prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Som exempelpå fall som hör till denna grupp nämns i betänkandet det s. k. NK-kontot.Konsumenten ingår här ett kreditavtal med en särskild juridisk person (AB NK-Konto)avsett att gälla vid köp av varor i . Vid köpet uppvisar köparen ettsärskilt kontobevis. Säljarens fordran på köpeskillingen överlåts till AB NK-Konto,till vilket kontoinnehavaren har att erlägga betalning för inköpet. Situationenär här mycket lik den då säljaren själv beviljat köparenkredit för köp av varor hos säljaren. Det förhållandet att ett formelltfristående företag med vilket säljaren är mycket nära lierad i det åsyftadefallet ett dotterbolag till säljaren beviljat köparen fortiö-pande kredit förköp av varor hos säljaren bör enligt utredningens mening inte föranleda attköparen kommer i en annan ställning beträffande rätten att framställainvändningar på grand av köpet än om säljaren själv beviljat krediten. Eftersomdet i det nämnda fallet tillgår så, att säljaren överlåter sin fordran påköpeskillingen till kontokortsföretaget, omfattas emeUertid fallet redan avskyddsbestämmelsen i 15 §. Från denna typ avkontokredit bör enligt utredningen noga skiljas den situationen att konsumentgenom avtal med ett särskilt finansieringsföretag beviljats kontokredit förköp av varor hos ett stort antal olika säljare. De kreditbevis som används isädana fall kaUas emellanåt för "externa kreditkort". Exempel härpåerbjuder framför allt den verksamhet som bedrivs av . Kreditgivarensförbindelse med säljama regleras här av de anslutningsavtal som träffas meddessa. Säljare som ansluter sig till kontosystemet förbinder sig bl. a. att låtakund göra inköp mot företeende av gällande köpkort och att erlägga vissaanslutnings- och serviceavgifter. Kreditkortsföretaget å sin sidatillhandahäller säljaren blanketter till försäljningsnotor och förbinder sigatt lösa in dessa. Inlösen förmedlas omgående av affärsbank som samarbetar medKöpkort AB. Från säljarens synpunkt rör det sig således om kontantköp.Kreditgivaren saknar utom i fall som här inte är av intresse regressrättmot den enskilde säljaren och berörs inte heller i övrigt av rättsförhållandetmellan köparen och säljaren. Den nära ekonomiska förbindelse som existerarmellan banken och säljaren i låneköpsfallet och mellan kontokortsföretaget ochsäljaren vid den tidigare berörda typen av "intern" kontokreditfinns inte beträffande den nu diskuterade typen av kontokredit. I ställetföreligger en närmare förbindelse mellan köparen och kontokortsföretaget.Köparen kan därför inte heller sägas ha fått krediten genom säljarensförmedling låt vara att säljaren kan ha medverkat till kreditavtaletsslutande pä det viset att han lämnat ut blankett tUl kontoansökan och sänt inifylld ansökningsblankett tUl kreditkortsföretaget. Krediten beviljas inteheller för köp av viss vara utan för köp av varor intill visst maximibelopp hossäljare som är anslutna till kreditkortsföretaget. Köparens kontoskuld reglerassjälvständigt och utan att likviden specificeras i förhällande tiU visst inköp.Det rör sig således om ett fristående kreditavtal av i princip samma slag somexempelvis kredit i checkräkning hos bank. Enligt utredningens mening bördärför den nu avsedda formen av kontokredit falla utanför den tvingandebestämmelsen om köparens invändningsrätt mot kreditgivaren. Utredningenframhåller att huvudsyftet med 16 § bör vara att tiUförsäkra köparen rätt attframställa de invändningar på grund av köpet som han äger göra mot säljaren.Mot krav på betalning från kreditgivarens sida bör köparen sålunda oavsett kreditavtalets formelltsjälvständiga natur kunna åberopa att säljaren gjort sig skyldig till dröjsmålmed leverans av varan eller att denna är behäftad med fel samt att köparen pågrand härav önskar t. ex. innehålla köpeskillingen, tills varan hålls honomtill hända eller felet avhjälps. Köparen bör med andra ord ha samma ställning iinvändningshänseende som om han från början ingått endast ett avtal, köpet, ochsäljarens