prop · FW03162 · 1973-12-31 00:00:00 — Itabellserien för den förenklade metoden, som är en schablonisering av dennoggrannare metoden, skall ingångsdata vara, föratom värdefaktorernagodhetsklass och kostnadsklass, vissa klassificeringar i fråga om virkesförrådetsstorlek och den andel därav som utgörs av grov skog. Vidare bör motsvarandebeskrivning göras i fråga om tillvägagångssättet vid taxering enligt denförenklade metoden som föreslagits beträffande den noggrannare metoden. Itabellerna avses hänsyn inte skola tas tUl mera extraordinära förhållanden somkan föreligga beträffande vissa skogar. Härvid åsyftas onormalt stor förekomstav tekniska fel i virket, särskilda föryngringssvärigheter för skogen,meddelade skydds- eller fridlysningsbestämmdser, skogens belägenhet nära gränsmot annat värderingsområde och andra jämförliga, på värdet inverkandeomständigheter. Vid värderingen måste alltså hänsyn tUl värdepåverkandeomständigheter av nu angiven art tas efter det tabellvärdet för skogenframtagits. Den justering av tabellvärdet, som i vissa fall kan erfordras börinte detalj regleras i NSkvI utan detta bör ske genom anvisningar av RSV. Skogstaxeringensresultat i fråga om de enskilda taxeringsenheterna är till väsentlig delberoende av tillgången till uppgifter om resp. fastigheter vid taxeringen.Utredningen vill därför lägga ökad vikt vid införskaffandet av sådanauppgifter till grund för taxeringen. De uppgifter om skogen som skallefterfrågas på deklarationsblanketten vid allmänna fastighetstaxeringfår av RSV anpassas efter de föreslagna nya reglerna för godhetsklass,kostnadsklass, virkesförråd, värderingsmetoder m.m. Erfarenheternafrån tidigare taxeringar har visat att deklarationsblanketten ofta inte ifyllspå ett tillfredsställande sätt, då det gäller uppgifter om virkesförrådetsstorlek och sammansättning. Skogstaxeringen har med hänsyn tUl det delvisdåliga uppgiftslämnandet i fråga om skogen till stor del kommit att vila på denkännedom om de olika skogsfastigheterna, som den av förordnadeskogssakkunnige för fastighetstaxeringsnämnden har. Vid 1970 ärs taxeringkunde de skogssakkunniga i vissa fall, på grund av möjligheter att enligtKungl. brev skaffa in visst material, t. ex. områdesvisutarbetade skogsbruksplaner och fotogrammetriskt material från skogsvårdsstyrelse,inför nämndema lämna dokumentation som bakgrand tUl sina stånd-punktstaganden.Det bästa utgångsmaterialet för beslutsfattandet vid skogstaxeringen, nämligenskogsuppskattningshandlingar för de särskilda fastighetema, fanns däremot intetillgängligt vid taxeringen i önskvärd utsträckning. Fastighetsägama var intealltid villiga att lämna detta material vid taxeringen och någon möjlighet attframtvinga materialet fanns inte. Utredningenanser det naturligt att fastighetstaxeringen skall grundas på ett så gottmaterial, som med hänsyn till omständigheterna är möj- ligt.Något godtagbart skäl för att skogsuppskattningshandlingar, över vilkafastighetsägaren förfogar, inte skulle göras tillgängliga vid taxeringen, föreliggerinte enligt utredningens mening. Sådana handlingar torde lika ofta leda tUl ettlägre som till ett högre taxeringsvärde än det, som åsätts utan handlingarna,och handlingarna skulle framför allt leda till ett riktigare taxeringsresultat.Skogsbraksplaner och andra uppskatt-nmgshandlingar utgör antingenhandlingarna är nya eller inte det bästa underlaget för skogslaxeringen. Ärhandlingarna inte mer än omkring kan de, om awerkningskvantitetsedan föregående allmänna fastighetstaxering uppges i deklarationen, iallmänhet direkt tjäna som underlag för taxeringen. Är de äldre fär de förstkorrigeras med hänsyn till avverkning och tillväxt. Dåsålunda en riktigare och även snabbare skogstaxering kan genorn-föras, omskogsuppskattningshandlingar blir tUlgängliga, anser utredningen att sådanamedel bör ställas till taxeringsmyndigheternas förfogande, som ger demmöjlighet att få tillgäng till dessa handlingar, då de finns hosfastighetsägaren eller skogsvårdsstyrelse. Nuvarande