prop · FW0314 · 1973-12-31 00:00:00 — Snarare anses fonderna vara i behov avförstärkning. För framtiden accentueras denna situation av den fortgåendeinflationen. Eventuellt uppkommande ränteöverskott anses erforderliga försäkrande av bolagens konsolidering. Om, såsom kommittén tänker sig,finansiering av värdesäkring av livräntorna skall ske med eventuellttillgängligt konsolideringskapital, hade det varit önskvärt att kommitténanvisat hur denna ökade belastning skall genomföras och vem som skall bäradensamma. Så har emellertid inte skett i betänkandet. Denna oklarhet försvåraren bedömning av rimligheten i den föreslagna finansieringsmetoden. SkäUghetsprincipenanses innebära, att varje försäkringsgren skall vara självbärande så att inteen verksamhetsgren subventionerar en annan. Överskottsmedel som uppsamlatsinom en rörelsegren skall disponeras uteslutande inom denna gren. Attfinansiera värdesäkring av skadeståndslivräntor med medel från andra branscherstår knappast i överensstämmelse med denna princip. Flera remissinstanser diskuterarolika möjligheter att underlätta en finansiering av värdesäkringen. Detframförs synpunkter på dels en uppdeliung av kostnaderna , delsolika sätt att begränsa omfattningen av värdesäkringen för att få nedkostnadema. Tanken på en uppdelning avkostnadema över förs fram av försäkringsinspektionen. Denkonstaterar att uppräkningskostnaden i kombination med kostnaden förlivräntornas framtida värdesäkring enligt kapitaltäckningssystem B i principavses belasta försäkringstagare med ansvarsförsäkring för att de livränteförvaltandeförsäkringsinrättningama därigenom möjligt skulle kunna säkerställasina värdesäkringsförpUktelser. Som kommittén förutsatt skulle man kunnaöverväga en utjämning i tiden av erforderliga tilläggspremier frånförsäkringstagare genom att säkerställandet av förpliktelserna i form avskuldföring och häremot svarande pantsättning fick ske under en vissövergångstid. Inspektionen är, som den förklarat vid underhandskontakt medsåväl kommittén som representanter för försäkringsgivarna, beredd att övervägasådana övergångsbestämmelser. Inspektionen har däremot inte vid dessa kontaktervelat förorda kapitaltäckningssystem A, som när det gäller frivilligansvarsförsäkring lämnar sämre garantier för att de lagfästa förpliktelsernauppfylls av den enskUda anstalt som enligt förslaget har att utge aktuellatillägg. och förutsätter att förstärkningenav premiereserven får genomföras under en följd av år. Ett par remissinstanser går in påfrågan om man kan på något sätt begränsa värdesäkringslagstiftningensomfattning för att hålla kostnaderna nere. anser det diskutabelt om äldre livräntor, där invaliditetsgraden ärrelativt låg, behöver värdesäkras. Gjorda undersökningar har t. ex. visat attvid invaliditetsgrader antalsmässigt ungefär hälften av beviljadelivräntor den medicinska invaliditetsgraden oftast översteg denförvärvsmässiga. Även andra undersökningar i och i utlandet bestyrkeratt Uvräntetagare med lägre invaliditetsgrad numera i allmänhet efter någontids tUlvänjning har anpassat sig så att den reella förlusten blir ringa elleringen. En uppräkning och fortsatt värdesäkring av sådana livräntor skulle enligtförbundet endast medföra ytterligare överkompensation. En rättvis metod attundvika detta vore förvisso att i varje enskilt fall undersöka hur den skadadesekonomiska situation i verkligheten har utvecklats och därefter begränsauppräkningen till de fall där det visas att förlust de facto föreligger.Uppräkningen skulle i så fall anpassas till den visade förlusten. Då en sådanutredning kan vara svår att objektivt genomföra kan man i stället enligtförbundet väl tänka sig en regel att endast livräntor där invaliditetsgradenuppgår till visst inte aUtför lågt Förbundet upplyser att kostnadema uppskattningsvis torde kunnanedbringas med en tredjedel, om detta procenttal sätts till 20 och med hälftenom procenttalet sätts till 30. Rent tekniskt bör man för de lägstainvaliditetsgradema tUlämpa en glidande skala