prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Lag om ändring i lagen (1950: 596) om rätt till fiske Härigenomförordnas, att 24 och 25 §§ lagen (1950; 596) om rätt till fiske skall ha nedanangivna lydelse. Oskiftatfiske ävensom annat fiske som är samfällt för två eller flera fastigheter månyttjas av fastigheternas ägare efter vad de kunna sämjas. Sämjas de ej, målänsstyrelsen på ansökan av någon av dem föreskriva huru fisket må nyttjas.Innan sådan föreskrift meddelas skola de övriga ägarna genom särskUdaunderrättelser erhålla tUlfälle att yttra sig, såvitt det kan ske utan märkligtidsutdräkt. Upplåtelseav fiskerätt åt annan än någon av fastigheternas ägare må ej annat än i sambandmed upplåtelse av jord till brukande göras av en ägare utan de flesta övrigassamtycke. Därvid skola de, som med samäganderätt innehava viss fastighet,tillsammantagna räknas for en ägare och skall likaså endast en röst beräknasför den som äger flera fastigheter. Senaste lydelse 1962; 47. / frågaom tillgodogörandet av fiske som är samfällt för flera fas tigheter gäller lagen ( ) om förvaltning av samfälligheter. Hörfiske tUl allenast en fastig- Hör fiske tUl allenast en fastig het, vUken ej utgöres av enbart het, vilken ej utgöres av enbart fiske, och innehaves fastigheten fiske, och innehaves fastigheten med samäganderätt, må på ansö- med samäganderätt, må länsstyrd- kan av någon av delägarna med- sen på ansökan av någon av del- delas föreskrift enligt vad i första ägarna föreskriva hurfisket må stycket är stadgat. denna paragraf stadgas äger ej tiUämpning å fiske som ingår ifiskevårdsområde. 25§2 Upplåtes jord tiU brukande, må brukaren nyttja det fiske som hör tUl jorden,om ej annorlunda avtalas. Avserupplåtelsen icke hel fas- Avser upplåtelsen icke hel fas tighet och har annat ej avtalats tighet och har annat ej avtalats om omfattningen av fiskerätten, om omfattningen av fiskerätten, skaU 24 § första stycket äga mot- skall 24 § andra stycket äga mot svarande tillämpning. Markarealen svarande tillämpning. Markarealen skall därvid utgöra delningsgrand, skall därvid utgöra ddningsgrund, om ej annat finnes lämpUgare. om ej annat finnes lämpligare. Dennalag träder i kraft . Förordnandeangående nyttjande av samfällt fiske, som meddelats av länsstyrelse med stöd aväldre lag, skaU gäUa till dess delägama beslutat annat enUgt lagen (. ) omförvaltning av samfälligheter. Bestämmelsemai 24 § andra stycket i dess äldre lydelse skaU gälla till dessföreningsförvaltning enligt lagen ( ) om förvaltning av samfälligheteranordnats, dock längst tUl utgången av . Lagom ändring i fastighetsbildningslagen (1970: 988) Härigenomförordnas, att 3 kap. 2 och 3 §§, 7 kap. 9 §, 9 kap. 1 och 7 §§ samt 14 kap. 1§ fastighetsbUdnmgslagen (1970: 988)i skaU ha nedan angivna lydelse. 2 §2 Inom område med fastställd generalplan eUer med stadsplan,tomt-indelning eUer byggnadsplan skall fastighetsbildning ske i överensstämmelsemed planen. >Lagen omtryckt 1971; 1035. Nnuvaradelydelse enligt prop. Gällereljest särskUda bestämmelser för marks bebyggande eller användning, såsom regionplan,utomplansbestämmelser eller naturvårdsföreskrifter, skall fastighetsbildningske så, att syftet med bestämmelserna icke motverkas. Om särskilda skäl föreligger, får undantag från planen eller bestämmelsema medges av eller efter dess förordnande av . Även utan sådant medgivande får mindre avvikelse från plan ske, om åtgärden är förenUg med planens syfte. får medge undantag enligt första punkten från fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan endast om tillstyrkt det. Omsärskilda skäl föreligger, får undantag från planen eller bestämmelsernamedges av eller efter dess förordnande av . Ävenutan sådant medgivande får mindre avvikelse från planen eller bestämmelsernaske, om åtgärden är förenlig med planens eller bestämmelsernas syfte.Länsstyrelsen får medge undantag enligt första punkten från fastställd generalplan,stadsplan eller