prop · FW0323 · 1973-12-31 00:00:00 — TiUen del går kritiken mot förslaget att tillerkänna bostadsförmedlingama talerätti bytesärenden närmast ut på att föga står att vinna med att gebostadsförmedlingarna talerätt, eftersom hyresgästens medverkan i allt fallkrävs för att överlåtelsen skall komma till stånd. För min del anser jag det vara angeläget att i denmån det är möjligt inom ramen för förevarande lagstiftningsärende starka dekommunala bostadsförmedlingarnas möjligheter att få förmedla de lägenheter somblir lediga. I många kommuner pågår en livlig saneringsverksamhet. De förslaginrikesministern lägger fram på grundval av saneringsutredningensbetänkande kommer med all säkerhet att resultera i en intensifieradsaneringsverksamhet främst i de större tätorternas centrala delar. Lägenheternai de berörda fastigheterna har ofta mycket låga hyror och många avhyresgästerna lever under sådana ekonomiska omständigheter att de har svårtatt acceptera ersättningslägenheter i nyproduktionen. För att saneringamaskall kunna fullföljas i avsedd takt behöver därför bostadsförmedUngarna fåtillgång till successionslägenheter i det äldre bostadbeståndet, som kananvisas hyresgäster i saneringsfastigheter. Om överlåtelse av en lägenhet skall genomföras ibostadsförmedlingens intresse och hyresvärden motsätter sig överlåtelsen,måste det som regel te sig främmande för den avflyttande hyresgästen att han,personligen eller genom bostadsförmedlingen som ombud, skall driva över- 1973: 23 134 Har han redan fått anvisning på den nya lägenheten, kan hanförlora intresset för att medverka till överlåtelsen, om denna fömtsätter atthan själv för talan I hyresnämnden. Det är inte tillfredsstäUande attbostadsförmedlingarna skall vara beroende av medverkan från enskildahyresgästers sida för att kunna agera inför hyresnämnden på ett sätt somallmänt är tUl fördel för de bostadssökande. Goda skäl talar därför för attbostadsförmedlingarna bör få rätt att självständigt föra talan i bytesärenden.En lagändring i denna riktning är ägnad att underlätta för de kommunalaförmedlingarna att få tillgång till lämpliga lägenheter som kan anvisas debostadssökande. Flera remissinstanser tar upp frågan ombetalningsansvaret för de merkostnader, främst i form av hyra för den lägenhetsom avträds, som kan uppkomma med anledning av att bostadsförmedlingen begagnarsig av den föreslagna talerätten. Eftersom den avträdande hyresgästen äi närt iavtalsförhållandet intill Hes? ?.tt hre?rättp_ hr överlåtits på "n-nan, ärhan i förhållande till hyresvärden skyldig att betala hyran för lägenheten.Hyresgästen får därför räkna med att han kan komma att få betala dubbel hyraunder någon tid om han antar bostadsförmedlingens erbjudande om annanlägenhet. Denna risk får han ta med i beräkningen när han överväger bostadsförmedlingenserbjudande. bör det diskuterade problemet inte överdrivas. De situationer,där frågan om betalningsansvaret uppkommer, torde i praktiken inte vara särskiltvanliga. I de flesta fall torde det vara möjligt att avpassa tillträdes-och avträdesdagarnaså att merkostnader inte alls uppstår. De ändringar i bytesförfarandet som jagföreslår_i det följande kommer dessutom att leda till att handläggningstiden ibytesärendena nedbringas. Uppkommande merkostnader torde därför som regel bliav måttlig storlek. Det kan förutsättas att bostadsförmedUngen antingen avstårfrån att göra bytesrätten gällande, om det uppkommer risk för att hyresgästenunder får betala hyra för två lägenheter, eller i fall detframstår som angeläget att bryta motståndet mot byte från en tredskandehyresvärd kommer överens med hyresgästen om att svara för kostnaderna. Någrasärskilda bestämmelser härom finner jag inte behövliga. Med anledning av fastighetsägareförbundets synpunktatt införande av talerätt för bostadsförmedlingarna skulle öka riskema förhyresförlust för hyresvärdarna vill jag framhåUa att den ifrägakomna reformentill ingen del förändrar hyresvärdarnas situation. Under hänvisning till vad som har