för att undvika tröskeleffekter. Också SAF anser att undantag bör göras förlivräntor baserade på låga uivaliditetsgrader. Flera instanser framhåller att provisoriskalivräntor också bör undantas från värdesäkringen. Frågan, som har betydelseäven beträffande nya livräntor, berörs under specialmotiveringen nedan. Någon omfördelning av kostnaderna för uppräkningoch fortsatt värdesäkring av ansvarslivräntoma bör enligt särskilt uttalande avSvenska försäkringsbolags riksförbund och Utländska försäkringsbolags föreninginte äga mm. Kommittén föreslår inte några mera ingripandeändringar i lagen (1967: 663) om tUlägg till vissa trafiklivräntor (TLL) eUerförordningen (1967: 666) om tUlägg tUl vissa trafiklivräntor, som utgår avstatsmedel, m. m. (TLF), i samband med genomförandet av den föreslagna lagstiftningen.Ståndpunkten innebär bl. a. att finansieringen av trafiklivräntornasvärdesäkring fortfarande bör ske enligt kapitaltäckningssystem A och att någonprocentuell begränsning av inflationsgarantin inte bör införas itrafiklivräntelagstiftningen. Kommitténs åsikt accepteras inte av allaremissinstanser. Försvarets civilförvaltning hävdar att de nya reglerna börgälla även för övriga äldre livräntor, dvs. dem som regleras i TLL, TLF ochkungörelsen (1971: 14) om tiUägg till vissa statiiga skadelivräntor, m.m. (1971års kungörelse). Värdet av enhetliga regler vid beräknande av indextillägg ärenligt förvaltningen så stort att det motiverar att man utesluter möjlighetenför vissa livräntetagare att få högre indextillägg än de nya reglernamedger. , ,och är av sammauppfattning. Förbundet anser det otUlfredsställande att olika regler gäUer förtrafik- och ansvarslivräntor beträffande maximeringen av värdesäkringen,finner det inte vara rättvist att de äldre trafiklivräntoma skall fåutgöra en mera gynnad gmpp än övriga Uvräntor vid en viss inflationsutveckling.Folksam påpekar att kommitténs förslag skulle leda tUl att nya försäkringstagargenerationerkan få betala en praktiskt taget obegränsad värdesäkring av de äldretrafiklivräntorna utan att kunna räkna med att själva få samma förmån. En dylikskUlnad skuUe bli än mer stötande om skadeståndslivräntoma kommeratt maximeras. De komplikationer för försäkringsbolagen som kommittén befararom man inför begränsningen till också i TLL bedömer som intesärskUt påtagliga. framhåller att bristen påenhetlighet måste te sig svårförståelig och opåkaUad för allmänheten.Föreningen viU starkt understryka önskvärdheten av uniformitet även beträffandede äldre livräntoma. Sådan torde inte möta svårighet att genomföra. Eftersomförslagets maxi-meringsregel synes välgrundad, förordar föreningen att enmotsvarande regel genom lagändring genomförs beträffande de äldre trafiklivräntoma. , som tillstyrker deföreslagna ändringarna i TLL och TLF, erinrar om att finansieringen av tUläggenligt TLL liksom hittiUs enligt kapitaltäckningssystem A med successivskuldföring och finansiering alltefter det tilläggen blir fastställda fårbestridas av kommande års trafikförsäkringstagare så länge detta slag avbetalningsförpliktelser kvarstår, vilket alltså leder till en ytterligarebelastning under en framöver även om den givetvis avtar medåren. Denna tillämpning av kapitaltäckningssystem A för trafiklivräntorna kansägas strida mot syftet med skuldförlngskravet i 262 § lagen (1948: 433) omförsäkringsrörelse (FRL). Inspektionen anser dock att de gällandebestämmelserna för de försäkringsanstalter som meddelar den obligatoriskatrafikförsäkringen om dels solidariskt ansvar, dels fördelning mellan dem avvärdesäkringskostnaderna får anses tillräckligt betryggande frånlivräntetagamas synpunkt. Folksamförklarar sig dela kommitténs uppfattning om lämpligheten av att tiUämpa ettmera realistiskt ränteantagande även för de nuvarande fondema för trafiklivränta.Folksam menar att det inte är rimligt att bUägama, som i detta fall dessutom ärett annat kollektiv än de som har att svara för själva livräntan, belastas medså stora tilläggspremier som behövs när