prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag ärmedveten om alt instickspipor och eventuellt även andra av de anordningar dethär är fråga om kan vara av stor betydelse för tävlingsskyttars eller jägaresmöjligheter att utöva Iräningsskjutning eftersom de reducerarammunitionskostnaderna högst väsentligt. Den omständigheten att dessahjälpmedel nu görs licensplikliga bör emellertid enligt min mening inteinnebära någon egentlig ändring i detta avseende eftersom jag förutsätter att tUlslåndsgivningenför angivet ändamål kommer att bli förhållandevis liberal. Denyheter i förhållande tUl gällande rätt som jag här har föreslagit kräver särskUdaövergångsbestämmelser. Jag återkommer till den frågan . 4.2.3Vapen av äldre typ Enligtnuvarande reglering faller vapen som är tillverkade utanför VF:s tiUämpningsområde.Tanken bakom denna ordning är att äldre vapen, till vUka det som regel intelängre finns någon ammunition, inte utgör någon säkerhetsrisk och att de därförbör kunna få köpas och innehas utan tillstånd. Att gränsen har satts just viddet angivna årtalet beror på att de typer av bakladdningsvapen för enhelspatronerVilka alltjämt kan bedömas som användbara började tillverkas på 1860-lalet.Före år 1961 avsåg motsvarande undantagsbestämmelse andra framladdningsvapen änsädana som ingår i krigsmaktens utrustning. I samband med ändringar i VFangavs att del enligt uppgift fanns planer på alt en revolver av framladdningslypsom kunde laddas med flera skott skulle introduceras på den svenska marknaden.Det omedelbara syftet med den ändrade utformningen av undantagsbestämmelsen varatt förhindra att dessa vapen skulle bli licensfria. Det har senare gjortsgällande att den nya avfattningen av ifrågavarande undantagsbestämmelse i VFskapat svårigheter i den praktiska rättstillämpningen, eftersom det inte sällankan vara svårt att avgöra om etl visst vapen är lUlverkat före eller efter år1860. dessutompåpekats att det ingalunda saknas exempel på att helt likartade vapen hartillverkats såväl före som efter del angivna årtalet. I sådana fall lederregeln till sakligt otillfredsställande resultat. Idepartementspromemorian konstateras att den sålunda anförda kritiken mot denaktuella undantagsbestämmelsen inte är helt oberättigad. Man har emellertidenligt promemorian anledning räkna med att omsättningen av vapen som härrörfrån tiden närmast omkring efter hand kommer att ytterligare reducerasoch alt de berörda tUlämpningssvårigheterna tiU följd härav kommer alt bli alltmindre framträdande. I detta sammanhang framhålls vidare alt licensgivningenbeträffande vapen som tillverkals men som inte kan begagnas pågrund av brist på användbar ammunition bör kunna bli myckel liberal. Med hänsynhärtill och då det f.ö. inte synes finnas något helt invändningsfrittalternativ till den nuvarande utformningen av undantagsbestämmelsen bör delenligt promemorian inte komma ifråga att göra någon ändring på denna punkt. Del övervägande antaletremissinstanser som har yttrat sig över denna del av promemorian har instämt idenna uppfattning. En avvikande mening redovisas av en remissinstans somförordar en lösning som innebär att såväl andra framladdningsvapen än sådanasom ingår i krigsmaklens utrustning som sådana bakladdningsvapen som inte äravsedda för självlälande enhelspatroner blir licensfria. Ifrågavarande förslagskulle bl.a. få till följd att de vapen som åsyftades vid den vidtagnaändringen i VF inte längre skulle vara licenspliktiga. Detta bör enligt minmening inte komma i fråga. Jag vill emellertid i delta sammanhang framhålla atti fall då en licensansökan avser ett framladdningsvapen, som till typ ochfunktion klart motsvarar ett vapen som tillverkats men där visstveksamhet eller osäkerhet ändå föreligger om det exakta tillverkningsårel, deti allmänhet inte bör finnas något hinder mot en särskilt liberal tillslåndsgivningsom ett alternativ till en mera ingående undersökning rörande vapnets exakta tiUverkningsår.Att