anförts föreslårjag i överensstämmelse med promemorieförslaget att bostadsförmedlingarna skallges rätt att ansöka om tillstånd till lägenhetsbyte enligt 35 § i de fallkommunen medverkar till att hyresgästen får annan bostad. Fömtsättningen föratt bostadsförmedlingen skall ha talerätt är således att kommunen medver- Prop.1973: 23 135 kartill att hyresgästen får annan bostad genom förmedlingens försorg. En uppgiftfrån bostadsförmedlingens sida om att denna föratsättning föreligger bör iallmänhet kunna godtas av hyresnämnden. Byten som sker direkt meUan hyresgästerutan medverkan berörs inte av den här förordade bestämmelsen. Närbytesrätt utövas på detta sätt bör liksom f. n. den förmedlingsrätt somkommunen kan ha få vika för bytesrätten. Någraremissinstanser tar upp frågor av processuell natur. Med anledning härav fårjag anföra följande. EnUgt promemorieförslaget skall bostadsförmedling somansöker om tillstånd tUl överlåtelse av lägenhet enligt 35 § ha stäUning sompart i ansökningsärendet. Detsamma gäller enligt departementsförslaget.Bostadsförmedlingarnas talerätt grundar sig således inte på deras ställning iavseende på hyresrätten vilket någon remissinstans tydUgen utgått från utanpå den föreslagna lagbestämmelsen. En följd av att förmedlingen är part iärendet är att förmedlingen handlar i eget namn och inte som ställföreträdaree. d, för hyresgästen. Den omständigheten att förmedlingen begagnar sig av sintalerätt enligt förslaget bör i och för sig inte hindra hyresgästen från attföra samma talan. Fallet är emellertid endast teoretiskt. En ytterligarekonsekvens av att bostadsförmedlingen intar stäUning som part är atthyresgästen, om han inte för egen talan i saken, skall höras som vittne i denmån muntlig bevisning i form av bl. a, vittnesförhör skall få, vilket jagkommer att förorda i det följande, förebringas i bytesärenden. För egen delkan jag inte inse att den sålunda förordade ordningen skulle, som enremissinstans synes mena, medföra komplikationer vid tillämpning avjävsbestämmelserna. Somnämnts bör bestämmelserna om bostadsförmedlingarnas talerätt i bytesärendentas upp i hyreslagen i anslutning tUl de materieUa bytesreglerna. Jag kansåledes inte biträda det vid remissbehandlingen framförda förslaget att även dennafråga bör lösas inom ramen för lagstiftningen om bostadsförmedling. Vadhärefter beträffar det i promemorian framställda förslaget om ändring ibostadsförsörjningslagen vill jag till en början erinra om att den ifrågasattalagändringen inte torde medföra någon saklig nyhet i förhållande till vad somutan stöd av lagen får anses gälla . Det är emellertid en styrka förbostadsförmedUngen att kunna hänvisa till en uttrycklig lagregel som gerförmedlingen rätt att för anvisning av bostadslägenhet få kräva att denbostadssökande överlåter sin tidigare lägenhet till annan bostadssökande. Pågrund härav anser jag att den förordade lagändringen bör göras. Rent praktisktsynes bostadsförmedlingama kunna förfara så att förmedlingen i samband med attanvisning lämnas på den nya bostaden avkräver hyresgästen en fullmakt förförmedlingen att på hans vägnar överlåta hyresrätten till den lägenhet somhyresgästen lämnar till någon som förmedlingen finner Prop.1973: 23 136 lämplig.I och med att hyresgästen lämnar sådan fullmakt får i normalfallen det vUlkorsom kommunen har uppställt med stöd av den föreslagna bestämmelsen ibostadsförsörjningslagen anses vara uppfyllt. anför innebär fullmakten visserligen inte att kommunenblivit fullt säkerställd mot förfoganden över den ledigblivna lägenheten frånden avflyttande hyresgästens sida. emeUertid ivisst fall misstänka att hyresgästen kommer att förfara iUojalt finnsmöjligheten för förmedlingen att tidsmässigt samordna överlåtelsen ochanvisningen. Några ytterligare bestämmelser för att förbättrabostadsförmedUngarnas ställning i detta hänseende finner jag varken behövligaeller lämpliga. Detär tydligt att bytesreglema kan vara till nackdel för en organisation . Det är emellertid svårt att