUdning skulle medföra beaktansvärdafördelar ur naturvårdssynpunkt bör sökanden enligt beredastillfälle att ansöka härora. få förordna förrättningsraan att i sararåd raedlänsstyrelsen handlägga frågan. anser att förslaget i proraeraorianatt upphäva ersättningsrätten i avgörande hänseenden ändrar förutsättningamaför korarailtéförslaget och att en genomgripande översyn därför bör ske av komraittéförslaget.Naturskyddsföreningen framhåller att förslagens inbördes förhållande i vissafall är oklart. Föreningen finner det nödvändigt att man tar hänsyn till allamiljöintressen landskapsbilden, kulturella och vetenskapliga naturvärdenosv. i anser atten sarafällighetsbildning i vissa situationer kan vara olämplig och föreslårregler om rätt och skyldighet för täktexploatör att inlösa rätten att drivatakt på angränsande område. Remissinstanserna godtar allmänt kommitténs förslag att sarafällighetensomfattning skall bestämmas genom en kombination av vad som utgör en med hänsyntUl landskapsbilden naturlig planläggningsenhet och kravet på att den avseddafyndigheten skall raed teknisk och ekonomisk fördel kunna tillgodogöras gemensarat.Remissinstanserna fraraför dock vissa synpunkter fraraför aUt på tillärapningen. Lantmäteristyrelsenunderstryker alt tillämpningsproblem uppkommer genom att planläggnings-, landskapsskydds-och vinstutjämningssynpunkter talar för stora enheter som samfällighetensfunktion som organ för gemensam gmsbrytning gör det önskvärt med raerabegränsade förelag både i fråga ora taktens omfattning och beträffande antalet delägare.Styrelsen anser det nödvändigt med ytterligare motiv-uttalanden lill ledningvid denna svåra och ekonomiskt betyddsefuUa awägning. Om nuvarandeersättningsrätt upphävs finns enligt lantmäteristyrelsen större möjligheteratt göra samfälligheten lämpligt avgränsad. Svenska kominunal-tekniska föreriingenanser det nödvändigt alt samfälligheterna omfattar tillräckligt slora områdenmed fyndigheler av olika storleksordning och olika värde ur landskapsvårdandesynpunkt. Detta kräver enligt föreningen kanske en hårdare styrning från detallmännas sida än vad utredningen förutsatt. Ungsrätt framhåller attäven vinstutjämningssynpunkter kommer alt vara avgörande för omfattningen ochanser det önskvärt att lagtexten ger uttryck för det eller att ett klarläggandemotivuttalande lämnas. förutsätter som självklart att i denpraktiska tUlämpningen även komraer att beaktas att samfällighetsbildningenskall utformas så att den för fastighetsägarna medför fördelar som eljeslskulle utebli. Om den nuvarande ersättningsrätten upphävs kan det för enfastighetsägare te sig angeläget att en pä hans mark belägen fyndighet kommermed i underlaget för en täktsamfällighet.