regler innefattar intesådan möjlighet. Utredningen föreslår därför att ägare av fastighet skall varaskyldig att, om skogsbruksplan eller annan handling avseende skog påfastigheten finns upprättad, efter anmaning förete handlingen. Utredningenföreslår vidare att förbudet mot vite i samband med infordrande av handlingarvid allmän fastighetstaxering slopas och ersätts med ett generellt stadgandeatt vite får föreläggas i anmaning som vid allmän fastighetstaxering utfärdasav taxeringsintendent eller fastighetstaxeringsnämnd. Utredningenframhåller att de skogsuppskattningshandlingar, som upprättats avskogsvårdsstyrdse på uppdrag av enskild och finns hos skogsvårdsstyrelse, inteär offentliga handlingar. De får därför inte utan uppdragsgivarens samtyckeutiämnas till allmänheten förrän . Detta utesluter dock enligtutredningen inte att taxeringsmyndighet får tillgång lill dessa handlingar. Dåett utlämnande av skogsuppskattningshandlingar tUl vederbörandetaxeringsmyndighet inte kan anses strida mot det intresse, som avses skolaskyddas genom sekretessbdäggningen av handlingarna i fråga, och då tillgångtill dessa handlingar är av stor betydelse för en riktig taxering, anserutredningen att det bör stadgas att, om sådana handlingar finns hos skogsvårdsstyrelse,handUngarna kan rekvireras därifrån om taxeringsmyndigheten så finner lämpligt. Slutiigenföreslär utredningen som en följd av förslaget att skogsvärde ochskogsmarksvärde inte skaU redovisas separat några huvudsakligen redaktionellaändringar i förordningen (1946: 324) om skogsvårdsavgift och i 47 § KL. 13 1973.1 saml. 3.6.3.1Ny skogsvärderingsinstruktion; riktiinjer och grundläggande bestämmdser Förslagetatt skogstaxeringen i princip skall ske med marknadsvärdet som värderingsgrundhar mottagits positivt av den helt övervägande delen av remissinstanserna t.ex. RSV, kammarrätterna i och , lantbruksstyrdsen,lantmäteristyrelsen, , do' mänverket, skogshögskolan,bankinspektionen, länsstyrelserna i , , ,och , LO och . Detsammagäller flertalet skogsvårdsstyrelser. anser att avkastningsvärdeoch marknadsvärde kan förväntas visa god överensstämmelse i varje fall överlängre perioder. Skogshögskolan anser att det inte finns några principiellaskäl tUl att skogsfastigheter vid fastighetstaxeringen skulle värderas efternågon speciell värderingsgrund. När man i samband med fastighetstaxering talarom avkastningsvärde av ett skogsbruk så antas detta värde ha en speciellbetydelse, som marknadsvärdet av t. ex. en hyresfastighet så gott somregelmässigt fastställs genom en avkastningsvärdering. Skogshögskolan ser ingenreell skillnad mellan värdering av bostadsfastighet enligt anvisningarna tUl 9§ KL och värdering av skogsbruk enligt Skvl. LO finner förslaget att likartadvärdering skall tillämpas för jordbraks- och skogsfastigheter och andrafastigheter tUlfredsstäUande. En koordinering av normer och nivå bör åstadkommamera realistiska värden. remissinstanser, som i princip förordar att marknadsvärdet skall varavärderingsgrund också vid skogstaxeringen, anser av olika skäl såsom framgår avdet följande att marknadsvärdering inte skall ske i fråga om skogen vid 1975års taxering. Ettbibehållande av avkastningsvärdet som värderingsgrund vid skogstaxeringenförordas av bl. Denföreslagna utformningen av NSkvI tillstyrks eller lämnas utan erinran avsamtiiga remissinstanser som yttrat sig i frågan, bl. a. RSV, kammarrätterna iStockholm och , skogshögskolan. De remissinstanser som anseratt man skall skjuta upp införandet av marknadsvärdering av skogen till efter1975 års taxering vill att detta skall komma till uttryck i NSkvI. förklarar att det i stort kan ansluta sigtill det förenklade förslaget till ny skogsvärderingsinstruktion. Det börenligt förbundets mening bortsett från marknadsvärdeprincipen kunna komma tillanvändning vid taxering. På basis av de erfarenheter som då kan havunnits av den nya skogsvärderingsinslruklionens tillämpning bör man övervägaen precisering av lagtexten. Förslagettill definition