byggnadsplan endast om tillstyrkt det. Fårpå grund av särskUt medgivande nybyggnad eUer annan därmed jämförlig åtgärdföretagas i strid mot plan eUer bestämmelse som avses i första eller andrastycket, utgör denna paragraf ej hinder mot fastighetsbildning som behövs föratt medgivandet skall kunna utnyttjas. Talan mot byggnadsnämndsbeslut i fråga som avses i tredje stycket föres hos genom besvär.Talan får dock icke föras mot byggnadsnämnds beslut att vägra undantag från faststäUdgeneralplan, stadsplan eller byggnadsplan. Mot beslut i frågasom avses i tredje stycket föres talan hos Konungen genom besvär. Harstadsplan eller byggnadsplan icke fastställts för visst område och hartätbebyggelse uppkommit eller är sådan bebyggelse att vänta eller kan eljestväntas att flera fastigheter avsedda för bebyggelse skall bildas, får fastighetsbUdningicke ske, om åtgärden skulle försvåra områdets ändamålsenligaanvändning, föranleda olämplig tätbebyggelse eller motverka lämpligplanläggning av området. Harstadsplan eller byggnadsplan icke fastställts för visst område, fårfastighetsbildning för bebyggelse icke ske, om åtgärden skuUe försvåraområdets ändamålsenliga användning, föranleda olämplig bebyggelse eller motverkalämplig planläggning av området. Föreligger tätbebyggelse, gäller vad som nusagts även fastighetsbildning för annat ändamål. Servitut som bildatsenligt 2 6 kap. vattenlagen eller motsvarande äldre lagstiftning får ej änd- Servitut som bUdats enligt2 6 kap. vattenlagen eller motsvarande äldre lagstiftning får ej änd- raseller upphävas genom fastighetsreglering. Om servitut tillkommit med stöd av7 eller 8 kap. vattenlagen eller motsvarande äldre bestämmdser eller enligtlagstiftningen om ägofred eller enskUda vägar eUer enUgt lagen den 16december 1966 (nr 700) om vissa gemensamhetsanläggningar, får åtgärd som nyssnämnts företagas endast om åtgärden sker i samband med en annan fastighetsbUdningsåtgärdoch är av betydelse för denna. raseller upphävas genom fastig hetsreglering. Om servitut tillkom mit med stöd av 7 eller 8 kap. vattenlagen eller motsvarande äld re bestämmelser eUer enligt lag stiftningen om ägofred eller en skUda vägar eUer enligt anlägg ningslagen ( ) eller mot svarande äldre bestämmelser, får åtgärd som nämnts företagas endast om åtgärden sker i sam band med en annan fastighetsbild ningsåtgärd och är av betydelse för denna. Anläggningsarbeteeller Uknande åtgärd skaU efter beslut av fastighetsbUdningsmyndigheten verkstäUasunder förrättningen som ett för sakägama gemensamt arbete enligt denna lag, omdet främjar fastighetsregleringens syfte och arbetet ej lämpligen börombesörjas av enskild sakägare. Beslut enligt förstastycket får ej avse sådant företag som skulle väsentiigt ändra arten ochomfattningen av regleringen och ej heller annat företag enligt vattenlagen ändikning. Kan tUl följd av andrastycket företag icke utföras som gemensamt arbete enligt denna lag eller ärsådant utförande icke lämpligt, får fastighetsbUdningsmyndigheten förordna omprövning enUgt vattenlagen, lagen (nr 608) om enskildavägar eller lagen om vissa gemensamhetsanläggningar. Kan till följd av andrastycket företag icke utföras som gemensamt arbete enligt denna lag eller ärsådant utförande icke lämpligt, får fastighetsbUdningsmyndigheten förordna om prö'viiingenligt vattenlagen eller anläggningslagen. Hargemensamt arbete utförts enligt denna lag, skall fastighetsbildningsmyndigheten,om det behövs, förordna att fråga rörande det framtida underhållet och driftenav den utförda anläggningen skall prövas enligt de särskilda föreskrifter somkan gälla därom. Haranläggning utförts som gemensamt arbete enligt denna lag, får fastighetsbUdningsmyndighetenvid samma förrättning pröva fråga om fördelning av kostnader för driften avanläggningen. Fördelningen sker i enlighet med bestämmelserna ianläggningslagen. Finnesfråga som avses i första stycket böra prövas särskilt enligt vattenlagen elleranläggningslagen, skall fastighetsbildningsmyndigheten förordna om sådanprövning. Anläggningsom utförts som gemensamt arbete enligt denna lag anses inrättad enligt anläggningslagen.Vad som sagts gäller ej dike, om fråga om fördelning av kostnader fördriften prövats enligt vattenlagen. 