kapitalisering av värdesäkringstUläggsker med ränteantagande av , När det gäller de gamla trafiklivräntornakan enligt mening f, ö. ifrågasättas om inte hela finansieringsfråganborde tas upp till förnyad prövnmg. Därvid skulle kunna övervägas om intevärdesäkringen tUl väsentlig del kan finansieras på i princip samma sätt somFolksam tänkt sig för de äldre ansvarsUvräntornas del. Om värdesäkringenbegränsas tUl , borde behovet av särskUda uttag från bilägarna bliganska måttligt. Eftersom alla bilägare solidariskt skaU svara förvärdesäkringen av de gamla trafiklivräntebe-stånden, kan det vidare ligga näratUl hands att överväga ett sammanförande av dessa bestånd. Det kan i detta sammanhang erinras om att JK anseratt regleringen av värdesäkringen bör sammanföras tUl en enda författning (jfrnedan). 3Värdesäkring av livräntor med internationell anknytning P & I-assuradörerna framhåller som sin bestämdauppfattning att värdesäkringen bör begränsas tUl skador, som åsamkats personerav svensk nationalitet eUer med hemvist i . Mot svenska redare med fartpå exempelvis framställs i stor utsträckning skadeståndsanspråk frånstuveriarbetare av utländsk nationalitet. Frånsett att olycksfaUet inträffat påett svensk fartyg eller på den närliggande kajen, finns här ingen som helstanknytning till svenska förhållanden. Det kan rimligtvis inte sägas föreligganågot välgrandat svenskt intresse att tillgodose önskemål från utländskastuveriarbetare eller sjömän ofta med kortvarig anställning att blitUldömda värdebeständiga livräntor från svenska redare. Här bör uppmärksammasatt utbetalningar till framför allt stuveriarbetare i , men även på vissaandra håll såsom eller , uppgår till avsevärdasummor och givetvis inverkar på premiesättningen. Problemet kan därför försvensk sjöfarts vidkommande ingalunda betecknas såsom marginellt. Lagen omändring av skadeståndslivräntor synes innebära, att även en livränta somutdömts av utländsk domstol blir värdebe- ständig.Om den föreslagna lagstiftningen kommer tUl stånd, kan kännedom om innehålleti den nya lagen tänkas resultera i svårigheter för svenska redare och deras P& I-assuradörer att vid förhandluigar med utländska skadelidande utverkauppgörelser, innebärande ersättning med engångsbelopp. Det förefaller troligtatt de skadelidande i fortsättningen kommer att yrka ersättning i form avlivränta i stället för ett engångsbelopp. På gmnd härav bör sålunda i allmännaändringslagen göras ett uttryckligt undantag för skador som uppkommitutomlands i paritet med vad som skett i förslaget tiU lag om ändring i TLL, Isådant faU bör värdesäkruig medges endast under förutsättning att livräntetagarenär svensk medborgare eller utlänning med hemvist i . JK ifrågasätter om inte även äldre ansvarslivräntoroch s. k. nya livräntor tUl följd av skada som uppkommit utomlands bör värdesäkrasi fall då den skadelidande är svensk medborgare eller bosatt i (betänkandet s. 69). Att så sker synes bäst överensstämma med den grandsyn sompräglar betänkandet. Enligt försäkringsinspektionen tUlgodoser denföreslagna begränsningen av utiandsundantaget i TLL syftet med inspektionens framställningtUl kommittén. Frågan om värdesäkring av skadeståndslivräntorkonimer enligt JK att regleras förutom i skadeståndslagen i fem olikaförfattningar. Med hänsyn tUl att författnuigama i princip har samma syfte ochtorde komma att bestå bör det enligt JK övervägas om intevärdesäkringssystemet kan sammanföras i en enda författning. anser attvärdesäkringen, på sätt som gäller för trafiklivräntor, inte bör gällaprovisoriska livräntor utan endast definitivt fastställda livräntor. Enprovisorisk livränta gäller som regel endast för ett ellerannat år. Vid beräkningen kan tiden överblickas och hänsyn tas bl. a. tUl eventuellförestående löne- och kostnadsutveckling. Man vinnlägger sig således om attanpassa livräntan till belopp som svarar mot känt och beräknat inkomstbortfallför den angivna tiden. Vid omprövning görs som regel en justering med hänsynäven tUl utfallet för gången tid. Att