av skogsmark i NSkvI har lämnats utan erinran avremissinstanserna. Förslagetatt inte särredovisa skogsmarksvärdet som delpost vid taxeringen och ifastighetslängden tillstyrks uttryckUgen av kammarrätten i ,lantbruksstyrelsen och lantmäteristyrelsen. Lantbruksstyrelsen anför att någonsärskild statistik över markvärden inte finns och att värderingskalkyler blirhelt beroende av valet av diskonteringsprocent. En enda procentenhet kanpåverka kalkylvärdet . Lantmäteristyrelsen anser att det är mycketsvårt att på principiella grunder göra en uppdelning och att sådanauppdelningar i samband med lantmäteri-förrättningar förorsakat många problem. anser att skäl kan föreligga urrealisationsvinst- och inkomstskattesynpunkt att även i fortsättningen angeskogsmarksvärde. 3.6.3.3 Allmännavärderingsbestämmelser m. m. Motde generella förslagen om indelning av riket i värderingsomräden och omberäkning av skogens och skogsmarkens taxeringsvärde per värderingsenhet medutgångspunkt i angivna värdefaktorer och enligt antingen en noggrannare elleren förenklad metod gör remissinstanserna inte några invändningar.Lantbruksstyrelsen anför emellertid att den använder en värderingsmetod sominriktar sig på marknadsvärdering och som är intagen i lantbraksstyrdsenstrycka anvisningar serie C nr 15. är metoden programmerad fördatabearbetning. har metoden i praktisk tUlämpning visat sigge en god överensstämmelse med värdenivån vid flertalet marköverlåtelser,såväl med lantbruksnämnderna som part som mellan enskilda och skogsbolag. Eftersomstyrelsens metod redan är marknadsanpassad och dessutom prövad ,vore det naturligt att använda den även vid fastighetstaxeringen. Deföreslagna värdefaktorema har i stort sett mottagits positivt av remissinstanserna. Värdefaktorn godhetsklasshar lämnats utan erinran av remissinstanserna. i Örebrolän understryker behovet av en bo-niteringsnyckd som anger sambanden mellanolika boniteringssystem och vid taxeringen använda godhetsklasser. Förslaget attsammanföra de s. k. allmänna kostnaderna och övriga kostaader för skogsbrukettill en värdefaktor, kostnadsklassen, lämnas också i stort sett utan erinran.Särskilda frågor om de allmänna kostnadema behandlas bl. a. av domänverket,i . a. att det i Skvl föreskrivna sättet för beräkning av de allmännaomkostnaderna inte varit tUlfredsstäUande. Verket har också bl. a. vidförberedelserna fastighetstaxering påtalat detta. Det nuföreslagna tvåprissystemet synes vara väl värt att pröva. Effekten blir dockberoende av vilka värden man avser alt använda för produktionsförmåga och m3skog avverkat virke. De värden på konstanterna, som lantbraksnämnderna angestillämpa f. n., har framtagits i syfte att användas i samband med köp av skogs-och jordbruksfastigheter. Vid fastighetstaxeringen måste emellertid andravärden komma till användning. anserden föreslagna metoden för beräkning av avdrag för allmänna kostnader börabidra till en jämnare taxering och rimligare värderelationer. Samma uppfattningframförs av Lantbrukets skattedelegation. i anseratt den föreslagna konstruktionen av allmänna omkostnader är bättre än dentidigare använda men att det är tveksamt om utslaget blir rättvisande förjämförelser mellan t. ex. södra och norra eller mellan gammal och nyskog. Utfallet skulle möjligen bli jämnare om allmänna omkostnader beräknadessom en funktion av areal och avverkning. Övriga förslag ombehandlingen av skogsbrakets kostnader har tUlstyrkts av remissinstanserna.Sveriges skogsägareföreningars riksförbund anser att den modernisering avvärderingsmodellen som föreslås på kostnadssidan innebär ökade möjligheterlill en differentiering som bättre tar hänsyn lill förekommande skUlnadermellan olika fasligheter än den tidigare schablonmetoden. Förbundet anser attdenna förändring är väl motiverad och att den möjliggör en rättvisare bedömningav en fastighet i kostnadshänseende. Liknande synpunkter redovisas avLantbrukets skattedelegation. Delegationen anför bl. a. att frågor omkostnader för fastigheter