1 § Uppkommer vid fastighetsbUdningfråga om fastighetsindelningens beskaffenhet eller om beståndet eller omfångetav servitut som bUdats på annat sätt än enligt 26 kap. vattenlagen ellermotsvarande äldre lagstiftning, skaU frågan prövas vid fastighetsbestämning, omdet behövs för fastighetsbildningen. På ansökan av sakägare fåräven i annat faU fastighetsbestämning ske för prövning av fråga omfastighetsindelningens beskaffenhet eller om beståndet eller omfånget av servitutsom tUlkommit vid av-vittring eller enligt lagstiftaingen om fastighetsbUdningeller enskilda vägar eller enligt lagen om vissa gemensamhetsanläggningar,såvida icke frågans avgörande uppenbarligen är utan betydelse för sökanden. Sammarätt att påkalla fastighetsbestämning tillkommer såvittgäller område med stadsplan eller byggnadsplan eller område beträffande vilketfråga väckts om upprättande av sådan plan. På ansökan av sakägare färäven i annat fall fastighetsbestämning ske för prövning av fråga om fastighetsindelningensbeskaffenhet eller om beståndet eller omfånget av servitut som tillkommit vid av-vittringeller enligt lagstiftningen om fastighetsbUdning eller enskUda vägar ellerenligt anläggningslagen eller motsvarande äldre bestämmelser, såvida ickefrågans avgörande uppenbarligen är utan betydelse för sökanden. Samma rätt altpåkalla fastighetsbestämning tillkommer såvitt gäller områdemed stadsplan eller byggnadsplan eller område beträffande vilket fråga väcktsom upprättande av sådan plan. Dennalag träder i kraft . Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . Närvarande: justitierådet , regeringsrådet , justitierådet , justitierådetGÄRDE . tUlhandakommet utdrag av protokollet över justitieärenden,häUet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet , har Kungl. Maj:tförordnat att lagrådets yttrande skall inhämtas över upprättade förslag till 1. anläggningslag, 2. lag om förvaltning av samfälligheter, 3. lag om införande avanläggningslagen ( ) och lagen ( ) om förvaltning av samfälligheter, 4. lag om förmånsrätt förfordringar enligt lagen ( ) om förvaltning av samfäUigheter, 5. lag om ändring i lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt, 6. lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt tiU jakt, 7. lag om ändring i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 8. lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske, 9. lag om ändrmg i fastighetsbUdningslagen(1970; 988), 10. lag om ändring i väglagen(1971: 948), 11. lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, 12. lag om ändring i lagen (1955;416) om sparbanker, 13. lag om ändring i lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelsen, 14. lag om ändring i lagen (1969:732) om postbanken. Förslagen, som finns bilagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits av rådmannen ,Förslagen föranleder följande yttranden. Förevarande lag innehållerbestämmelser om samverkan meUan fastigheter. I den allmänna motiveringen framhålles,att behov föreligger av regler som gör det möjligt att ansluta en fastighettill gemensamhetsanläggning utan ägarens samtycke och att lagen bör innehållagrundläggande regler om tvångsdelaktighet. LGA upptar i 2 §bestämmelser förutom angående frivillig samverkan mellan fastigheter omskyldighet för fastighet att oberoende av ägarens samtycke deltaga i gemensamhetsanläggning.Den nu före- slagnalagen innehåller emellertid inga klara regler i detta avseende. I förevarandeparagraf utsägs, att anläggning som är gemensam för flera fastigheter kaninrättas, men paragrafen upptar ingen bestämmelse om vilka fastigheter somskall deltaga. I 5 §, som enligt motiven reglerar frågan om tvångsanslutning,finns