som en annan remissinstans förordat i detta sammanhang utgå från vapnetskonstruktionsår i stället för lillverkningsåret skuUe enligt min mening inteinnebära någon fördel. I likhet med flertalet remissinstanser ansluter jag migdärför till promemorians förslag att den nuvarande undanlagsbestämmelsen bör bibehållasi den utformning den fick genom 1961 ärs reform. Jag har vid deltaställningstagande fäst särskUd vikt vid att såväl som statenskriminaltekniska laboratorium och har uttalat att depraktiska ölägenheter som är förenade med tillämpningen av ifrågavarandebestämmelse är små. 4.2.4Startpistoler, ollonpistoler och buUpistoler Startpistoler är f.n. uttryckligen undantagna från VF:s tillämpningsområde.Av förordningens definition på skjulvapen följer alt inte heller s.k. ollonpistoler,vUka likaledes är konstruerade för att åstadkomma enbart ljudeffekter, är licenspliktiga.Inom bl.a. byggnadsindustrin används en typ av handverktyg, bultpistol, varmedbult, spik e.d. med hjälp av en explosiv laddning drivs in i murverk, betongoch liknande material för att fästa byggnadsdelar, ledningar m.m. Verktygel ärkonstruerat så att del formellt sett torde vara alt anse som skjutvapen i VF:smening. 1 den praktiska tillämpningen synes emellertid dylika verktyg som regelha betraktats som ej licenspliktigt. Attstart- och ollonpisloler enligt nuvarande ordning får anskaffas och innehasulan tillstånd har från en del håll betecknats som otillfredsställande medhänsyn till att dessa vapen ofta har en utformning som medger all de efter entämligen enkel ändring kan användas som ett vanligt skjulvapen. I departementspromemoriankonstateras all bestämmelserna i automatiskt blir tUlämpliga på startpisloleroch ollonpisloler så snart dessa ändras så att kulor, hagel eller andra projektilerkan skjutas ut från dem. 1 sitt ändrade skick får de alltså inte innehas utantillstånd. Den som företar en sådan ändring kommer därför som regel att kunnafällas till ansvar för olaga vapeninnehav. Med hänsyn härtill skulle del enligtpromemorian föra för långt att med tanke enbart på sådana undantagsfall ändra VFså att licensplikt kommer alt gälla för alla dessa vapen även i derasursprungliga skick. Ilikhet med praktiskt tagel samtliga remissinstanser, som har uttalat sig ihithörande fråga ansluter jag mig lill vad som i dessa delar har anförts ipromemorian. Under remissbehandlingen har emellertid upplysts att del förutomstartpistoler även förekommer s.k. slarlrevolvrar. Med hänsyn härtill förordarjag att ordet 'startpistoler' i lagtexten ersätts med ordet 'startvapen'. Beträffandebultpislolerna uttalas i promemorian att övervägande skäl talar för alt dessabör vara undantagna från licensplikl. För alt undanröja eventuell tveksamhet omvad som gäller i det avseendet föreslår jag därför, alt en uttryckligundanlagsbestämmelse med denna innebörd tas in i lagen. Av bestämmelsen börframgå att undantaget avser endast de typer av bultpistoler som är avsedda föranvändning inom byggnadsindustrin. Generaltullstyrelsenhar i förevarande sammanhang föreslagit att det i författningstexten skalluttryckligen anges alt sådana vapen som uppenbarligen utgör leksaker och sombedöms som ofarliga är undantagna från licensplikt. Ensådan undantagsbestämmelse är enligt min mening obehövlig. Redan vanligtspråkbruk torde ge vid handen att leksaker av uppenbart ofarlig natur intefaller in under begreppet vapen. Dettorde numera inte råda några delade meningar om del berättigade i att en personsom vUl förvärva och inneha skjutvapen måste finna sig i att bli underkastad enlämplighetsprövning. Däremot synes många av dem som efter en sådan prövning harbetrolts med vapenlicens ha svårare att acceptera att de sedan inte alllidfritt skall kunna få anskaffa den ammunition som de behöver för att användavapnet. En successiv uppmjukning av bestämmelserna om förvärv av ammunition harockså skett efter VF:s tillkomst. Genom en vidtagen ändring i dennaförordning slopades