fordran därefter överlåtits på kreditföretaget. Mot bakgrand av det anförda föreslår utredningen att i 16§ meddelas en regel av innehåll att, om köpeskillingen eller del därav erlagtsmed belopp, som köparen genom säljarens förmedling erhäUit som län av bankeller annan med vilken säljaren har nära ekonomisk förbindelse, köparen motkrav på betalning av långivaren fär framställa samma invändningar på grund avköpet som han äger göra mot säljaren. Beträffande den närmare innebörden avregeln hänvisas i tillämpUga delar till vad som har anförts ifråga om 15 §.Utredningen påpekar att konsumentköplagen inte reglerar förhållandet mellansäljaren och finansiären. Det fär ankomma på dessa att träffa deöverenskommelser som kan behövas med tanke på köparens invändningsrätt mot densenare. Vad angår kravet på att lånet getts köparen "genomförmedling av säljaren" understryker utredningen att detta uttryck avseratt markera att säljaren på ett aktivt sätt skaU ha medverkat tillkredittransaktionen. Det är inte tiUräckligt att säljaren gett anvisning påvisst finansieringsföretag, som senare beviljar köparen lån för inköp avvaror. Säljaren skall ha medverkat till att köparen beviljats kredit för erläggandeav köpeskillingen vid det aktuella köpetillfället. Utredningen betonar att bestämmelsen inte avser barasådana fall då köparen har beviljats lån av bank till erläggande av köpeskillingenutan också situationer då annan står som kreditgivare, t. ex. ett särskilt finansieringsföretag.En förutsättning är dock i båda fallen att säljaren har nära ekonomiskförbindelse med långivaren. Vad som skall räknas som "nära ekonomisk förbindelse"belyses enligt utredningen av vad som anförts om förhällandet meUan å enasidan AB NK-Konto och NK, å andra sidan och säljare som är anslutnatill dess kontosystem. Med anledning av vad som nämns ibetänkandet om sparbankernas köplån påpekar attdenna kreditform har avförts ut sparbankernas konsumtionskreditsorti-ment pågrund av låg utnyttjandegrad. Den läneform som är mera fre-kvent inom denprivata handeln är kapitalvarulånet, där bestämmelserna har stora likheter medläneköpet i fräga om krav på kontantinsats, amorteringstid och kredUkostnad mendär varan utgör säkerhet för lå- Bestämmelser motsvarande 15 § i lagförslaget tiUämpasredan för denna låneform. I fråga omden närmare utformningen av 16 § framhåUer att långivareninte bör kunna frita sig från invändningar genom att hänvisa till att säljareninte på ett aktivt sätt har medverkat till transaktionen. Vad som i stället börha betydelse är att säljaren har nära ekonomisk förbindelse med långivaren. Detbör enligt rådets mening räcka med en formlös anvisning för att binda längivaresom uppenbart är medveten om vad köpet avser och vem säljaren är. menar att paragrafen kan ge upphov till tolkningsproblem.Normala län i affärsbank för köp av t. ex. kapitalvaror bör givetvis inteomfattas av bestämmelsen, även om säljaren är kund i samma bank. Däremot kanbestämmelsen vara berättigad i de fall då säljaren regelmässigt anUtar ettsärskilt kunder och kreditförmedlingen skerdirekt meUan detta institut och säljaren. framhåller att utredningen antyder tre tänkbara rekvisit för attskilja ut "interna" kreditkortsföretag frän "externa"sådana. Dessa rekvisit kan kallas detaljhandelns aktiva förmedling av den aktueUakrediten, den nära ekonomiska förbindelsen mellan kreditgivaren ochdetaljhandelsföretaget samt kreditens mer eller mindre generella användbarhet.Utredningen använder dock i lagtexten bara de två första av rekvisiten. mening finns det inte något hinder mot att 16 § ändras så, att allatre förutsättningarna tas med. Vad beträffar uttrycket "nära ekonomiskförbindelse" ifrågasätter föreningen om inte"intressegemenskap" bättre klargör vad man åsyftar. En förutsättningför paragrafens tillämplighet bör vara att den genom kreditkortet åvägabragtakrediten är avsedd att användas inom en liten eller i varje fall begränsadkrets av affärer. En rent lokal begränsning bör inte i och för sig