tänka sigatt mte hyresgäst som bor i föreningens hus skulle vara tillförsäkrad sammastäUning och skydd som andra hyresgäster när det gäller bytesrätten. Desärbestämmelser i fråga om reparationsskyldigheten som för bl. a.bostadsföreningens del finns meddelade i 51 § lagen (1970: 995) om införande avnya jordabalken bottnar i överväganden av annat slag. Jagövergår härefter till det i promemorian framställda förslaget atthyresnämndsbeslut i bytesärende inte skall få klandras. F. n. gäller att part som inte godtar hyresnämndensbeslut i bytesärende får klandra beslutet genom att väcka talan vidfastighetsdomstolen mot den andra parten. Talan får inte föras motfastighetsdomstolens dom i fråga om tillstånd tUl byte. I syfte att nedbringaden tid under vilken bytesfrägan hålls öppen föreslås i promemorian attklandermöjligheten slopas i bytesärendena. I motiveringen till förslagetåberopas bl. a. att hyresnämnd föreslås få generell rätt att ta upp muntligformell bevisning. Minprincipiella inställning i frågan är att bytesärendena regelmässigt är avenkel beskaffenhet och att det därför inte kan anses påkallat att man för demhar ett flerinstanssystem. Värdet av att sådana ärenden nu kan klandras tillfastighetsdomstolen ligger enligt min mening inte så mycket i att frågandärigenom blir föremål för överprövning som i att klanderprocessen öppnarmöjlighet för parterna att förebringa formell bevisning i form av vittnesförhöroch partsförhör under sanningsförsäkran. Ett viktigt skäl för att slopa klanderrätfen ärenligt promemorian önskemålet att minska handläggningstiden. Jag delar uppfattningen att tillståndsfrågan böravgöras snabbt i bytesärendena. Varje dröjsmål ökar risken för att medparten ibytestransaktionen drar sig ur bytet. Otvivelaktigt kommer det i promemorianförordade eninstanssystemet att leda till avsevärda tidsvinster i många bytesärenden. Ett par remissinstanser anläggerrättssäkerhetssynpunkter på fullföljdsfrågan. Som alltid när frågor omfullföljd uppkommer kan sådana reso-mang föras. I överensstärmnelse med denprincipiella inställning som jag har till bytesärendena och som jag harredovisat förut, anser jag emellertid att utrymmet för sådana resonemang ärbegränsat i förevarande sanunanhang. Det som från hyresvärdens synpunkt ärsärskUt viktigt att få prövat i ett bytesärende är om den tilltänkta nyahyresgästen är godtagbar som sådan. Vid denna prövning måste beaktas bl. a.huravida hyresgästen har tillräckliga ekonomiska och personliga föratsättningarför att fullfölja hyresavtalet. Enligt min mening får anses tillräckligt attdessa och andra frågor som uppkommer i bytesärenden prövas av hyresnämnden, somotvivelaktigt är särskilt kompetent att göra de behövliga bedömningarna. Vid remissbehandlingen har framförts förslag om attklanderrätt skulle tUlåtas, när klandertalan grundar sig på omständighet somanges i 35 § andra stycket och när hyresnämnden förenat sitt tiUstånd tillbytet med villkor enligt 37 §. För egen del kan jag inte biträda dessa förslag. En föratsättning för att klandermöjligheten skallkunna slopas är att bevisning i form av sanningsförsäkran och förhör med vittneunder ed eller motsvarande försäkran får tas upp vid hyresnämnderna. Som nämntsutgår promemorieförslaget i förevarande del från denna förutsättning. En del remissinstanser har riktat kritik mot atttillåta muntlig formell bevisning vid hyresnämnderna i bytesärenden.Åtminstone delvis torde denna kritiska inställning ha sin grund i att förslagetkopplats samman med ett annat förslag i promemorian, nämligen att muntligformell bevisning skall få förebringas i alla slags hyresnämndstvister. Yttersttorde kritiken således bottna i mera allmänna farhågor för atthyresnämndsförfarandet ändras i tyngande riktning. Om muntlig bevisning i formav vittnesförhör och partsförhör införs vid hyresnämnderna enbart ibytesärenden torde detta inte medföra sådana ändringar av förfarandet att defördelar som obestridligen är förknippade med den nuvarande ordningen påverkas.Från