sålunda kravet på särskild licens för förvärv av kulammuniliontill jaktstudsare med en kaliber som övestiger . Ammunition till hagdvapenhade redan tidigare gjorts licensfri. TiUståndsgivningenför förvärv av ammunition omfattar sålunda numera i stort sett endastammunition till kulgevär med kaliber eller därunder saml liU pistoleroch liknande vapen. Beviljat tillstånd gäller i princip fördess meddelande. kan dock i särskilda fall bevUja tillståndmed längre giltighetstid. Jägareoch andra skyltar som använder kulammunilion av kaliber eller därunderär alltså enligt nuvarande ordning tvungna att med jämna mellanrum söka nytttillstånd för inköp av ammunition. Del har vid upprepade tillfällen förts framkrav från jägarhåll om en ytterligare liberalisering av berörda bestämmelser. Sommotivering för den gränsdragning mellan licensfri och licenspliklig jaktstudsarammunitionsom gjordes åberopades två skäl. Del ena var alt licenstvång ansågsböra gälla för ammunition lill salongsgevär med en kaliber av 5,6 ä medhänsyn lill de negativa erfarenheter man fått av denna vapenlyp, som tidigarehade behandlats liberalt vid licensgivningen. För att hindra vidare missbruk avdet förhållandevis stora antal salongsgevär som till följd av denna praxisfanns ute hos allmänheten bedömdes det nödvändigt att bibehålla kravet pätillstånd för inköp av ammunition lill sädana vapen. En betydande risk förmissbruk befarades vidare kunna uppstå, om kulammunilion av kalibersläpptes fri. Denna ståndpunkt motiverades med alt denna kaliber passar lill dearmégevär som i stor utsträckning lånas ut till medlemmar i skytteföreningaroch till hemvärnsmän. Enligtdepartementspromemorian torde de sålunda anförda skälen alltjämt varabärkraftiga. Det föreslås därför all de framställningar om ändring av dennuvarande regleringen som gjorts inte skall föranleda någon åtgärd. Underremissbehandlingen har meningarna på denna punkt gått starkt isär. proposition som låg till grund ändringar i VF framhöll dåvarandechefen för , alt tiUståndsgivningen beträffande jaktstudsarevar ganska restriktiv varför den som hade fått tillstånd Prop,1973:166 101 altinneha ett sådant vapen i allmänhet också kunde antas besitta de personligakvalifikationer som borde fordras för alt få förvärva ammunition tUl ett sådantvapen. Om en person hade missbrukat eller kunde befaras komma att missbrukasitt vapen, borde reaktionen från myndigheternas sida vara alt vederbörandefråntogs rätten att inneha vapnet och inte bara att han vägrades all köpaammunition. Jag kan i allt väsentligtinstämma i detta resonemang. Man bör emellertid enligt min mening inte heltbortse från det förhållandel alt ett krav på särskilt tillstånd för förvärv avammunition är ägnat att ge lillståndsmyndighelen anledning att merakontinuerligt än som annars kan vara fallet undersöka, om det beträffande en vapenlicensinnehavarehar inträffat något som kan motivera en omprövning av hans rätt alt få behållalicensen. En annan fördel med ell system som innebär att del krävs särskilt tUlståndför förvärv av ammunition är alt den som illegalt har kommit över ett skjulvapeninte fritt kan skaffa ammunition till det. Teoretiskt sett skulle visserligensamma fördel kunna nås om ammunition fick köpas endast mot uppvisande av licensför etl vapen av del slag som ammunitionen är avsedd för. Som framhölls vidriksdagsbehandlingen av proposition föreligger det emellertid enuppenbar risk för att en reglering av den typen lätt kommer att bli utanpraktisk betydelse. Trots nu nämnda allmännaargument för behållande i något fall av licenslvånget för ammunition haremellertid, som framgått av den redogörelsen, förelegatfri inköpsrätt för kulammunhion till jaktstudsare med grövre kaliber än 6,5 mm.Eftersom denna ordning inte synes ha föranlett några olägenheter bör ettbibehållande av licenskravel för den finkalibrigare studsarammunitionenuppenbarligen baseras på skäl som direkt hör samman med ifrågavarande typer avvapen. Vad först