anses somen sådan begränsning av kreditens användbarhet att kreditkortsföretaget ifråga faller under 16 §. Så snart t. ex. alla detaljister på en ort som fyllerrimliga anspråk kan vinna anslutning till ett kreditkortssystem, fullgör dettaför den orten samma funktion som en checkräkning och bör därför undantas frånlagbestämmelsens tillämpningsområde. Är det emellertid så, att en begränsadgrupp köpmän inom en ort bildar eller stödjer ett kreditkortsföretag, vilkethar förekommit och alltjämt förekommer, borde detta likställas med säljarensjälv enligt 16 §. Som jag har framhållit i de allmännaövervägandena (6.2.9) bör till regeln om verkan av cut-off-klausuler i 15 §fogas en bestämmelse som på motsvarande sätt skyddar köparen mot förlust avrätten att framställa invändningar på grund av köpet vid låneköp och liknandeformer av kreditköp. En sådan bestämmelse fyller bl. a. den funktionen att denhindrar försök att kringgå regleringen i 15 § genom till- skapande av finansieringsformer som visserligen fallerutanför denna paragraf men som tiU sin reella innebörd närmar sig de typer avkreditköp som avses där. I fråga om den närmare utformningen av 16 § viU jag försterinra om att bestämmeisen inte bör omfatta sådan kontokredit där s. k. extemakreditkort används. Beträffande skälen härför kan jag hänvisa tUl den allmännamotiveringen. Som har påpekats där bör frågan om köparens relationer tillkreditkortsföretag av denna typ inte tas upp till bedömning förrän resultatetav kreditköpkommitténs arbete föreligger. I konsekvens härmed bör 16 §utformas så att system med s. k. externa kreditkort inte faller underbestämmelsen. Beträffande kreditköp där s. k. interna kreditkort haranvänts ligger saken annorlunda tiU. Rör det sig om kontokredit som beviljas avsäljaren själv, medför kreditens beviljande inte någon ändring i fråga om köparensrätt att framstäUa invändningar mot säljaren på grund av köpet. Är kreditenbeviljad av ett i förhållande till säljaren formellt fristående företag, medvilket denne är nära lierad (kreditkortsföretaget är t. ex. dotterföretag tillsäljaren), bör enligt utredningens mening köparens StäUning vara densamma. Jagdelar i och för sig denna uppfattning. Det synes mig emeUertid inte finnastillräcklig anledning att nu reglera detta speciella fall i 16 §. Frågan ombehovet av lagregler för interna kreditkort bör lämpligen tas upp i sambandmed prövningen av köparens relationer tiU de externa kreditkortsföretagen. påpekar torde det i betänkandet redovisade exemplet på internkontokredit (NK-konto) vara konstruerat på sådant sätt att det faller in redanunder 15 §, eftersom det innebär att säljaren överlåter en köpeskillingsfordrantill kontoföretaget. Mot bakgrund av det nu anförda anser jag att 16 § börutformas i huvudsaklig överensstämmelse med vad utredningen har föreslagit.För att paragrafen skaU vara tUlämplig bör sålunda tUl en början krävas att köpeskillingeneller del därav erläggs micd belopp som köparen har fått som lån av särskildkreditgivare. Det skall aUtså formellt röra sig om två avtal, ett köp och ett försträckningsavtal.Som ytterligare kriterium bör .ställas upp att köparen har fatt länet genomsäljarens förmedling. Härvid bör det inte vara tiUräckUgt att säljaren enbarthar lämnat köparen anvisning på viss kreditgivare. Säljaren skall pä ett meraktivt sätt ha medverkat till att köparen beviljas kredit för erläggande avköpeskillingen. Förhållandena skall med andra ord väsentligen vara sådana somutmärker det av utredningen beskrivna låneköpsfallet. För att ytterUgareklarlägga detta bör det föreskrivas att köparen skall ha erhållit lånet isamband med köpet. Som en tredje förutsättning för tUlämpning av regeln börgälla att det rör sig om en kreditgivare -- bank eller annan med vilkensäljaren har nära ekonomisk förbindelse. Det behöver inte föreligga någon ägargemenskapmeUan säljaren och kreditgivaren. näraekonomiska förbindelsen kommer typiskt sett till uttryck i att det föreliggerett fast avtal om att kreditgivaren