mina utgångspunkter möter således inte något hinder mot att införa sådanbevisning i bytesärendena. Under hänvisning tiU vad som har anförts föreslårjag att hyresnämndens beslut i bytesärenden inte skall fä klandras tillfastighetsdomstol och att bevisning i form av förhör med vittne under ed ellermotsvarande försäkran och med part under sanningsförsäkran skall fä tas upp avhyresnämnden i bytesärenden. Jag biträder det i promemorian framställdaförslaget att sådan bevisning får upptas om särskUda skäl föranleder till det. Denföreslagna begränsningen är närmast avsedd att ge hyresnämn- Prop.1973: 23 138 denstörre frihet vid handläggningen än som skulle följa av en analo-gisktillämpning av 35 kap. 7 § med den restriktiva tolkning somgetts åt denna i domstolarnas praxis. Vad som anförts om byte av bostadslägenhet harmotsvarande tillämpning när det gäUer upplåtelse av bostadslägenhet i andrahand en'igt 40 §. Också i sådana ärenden bör i överensstämmelse med vad somföreslås i promemorian klandermöjligheten slopas och i stället Införasmöjlighet för parterna att förebringa bevisning i form av förhör med vittneunder ed eller försäkran och med part under sanningsförsäkran. Som anförs ipromemorian bör däremot någon ändring av klanderreglerna inte görasbeträffande de överlåtelsefall som avses i 34 och 36 §§. Tvist om upplåtelse avlägenhet i andra hand enligt 30 § bostadsrättslagen (1971: 479) bör iförevarande hänseenden jämställas med bytesärende. 13.8Återtagande av lägenhet m. m. Som framhålls i promemorian torde det ha blivit aUtvanligare att hyresgäster lämnar lägenheten under löpande hyresperiod. Dettamedför självfallet problem för hyresvärdarna. Till inte obetydlig del hänger desamman med att det råder viss tvekan om hur långt hyresvärdens befogenhetersträcker sig i dessa fall. Gällande rätt torde innebära att hyresvärden harrätt att återta lägenheten utan vidare, om den verkligen har övergetts avhyresgästen i den meningen att hyresgästen inte längre har besittningen tilllägenheten. Tar hyresvärden tillbaka lägenheten utan att så är fallet, riskerarhan å andra sidan att straffas för egenmäktigt förfarande eller självtäkt. Medhänsyn till svårigheterna att i det särskilda fallet avgöra, om hyresgästenhar övergett lägenheten i den angivna meningen eller ej, ligger det näratill hands att hyresvärdarna väljer att låta vräka hyresgästen underåberopande av övergivandet som förverkandegrund i stället för att ta tillbakaden. Den nuvarande ordningen är enligt promemorian intetillfredsställande. Hyresvärdarna förorsakas hyresförluster i onödan ochsamhällets organ tas i anspråk för uppgifter som borde kunna lösas på ettenklare sätt. I promemorian läggs därför fram förslag till bestämmelser av innehållatt hyresvärden har rätt att genast återta lägenheten, om hyresgästen övergerden. Promemorieförslaget har vunnit allmän anslutning bland remissinstanserna. För egen del är jag medveten om att det i praktikenkan vara förenat med svårigheter för hyresvärden att avgöra om en lägenhet iverkligheten är övergiven eller ej. Otvivelaktigt förekommer det emellertidett stort antal fall där det av omständigheten alldeles tydligt framgår attlägenheten har övergivits. Det är otillfredsställande om hyres- 1973: 23 139 värdenpå grund av rådande ovisshet om rättsläget i sådana situationer ändå väljer attformellt låta vräka hyresgästen. Jag biträder därför det i promemorianframlagda förslaget. Somanförs i promemorian torde det inte vara möjligt att i lagtexten närmare angenär ett övergivande av lägenheten har ägt rum. Lägenheten får anses övergivennär det av omständigheterna i det enskilda fallet framgår att hyresgästen ellerannan som han har inrymt i lägenheten ej längre nyttjar lägenheten och inteheller avser att återupptaga nyttjandet. Fortsätter hyresgästen att betalahyran för lägenheten trots att han inte uppehåller sig i denna kan lägenheteninte anses övergiven. En underlåtenhet från hyresgästens sida att för längreeUer betala förfallen hyra kan