gällersalongsgevären delar jag uppfattningen i promemorian att övervägande skäl talarför att ammunUion till sådana vapen även i fortsättningen bör vara licenspliktig.Beträffande ammunUion av kaliber för jaktstudsare vill jag till enbörjan inte bestrida all den omständigheten att det här är fråga om sammakaliber som på del förhållandevis mycket allmänt spridda armégevärel i och försig kan ge anledning till farhågor att en fri inköpsrätt av motsvarande jaktstudsarammunitionskuUe kunna leda till missbruk eller obehörig användning av sådana vapen. Som påpekats underremissbehandlingen lär det emellertid av praktiska skäl vara svårt alt hindraall vederbörande i sådana fall förser sig med den önskade ammunitionen på annatsätt än genom ett reguljärt inköp av jaktstudsarammunition hos en vapenhandlare.Man bör därför under alla förhållanden räkna med att etl tillslåndstvång förifrågavarande ammunition kommer att få en begränsad effekt. Del slår vidareklart att den nuvarande ordningen otvivelaktigt upplevs som betungande av denförhållandevis stora kategori jägare som är berättigade att inneha Mot bakgrund därav och då erfarenheterna årsreform måste betecknas som positiva synes nyssnämnda farhågor inte böratillmätas en sådan avgörande betydelse att de enligt min mening skall behövahindra ell frisläppande även av kulammunilion till nu avsedda jaktstudsare. Dennuvarande avfattningen av 2 § VF innebär, att licenstvånget gäller inte baraför finkalibrig salongsgevärsammunition och jaktstudsarammunition med sammakaliber som armégevär ulan också för sludsarammunilion med en kaliber somunderstiger . Det är här fräga om ammunition tiU en del rätt vanligtförekommande studsare avsedda för småviltjakl. Del torde inte finnas någrabärande sakliga skäl som motiverar att ammunitionen till dessa vapen iförevarande sammanhang kommit att behandlas pä annat sätt än den grövre jaktstudsarammunilionen.Även denna ammunition bör därför också kunna släppas fri. Pågrund av det anförda anser jag all man nu bör kunna tillmötesgå de från jägarhållframförda önskemålen om en ytterligare liberaUsering av bestämmelserna omförvärv av ammunition till jaktstudsare. För inköp av ammunition lillsalongsgevär bör som jag tidigare förordat alltjämt krävas tillstånd. Tillsådana gevär används kulammunition med s.k. kantantändning. Det kan inte kommai fråga att släppa kravet på tillstånd för inköp av ammunition lill pistol,revolver, kulsprutepistol eller andra kulvapen som ej är att anse som jaktstudsare.Jag föreslår därför alt licenskravet slopas för all kulammunition till jaktstudsareoavsett kaliber med undantag för salongsgevärsammunition. Betstämmdsen börlämpligen utformas så att för jaktstudsare avsedd kulammunition med centralantändningundantas från den föreslagna VL:s tillämpningsområde. En sådan lydelse innebärbeträffande salongsgevärsammunilionen en skärpning i förhållande till nuvarandeordning, så till vida alt tUlståndstvånget kommer att gälla även för ammunitiontill salongsgevär med en kaliber som överstiger . Sådana salongsgevärförekommer i en typ med kalibern 9 x 10 R. Denna vapentyp hör inte till dekulvapen som får användas vid jakt och den används som regel inte heller som målskjulningsvapen.Ifrågavarande skärpning torde därför inte medföra några egentliga olägenheterför berörda vapeninnehavare. Den föreslagna ändringenbeträffande lillståndstvånget för förvärv av viss kulammunilion föranleder enändring också av 2 § andra stycket förordningen (1949:341) om explosiva varor,som anknyter tUl VF:s bestämmelserom ammunition. I denna fråga har jag samråttmed chef en för . Kravet på tiUstånd för rätt alt inneha eget skjutvapen skulle uppenbarligeni viss utsträckning kunna bli illusoriskt, om del vore tillåtet att fritt lånavapen av annan. Huvudregeln i VF är därför att det krävs tillstånd också förinnehav av lånat vapen. Denna regel är emellertid av naturliga skäl inteundanlagslös. Den som är berättigad att inneha ett