prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — M föreslår som en framkomlig vag att låta de minimikravsom från konsumentsynpunkt bör ställas upp få en form motsvarande de inomolika branscher förekommande anbuds- och leveransbestämmelserna och garantivillkoren.Kreditköpkommittén framhåller att de berörda olägenheterna till betydande deltorde kunna undanröjas antingen genom en särskild konsumentköplag, inriktad påen fullständigare reglering än vad som föreslås av de spörsmål som uppkommervid sådana köp, eller genom en allmän, reformerad och kompletterad, normerandeköplag, vars regler görs dispositiva i vissa partsförhållanden och tvingande iandra. Det första altemativet anser kommittén vara att föredra framför detandra, huvudsakligen därför att en mera fullständig särskUd konsumentköplag om än något vidlyftig torde kunna göras klarare och överskådligare för konsumentemaän en allmän köplag. Båda alternativen lider emellertid av den svagheten attdet konsumentskydd som utredningens förslag syftar till kommer att ställas påframtiden. Svensk industriföreni/tg och anser att en konsumentköplag bör utarbetas och presenteras i enhelt ny köplag. säger sig inte kunna acceptera att deföreslagna reglema införs i en från den allmänna köplagen separatkonsumentköplag. Om arbetet bedrivs i ett sammanhang, erhålls större garantierför att resultatet blir enhetiigt och väl genomarbetat. Vidare tordemångfalden av lagar på det köprättsliga området redan nu vara alltför stor medhänsyn tiU överskådlighet och samordning. Några principiellt vägande skäl somtalar mot en gemensam lagstiftning på detta område torde inte föreligga. F. ö.har redan den nuvarande köplagen en viss uppdelning med regler för handelsköpoch andra köp. Denna uppdelning har, såvitt är föreningen bekant, inteföranlett några problem i den praktiska till-lämpningen. Det bör således gåmycket bra att i den reviderade allmänna köplagen införa vissa lagbestämmelsersom gäller endast konsumentköp. Remissinstanserna godtar överlag att en reglering tillkonsumenternas skydd ges tvingande karaktär. Hovrätten för ,kommerskollegium, . , näringslivet, LO,och ger direkt uttryck för sin positivainställning i denna del. Näringslivet ifrågasätter dock om de tvingande reglemaundantagslöst bör ha företräde. Vid försäljning av dyrare eller unikakapitalföremål är det ibland särskilt nödvändigt att anpassa avtalsvillkorentUl de individuella förhållandena. Det kan också vara fråga om stora ochkostsamma beställningar som skall fullgöras successivt och somkanske trots det privata syftet även på köparsidan har en kommersiell prägel.Konsumentköplagen bör principiellt sett inte omfatta individuellt utformadeavtal. Svårigheterna att klart skilja mellan sådana avtal och standardavtal äremellertid avsevärda. Näringslivet vill därför inte motsätta sig att lagen >princip görs tvingande även för individuellt utarbetade avtalsvUlkor. Igengäld bör dock tiUskapas någon form av säkerhetsventU, som medger parternaatt ingå avtal av denna typ. Flertalet remissinstansergodtar utredningens urval av ämnen som bör regleras i en konsumentköplag.Kritik riktas dock mot att flera för konsumenterna viktiga frågor har lämnatsutanför lagregleringen. Kritiken gäller till en början frågor som har direktanknytning till de föreslagna reglerna men som utredningen av olika skäl inteansett böra omfattas av den tvingande lagstiftningen. De invändningar som framförsi denna del behandlas ytterligare under 5.2.35.2.6. Kritiken gäller ocksåämnen som i och för sig har samband med den föreslagna lagen men som på bl. a.formeUa grunder bedömts böra tas upp i annat sammanhang. Till denna kategorihör främst frågan om s. k. öppet köp. , och Samhälle efterlyser en lagstiftning som förbättrarkonsumentens ställning vid vanliga köp över disk genom en lösning som iprincip ger köparen rätt till öppet köp eller rätt att återlämna köpta varor.