givetvis inte ensamt föranleda attlägenheten betraktas som övergiven. Om hyresgästen dämtÖver på ett eller annatsätt ställer lägenhetens nycklar tUl hyresvärdens förfogande, föreligger regelmässigtett säkert tecken på att lägenheten är övergiven. Detsamma gäller omhyresgästen flyttar sina tillhörigheter från lägenheten och inte betalar hyran.Lägenheten kan ofta anses övergiven i en sådan situation även om vissa föremållämnas kvar. Förutsättningen för att lägenheten skall få återtas måstesjälvfallet vara att inte någon omständighet tyder på att lägenheten alltjämtbebos. Om det med hänsyn till omständigheterna inte kan antas att lägenhetenär övergiven, får hyresvärden anlita förfarandet med uppsägning och vräkning.Svenska byggnadsarbetareförbundet anför att hyresgästen bör ha rätt att återfålägenheten när den av misstag har återtagits av hyresvärden. Är lägenheten inteövergiven och har hyresgästen inte heller förverkat sin hyresrätt, bestårhyresavtalet. Av bestämmelserna i om det inbördes företrädet mellanoinskrivna rättigheter följer att den första upplåtelsen gäller framför densenare (7 kap. 22 § JB). I normalfallen blir resultatet detsamma, om i ställetbestämmelserna i 17 kap. JB om företräde på grand av inskrivning ärtillämpliga. Den hyresgäst, vars hyresrätt får vika, har enligt 7 kap, 24 § JBrätt till ersättning. Några särskilda bestämmelser utöver dem för vilka nu harredogjorts behövs enligt min mening inte för återtagandefallen. Skulle denhyresgäst som oriktigt har antagits ha övergett lägenheten godvUligt avståfrån sin hyresrätt till förmån för ny hyresgäst, torde av allmänna regler följaatt han har rätt till skadestånd av hyresvärden. Har ä andra sidan hyresgästenövergett lägenheten är det han som enligt allmänna regler blirskadeståndsskyldig. Har han uppsagts på grund av övergivandet blirskadeståndsregeln i 42 § tredje stycket tillämplig. Jag övergår härefter till att behandla frågan omkvarlämnad egendom. Som anförs i promemorian lämnar hyresgäst somflyttar inte sällan kvar olika föremål av inget eller ringa värde i lägenheten.Enligt promemorian är det tveksamt vilka befogenheter hyresvärden har beträf- 1973: 23 140 Jag delar den i promemorian framförda uppfattningen attproblemet bör lösas. I promemorian föreslås efter mönster av vad somgäller för motsvarande fall i arrendeförhållanden (8 kap. 22 § JB) till enbörjan att hyresgästen tillhörig egendom skall tillfalla hyresvärden, om hyresgästenförsummar att ta hand om egendomen. I denna del harpromemorieförslaget godtagits av remissinstanserna. Även jag ansluter mig tUlförslaget. Inte sällan tUlhör kvarlämnad egendom annan änhyresgästen. Annan familjemedlem eller annan som bott I lägenheten, exempelvisen inneboende kan vara ägare. EnUgt min uppfattning bör bestämmelsen i enUghetmed vad som föreslås I promemorian gälla all egendom som kan antagas tillhörahyresgästen eller någon i hans hushåll. Bestämmelsen skulle annars komma attfå aUtför begränsad betydelse. Framgår det däremot på grund av märkning elleratt avbetalningskontrakt har lämnats kvar i lägenheten eller annan särskildnmständlphet aft egendomen tillhör någon annan än som angetts , fårhyresvärden inte förfoga över den. sätter i fråga ombevisbördan bör ligga pä hyresgästen vid tvist om vad som funnits i lägenheten.Enligt min mening får bevisläget i en sådan tvist bedömas med hänsyn tillomständighetema i det enskilda fallet. Påstår hyresgästen att ett enstakavärdefullt föremål funnits kvar i en i övrigt övergiven lägenhet, torde han haatt styrka sitt påstående, om det bestrids av hyresvärden. Får däremothyresvärden om hand ett antal föremål med något värde, när han sätter sig ibesittning av lägenheten, synes det lämpligt att han upprättar en enkelförteckning över dem för att oklarhet inte skall behöva råda om egendomenssammansättning. Frågan torde utan olägenhet kunna överlämnas tillrättstillämpningen. Enligt promemorieförslaget bör det fordras avhyresvärden att han anmanar hyresgästen att föra bort egendomen