prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad angår säljaren förutsattes enligt detremitterade förslaget att han "åberopat uppgiften eller uppenbarligenbort inse att den var vilseledande". skulle i sistnämnda fall krävas att säljaren "måste hainsett" uppgiftens oriktighet, och i detta sammanhang framhålles att någotansvar för säljaren inte bör inträda, när han över huvud inte känt till att tUlverkarenlämnat någon uppgift om varan och alltså inte heller känt till hur detförhäller sig med uppgiftens riktighet. I denna del lär det remitterade förslaget,oaktat däri kravet på bevisning beträffande säljarens insikt om uppgiftens vUseledandekaraktär ställts lägre än utredningen föreslog, inte innebära nägon ändring iförhållande till' utredningsförslaget. Medförändringen i fråga om kravet på insikt ter det sig emellertid som enofullständighet i det remitterade förslaget att däri endast underförstås meninte direkt omnämnes det primära fallet att säljaren faktiskt insett attuppgiften var vilseledande. Detta fall bör enligt lagrådets mening uttrycklingenanges i lagtexten. Sker det, synes det vara påkallat att i andra stycket upptaen motsvarighet tUl andra punkten i första stycket. Pågrand av det anförda föreslår lagrådet att andra stycket avslutas så: "-- om säljaren åberopat uppgiften eUer, fastän han insett el ler uppenbarUgen bort inse att uppgiften var vUseledande, underlåtit att tj'dligt rätta den." Iförevarande paragraf anges rättsföljden vid vilseledande uppgift om varan meduttrycket "skall varan anses behäftad med fel". Detta avviker frånvad som föreslagits i utredningens betänkande, där i stället uttrycket"äger köparen göra gällande befogenhet enligt 4 eller 5 §" harbegagnats. Föredragande statsrådet motiverar det ändrade uttryckssättet medatt detta markerar att köparen i situationer av det slag regeln avser också harmöjlighet att göra gällande felansvar enligt den allmänna köplagen. Detremitterade förslaget säges innebära bl. a. att, om varan på grand av 7 § konsumentköplagenskall anses felaktig och någon friskrivningsklausul inte förekommer, köparenhar möjlighet att fordra skadestånd av säljaren enligt köplagens regler. Ettmotsvarande uttalande görs vid behandlingen av 8 §. Någoninvändning mot de berörda uttalandena i rerriissprotokol- letkan inte göras i den mån de endast skall uppfattas som en erinran om denmöjlighet som även i fall enligt 7 eller 8 § kan stå köparen till buds att istället för konsumentköplagens bestämmelser åberopa dispositiva regler som gerhonom längre gående befogenheter än den tvingande lagen gör. Om det emellertidär avsett att den utvidgning av felbegreppet, som 7 och 8 §§ otvivelaktigtinnebär, skall bli direkt normerande även när det gäller påföljder av felenligt allmänna köplagen, synes detta föratsätta regler härom i nämnda lag.Utan sådana regler torde sålunda köparen i faU som avses i 7 eller 8 § kunnagöra gällande t. ex. skadeståndspåföljd enligt 43 § köplagen endast om varan ärbehäftad med fel också enligt köplagen. En annan sak är att bestämmelserna i7 och 8 §§ kan tänkas få betydelse för tolkningen av felbegreppet i köplagen,som ju inte innehåller någon allmän definition av detta begrepp. Ispecialmotiveringen till förevarande paragraf utsägs inledningsvissammanfattande, att paragrafen preciserar säljarens ansvar för "fel ivaran i fall då denna är att anse som farlig från hälso- eller säkerhetssynpunkt".Vad som sägs i det följande och de exempel som ges samt inte minst sam.mankopplingenmed felbegreppet synes också ge vid handen att vad man närmast haft i åtankeär fall då varan i och för sig inte är sådan som den bör vara och därför inteutan risk för liv eller hälsa kan användas för sitt ändamål. Andra punkten iparagrafen synes klart ha denna syftning. Såsomförsta punkten i lagrammet är avfattad synes emellertid därunder, utan att manpå något sätt gör våld på ordalagen, kunna inrymmas en rad fall där varan ioch för sig är just sådan som den bör vara eller normalt brukar vara men därändå