finansierar kreditaffärer av aktueUt slag. Jag föreslår därför att 16§ ges det innehållet att, om köpeskillingen eller del därav erläggs med belopp,som köparen i samband med köpet genom säljarens förmedling har erhållit som lånav bank eller annan, med vilken säljaren har nära ekonomisk förbindelse,köparen får mot krav på betalning av längivaren framställa samma invändningarpå gmnd av köpet som han äger göra mot säljaren. Beträffande innebörden avbestämmelsen kan i tillämpliga delar hänvisas till vad som har anförts beträffande15 §. Jag vill dock peka på den olikhet mellan de bägge paragraferna som liggeri att 15 § är ett skydd endast mot en avtalsklausul av visst innehåll, medan16 § är en regel av mer allmän karaktär, vUken ålägger en avtalspart visstansvar för hur en part i ett annat avtal fuUgör sina förpliktelser. påpekar medför 16 § att köparen får samma ställning iinvändningshänseende mot kreditgivaren som i det fall som regleras i 15 §.Trots kreditavtalets formeUt självständiga natur i "låneköpssi-tuationen"ges köparen således möjlighet att i förhållande till kreditgivaren åberopa bl.a. fel i varan och på gmnd härav t. ex. innehålla köpeskiUingen i avbidan påatt felet avhjälps. Eftersomlagen inte reglerar förhåUandet mellan säljaren och finansiären, får detankomma på dessa att träffa de inbördes överenskommelser som kan behövas medhänsyn tiU köparens rätt att framställa invändningar mot finansiären. Iparagrafen meddelas ett straffsanktionerat förbud för säljaren att av köparenta emot växel eller annan löpande fordringshandling beträffande det som intehar erlagts av köpeskillingen. Paragrafen motsvarar 17 § utredningenslagförslag. Utredningen.Utredningen påpekar att bruket av löpande fordringshandlingar jämsides medavbetalningskontrakt medför viktiga begränsningar i köparens möjlighet att vidkrav på betalning av bank- eller finansieringsföretag som innehar handlingenframställa invändningar som hänför sig tiU rättsförhållandet mellan köparen ochsäljaren, t. ex. att varan är behäftad med fel. För att undanröja de nackdelarsom bruket av löpands fordringshandlingar vid kreditköp medför för köparen börsäljaren i enlighet med vad utredningen har förordat i den aUmänna motiveringen(4.2.9) inte vara berättigad att kräva att köparen utfärdar sådan handlingbeträffande den del av köpeskiUingen som inte erlagts i samband med köpet. Vadgäller den närmare utformningen av ett förbud mot löpande fordringshandUngarframhåller utredningen följande. Förbudetbör i första hand avse växlar. Det bör innefatta hinder för säljaren att taemot växel beträffande ogulden del av köpeskillingen. Det bör dock inte träffaalla slag av växlar utan avse av köparen ingångna växelförbindelser eller medandra ord sådana fall då köparen är växel-gäldenär enligt växellagen (acceptant,trassent eller endossent). Hinder bör inte förligga att köparen likviderar sittmellanhavande med säljaren genom en s. k. postremissväxd stäUd till säljareneller genom överlåtelse utan påteckning av en växel som köparen erhållit genom indossamentin . En särskild fråga är om bestämmelsen bör omfatta även s. k. rektaväxlar,dvs. växlar i vUka utställaren insatt orden "icke till order" ellermotsvarande uttryck (jfr 11 § andra stycket växellagen). I och för sig finnsinte något större behov av att från de synpunkter varom nu är tal inskrida medförbud mot bruket av sådana växlar. Å andra sidan är det tänkbart att säljarenkan vilja begagna även en rektaväxel som påtryckningsmedel mot köparen. Föratt undvika att lagtexten onödigtvis kompliceras bör förbudet enligtutredningen därför formellt omfatta också dessa fall. Något skäl att vidkonsumentköp lämna möjligheten öppen att köparen utställer en rektaväxel tordeinte finnas. I enlighet med det anförda har i 17 § tagits in en bestämmelseatt, om säljaren lämnar köparen anstånd med erläggande av köpeskillingen ellerdel därav, säljaren inte får av köparen motta av denne ingången växelförbindelsebeträffande det som inte erlagts (17 § första stycket första