även om dennaskulle ha ringa värde innan den tiUfaUer honom. a. fastighetsägareförbundoch Näringslivets byggnadsdelegation avstyrker förslaget på denna punkt. Inteheller vUl godta den föreslagna ordningen.Anmaningsskjldighet bör enligt förbundets mening inte föreligga, om egendomenär av ringa värde och upplysning inte kan fås om hyresgästens vistelseort. Föregen del anser jag att garantier måste skapas för att hyresgäst inte går misteom egendom som han av glömska eller förbiseende har lämnat kvar i lägenheten.Då regeln är tUlämplig såväl i överglvandefallen som när hyresgästen avflyttarefter uppsägning efter hyrestidens utgång, kan det enligt min mening ej komma ifråga att befria hyresvärden från anmaningsskyldigheten, när tiden inom vilkenegendomen tillfaller hyresvärden är så kort som . Jag vill isammanhanget framhålla att de här 1973: 23 141 diskuteradebestämmelserna självfallet inte avser sådana föremål som ägaren uppenbarUgenkastat som skräp. Vid tUlämpning av de ifrägakomna bestämmelserna torde manenligt min mening till denna kategori föremål kunna hänföra åtskilligt sominte skulle ha ansetts som bortkastade, om det hade påträffats på annan platsoch i annat sammanhang. Jag biträder sålunda den lösning som föreslås ipromemorian och som innebär att egendom som inte avhämtats av hyresgästen tillfallerhyresvärden utan lösen, har förflutit efter det atthyresgästen anmanats att hämta egendomen. Somanförs i promemorian kan förhållandena givetvis ibland vara sådana att det intekan klarläggas vart hyresgästen har flyttat. Hyresvärden är då uppenbarligenur stånd att fullgöra sin anmaningsskyl-dighet. För sådana fall föreslås ipromemorian att den kvarlämnade egendomen skall tillfalla hyresvärden senastnär har förflutit från det att lägenheten avträddes. a.Hyresgästernas riksförbund framhåUer bör det i nu åsyftade fall inte begäras avhyresvärden att han tar vård om den kvarlämnade egendomen somett år. Tiden bör, som hyresnämnden för föreslär,sättas . Hyresvärdentorde aUtid I de fall då det är möjligt fuma det förenligt med sitt intresseatt anmana hyresgästen att hämta egendomen för att tremänadersfrlsten skaUbörja löpa. För tillämpning av sexmånaders-fristen bör därför Inte krävas atthyresgästen bevisligen varit oanträffbar. Har hyresgästen nåtts avhyresvärdens anmaning, kan självfallet egendomen inte tillfalla hyresvärdeninnan tremånadersfristen har utgått även om sexmånadersfristen går tUl ändaredan tidigare. Enremissinstans anser att förslaget bör kompletteras med bestäm-mlser om vem somansvarar för kvarlämnad egendom fram till äganderättsövergången och vUka kravsom stäUs på hyresvärden med avseende på sättet för godsets förvaring. Någrasådana bestämmelser finner jag inte vara påkallade. Det är tUl en början fulltklart att hyresvärden har värdnadspUkt med avseende på den kvarlämnadeegendomen. I de fall som här är i fråga torde egendomen som regel antingen varavärdelös och därför kunna bortskaffas utan vidare eller också har hyresgästenglömt egendomen. I det senare faUet måste hyresvärden anses vara skyldig att tavård om egendomen om han väljer att själv flytta den för att få tiUgång tilllägenheten. Av aUmänna rättsgrundsatser torde emellertid följa att han intestår faran för att egendomen av olyckshändelse skadas eller försämras medanden är i hans besittning. Vad beträffar måttet av hyresvärdens vårdnadspliktfår anses gälla att hyresvärden är skyldig att ta samma vård om denkvarlämnade egendomen som en depositarie om det anförtrodda godset (jfr 12 kap.2 § handels-balken). TUl frågan om hyresvärdens rätt att få ersättning förvårdkostnader återkommer jag i specialmotiveringen. Prop.1973: 23 142 13,9Beräkning av klander- och besvärstid m. m. Enligt promemorian är den nuvarande ordningen, sominnebär att tiden för och besvär liksom för återapptagande av ärenderäknas för delgivning av hyresnämnds beslut, visserligen myckettillförlitlig men även förenad med avsevärda olägenheter. I promemorianredogörs för en del av dem.