skjutvapen får sålunda lånaut vapnet till annan , högst , för samma ändamål somlångivarens eget tillstånd avser. Innehar han vapnet på grund avdeklarationsbevis får lånet avse endast jakt eller övnings- ellertävlingsskjutning. En förutsättning är vidare att låntagaren har fyllt 18 åroch att han skäligen kan antas inte komma alt missbruka vapnet. Med hänsyn tUlde särskilda kvalifikationskrav som gäller vid licensgivningen beträffandevapen som får användas för älgjakt får utlåning av sådant vapen ske endast tillden som själv är berättigad att inneha sådant vapen. Skytteföreningar och andrasammanslutningar som avses i 9 § VF har rätt alt låna ut vapen somsammanslutningen innehar till medlem för övning eller tävling.Sammanslutningens styrelse skall därvid bestämma de närmare villkor som skall gäUaför lånet. Till den som är fär utiåning ske endast vid övning ellertävling som äger rum under sammanslutningens kontroll. Slutiigen gäller attvapenhandlare under vissa förutsättningar får lämna ut skjutvapen till enspekulant för provskjutning. I de nu berörda fallen behöver låntagaren alltsåinte inhämta myndighels tillstånd lill lånet. Del har, bl.a. underremissbehandlingen av departementspromemorian, gjorts gällande att det är liUåletatt licensfritt begagna annans skjutvapen även i vissa andra fall än som nyssnämnts och därvid ulan skyldighet alt iaktta de för dessa fall särskUtföreskrivna vUlkoren. Frågan hänger samman med vUken innebörd begreppetutlåning skall anses ha i VF. Något vägledande uttalande beträffande dennafråga har inte gjorts under förarbetena. Etl praktiskt fall av intresse i deltasammanhang har däremot prövats av domstol (dom ,III avd. nr B 80). I målet yrkades ansvar enligt 6 § första stycket och 36 § 2mom. VF på en person för att han under jakt hade överlämnat sitt jaktgevär tUlsin son, som inte fyllt , och låtit denne under hans överinseende lossaskott med vapnet. Åtalet ogUlades på den grund alt förfarandet inte ansågs ha inneburiten sådan utlåning som åsyftas i 6 § första stycket VF. Jag viU mot bakgrund avifrågavarande rättsfall i detta sammanhang endast konstatera att ettaccepterande av det betraktelsesätt som ligger tiU grund för avgörandet enligtmin mening kan leda tiU föga önskvärda konsekvenser. Del skulle sålunda få tillföljd att även små barn kan få avlossa skott med skjulvapen så snartlicensinnehavaren kan sägas övervaka användningen av vapnet. Jag kan inte finnaatt en sådan ordning är berättigad eller tUlfredsstäUande i all synnerhet omskjutningen sker mot levande vUlebråd. Avsikten bakom specialregeln för utiåningav skjutvapen som får användas för jakt efter älg skulle också lätt kunnasältas ur spel, om manbetecknar upplåtelser av ifrågavarande slag som något annat än utlåning ochdärav drar slutsatsen att de utan vidare är tillåtliga. En annan olägenhet äratt man med en begränsad innebörd av begreppet utlåning aldrig lär kunnaundvika alt det i praktiken uppkommer gränsfall i vilka rättslägel framstår somosäkert. Övervägande skäl talar därför enligt min uppfattning för att man iförevarande sammanhang ger begreppet utlåning sådan innebörd att däri inbegripesäven fall då långivaren fortlöpande har ett direkt överinseende över vapnetsanvändning. Något hinder häremot föreligger inte från rent språkliga synpunkteroch en tiUämpning i enlighet med det anförda avses därför när jag i detföljande använder uttrycket utiåning. Frågaär emellertid om inte det nuvarande kravet i 6 § första stycket VF attlåntagaren skall ha fyllt bör kunna efterges i vissa fall. För lån som innebärmöjlighet att självständigt bruka vapnet bör 18-årsgränsen behållas. Däremotfinns del knappast anledning att motverka att ungdomar i något lägre åldrar fårmöjlighet alt skaffa sig erfarenhet av alt hanlera vapen under en vuxensledning. I departementspromemorian föreslås en sänkning av kravet pålåntagarens ålder tiU vid utlåning av hagdgevär som sker underöverinseende av upplåtaren. Etl flertal remissinstanser har förordat ensänkning lill . Vidare har föreslagils att detta undanlag även bör gälla kulgevär.Jag delar denna uppfattning och föreslår att huvudregeln beträffandelåntagarens ålder i fräga om lån från enskUd förses med ett undantag för detfall att vapnet används i upplålarens närvaro och under hans uppsikt.