dess saluhållande reglerats till förebyggande av att den som användervaran ådrager sig ohälsa eller drabbas av olycksfall. Såsom exempel påregleringar av nu åsyftat slag må, utan anspråk på fullständighet, nämnasföreskrifter avseende försäljning av apoteksvaror, giftiga varor, explosivavaror, vapen och ammunition, eldfarliga oljor, stiletter, alkoholhaltigadrycker. I vad mån det remitterade förslaget skall omfatta sådana fall som nunämnts och fall av liknande art är delvis oklart. Utredningenhämtar exempel från livsmedelslagen, arbetarskyddslagen och kungörelsenangående kontroll av viss elektrisk materiel, alla väl ägnade att betraktas som"fel i vara". Utredningen nämner emellertid också fall då myndighet isäkerhetssyfte utfärdat förbud att saluhålla varan utan att därvid skiljamellan fall då varan inte är sådan den ur säkerhetssynpunkt borde vara och falldå användningen av en riktigt beskaffad vara är förenad med risk för liv ellerhälsa. dockendast fall av förstnämnda art, ty i sammanhanget förekommer uttrycket"varor som inte uppfyller de krav som uppställs i föreskrifterna". Iremissprotokollet förekommer uttalanden som bestämt tyder på att endast i ochför sig bristfälliga varor avses. Sålunda sägs att man inte bör helt avstå frånatt i konsumentköplagen reglera vad som i materiellt hänseende skall räknas somfel och att lagen bör slå fast att varan skall uppfylla åtminstone vissminimistandard i fråga om oskadUghet och ofarlighet. Vidare nämns särskiltförslaget till lag om hälso- och miljöfarliga varor. Ett uttalande, attbestämmelsen i första punkten inte kan anses omfatta exempelvis försäljning avvapen till den som saknar rätt att inneha vapnet, skulle i och för sig välkunna åberopas såsom stöd för meningen, att endast i och för sig bristfälligavaror avses, men motiveringen tUl uttalandet synes vara en annan. Detanförda synes ge stöd för att avsikten varit att också första punkten skall handlaom varor som är i och för sig bristfälliga och vilkas användning med hänsyndärtill är förenad med risker för människors liv och hälsa. Enligt vår meningbör lagstiftaren inte heller inom konsumentköplagens ram gå längre. En annansak är att det kan förtjäna övervägas att i olika specialförfattningar, som avsociala eller andra skäl reglerar försäljningen av varor, vars normalaanvändning kan innebära risker ur olika synpunkter men som inte i och för sigär bristfälliga, ta in bestämmelser om ogiltighet av köpet eller liknandepåföljd, då vara sålts i strid mot bestämmelsema. angivna begränsningen av förevarande stadgande bör komma till klartuttryck i lagtexten, förslagsvis genom att man uppställer ett bristfällighetsrekvisitockså i första punkten. Iremissprotokollet erinras om att vissa slag av försäljningsförbud uppbärs iförsta hand av andra intressen än dem som anges i första punkten. Med tanke påsådana fall av blandade syften synes en jämkning av lagtexten vara lämplig,förslagsvis så att "för att förebygga" utbytes mot "väsentligeni syfte att förebygga". Pågrund av det anförda hemställer vi att första punkten i förevarande lagramerhåller följande lydelse: "Säljes varan i strid mot förbud att saluhållavara, vilket meddelats i författning eller av myndighet väsentligen i syfteatt förebygga, att den som använder varan till följd av dess bristfällighetådrager sig ohälsa eller drabbas av olycksfall, eller eljest hindra användningav vara som ej är tillförlitlig från säkerhetssynpunkt, skall varan ansesbehäftad med fel." Förstapunkten av förevarande paragraf åsyftar att ge köparen befogenheter såsom vidfel i vara, i första hand rätten att häva, när vara sålts i strid motförsäljningsförbud, som meddelats i författning eller avmyndighet till förebyggande av ohälsa eller olycksfall hos den som användervaran eller för att eljest hindra användning av vara som inte är tillförlitligur säkerhetssynpunkt. I vårt samhälle förekommer ett rikt förgrenat ochnyanserat system av dylika försäljningsförbud till skydd för människors liv ochhälsa. Vissa