i vissa extremlägen och liknande frågor över huvudtaget ligger bättre till för smidiga lösningar i den föreslagnavärderingsmodellen än i den nu gäUande, rätt fastiåsta och stela metoden. Ianslutning till detta berör delegationen taxeringen av vissa skogsfastigheteri delar av nedre och övre , som, enligt vad delegationen anför, imångas ögon fick orealistiskt låga skogsbraksvärden. De låga skogs-braksvärdenahade sitt ursprung i bl. a. de använda pris- och avsätt-ningsföratsättningarna.Skogsbruksvärdena beräknades med utgångspunkt från att allt virke avsattes ochprissattes vid . Eftersom en inte obetydlig del av i vart fallsågtimret avsätts vid inlandsindustri, kom värdena inte sällan att i vissaområden förlora anknytningen tUl den faktiska avkastningsnivån. Sådana fördelar av speciella problem bör enligt delegationens mening väl kunnalösas inom ramen för den föreslagna avkastnuigsvärderingen. avlänsstyrelsen i och . Denena av värdefaktorerna avseende virkesförrådet, trädslagsklass, trädslag ellergrapp därav, godtas i stort sett av remissinstanserna. Några remissinstanserberör behandlingen av den föreslagna gruppen av trädslag, ädel lövskog.Skogshögskolan anför att det enligt Skvl har funnits möjlighet tillvärdereduktion med hänsyn till förekomst av ädel lövskog. Högskolan anser attdenna fräga bör prövas ånyo. framhåUeratt gruppen ädel lövskog ofta betingar ett mycket lågt pris vid försäljningtill industri eller i vissa fall inte ens mottas. Detta måste enligt förbundetmer än tidigare beaktas när en fastighet har stora inslag av dessa trädslag.Skogsvårdsstyrelserna i och anser alt ädel lövskogoch ordinär lövskog kan slås samman till en trädslagsgrapp. Förslagetom den andra värdefaklom för virkesförrådet, dimensions-klassen, lämnas utanerinran av flertalet remissinstanser. En del remissinstanser anser emeUertidatt man bör överväga en fördelning på åldersklasser. anför attenligt uppgifter som är tillgängliga för styrelsen föreligger skogsbraksplanereller därmed jämförliga uppskattningshandlingar av tämligen modernt utförandepå ca 4 500 000 ha skogsmark i enskild ägo. Till helt övervägande del är därvidvirkesförråden fördelade på åldersklasser och inte i något fall pågrovleksklasser. Det är därför lättare för deklaranten att ange virkesförrådetsfördelning på åldersklasser än på dimensionsklasser. Möjligheterna att användaden noggrannare taxeringsmetoden ökar därigenom. Även för de ca 12 milj. ha somtUlhör storskogsbraket finns i regel uppgifter om virkesförrådets fördelning pååldersklasser. Styrelsen föreslår därför att värdetabdler för den noggrannavärderingsmetoden framräknas i avseende på såväl virkesförrådetsåldersklassfördelning som på dess dimensionsfördelning. i Örebrolän framför samma mening. Markägaren torde vela betydligt mer om åldern på sinskog än om dess fördelning på grovleksgrupper. Markägarens ovilja ellerförsumlighet vad gäller ifyllandet av för fastighetstaxeringen erforderligadata beror säkerligen på alt de uppgifter som efterfrågas är för honom mycketoklara begrepp. Med tanke på att de större markägamas planer även upptaråldersklassfördelningen synes det riktiga vara att helt övergå till dettabegrepp vid infordrandet av uppgiftema och deras bearbetning. Skogsvårdsstyrelsernaanser överlag att en meningsfull användning av skogsuppskattningshandlingarliksom möjlighet för deklarant att ange relevanta taxeringsdata ur sinskogsbraksplan kan erhållas först då den noggrannare metoden anpassas tUl enåldersfördelning av virkesförrådet. i anser attvirkesförrådet bör kunna delas upp i ålders- och/eUer dimensionsklasser. Skogsvårdsstyrelsernai samt anser att det är omotiverat urvärdesynpunkt att dela upp lövskogen i tre dimensionsklasser. Förslagetatt endast två värderingsmetoder, den noggrannare och den förenklade metoden,skall komma tUl användning vid taxeringen och principerna för metodernasuppbyggnad har lämnats utan erinran av remissinstanserna. Förslagetatt den centrala anvisningsverksamheten även i fråga om