Åldersgränsen kan i sådana fall sättas vid . Somjag återkommer till finns det skäl att iaktta särskild försiktighetbeträffande utlåning av kulsprutepistol samt pistol och annat fickvapen. Denhär föreslagna undanlagsbestämmelsen bör därför inte gälla i fråga om sådanaskjutvapen. I det följande ämnar jag vidare återkomma till frågan om behovet avsärbestämmelser såvitt angår utlåning av sådan jaktstudsare som får användasvid älgjakt. Idepartementspromemorian diskuteras lämpligheten av att införa ett uttryckligtförbud mot en förlängning av lånetiden utöver . Av olika skäl tUlbakavisasemellertid tanken härpå. Detförhållandet att den i vapenförfattningarna medgivna tiden för utlåning hargått till ända innebär att undantaget från normalt gällande licensplikt förinnehavaren är tillämpligt. Har utlåningen varat under längre tidän som är medgivet utan att låntagaren beviljats tiUstånd att inneha vapnetföreligger således otiUåten utlåning resp. ett olaga innehav av vapnet ochdärmed finns det möjligheter för vederbörande myndigheter att ingripa. Dettakan alltså ske utan att ett direkt förbud mot förlängning av lånetiden behöverinföras i författningstexten. Jag ansluter mig därför i likhet medremissinstanserna lill promemorians ståndpunkt att ett förtydligande på dennapunkt inte är nödvändigt. Inte heller anser jag att del föreliggertillräckliga skäl att införa en skyldighet att göra särskild anmälan omutlåning. Dethar påpekats alt utlåningsreglerna kan kringgås genom att ett vapen lånas utflera gånger till samma låntagare, eventuellt sedan vapnet har återgått ilicensinnehavarens besittning en kort lid mellan upplåtelserna. Sådantförfarande slår formellt inte i strid mot nu gällande utlåningsregler. Det äremellertid uppenbart att dessa regler inte avser att öppna möjlighet tUl annatän tUlfälliga upplåtelser. Av denna anledning anser jag alt del finns skäl atti författningstexten direkt ange alt utlåning endast får ske 'tillfälligt'.Därmed är avsett alt markera alt måste förflyta mellan två upplåtelsertUl samme låntagare och att upplåtelse inte får ske regelmässigt. Om en personlånar vapen av samme långivare ett flertal gånger torde sålunda utiåningeninte längre kunna betecknas som tillfäUig. Skerutlåning i strid mot vad som har sagts eller överskrids den tiUåtna utläningstidenkan, som jag har nämnt, ansvar för olaga upplåtelse och olaga innehavav vapen ifrågakomma. Att etlåsidosättande av reglerna om utiåning i vissa fall också kan motivera enomprövning av upplåtarens licensinnehav finner jag naturligt. Eftersom etttillstånd att inneha vapen inkluderar en rätt att göra tillfälliga utlåningarbör kraven på utlånarens försiktighet och omdöme i dessa sammanhang alltidsättas högt. Har utlåningen inneburit ett kringgående av syftet bakom vapenlagstiflningeneller på annat sätt visat sig olämplig bör licensen återkallas. Avden redogörelsen framgår att det f.n. finns en bestämmelse i VF sominnebär alt skjutvapen som får användas för älgjakt inte får lånas ut lill annanän den som på grund av tillstånd eller deklarationsbevis själv har rätt attinneha etl sådant vapen. Denna bestämmelse har under remissbehandlingen utsattsför viss kritik. Jag håller med om att avfattningen av den aktuellabestämmelsen inte helt tUlgodoser det syfte som ligger tUl grund förbestämmelsen, nämligen att skapa garantier för att älgjakt bedrivs endast avpersoner som har dokumenterat godtagbara kvalifikationer härför, eftersom ettinnehav av älgvapen på grund av deklarationsbevis eller på grund av äldreinnehavstillstånd i och för sig inte innebär någon som helst garanti i fråga omde kvalifikationer som här avses.