Även LO nämner frågan om öppet köp bland de spörsmål som återstår att lösa.Konsumentrådet anför bl. a. att det förekommer tekniskt komplicerade produktersom konsumenten inte alls eller inte kan bedöma sitt behov av. Detsäljs också varor, som har en för konsumenten inte önskvärd beskaffenhet eUerutformning. Från säljarens synpunkt effektiva och rationellamarknadsföringsåtgärder lockar konsumenten till köp som ibland kan vara heltförhastade. Ofta kan ett öppet-köp-stadgande vara ägnat att minska antaletreklamationer och tvister, huruvida det verkligen föreligger fel i en vara.Ett sådant stadgande kan också vara till stort gagn, när det gäller köp avbegagnade varor, t. ex. bilar. Rådet anser det därför och även av praktiskaskäl vara motiverat att köparen skall ha en generell rätt att återlämna varanvid förhastade köp, även om inte något kontraktsbrott från säljaren kanåberopas. En sådan regel måste givetvis förses med vissa undantag.Inskränkningar måste exempelvis ske beträffande varor, som undergår snabbförstörelse, försämring eUer minskning, och varor, som har bearbetats ellerberetts särskilt för köparen. Vidare skall varorna vid återlämnandet inte bäraspår av användning. Rätten att återlämna varan måste också begränsas att gällaviss tid. Det kan tänkas att erfarenheten kommer att visa att vissa varugrupperbör undantas från stadgandet om öppet köp. Rådet framhåller i sammanhanget attInternational Organization for Consumer Unions (lOCU) vid sin kongress iStockholm antog en resolution om ett universellt accepterande avrätten för köparen att återlämna icke ömtåliga varor och erhålla återbetalningav köpeskillingen, förutsatt att återlämnandet görs inom skälig tid och attgodset är obrukat och oskadat. På grund härav föreslår rådet att man övervägerfrågan om införande av ett stadgande om generellt öppet köp, som i första handbör Om man inte anser sig kunna införa ett stadgande av såvidsträckt innebörd, bör man i andra hand införa bestämmelser om återlämningsrättför sådana varor, för vilka den redan nu tiUämpas inom stora delar avdetaljhandeln. Denna fråga bör enligt rådets mening behandlas avköplagsutredningen under dess fortsatta arbete. ,, , och och Samhälleunderstryker behovet av lagstiftning om konsumentens ställning vid förvärv avtjänster. SR finner det motiverat att konsumentköplagens skyddsregler ävenskall vara tillämpliga beträffande avtal om upplåtelse av nyttjanderätt till vara. Statenskonsumentråd anser att särskilda regler bör utformas beträffandeskadeståndsansvar vid skador till följd av såväl skadebringande egenskaper hosen köpt vara som bristande produktsäkerhet. Enligt rådets menmg bör manöverväga, huruvida inte vissa bestämmelser i dessa frågor skaU ingå ikonsumentköplagen. LO och TCO anser också att frågan om säljarens ansvar förskadebringande egenskaper hos en vara bör lösas genom konsumentköplagen. Näringslivet,och föreslår attregleringen av kreditköpsfrågor får anstå. Näringslivet anser det principieUtsett inte lämpligt att bryta ut kreditköpsfrågorna ur sitt naturliga sammanhangoch infoga dem i den begränsade konsumentköplagen. Frågor om kreditköp ochdessas reglering borde överlämnas till kreditköpkommittén. delar denna uppfattning och framhåller att därmed samtliga former avkonsumentkrediter kan få en enhetiig och gemensam lösning på gmndval av deomfattande undersökningar kommittén avser att utföra. Föreningen finner detanmärkningsvärt att köplagsutredningen på grundval avkonsumtionskreditutredningens undersökning föreslår så passvittgående bestämmelser om kreditköp mot bakgrund av förslagets bestämmelser omfel och reklamation. Utvecklingen på området för konsumentkrediter har sedanår 1961 varit betydande. Såväl värdet av kreditförsäljningen som beviljadekrediter har stigit i väsentlig omfattning och förhållandet dem emellan harundergått avgörande förändringar. Konsumentkrediter från tillverkare ochleverantörer har tillkommit. Föreningen ifrågasätter därför omkonsumtionskreditutredningens undersökning är tillämplig för att konstaterakonsumentkrediternas roU . En mer aktuell undersökning