under sådana förhållanden jämväl förselivräntan med generellt indexpåslag kan sägas innebära en dubbel värdesäkringoch därmed en överkompensation som inte kan accepteras. En provisorisklivränta är som regel en a contoutbetalning i avvaktan på att livräntanfaststäUs definitivt. En sådan livränta kan därför också kallas a contoUvräntaoch då det gäller a contoutbetalningar har kommittén klart deklarerat attsådana inte bör betraktas som livräntor fallande under värdesäkringsbestämmelserna.TUl detta kommer att s. k. provisoriska livräntor inte så att säga lämnarskadeakten utan ingår i den fortlöpande regleringen av skadan tUl desslivräntan blir definitiv och kapitalbelopp kan fonderas. ochFörsäkrings juridiska föreningen anför liknande synpunkter. utgår liksom kommittén frånatt en höjning av försäkringsbeloppen kommer att ske som följd avlagstiftningen. RFVerinrar om att den föreslagna värdesäkringsordningen bygger på attfastställandet av det värdesäkrade skadeståndet i fortsättningen sker efternettolivräntemetoden. I och med att regressrätten förso-cialförsältringsförmåner slopats har möjligheterna ökat att tillämpa denna metod.Huvuddelen av samordnlngsfallen har grundlivräntan enligt YFL som avdragspost.För att nettolivräntemetoden skall kunna användas i dessa fall måste man,påpekar RFV, känna till grundlivräntans storlek. Detta torde särskUt i vadgäUer det definitiva skadeståndet ofta komma att avsevärt fördröjafaststäUandet av den totala skadeståndsramen. Fall kan också förekomma därnettolivräntemetoden ej strikt kan fullföljas. Som exempel härpå kan nämnasskadeståndsfrågor som prövas av domstol innan avdragslivräntan blivit definitivtfastställd och fall där avdragslivräntan efter skadeståndets bestämmandeändras retroaktivt. Behovet av en lösning som ej lämnar utrymme förmisstoUcningar blir enUgt RFV särskUt aktueUt i de faU därskadeståndsskyldigheten genom inköp överlåtes på annat försäkringsbolag ellerverket. RFV vUl ifrågasätta om inte, för de fall då bmttoUvräntatrots allt kan behöva fastställas, en bestämmelse motsvarande den i TLL 10 §andra punkten jämförd med 5 § andra stycket samma lag är erforderlig förundvikande av överkompensation i värdesäkringshänseende. LO kan inte finna att administrativa eller andrapraktiska skäl kan anföras mot att varje förändring av basbeloppet i jämförelsemed den senaste ändringen bör utlösa värdesäkringsgarantin. Med dendatateknik som finns är det på intet sätt betungande att räkna upp utgåendeskadeståndslivräntor, oavsett vUken procentuell höjning som sker avbasbeloppet. I den mån 5-procentsspärren vid något enstaka tUlfälle överskrids,bör givetvis i likhet med vad kommittén föreslagit härvid överskjutandeprocenttal kunna balanseras tUl kommande år. Försäkringsinspektionenanser det vara en klar fördel att det är december månads basbelopp som kommeratt ligga tUl grund för bedömning av penningvärdeförändringarna vilket kommeratt ge bättre arbetsbetingelser än hittiUs när livräntehöjningarnaaktualiseras, Sverigesadvokatsamfund förklarar sig medvetet om nödvändigheten av ett enhetligt ochlättadministrerat system vid höjningarnas praktiska genomförande. Den fråndenna synpunkt sett enkla regeln i 2 § tredje stycket allmänna ändringslagenmedför såsom kommittén beaktat oftast en viss överkompensationför nyfaststäUda Uvräntor, Denna överkompensation måste enligt styrelsensmening i vissa fall för den skadeståndsskyldige framstå som direkt stötande,vilket styrelsen anser sig kunna konstatera bl. a. på grundval av erfarenheterfrån tillämpningen av lagen om ändring av vissa underhållsbidrag, som har ettliknande stadgande i 3 §, Genom att höjning sker redan årsskiftet närmastefter livräntans faststäUande kan nämUgen höjningen komma att ske kanske och då avse kompensation för enpenningvärdeförsämring som inträffat av ett å förefastställandet av livräntan. Första höjningen bör inte få äga rum förrän fråndet årsskifte som följer närmast efter det att förflutit sedan Uvräntanfastställts (jfrbetänkandet