försäljningsförbud uppbärs dock inte i första hand av dettaintresse. Med tanke på sådana faU av blandade syften anser jag, i likhet medövriga lagrådsledamöter, en jämkning av lagtexten lämplig, förslagsvis så att"för att förebygga" utbytes mot "väsentiigen i syfte attförebygga". Iremissprotokollet har inte närmare analyserats de olika former, i vilka sådanaförsäljningsförbud kan förekomma, utan endast som exempel nämnts förbud enligtlivsmedelslagen, arbetarskyddslagen och i förslaget till lag om hälso- ochmiljöfarliga varor samt föreskrifterna i kungörelsen angående kontroll av visselektrisk materiel. Jag har svårt att av de anförda exemplen och vad i övrigt anföresi remissprotokollet dra slutsatsen att det föreslagna stadgandet i sak skuUeavse endast varor, som är bristfälliga och tUlika belagda med generellaförsäljningsförbud. Införande av ett rekvisit om bristfällighet hos varanskulle i hög grad urholka det föreslagna stadgandet. Någon egentiig bristfällighetär inte alltid anledningen till dylika försäljningsförbud. De kan tvärtom oftavara betingade av att varan är så exceptionellt effektiv för sitt syfte att denmedför särskilda säkerhetsrisker. I allmänhet torde köparens hävningsrättframstå såsom en önskvärd civilrättslig komplettering av förbudssanktionen. Ganskaolikartade försäljningsförbud förekommer. De kan innebära inskränkningar avgenerell art beträffande saluhållandet av viss vara eller inskränkningar avförsäljningsrätten beträffande en vara till särskilda tUlståndshavare ellerinskränkningar med avseende å vilka som är berättigade respektive förbjudna attköpa varan. Sådana förbud förekommer i olika kombinationer med varandra. Tillbelysande av några vanliga typer må anföras följande. Generellaförsäljningsförbud beträffande viss vara kan vara utformade med angivandeenbart av varans beskaffenhet, t. ex. dess fysiskkemiska sammansättning, ellermed angivande av dess beskaffenhet kompletterat med ett skadlighets- eUer farlighetsrekvisit,som säljaren har att bedöma. 22 § 2 mom. giftförordningen innehåller exempel påbåda typerna, dels ett förbud att saluhåUa eller överlåta tändstickor, i vilkaständmassa ingår vit eller gul fosfor, dels ett förbud att saluhålla elleröverlåta sjukvårds- och sanitetsartiklar, klädespersedlar och material tUlsådana samt barnleksaker, om de innehåller eller behandlats med gift eUervådligt ämne och därigenom kan medföra hälsofara. Förbuden att saluhälla vissalivsmedel i 16 § livsmedelslagen är delvis av sistnämnda slag med angivna farlighetsrekvisit(livsmedel som kan antagas vara otjänligt till människoföda eller Som tillförtsicke godkänd livsmedelstillsats),delvis avses andra brister vid saluförandet (livsmedel som uppges hålla avmyndighet föreskriven livsmedelsstandard utan att göra detta samt färdigförpackadelivsmedel, som ej är märkta med i lagen föreskrivna uppgifter om livsmedletsslag, sammansättning, nettovikt, förvaring, beräknad hållbarhetstid etc).Förbudet i 45 § arbetarskyddslagen är också baserat på ett allmänt farlighetsrekvisit.I första stycket ålägges bl. a. försäljare av maskin, redskap eller annanteknisk anordning att tillse att anordningen, då den avlämnas för att tagas ibruk inom riket, är försedd med nödiga skyddsanordningar ävensom i övrigterbjuder betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. I tredje stycketskärps skyddet och förbudet genom att arbetarskyddsstyrelsen ges bemyndigandeatt, när särskilda skäl föreligger, föreskriva att anordningen skall varagodkänd, innan den avlämnas för att tagas i bruk. TiU sin typ likartadegenerella försäljningsförbud, grundade på myndighets godkännande i form av registreringsförfarande,finns i 2 § bekämpningsmedelsförordningen och 15 § läkemedelsförordningen.Enligt förstnämnda stadgande må bekämpningsmedel, såvida annat ej särskiltstadgas, icke saluhällas, överlåtas eller användas utan att vara registrerat hosregistreringsmyndigheten. Enligt det senare stadgandet må farmaceutisk speciaUtet,om ej annat särskUt stadgas, icke försäljas