bestämmelser om när fastighet icke fär ingå. Indirekt kan lagenstvångskaraktär möjUgen anses framgå av bestämmelserna i 7 § om hänsynstagandetill en allmän opinion samt 17 och 18 §§ som ger annan än fastighetsägareinitiativrätt. mening bör någonstädes i lagen klart utsägas att fastighet kananslutas till gemensamhetsanläggning mot fastighetsägarens vilja. Enbestämmelse härom synes lämpligen kunna inskjutas i förevarande paragrafsförsta stycke såsom en ny andra punkt och ges lydelsen, att fastighetsägarenssamtycke ej utgör förutsättning för att fastighet skall anslutas utom i den månså föreskrives. Iandra stycket stadgas, att därest frågan om inrättande av anläggning gemensamtför flera fastigheter enligt särskilda bestämmelser kan prövas av domstol eUerannan myndighet, lagen äger tUlämpning endast om det framgår av dessabestämmelser. Vid bedömande av detta stadgandes räckvidd i förhållande tUl FBLär att beakta, att enligt FBL finns ej obetydliga möjligheter att skapa deträttsliga grundlaget för en gemensamhetsanläggning. Detta kan ske vidfastighetsreglering, dock ej i det fall att den endast avser bildandet avsådant servitut som avses i förevarande lag. Frågan om utförande av gemensammaarbeten vid fastighetsreglering kan av fastighetsbUdningsmyndigheten hänskjutasatt behandlas enligt förevarande lag. Vad nu anförts kan föranleda att detinledningsvis återgivna stadgandet skall anses ha den innebörden, att så snartdet är tänkbart att inrätta en gemensam anläggning enligt FBL, prövning förstskall ske enUgt FBL och att, om den är tillämplig, förfarande enligt förevarandelag kan äga rum först sedan fastighetsbildningsmyndigheten förordnat därom.Detta torde emellertid icke vara avsikten. Även om det skulle vara möjligt attfå till stånd en gemensam anläggning enligt FBL, bör hinder ej möta att direkttillämpa förevarande lag. FBL torde ej vara att betrakta som sådana "särskUdabestämmelser" som åsyftas med stadgandet. I tydlighetens intresse synesdock önskvärt att FBL uttryckligen undantages. Sker det, erfordras å andrasidan ej heller tillägget att förevarande lag är tillämplig, om detta framgårav de särskilda bestämmelserna; sådan hänvisning torde nämligen finnas endasti FBL. Påsätt lagrådet kommer att beröra närmare vid 13 § är de regler om ersättning åtden fastighet på vUken anläggningen inrättas eller vilken får släppa till markav delvis oUka innehåll i FBL och förevarande lag. Med hänsyn härtUl ärtänkbart att från en sida yrkas att anläggningen skall inrättas enligtförevarande lag, medan frän annat håU hävdas att den samfälligheteller det servitut som erfordras skall bUdas enligt FBL. Med den utformning reglemahar ger de ej någon direkt anvisnmg vilkendera lagen som skall tiUämpas. Avallmänna rättsgrundsatser får emellertid anses följa att reglema i en speciallagsådan som den förevarande skall ha företräde framför bestämmelserna i en lag avmer allmän räckvidd sådan som FBL. I ett läge, då såväl FBL som förevarande lagkan vinna tillämpning och då sakägama är oeniga om vilken lag som bör gälla,bör alltså fastighetsbUdningsmyndigheten ha att tUlämpa förevarande lag. Närdet gäller inrättande av vägar inom områden som avses i 3 kap. EVL är meningenatt möjlighet skall föreligga att tillämpa antingen förevarande lag eUer EVL.En regel för detta ändamål har tagits upp i 14 § promulgationslagen tillförevarande lag. Regeln är ej av övergångs-karaktär, och dess rätta plats ärdärför ej i promulgationslagen utan bestämmelsen borde egentligen inarbetas iförevarande lag eller EVL. Med hänsyn till den pågående utredningen om väglagstiftningenkan dock placeringen i promulgationslagen godtagas. Underhänvisning till vad nu anförts förordas, att andra stycket i förevarandeparagraf får följande lydelse; "Kan enligt särskilda bestämmelser i annanförfattning än fastighetsbUdningslagen (1970: 988) fråga om inrättande avanläggning gemensamt för flera fastigheter prövas av domstol eller annanmyndighet, gäller