bör utgöra en grundför nya bestämmelser på kreditköpets område för att få en belysning av vilkakonselcvenser dessa kan leda till i fråga om förskjutningar mellan olika typerav konsumentkrediter, kostnader, administration m. m. ,som ställer sig allmänt positiv till reformer i den riktning som föreslås beträffande kreditköp, framhåller att denmed avseende på sitt fortsatta arbete inte uppfattar de föreslagna lösningarnasom slutgiltiga. Några remissinstanser tarupp den av utredningen diskuterade frågan huravida risken för ökade priser vidett ökat ansvar för säljaren skulle utgöra ett vägande skäl mot tvinganderegler. framhåller att det kan få kostnads- ochprisstegrande effekt om lagen tUlämpas så att seriösa tillverkare och säljareutan tvingande skäl påläggs ett större ansvar än de f. n. åtar sig. Det ärviktigt att domstolama beaktar detta vid bedömningen av sådana i lagen förekommandeuttryck som "väsentiig betydelse", "skälig tid", och"betydande skada". Näringslivet anser det inte kunna fömekas attökade förpliktelser som innebär ökade kostnader för säljare i allmänhet isista hand måste täckas av priset. Detta är också tillämpligt på garantierna.Kostnaderna for garantin är givetvis en del av det pris som köparen får betala.Att garantikostnaderna som sådana är avsevärda framgår av att de redan i dagför t. ex. disk- och tvättmaskiner genomsnittligt sett uppgår till cirka 70 kr.av försäljningspriset. Erfarenheterna från vissa branscher visar att ökadegarantiåtaganden kan vara av stort värde för konsumenten och därmed också ettbetydelsefullt konkurrensmedel. Värdet för konsumenten av den förbättradegarantin kan då också överstiga den ökade kostnaden. För konsumenten kan detdäremot naturligtvis aldrig vara av värde att priset belastas med onödiga administrativakostnader. Av kostnaderna för reklamationer utgör de rent administrativakostnaderna en anserUig del. Det är därför angeläget från konsumentsynpunktatt säljarens möjligheter att hålla dessa nere så mycket som möjligt inteförsvåras. Rationella reklamations-rutiner är sålunda av allmänt intresse. Omantalet oberättigade krav från köparna ökar, kan det enligt utredningen vidarebefaras, att en inte önskvärd stegring av kostnaderna för säljarna inträder.Näringslivet anser i likhet med utredningen att det är väsentligt att vidlagens utformning hänsyn tas till behovet av att förekomma missbruk av detvingande reglema. Inte minst väsentligt är det att regler undviks som kanfrämja uppkomst av onödiga tvister och reklamationer avseende"finish-anmärkningar" och liknande företeelser som i och för sig inteär att betrakta som fel i juridisk mening. Näringslivets kritik av enskildheteri förslaget tar också främst sikte på punkter som kan ge mindre lyckadekonsekvenser i den praktiska tillämpningen och därigenom vålla kostnader utanmotsvarande fördelar för konsumenterna. del remissyttranden diskuteras särskilt frågan om de föreslagnakreditköpreglernas inverkan på kredithandeln med konsumtionsvaror. I denna delhänvisas tiU 5.2.9. Någraremissinstanser berör sambandet meUan den civilrättsliga regleringen ochdomstols handläggning av konsumenttvister. Svenska företagares riksförbundframhåller att fördelarna medden föreslagna lagstiftningen kan minska, om en snabb handläggning inte kanske i de fall då domstolsbehandling krävs vid tvist. LO finner det angelägetatt det föreslagna förenklade rättegångsförfarandet i mindre tvistemål snarastinrättas. Föreningen menar att förslaget om enförenklad rättegång i tvistemål har nära samband med köplagsutredningensförslag. Om en förenklad rättegång i mindre tvistemål skall införas och om ensärskild konsumentköplag skall tillkomma, bör reglema härom träda i kraftsamtidigt. Föreningen anser det dock i och för sig möjligt att låta enkonsumentköplag träda i kraft utan att reglerna om handläggning av de mindretvistemålen ändras. Kontrollenav efterlevnaden av olika lagregleringar som berör näringslivet är enligt MRFojämnt fördelad. De reguljära