utan att vara registrerad hossocialstyrelsen. Försäljningenav särskUt farliga eller skadliga varor är ofta begränsad till vissaauktoriserade försäljare. Försäljningsförbud råder sålunda för alla som saknarförsäljningsrättigheter. Jämför t. ex. 2 § lagen om detaljhandel med läkemedel,enligt vilken sådan handel får bedrivas endast av staten eller av juridiskperson i vilken staten äger ett bestämmande inflytande, och 14 §giftförordningen, enligt vilken handel med gift får bedrivas, förutom av densom behörigen tillverkat varan eller är berättigad driva handel med läkemedel,endast av person som innehar tillstånd att driva handel med den giftiga varan.9 § bekämpningsmedelsförordningen innehåller en likartad bestämmelse i frågaom handel med bekämpningsmedel av klass 1 (synnerligen stor förgiftningsriskför människor eller husdjur). Enligt 21 § förordningen om explosiva varor fårvidare handel med sådana varor icke bedrivas av annan än den som erhållit tUlstånddärtill. Behörig att sälja är dock även den som har vederbörligt tillstånd att tUlverkaexplosiv vara. Förnyssnämnda grupp av rättighetsinnehavare är försäljningen av den särskiltskadliga eller farliga varan ofta begränsad även med avseende å köparna. Fördessa kan mer eller mindre stränga restriktioner råda, ibland med krav påindividuella tiUstånd. Stundom gäUer allenast förbehåU för att försäljning intemå ske till vissa särskUt känsliga grupper. Som exempel på strängabegränsningar i fråga om köpare må nämnas föreskriften i 6 § 2 mom.narkotikaförordningen att den som driver handel med läkemedel endast må utlämnanarkotiskt läkemedel efter förordnande av läkare, tandläkare ochveterinär och vidare 10 § bekämpningsmedelsförordningen, enhgt vilken bekämpningsmedeltillhörande klass 1 må överlåtas, förutom till den som äger idka handel medvaran, endast till personer som innehar tillstånd att använda sådant medel; tiUnäringsidkare, som i sin rörelse anställt person behörig att använda sådantbekämpningsmedel, må dock utan hinder härav överlåtas dylikt medel. Enligt 15 §första stycket giftförordningen må gift överlåtas, förutom till personer somär behöriga att införa giftet tUl riket (tUlverkare, handlare, vissainstitutioner), endast till den som skall använda giftet i yrkesutövning (häromkrävs anmälan tiU yrkesinspektören). Enligt andra stycket må däratöver från apoteköverlåtas gift till envar som fyllt och som visar sig vara i behov avgiftet för konstnärligt, tekniskt, vetenskapligt eller annat jämförligtändamål. Enligt 24 § förordningen om explosiva varor får explosiv varaöverlåtas allenast till den, som äger inneha densamma enligt i förordningenmeddelade tUlståndsbestämmelser. Tillstånd att inneha sprängämnen, annat kratän jaktkrut eller sprängkraftiga tänd-medel får meddelas allenast i fall därbehov av varan i sökandens rörelse eller verksamhet föreUgger. Somexempel på försäljningsförbud avseende förbehåll för allenast vissa grupper avmänniskor kan nämnas rusdrycksförsäljningsförord-ningens föreskrifter fördetaljhandelsbolaget att utminutering av rusdrycker ej må ske till personerunder eller vissa alkoholmissbrukare samt motsvarande förbud förinnehavare av utskänkningsrättig-heter att utskänka rasdrycker (åldersgränsen18 år). En likartad begränsning i fråga om köparna är föreskriven i 22 § ölförsäljningsförord-ningen,enligt vilket stadgande öl ej må utskänkas eller utminuteras till den som kanantagas ej ha fyllt , öl må ej heller utiämnas tiU den som är synbarligenberörd av alkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel eller där eljest särskUdanledning till misstanke föreligger att vara är avsedd att användas iberusningssyfte eller för olovlig försäljning. Det ärklart att vid sociala förbud av sistnämnda slag uppkommer fråga i vad månförbudet har grundats på det i förevarande paragraf angivna skadlighetsrekvisiteteller om t. ex. allmänna ordningssynpunkter varit avgörande. Det är en frågasom i varje särskilt fall får avgöras i praxis. Om mellanölet skulle ansesutgöra ett