s. 77 2 st,). Detta skulle innebära att alla livräntor från deföreslagna lagamas synpunkt anses fastställda året efterfastställelseåret. En justering av lagförslagen i den riktningen kan enligtsamfundet inte rimUgen medföra några administrativa problem förförsäkringsbolagen eller andra som har att utge skadestånd, Försäkringsinspektionenanser att den i 4 § föreslagna bestämmelsen synes kunna uttryckas merastringent genom att "där angivna procenttal" ersätts med t, ex,"basbeloppets förändring i procent", I anslutning tUl 4 §lagförslaget vill inspektionen ifrågasätta om inte kommittén felaktigtåtergivit innebörden av denna bestämmelse när kommittén i sin specialmotiveringsöker beskriva hur balanseringen av procenttal skall ske. Av nämnda paragrafslydelse framgår att det enbart är fråga om balansering av sådant heltprocenttal som vid tidigare ändringstillfälle inte kunnat beaktas. Därför synesdet inspektionen vilseledande när kommittén på s. 76 i betänkandet specificerarbasbeloppsändringen meUan två på varandra följande år och endast sådanaändringar även när ändring av livränta inte är aktuell. En sådan tillämpningstår i strid med 2 § första resp. andra stycket i vilka sägs att det ärbasbeloppet för december månad 1972 resp, det basbelopp som legat till grundför senaste ändring som skall ligga tUl gmnd för jämförelse med senarebasbelopp. Enligt den föreslagna lagtexten skulle det därför inte bli aktuelltatt som kommittén gör i exemplet på s, 76 räkna ut basbeloppsförändringenmellan (utan ) och ej heller denmeUan (utan ). Den beskrivning som inspektionenifrågasätter kan åtminstoneteoretiskt leda tUl att höjning inte kommer i fråga trots att så borde ske.Antag exempelvis rent hypotetiskt att basbeloppen för december månad skulleutgöra 8 000, 8 100 och 8 400 för resp, . exemplifierade uträkningsmetodik balanseras först (egentligen1,) svarande mot förändringen från 8 000 tUl 8 100 och sedan ytteriigare (egentiigen ) svarande mot ändringen från 8 100 tUl 8 400, vilketalltså inte skulle aktualisera ändring . Rätteligen skalltill en början successiva förändringar relateras tUl basbeloppet för december1972, vilket ger exakt förändring fram tUl ochhöjning skaU därför enligt 2 § första stycket lagförslaget ske per 1januari 1975 i det här tänkta fallet. Underförutsättning att en försäkringsgivare inom ramen för gällandeförsäkringsbelopp har att svara for värdesäkringen även i de fallförsäkringsavtal ingåtts före och premie beräknats utanhänsyn till det sålunda utvidgade ansvaret kan redan nu konstateras attgällande solidi-tetskrav inte helt kan uppfyllas i vad avser de somförfallit och där avtalstiden sträcker sig över årsskiftet1972/73. anför attarbetet med utarbetande av nya tariffer och ADB-mtiner med anledning avnödvändiga premiehöjningar är arbetskrävande och tidsödande och endast till enviss gräns kan förberedas innan lagstiftningen definitivt antagits. Härtillkommer det faktum att premiehöjningar, när de efter lagens an- tagandeväl kan effektueras, inte får faktisk effekt förrän vid förfallodagarna förresp, försäkringar, så att full genomslagskraft i försäkringsbestånden uppnåsförst efter det premiehöjningen börjat effektueras. Med hänsyn tilldessa förhållanden anser riksförbundet att lagstiftningen om riksdagsbeslutfattas inte bör träda i kraft förrän , instämmer i önskemålet att lagen inteträder i kraft förrän , TCO pekar på de tolkningssvårigheter som kan uppståvid tillämpningen av 3 § om lagen begränsas till att avse livräntor som utgårfrån försäkringsbolag. Enligt denna bestämmelse skall tillägg till livräntan utgåäven om den s, k, ansvarssumman därigenom överskrids. Huvudparten av delivräntor som faller under lagen hänför sig till den tid då ansvarssummoma varav storleksordningen . Vid svårare invaliditet visade det sigofta att ansvarssumman ej förslog till full livränta. Livräntefrågan har därförlösts på olika sätt, I vissa fall betalar försäkringsbolaget full livränta tilldess ansvarssumman förbrukats, varefter arbetsgivaren