punkten). mening bör även andra löpande fordringshandlingar omfattas avförbudet. Utredningen syftar främst på reverser som har getts formen av löpandeskuldebrev. Vid sidan härav kan vid konsumentköp tänkas förekomma också andratyper av värdepapper vars överlåtelse till förvärvare i god tro försätterköparen i den situationen att han inte kan göra gällande invändningar på grandav köpet mot den nye borgenären. Utredningen avser t. ex. det fallet attsäljaren begär att köparen till bevis om säljarens fordran på köpeskillingenutställer en s. k. postdaterad check, dvs. en check på vilken han har angett enutställningsdag som infaller först efter checkens utgivande (jfr 28 §andra stycket checklagen). Även om checken tiU sin natur är ett betalningsmedeloch inte ett kreditmedel, torde den i sådant fall fungera som en löpandeskuldförbindelse utan att dock formellt vara att hänföra till kategorin löpandeskuldebrev i den betydelse som läggs in i detta begrepp i skuldebrevslagen.Som ytterligare exempel nämns i betänkandet det fallet att ett enkeltskuldebrev på begäran av säljaren förses med villkor, varigenom köparen avsägersig rätten att i förhållande till ny borgenär framställa invändningar på grandav köpet. För att förebygga att förbudsbestämmelsen kringgås genom användandeav annan typ av fordringsbevis än löpande skuldebrev och för att tydligareåskådliggöra bestämmelsens syfte föreslår utredningen att i paragrafen tas inen be- stämmelseom att säljaren inte till bevis för sin fordran får motta av köparen utfärdatlöpande skuldebrev eller annan av denne utställd skuldförbindelse, varsöverlåtelse eller pantsättning inskränker köparens rätt att framställainvändningar på grund av köpet mot ny borgenär som i god tro förvärvatfordringshandlingen (17 § första stycket andra punkten). Avbeskrivningen av den kreditsituation som enligt första stycket skall föreliggaför att 17 § skall bli tillämplig följer enligt utredningen att paragrafenväsentligen får betydelse i fråga om avbetalningsköp samt delbetalningsköputan äganderättsförbehåll. Utanför paragrafens tillämpningsområde faUersåledes situationer där köpeskillingen erläggs kontant. Härunder får äveninnefattas sådana fall då köparen av utomstående kreditgivare erhåller lån,som används för betalning av köpeskiUingen. Med kontant betalning börjämställas överlämnande av check (jfr dock vad som sagts i det föregående om s.k. postdaterad check). Utredningenframhåller att om säljaren i strid mot det föreslagna förbudet skulle förmåköparen att utfärda en löpande fordringshandling denna inte blir ogiltig,överlåts den till tredje man som är i god tro beträffande köparens invändningar,åtnjuter innehavaren skydd i vanlig ordning mot invändningarna. Det sagdagäller oavsett om förvärvaren av handlingen kände till att den härrörde frånett konsumentköp eller inte. Utredningen har med hänsyn till straffsanktionen iparagrafen inte ansett det erforderligt att ställa upp krav pä god tro hosförvärvaren i sistnämnda hänseende. Ett sådant krav skuUe bl. a. kompliceratillämpningen av 17 § växeUagen. Tillförbudet mot löpande handlingar i första stycket knyts i utredningens förslagen regel om straffansvar vid överträdelse av förbudet. Det ligger enligtutredningen i sakens natur att endast uppsätiig överträdelse av säljaren böromfattas av regeln. Påföljden bör utgöras av böter. I enlighet härmed har iandra stycket tagits upp en bestämmelse om att den som bryter mot förstastycket skall dömas till böter. Remissyttrandena.Hovrätten för ifrågasätter om inte förbudet i 17 § bör utvidgastill att omfatta även sådan kreditgivare som avses i 16 §. framhåller att - såsom föreningen tolkar utredningens förslag det inte kommer att föreligga skäl till invändning mot att bankema under ettövergångsskede som säkerhet godtar omsättningsväxlar, hänförliga till köp som ingåttsföre lagens ikraftträdande. Föredraganden.Vid avbetalningsköp har förekommit att säljaren av köparen betingarsig åtagande av växelförbindelse eller ut- 'Jfr 