gränsfall, så ligger det dock inget orimligt i att föräldrarna mellanölsmissbru-kande skolpojke skulle gentemot snabbköpsinnehavaren varaberättigade att häva köpet. I de många fall där försäljningsförbud avskyddskaraktär är baserade på en åldersgräns för köparna synes, oavsett om säljarnaär rättighetsinnehavare eller inte, en dylik hävningsrätt vara en ändamålsenligoch ingalunda oskälig påföljd gentemot säljare som överträtt sådantförsäljningsförbud. Att rättelse av felet eller prisav- dragpå grund av detta endast kan förekomma i mera sällsynta undantagsfall betonasi remissprotokollet. För att tillgodose detallmänna syftet med det föreslagna stadgandet bör köparens rätt att häva köpetenligt min mening gäUa i alla de fall, där försäljningsförbud med angivet syfteöverträtts, sålunda oavsett om förbudet gällt en vara, som ej alls måsaluföras, eller betingas av att säljaren ej varit behörig i fall, där särskilttillstånd krävs för försäljning av varan, eller om sådan försäljare har såltvaran till en icke berättigad köpare. andra punkten av förevarande paragraf åsyftade minimistandarden i fråga omförsåld varas oskadUghet och ofarlighet har angetts så, att varan ansesbehäftad med fel, om den är så bristfällig att den inte kan användas utanuppenbar fara för köparens eller annans liv eller hälsa. Vissa remissinstanserhar vänt sig emot att stadgandet, åtminstone formellt, skulle komma att omfattaköp, där både säljare och köpare vetat om varans farliga egenskaper men utgåttifrån att den inte skall användas på farligt sätt eller för farligt ändamål(t. ex. inköp av skrotbil för tillvaratagande av reservdelar eller inköp avveteranbil för musei-ändamål). I sådana fall har hävningsrätt för en köpare someventuellt ångrar sig ansetts inte vara rimlig. Föredragande statsrådet har medfog avvisat tanken, att köparens vetskap om varans farlighet skulle tillmätasbetydelse för regelns tillämplighet, men å andra sidan medgivit att det ispeciella situationer kan vara helt klart mellan parterna, att varan iföreliggande skick inte skall användas på sätt som är farligt för köparen ellerannan person, och att köparen då ej skall ha befogenheter såsom vid fel ivaran. Som exempel nämns att konsumenten vUl köpa en bil som i befintligt skickär trafikfarlig och avser att transportera bort den för att själv renoverabilen eller utnyttja vissa användbara delar, varvid dock betonas att säljarenmåste ha haft grundad anledning räkna med att bilen inte skulle komma tillanvändning i föreliggande skick. Det skulle enligt lagrådets mening vara enfördel om lagtexten inrymde en antydan om förbehåll för dylika fall. Detta kanske utan att stadgandets effektivitet går förlorad. Förslagsvis kunde väljas enformulering som, i viss anslutning till föredragande statsrådets nyssnämndauttalande, anger att varan anses behäftad med fel om den är så bristfällig attden "vid förutsatt användning medför" uppenbar fara för köparenseller annans liv eller hälsa. Det bör understrykas att säljaren måste ha haftgrundad anledning att antaga att vad som sålunda vid köpet föratsätts omvarans framtida användning blir verklighet. Förevarande punkt tordesärskilt få praktisk och gynnsam effekt vid försäljningen av begagnadebilar. Möjligen kan remissprotokollet dock inge alltför långtgåendeförväntningar i detta hänseende. Det framhålles där att en bil som är i sådant skick attden inte skulle godkännas vid obligatorisk kontrollbesiktning i regel torde fåanses bristfällig på sådant sätt som avses i.förevarande punkt. Effekten avförevarande stadgande, som ju enligt ordalagen avser vara vilken inte kan användasutan uppenbar fara för människors liv eller hälsa, torde såvitt gällerbilhandeln dock vara begränsad väsentiigen tUl fordon av beskaffenhet att börabeläggas med körförbud. Enligt 83 och 92 §§ fordonskungörelsen (SFS1972: 595) skall vid kontrollbesiktning resp. flygande inspektion körförbudmeddelas för fordon, som är "så bristfälligt att det ej vidare kananvändas utan uppenbar fara för trafiksäkerheten". I fråga om bilar medbrister av lägre valör torde det föreslagna stadgandet ej bli tillämpligt,även om bristen skulle föranleda att bilen inte godkännes vidkontrollbesiktningen. 