övertarbetalningsansvaret, I andra fall delar försäkringsbolaget och arbetsgivarenredan från början betalningsansvaret och utger således var sin del avlivräntan. En tredje lösning är att arbetsgivaren betalar en tUläggspremie iform av ett kapitalbelopp och därmed försäkrar även den del av livräntan somöverstiger den ursprungliga ansvarssumman. Det är enligt TCO uppenbart att 3 §inte bara är svår att applicera på dessa olika lösningar utan också leder tillhelt olika materieUa resultat beroende på vilken lösning som har valts och vidvilken tidpunkt ansvarssumman har förbmkats, De föreslagna allmänna tilläggens storlek är enligtLO acceptabla. Emellertid har alla ansvarslivräntor fastställda ellertidigare åsatts samma procenttal. Även förekom i Sverigeinte obetydliga fluktuationer i penningvärdet. Beståndet av livräntorfastställda torde inte vara särskilt omfattande, varför LO intekan anse de praktiska skäl, som kommittén anfört för sin lösning i dettaavseende, vara särskilt tungt vägande. För de skadelidande som fick sinalivräntor fastställda under depressionsåren och då till mycket blygsammabelopp, måste det synas från rättvisesynpunkt stötande att få tUlgodogöra sig ettprocenttal beräknat penningvärde, LO vill därför ifrågasätta ominte ett något mera nyanserat tiUäggsschema bör utarbetas beträffande de föreår 1940 fastställda livräntorna, Vissa synpunkter på beräkning av livränta enligtnettolivräntemetoden har anförts av RFV (jfr ovan vid aUmänna ändringslagen 1§). Försvarets civilförvaltning anmärker att tillägginte bör beräknas på annat än nettobelopp. Kommittén föreslår inte någonändring av vad som f, n, gäller enligt TLL och kungörelse. Vidremissbehandlingen avseende kungörelsen fann förvaltningen och försvaretsskaderegleringsnämnd, att de i nämnda författningar beskrivna reglerna i fallav utgående värdesäkrad, periodisk förmån kunde och borde tillämpas på sådant sätt att varken över- eller underkompensation uppkom.Eftersom den härvid fömtsatta bmttolivräntemetoden även fortsättningsvis kankomma att användas, bör detta inte medföra att tillägg skall beräknas på annatän nettobeloppet, Enligt RFV kommer inte tUl klart uttryck hur detskaU förfaras med skadelivränta, där skadehändelsen inträffar ellersenare och kungörelse eljest skuUe vara tUlämpUg. Verket framhålleratt kungörelsen avser även andra livräntor än dem som har bestämts i dom elleravtal. Lagom ändring av skadeståndslivräntor Härigenomförordnas som följer, 1 § Livränta, som enUgt dom eUeravtal fastställts att utgå tiU fullgörande av skadeståndsskyldighet på grundav händelse som mträffat efter utgången av , skall ändras i anslutningtill basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring, 2 § Ändring av Uvräntor enligtdenna lag sker första gången året närmast dåbasbeloppet för december månad med över- eller underskriditbasbeloppet för , Sedan ändring skett enligt första stycket, skall ändringånyo ske , under fömtsättning att basbeloppet fördecember månad närmast föregående år över- eller underskridit det basbeloppsom legat tUl grand för senaste ändring med muist eUer det lägreeller högre procenttal som efter ökning eller minskning enligt 4 § uppgår tillminst fem. Ändring avser alla livräntor som fastställts föreden dag då ändringen skall ske, 3 §Ändring sker med det procenttal med vilket basbeloppet ändrats eller det högre eUer lägre procenttal som följer av 4 §, Ändringen får dock ej överstiga för år, räknat från eller, vid tillämpning av 2 § andra stycket, från den dag då ändring senast skedde. Uppkommer vid beräkning av det procenttal med vUketändrmg skall ske brutet tal, avrundas det tiU närmast lägre fastställes av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer, 4 § Vid tillämpning av 2 § andrastycket och 3 § första stycket första punkten skall det procenttal varmedbasbeloppet ändrats ökas eUer minskas med sådant procenttal som på grand av 3§ första stycket andra punkten eller andra stycket första punkten icke beaktatsvid tidigare ändring.