ej denna lag. Ej heller gäller lagen allmän vatten- ochavloppsanläggning." Beträffandedet av föredragande statsrådet berörda sambandet mellan 116 § byggnadslagen ochförevarande lag må följande framhållas. Har inom byggnadsplaneområde väginrättats med stöd av förevarande lag och kan ej uppgörelse träffas med dem somanser sig ha anspråk på ersättning enligt 116 § byggnadslagen, synes annanmöjlighet ej föreligga än att i enlighet med sistnämnda lagrumskategoriska bestämmelser föranstaltar om att vägförening bildas. Sedan såskett, torde denna ha att överlaga de vägar och anläggningar inom området, somkommit tUl stånd med stöd av förevarande lag. Varkenvid den i LGA gjorda ändringen, genom vilken möjlighet öppnades attansluta byggnad på ofri grand till gemensamhetsanläggning, eller i remissprotokoUethar berörts verkan av att byggnaden försvinner eller upphör att vara byggnadpå ofri grund. Då det är byggnaden som är bärare av delaktigheten ianläggningen, skulle det kunna anses som i och för sig naturligt omdelaktigheten skulle upphöra i och med att byggnaden försvinner genom att dent. ex. rives eller brinner ner. Med den konstruktion gemensamhetsanläggningarnaenligt förevarande lag har kan emellertid knappast vara förenligt att en ianläggningen deltagande utan vidare försvinner med de återverkningar dethar för övriga deltagare. Bättre överensstämmer med lagen att anse byggnadensförsvinnande utgöra sådan ändring i förhållandena varom talas i 35 § och somkan föranleda ändring i det tidigare anläggningsbeslutet. Intill dess sådan ändrmgsker gäller då, trots byggnadens försvinnande, sistnämnda beslut. Dettainnebär att den siste ägaren till byggnaden även efter byggnadens försvinnandehar att svara för de förpliktelser som det byggnaden åsatta andelstalet medför.För att undgå att i fortsättaingen påföras kostnader för anläggningen böralltså den siste ägaren se tUl att omprövning av anläggningsbeslutet enligt 35§ kommer till stånd. För det fall att byggnadenfinns kvar men genom att byggnaden och den mark på vilken byggnaden stårkommer i samme ägares hand upphör att vara byggnad på ofri grund villlagrådet emellertid förorda en särskild regel. Lagrådet återkommer härtUl vid41 §. Paragrafen innehåller isista punkten föreskrift att naturreservat och nationalpark skall i likhet medvissa anläggningar jämstäUas med fastighet vid tillämpningen av förevarandelag. Skälet härtill anges i motiveringen vara att ett naturreservat som sådantkan ha behov av vägar och andra anläggningar och att, om de i reservatetingående fastigheterna ägs av annan än kronan eller kommun, komplikationer kanuppstå bl. a. i fråga om fastighetsägares kompensation för andel i väghållningskostnaden.Det sägs vidare i motiveringen att vad som sålunda bör gälla i fråga omnaturreservat synes, som naturvårdskommittén påpekat, även böra tillämpas pånationalparker. har anfört, att en enhetiig lösningoberoende av ägareförhållandena bör eftersträvas och göras tiUämplig på bådenaturreservat och nationalparker. Emellertid kan enligt naturvårdslagen endastmark som tillhör kronan avsättas till nationalpark. De komplikationer som nyssantytts i fråga om naturreservat, som kan bildas oberoende av ägareförhållandena,torde därför knappast kunna uppstå när det gäller nationalpark. Lagrådetföreslår därför att ordet nationalpark får utgå ur förevarande paragraf. förslag att utesluta ordet nationalpark ur 2 §, bör vad som sägs omnationalpark utgå även ur förevarande paragraf. För att vad som åsyftasmed andra punkten i förevarande paragrafs första stycke skaU bli gällande måstebestämmelsen omformuleras. Den skulle sålunda exempelvis kunna givas denlydelsen att om anläggningen är förutsatt i fastställd generalplan, stadsplaneller byggnadsplan, nu dvs. i första punkten angivna viUkor för inrättandeav gemensamhetsanläggning gäller endast om särskilda skäl föranleder det. Tillinrättande av gemensamhetsanläggning är att hänföra även