10 § Lagrådet: I denna paragraf ges en bestämmelse om bevisbördan för feli varan, när säljaren eller annan för hans räkning lämnat garanti för viss tidbeträffande denna. Enligt bestämmelsen skall, i det fall varan avviker frånvad som följer av garantiutfästelsen, varan anses behäftad med fel om det intemåste antagas att avvikelsen beror av olyckshändelse eller annan omständighetsom är att hänföra till köparen. Bevisbördan i fråga om orsaken till avvikelsenåvilar alltså säljaren. I utredningens motiv uttalas beträffande innebörden avbevisbörderegeln att det ofta kan vara svårt för säljaren att förebringautredning om vad som inträffat under tid då köparen haft varan i sin besittningoch att det med tanke härpå inte krävs att säljaren presterar full bevisningbeträffande felets uppkomst. Han måste emellertid göra sannolikt att feletberor på omständighet för vilken köparen svarar. Föredragande statsrådet harbeträffande de krav som bör ställas på säljarens bevisskyldighet förklarat sighänvisa till vad utredningen anfört. Lagrådet har i och för sig inte något att erinra mot vadsålunda anförts beträffande kiaven på säljarens bevisskyldighet. De ilagtexten använda ordalagen "måste antagas" torde emellertid närmastge uttryck för krav på full bevisning. För att den avsedda lättnaden i bevisskyldighetenskall komma till uttryck bör de citerade orden utbytas mot "göres sannolikt". 11 § Lagrådet: Enligt förevarande paragraf skall köparen "underrättasäljaren om felet". Detta innebär enligt motiven att av reklamationenskall framgå i vilket avseende fel anses föreligga och att köparen inte godtarvaran. Däremot behöver anspråken på grund av felet inte preciseras. reklamationspliktvid fel i varan är alltså inskränkt till ett krav på s. k. neutral reklamation.I fråga om tidpunkten för reklamationen är den primära regeln att reklamationenskall ske "inom skälig tid" efter det köparen märkt eller bort märkafelet. Av vad som anföres i remissprotokollet framgår att innebörden av dettatidsbegrepp torde växla från bransch till bransch och även med hänsyn tillomständigheterna i det särskUda fallet. Till nämnda tidsföreskrift anknytersedan remissförslaget en preskriptionsregel som innebär att underrättelsen tUlsäljaren dock ej får ha lämnats senare än från det köparen mottog varan.Härmed åsyftas tydligen att, även om reklamationen göres inom den tidsfrist,som kan betecknas som "skälig tid" efter det att ett fel upptäckts,den likväl inte får laga verkan om den skett senare än från det köparenmottog godset. Det må tilläggas att innebörden uppenbarligen inte är den atten reklamation alltid skall beaktas, blott den sker inom nämnda ettårstid. Förevarandeparagraf innefattar i förhållande tUl allmänna köplagens dispositivareklamationsbestämmelser väsentUgen den fördelen för köparen att någon särskUdhävningsförklaring inte erfordras inom re-klamationsfristen, om köparen villhäva köpet. Bestämmelserna i paragrafen tar emeUertid framförallt sikte påreklamationsklausuler i köpekontrakt, garantibevis m. m. som ger kortarereklamationsfrister. Bestämmelsen om "skälig tid" efter det ett felmärkts eller bort märkas och den ettåriga preskriptionsregeln får alltså inteinskränkas genom sädana klausuler. Däremot möter självfallet intet hinder motatt till-lämpa längre garantitider än eller att eljest avtala om förköparen fördelaktigare reklamationsklausuler (jfr 2 § andra stycket i remitteradelagförslaget). Ifråga om innebörden av dylika längre garantitider i kontrakt m. m. är olikamöjligheter tänkbara. Om i garantin skulle anges att säljaren svarar för felsom visar sig inom garantitiden, exempelvis , torde köparen alltid ha enskälig tidsfrist för reklamation. Han bör sålunda i fall, när felet upptäcktseller bort upptäckas först , kunna med giltig verkanreklamera också efter garantitidens utgång.