skogstaxeringen skallankomma på RSV tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. räknar medatt upprättandet av anvisningar för skogstaxeringen kommer att kräva expertisinom ett flertal skogliga ämnesområden, I vissa avseenden förefaller ävenrepresentanter för olika skogsägarekategorier och landsdelar böra utgörareferenser med hänsyn till de skilda förhållanden under vilka skogsbruketbedrivs i landets olika delar. Stockholmsmötets skogliga sektion, vilkentidigare fungerat som en sådan bred referensgrupp med möjligheter att påverkataxeringsarbetet, synes med den nya uppläggningen komma att bli utan reell betydelse,Skoglig sakkunskap av allmänt övergripande kompetens och god kännedom omifrågavarande arbete torde även behövas vid insamlande, granskning ochutvärdering av den mängd primärdata och annat grundmaterial som kommer atterfordras för utarbetandet av kompletta skogsanvisningar. Skogsstyrelsenförefaller i detta avseende vara det naturliga samrådsorganet. Tekniskahögskolan i anser att det föreslagna skogstaxeringsförfarandet integer möjlighet till motsvarande öppna diskussion och bedömning som det nuvarandeförfarandet. finner det angeläget att det skogliga biträdet vidutarbetandet av anvisningarna sker via förslag och underlag frånskogshögskolan och inte genom hos RSV särskilt tillkallade experter. Man börvidare ge större utrymme för prövning och avvikelse frän RSV:s anvisningar änsom förutsatts i utredningens betänkande. Liksom vid 1970 årsfastighetstaxering uppstår självfallet även nu specialproblem vid utformningenav värdenivån och av länsanvisningama. Som exempel anges att värdena påskogsfastigheter inom vissa delar av på grund av otillräckligaspärregler eller brist på alternativa värderingsnormer kommit under en skäligvärdenivå. Detaljfrågor av detta eller likvärdigt slag torde behöva bli föremålför diskussion vid överläggningar av den typ som föregått tidigarefastighetstaxeringar, anser att detär ett väsentiigt kravatt underlaget för skogstaxeringen liksom hittUls underställs organisationeroch myndigheter för yttranden och erinringar innan beslut om värdenivå ochfastställandet av anvisningar m, m, kommer till stånd. iJämtlands län anser att i stället för RSV bör utarbetaskogstaxeringsanvisningar men att RSV skall fastställa dem ochmarknadsvärdeanpassa tabellvärdena. Fråganom anvisningar om jakt på skogsmark tas upp av bl. a. skogshögskolan.Högskolan anför att skogsbraksvärdetabeUema enligt förslaget skall ange värdetav virkesproduktionen. Att tilldela dessa virkesproduktionsvärden någragenerella jaktvärden är oförenligt med den föreslagna värderingsmetodiken.Enligt högskolans mening är det väsentUgt att man bearbetar reglerna förvärdering av jakt så att även dessa kan komma att uppfylla kravet pä enlikformig taxering. Bankinspektionenberör frågan om bundenheten vid skogstaxeringsanvisningarna. Inspektionenföreslår att i NSkvI intas ett särskilt stadgande av innebörd att man skalljämka det med ledning av tabell beräknade värdet, om detta är högre än delpris som med hänsyn lill verkställda fastighetsförsäljningar i orten ellereljest antas kunna erhållas vid en försäljning av fastigheten. Förslagetatt kompletterande skogstaxeringsanvisningar inte bör utfärdas länsvis lämnasnästan genomgående utan erinran. förklarar sigemellertid med anledning av de lokala förhållandenas stora betydelse förvärderingen inte kunna godta att kompletterande länsanvisningar förskogstaxeringen slopas helt. Denföreslagna schabloniserade modellen för avkastningsvärdering avskogsfastigheterna har i huvudsak tillstyrkts eller lämnats utan erinran avsamtliga remissinstanser utom i län.Lantbruksstyrelsen anser emellertid, såsom tidigare beskrivits, att en avverket tillämpad metod i stället kan komma till användning vid laxeringen.Bland de remissinstanser som är positiva till den föreslagna värderingsmodellenär RSV, , domänverket, skogshögskolan, länsstyrelserna i Stockholmsoch . Ävenskogsvårdsstyrelserna är överlag positiva tUl