företagen kan inte undandra sig bestämmelsernaoch drabbas härigenom av för lönsamheten helt avgörande kostnadsundersökningarsom en stor del av den oorganiserade näringsutövningen inte fullgör.Mervärdesskatteredovisning är det mest utpräglade exemplet härpå. Dettamöjliggör för den angivna typen av företag att bedriva illojal priskonkurrenssom hotar att bli förödande, speciellt i nuvarande ekonomiska läge därkonsumentema tvingas att bli alltmer kostnadsmedvetna. Den olikhet ochdiskriminering i konkurrensförutsättningarna som f. n. råder är ett av deallvarligaste inslagen i dagens marknadsbild inom motorbranschen och kan ilängden inte accepteras av dess utövare. Förbundet måste med hänsyn till deanförda förhåUandena kräva ett generellt verkande kontrollsystem, främst inombilverkstadssektorn och handeln med begagnade bilar. Många av de i och för sigpositiva konsumentpolitiska initiativ som har tagits exempelvis det nu föreliggande hotar att bli i stor utsträckningverkningslösa beroende på möjligheterna till irreguljär verksamhet. föreslår i fråga om konsumentköplagens tillämpningsområde godtasav flertalet remissinstanser. Några instanser menar emellertid att området börutvidgas. Marknadsdomstolenfinner det visserligen i och för sig rimligt att begränsa området för entvingande reglering tiU köpförhållanden mellan näringsidkare och konsumenter.Härigenom har tillämpningsområdet anpassats såväl tUl det mest angelägnaskyddsbehovet som till giltighetsområdet för övrig närmast jämförligkonsumentskyddslagstiftning, avtalsvillkorslagen och hemförsäljningslagen.Enligt domstolens uppfattning finns det dock skäl att överväga om inte ävenden kategori avköpare som driver verksamhet i andra än affärsmässiga former domstolen avserhärmed lantbrukare, fiskare, hantverkare o. d. vid inköp i och för sinyrkesverksamhet borde komma i åtnjutande av ett utvidgat skydd. Det synesangeläget att finna en form för skyddande av nämnda kategori köpare. Ehuru detär önskvärt med regler av allmängiltig karaktär, anser domstolen att det iförevarande hänseende finns skäl som talar för att sträcka sig utanför enallmängiltig reglering. Domstolen har dock förståelse för degränsdragningsproblem som en utsträckning av lagens tillämpningsområde skullekunna komma att medföra. Vadbeträffar begränsningen av lagens tillämpningsområde tUl fall då säljaren ärnäringsidkare föreslår , näringslivet och en utvidgning. Lagen bör enligt dessa remissinstansers meningvara tUlämplig i alla fall då konsument köper vara som är avsedd huvudsakligenför enskUt brak. TiU stöd härför framhålls att förslagets konstraktion kanmedföra svåra tolknings-cch bedömningsfrågor när det gäller att avgöra om ensäljare är näringsidkare eller inte. Vidare finns det med den föreslagnabegränsningen möjlighet att kringgå lagen. nämner som exempelatt en verkmästare eller t. o. m. en person, som påstås bara ha vistatstUlfälligt i ett företags försäljningslokal, säljer varor som falske-ligenuppges inte vara företagets egendom. Liknande gäller beträffande personer, somuppträder på enskUda home parties. Sådana personer engageras ofta endast ettfåtal gånger och kan inte betraktas som näringsidkare. Även andra former avprivatförsäljning, som bör falla inom konsumentköplagens område, är tänkbaraoch kanske kan utvecklas ytterligare för att kringgå lagen. a. att skälen för en begränsning till fall då säljaren ärnäringsidkare inte är lika starka här som i den lagstiftning till vilkenutredningen hänvisar. Genom alt såsom följden blir av utredningens förslag bibehålla två skUda regelsystem skapas lätt en förvirrande situation för köparei allmänhet. Köpare i gemen kommer all information till trots att leva i den falska uppfattningen, att han även vid köp från t. ex. enprivatperson har det speciella skydd som konsumentköplagen ger. Vissaparalleller kan här dras med köp av fast egendom då köparen har samma skydd,oavsett vem som är säljare. Görs lagen tilllämplig, oavsett vem som ärsäljare, kan vidare den