5.2.9. färdandeav löpande revers beträffande den del av köpeskillingen som inte erläggskontant eller i form av bytesvaluta. I den mån säljaren begär att växel ellerannan löpande handling skall utfärdas till bevis om hans fordran påköpeskillingen sker det naturligen för det mesta därför att han skall kunnaskaffa sig täckning för den utestående krediten genom överlåtelse (ellerpantsättning) av handlingen till bank eller annat kreditinstitut. Transaktionenkan därvid ta sig olika uttryck (jfr de under 5.2.9 redovisaderemissyttrandena). Ett gemensamt drag för transaktionerna är att de medförväsentliga inskränkningar i köparens möjligheter att mot krav på betalning avden som innehar den löpande fordringshandlingen framställa invändningar somgrundar sig på hans mellanhavande med säljaren, t. ex. att leverans inte harskett eller att varan är behäftad med fel. För att minska de olägenheter somfrån konsumentens synpunkt är förenade med braket av löpande handlingarjämsides med avbetalningskontrakt har i enlighet m.ed vad jag har anJört i den aUmännamotiveringen (6.2.9) i 17 § tagits upp ett straffsanktionerat förbud försäljaren att av köparen ta emot växel eller annan löpande fordringshandlingbeträffande det som inte har erlagts av köpeskillingen vid kreditköp. Förbudethar utformats i nära överensstämmelse med utredningens förslag. Vad gäller den närmareinnebörden av 17 § vill jag framhålla att förbudet mot växlar i första stycketendast gäller fall då köparen är växel-gäldenär (acceptant, trassent eUer endossent).Detta följer av det i lagtexten använda uttrycket "av köparen ingångenväxelförbindelse". Som utredningen anför torde något undantag beträffande s.k. rektaväxlar inte böra göras. Däremot kan ifrågasättas om 17 § formeUt börgälla postväxel som utställts av bankinstitut och upptar köparen som betalningsmottagaresamt av honom överlåts till säljaren för att likvidera mellanhavandet meddenne. Eftersom en sådan växel har karaktären av egen växel och banken iegenskap av utställare är skyldig att betala hela växelsumman (jfr 78 § förstastycket växellagen) föreligger inte något skyddsbehov för köparen i detta fall.Med hänsyn härtill och till att det kan ligga i köparens intresse att få betalamed postväxel av nu berört slag anser jag det befogat att från paragrafenstillämpning undanta sådan postväxel. En regel härom har upptagits i ett nyttandra stycke i paragrafen. Förbudet mot växlar iförsta stycket syftar till att hindra att säljaren betingar sig sådan handlingbeträffande kreditbeloppet. Som har framhållits i den aUmänna motiveringen skapashärigenom ett effektivt skydd för köparen mot förlust av rätten att framställainvändningar pä grund av köpet mot den som förvärvar säljarens fordran påresterande köpeskilling. Den risk som köparen löper i detta hänseende fårnämligen väsentligen betydelse i den situationen att en löpande handling tasemot av säljaren, som sedan överlåter den till tredje man som är i god tro beträf- Det kan visserligen hävdas att en motsvarande risk förköparen kan uppstå, om t. ex. kreditgivaren i det fall som avses i 16 §betingar sig att köparen godkänner en växel eller utfärdar annan löpandefordringshandling och handlingen därefter av kreditgivaren diskonteras hosannat kreditinstitut i refinansieringssyfte. Enligt min mening är köparens stäUningi detta fall dock inte tillnärmelsevis så utsatt som när den löpandehandlingen mottas av säljaren och sedan överlåts eller pantsätts av denne.Något reellt skyddsbehov har inte heller framträtt i den nu åsyftadesituationen. Jag biträder därför inte det av en remissinstans väckta förslagetatt det i 17 § uppställda förbudet att motta löpande fordringshandling skallutvidgas att avse också kreditgivare. Somframgår av första stycket är 17 § tillämplig bara vid kreditköp. Utanför dessgiltighetsområde faller med andra ord situationer då köpeskiUingen betalaskontant. Härmed bör jämställas överlämnande av check. Förbudet avser inte baraavbetalningsköp utan också s. k. delbe-lalningsköp, dvs.