den föreslagnavärderingsmodellen. och finner att denmodemiserade värderingsmodellen i huvudsak kan komma tUl användning.Lantbrukets skattedelegation anför emellertid att den värderingsmodell somutredningen förordar och anger huvudlinjerna till inte är färdigutvecklad. Denfortsatta utvecklingen föratsätts skola ske inom ramen för RSV:s förberedelserinför 1975ärs allmänna fastighetstaxering. Delegationen anser det otillfredsställandeatt utredningen inte presterat en till alla delar färdigutveckladvärderingsmodeU. Denföreslagna metoden för avverkningsberäkningen behandlas av fleraremissinstanser. a. att en avkastningsvärdering medföreslagen utformning med utgångspunkt i en awerkningsberäkning baserad på detaktuellaste material som står att få och ett modernt program föravkastningsberäkning bör ge tillräckligt tillförlirtiga avkastningsvärden, somsedan kan ligga tiU grand för åsättande av taxeringsvärden.Skogsvårdsstyrelserna sätter vid sin bedömning av värderingsmodellen främstden föreslagna anknytningen till en awerkningsberäkning för ca tiovärderingsområden med utgångspunkt i AVB 69. Man framhåller dock att ännuaktuellare underlagsmaterial hade varit önskvärt liksom att fördelningenslutawerkning gallring bättre anpassats till den fördelning som varit rådandeunder senare år. Det senare anses angeläget med hänsyn till beräkningen avavverknings-kostnaderna. Skogshögskolan accepterar att som utgångspunkt och förstaled i avverkningsberäkningen lagts AVB 69 som marknadsmässigtvärderingsunderlag. Den relativt stora gallringsandelen kan därvid diskuteras.Skogshögskolan ser den som en produktionsmässig föratsättning för detjämförelsevis höga totaluttaget som den leder till ett lägregenomsnittligt rånetio, dvs. en försiktig värdering. Denföreslagna värderingen av virkesuttagen och de därvid tillämpade niväfaktorernabehandlas av åtskilliga remissinstanser. Skogshögskolan anser attnivåfaktorerna skall kunna varieras för att man skall uppnå marknadsmässigarelationer mellan skogar av olika beskaffenhet. Högskolan anser emellertidockså att det i samband med den praktiska tillämpningen ligger en svaghet i attkalkylräntan kan rubbas från taxering tUl taxering. Denna kan på lång siktbehöva höjas eller sänkas sammanhängande med att värdeförhållandet mellan grovoch klen skog varaktigt förändrats. De mindre justeringar, som kan behövas, börenligt högskolan kunna ske genom aUmänna omkostnaders fördelning med hänsyntill dimension. Någraremissinstanser tar upp frågan om räntans höjd i avkastningskalkylen.Lantmäteristyrelsen anför att utredningen i fråga om valet av räntefot ansett vara en lämplig utgångspunkt för värdeberäkningen. Styrelsen instämmer därioch tiUägger, att denna räntefot vanligen befunnits ge värden som bästmotsvarar marknadsvärdet och att den numera tillämpas vid lantmäterietsskogsvärderingar i samband med fastig-helsregleringar, vid vUka ersättnmgarmellan sakägare skall bestämmas med hänsyn till marknadsvärdet.Lantbruksstyrelsen anser att då diskonteringsprocentens storlek påverkarvärdet på mogen skog endast obetydligt men är synnerligen avgörande för värdetav ung skog är den ränteuppfattningsannolikt mest realistisk som ger ett ungskogsvärde som är ungefär likaattraktivt som värdet av äldre skog. Enligt lantbruksnämndemas erfarenhet ger5 1/diskonteringsprocent den bästa avvägningen mellan ung och gammal skog.RSV pekar på möjligheten att använda en variabel kalkylräntefot för att erhållamarknadsmässiga relationer mellan yngre och äldre skog. Vid fastställande avvärderings-modeUer för skog bör RSV inte vara bunden av den kalkylräntefot, , som tillämpades vid de närmast föregående allmänna fastighetstaxeringarna.Lantbrukets skattedelegation anför bl. a. att räntefoten för skogsägama igemen ter sig oförklarligt låg. Driver man en lågränte-linje tvingas man istället att på ett eller annat sätt i motsvarande mån räkna försiktigt i frägaom virkesutfall, virkespriser m. m,, så att man därigenom erhåller totalt settrimlig värdenivå.