i viss mån juri-diskt-tekniskt diskutabelt utformaderegeln i 1 § andra stycket utgå. anför liknandesynpunkter och påpekar bl. a. att lagen är avsedd att skydda konsumenten närstor risk verkligen föreligger för felaktiga och dåliga köp. Sådana köp tordesäkerligen lättast göras när konsumenten köper frän en privatperson utan någrastörre ekonomiska resurser. MRFfinner att förslaget att även inrymma s. k. förmedlingsaffärer underbestämmelserna förefaller välmotiverat inte minst med tanke på densvårgripbara, icke-reguljära handeln med begagnade bilar. Näringslivet anserockså att konsumentens skydd även bör omfatta de "förmedlingsfall"som avses i 1 § andra stycket. Näringslivetpåpekar att utredningen inte har utrett förhåUandet till intemationeUa köp.Enligt näringslivets mening bör för svensk del göras överväganden motsvarandedem som förekommer i The . 24 "", 1970, s. 46 f. remissinstanser diskuterar den närmare innebörden av förslaget såvittavser dess karaktär av minimiskydd för köparen. Näringslivet kritiserar denföreslagna metoden för jämförelse mellan konsumentköplagen och den aUmännaköplagen. Näringslivet menar att den begränsning av uppdraget som utredningentvingats göra medför att en komplicerad koppling uppkommer mellan konsumentköplagenoch det dispositiva regelsystemet på främst köprättens område och finner detkunna ifrågasättas, om detta samband inte har gjorts onödigt svårbegripligt. Dei betänkandet angivna exemplen rör renodlade fall, där systemet skenbart synesenkelt. Att jämföra reklamationsregeln i konsumentköplagen med allmännaköplagens motsvarighet torde inte innebära några större svårigheter. Dettagäller när det är fråga om en jämförelse mellan "hela" rättsregler.Betydligt svårare blir det däremot att utröna huravida konsumentköplagen uttömmandeeller inte tagit ställning till t. ex. förutsättningarna för viss påföljd vidkontraktsbrott. Detta torde särskilt gälla vid mer rättstekniskt kompliceradekontraktsbrott, såsom partiellt fel, successiva leveranser och anteciperadmora. I klarhetens och förutsebarhetens intresse bör enligt näringslivetsmening kopplingen förenklas, även om detta i vissa faU skulle medföra en vissförändring i riskfördelningen mellan parterna. För de regler ikonsumentköplagen som avser frågor, som traditionellt regleras i aUmännaköplagen, torde det vara ofrånkomligt att valrätten mellan lagkomplexen behålls.Målsättningen för dessa fall bör vara att jämförelsen skall avse så stora"regelblock" som möjligt. Exempelvis bör konsumentköplagens"totala" reglering av dröjsmål jämföras med motsvarande regelblock iköplagen resp. det individuellt utarbetade avtalet. När det gäller övrigaregler i konsumentköplagen, t. ex. regeln om ansvar för oriktig uppgift, kanifrågasättas, om det är nödvändigt att upprätthålla principen om tillämpningav den för konsumenten förmånUgaste regeln. Ett väsentiigt motiv tillinförande av dessa regler är ju enligt utredningen att skingra ovissheten omgällande rätt. Det är emellertid inte ägnat att göra rättsläget meröverblickbart, om konsumenten kan välja mellan att åbe- ropa konsumentköplagens regler och ovissa "allmänna rättsregler". KOhänvisar till vad han tidigare anfört om de nackdelar från konsumentsynpunktsom det innebär att införa tvingande regler i frågor, som redan täcks avköplagen. KO menar också att det i många faU skuUe vara förenat med betydandesvårigheter att med den föreslagna konstruktionen avgöra vilkendera av de bådalagarna som skall vara tillämplig. Dessa tUlämpningssvårigheter gör sig iförsta hand gällande i fråga om säljarens ansvar för dröjsmål och för fel i varanenligt 3 resp. 5 § i förslaget. Om dessa paragrafer i enlighet med KO:s förslagundantas från lagstiftning, blir betänkligheterna mot 2 § betydligt mindre. FöreningenSveriges tingsrättsdomare framhåUer att allt som följer av bestämmelsen i 2 §andra stycket torde komma att gälla även utan särskild föreskrift därom. Detsynes särskilt märkligt att i en lag ta med en bestämmelse av innebörd att detinte föreligger hinder att till-lämpa avtalsvillkor eller dispositiv regel somrör fråga som inte regleras i lagen. Att sådant hinder inte föreligger är ioch för sig fullständigt självklart. Orden "fråga som ej regleras ilagen" kan f. ö. föranleda tveksamhet. Dessa ord skuUe kunna tydas så attt. ex. frågan om verkan av fel skall helt bedömas enligt konsumentköplagensregler därom, vUket uppenbarligen inte är meningen. I stället torde menas attavtal, köplagsregler m. m. skall tiUämpas ända till dess de kommer i konfliktmed regler i konsumentköplagen, som utgör ett ställningstagande tiUkonsumentens förmån. Regeln i 2 § andra stycket är över huvud inte någon lyckadkonstruktion. Det kan emeUertid sägas att bestämmelsen är nödvändig på gnmd avdet i och för sig eftersträvansvärda syftet att i konsumentköplagen ge ensjälvständig reglering av konsumentköpen. Föreningen motsätter sig därför inteatt en bestämmelse av den innebörd som finns i 2 § andra stycket tas med ikonsumentköplagen. En ändring bör dock ske i fråga om utformningen avbestämmelsen, så att därmed uttryckligen klargörs vad som menas med fråga sominte regleras i konsumentköplagen. Fleraremissinstanser tar upp problemet om kringgående av 1 a g. Hovrätten för VästraSverige framhåller att möjlighet kommer att finnas för säljaren att sättakonsumentköplagen helt eller delvis ur spel genom villkor som är ogynnsamma förköparen i fråga om t. ex. verkan av att köparen före köpet undersökt varan,parternas återgångsprestationer och vilka minimikrav som skaU ställas påsäljarens prestation. Utredningen hänvisar vad gäUer detta problem tillmöjligheten att ingripa mot dylika avtalsvUlkor med stöd avavtalsvillkorslagen. Vidare anser utredningen att domstol bör vara oförhindradatt med stöd av den aUmänna rättsgrandsats som kommit till uttryck i bl. 8 §skuldebrevslagen jämka eller lämna utan avseende ett otUlbörligt villkor i ettköpavtal. Det senare alternativet kan enligt hovrättens meningkomma till användning endast i vissa uppenbara fall och utgör således inte etttillräckligt stöd för köpare i allmänhet. Med stöd av avtalsvillkorslagen kanemellertid köpare tillförsäkras ett visst skydd mot alltför ogynnsammaavtalsvillkor i nu aktuella avseenden. Hovrätten godtar därför förslaget vadgäUer omfattningen av den tvingande regleringen. Det kan också förväntas attgeneralklausulutredningen kommer att vidga möjligheterna att komma åtbestämmelser, som på ett otillbörligt sätt neutraliserar regler i den tvingandelagen. Föreningen framhåller att den delar utredningensuppfattning att domstol med hänsyn till det skyddssyfte, som uppbärkonsumentköplagen, i fall av kringgående av lagen har möjlighet att med stödav den allmänna rättsgrundsats som kommit till uttryck i bl. 8 §skuldebrevslagen jämka eller lämna utan avseende ett otillbörligt viUkor i ettköpavtal. För konsumenten är detta emellertid en osäker utväg, eftersom etttillämpande av denna grundsats endast kan förväntas ske i mer uppenbara fall.Näringslivet finner utredningens uttalanden rörande möjligheterna för domstolatt stödja sig på 8 § skuldebrevslagen gå utöver gängse rättsuppfattning menavstår från att behandla frågan, med hänsyn till att problemet synes varaföremål för närmare överväganden i generalklausulutredningen. Några instanserdiskuterar frågan om konsumentköplagens terminologi. Näringslivet menar attöverensstämmelse i väsentliga delar bör råda mellan konsumentköplagen och denaUmänna köplagen, oavsett om en fuUständig konsumentköplag utarbetas ellerinte. Inte minst bör terminologi och teknik nära överensstämma för att undvikaatt helt likartade frågor behandlas olika inom resp. avtalstyp.Marknadsdomstolen ifrågasätter om den föreslagna lagen blir tillräckligteffektiv, eftersom förslaget på många punkter innehåller alltför diffusabestämningar. Begrepp som "skälig tid", "väsentlig betydelse"och "skälig ersättning" torde göra konsumenten villrådig om vargränsen går för hans rätt enligt konsumentköplagen.