den åtgärden att enbefintlig inrättnmg, som hör till en enskild fastighet, utan att nägonbyggnadsåtgärd göres tages i anspråk för flera fastigheter. I tydlighetensintresse må här blott framhållas, att den överflyttning av rådigheten överinrättningen som inrättandet av anläggningen innebär blir underkastadbestämmelserna i förevarande paragraf, överensstämmer inrättningen ej medgällande plan, skall alltså begäran om inrättandet avslås. Dispens kanmeddelas men har vetorätt i dispensfrågan. I911 §§ ges bestämmelser till skydd för allmänna intressen. Därvid har i 9 §föreskrivits att anläggning skall överensstämma med planer och andrabestämmelser för marks bebyggande eller användning. Enligt 10 § skallplansynpunkter beaktas även när gemensamhetsanläggning inrättas utomdetaljplaneområde. TUl slut har i 11 § tagits upp en generell bestämmelse omskydd för allmänt intresse. I motiven till sistnämnda paragraf har anförts,att kravet på att en anläggning inte får strida mot plan eller andra byggnadsreglerandebestämmelser ofta innebär ett tUlfredsstäUande skydd för berörda allmännaintressen men att undantagsvis sä inte är fallet, exempelvis då ett nyttallmänt intresse tillkommit eller förhållandena eljest ändrats efterfastställande av plan eller bestämmelse. Vad föredragande statsrådet sålundaoch i övrigt anfört tiU stöd för behovet av en generellt verkande regel tillskydd för allmänt intresse synes närmast innebära att den är tänkt som enkomplettering till 9 §, oaktat den placerats efter 10 §. Det synes dock ickevara av-siklen med förslaget att andra stycket i 11 § skulle öppna möjlighetalt frångå vad som uttryckligen reglerats i plan. Av vissa uttalanden i specialmotiveringenlill 11 § kan det förefalla som om den skulle kunna vara avsedd att tillämpasäven i fall som avses i 10 §. Här sägs nämligen alt bestämmelsema i 11 §,utöver vad sagts om behovet av en generellt verkande regel, innebär ettskydd för bestämda allmänria intressen, exempelvis trafik- ochmiljövårdsintressen. Härtillär enligt lagrådets mening att säga att enligt byggnadslagen ochbyggnadsstadgan vid all planläggning hänsyn skall tagas tUl berörda allmännaintressen, bl. a. trafik- och miljövärdsintressen. Härav torde följa att, närman i förslagets 10 § föreskriver att gemensamhetsanläggning ej får imättasinom område, för vilket stadsplan eller byggnadsplan ej faststäUts, omanläggningen skulle bl. a. motverka lämplig planläggning av området, varjeallmänt intresse som skall beaktas vid detaljplanläggning också skall beaktasi detta fall. Med andra ord behövs icke 11 § som komplettering till 10 §. Lagrådetfår på grund av det anförda föreslå att 11 § placeras före 10 § ochges följande lydelse; "Skulle gemensamhetsanläggning medföra olägenhet avnågon betydelse för visst allmänt intresse som ej beaktats i stadsplan eller byggnadsplan,får anläggningen inrättas endast om det likväl från aUmän synpunkt är till öveivägandenytta att den kommer tUl stånd." Iförevarande paragraf anges ej för vem upplåtelse eller inlösen sker. Av 14 §får emellertid anses följa att det sker till förmån för samtiiga dem som skalldeltaga i anläggningen och alltså även för byggnader på ofri grand och andrasådana deltagare i anläggningen som avses i 2 §. Detta överensstämmer också medLGA efter den genomförda utvidgningen av LGA:s tUlämpningsområde tiUvissa byggnader på ofri grund m. m. Genom den nu föreslagna möjligheten attmark skall kunna inlösas för anläggningen har emellertid i visst hänseende enny situation inträtt. Av förslagets 14 § får anses följa att den inlösta markenblir samfälld för deltagande fastigheter ävensom tomträtter och andra sådanadeltagare som avses i 2 §. Genom inlösningen ryckes den inlösta marken ut frånden bestående fastighetsindelningen och en samfällighet bildas. Med hittiUstillämpade grundsatser torde enda möjligheten vara att en samfäUighet äranknuten tUl vad som utgör enheter enligt gällande fastighetsbUdningslagstiftning.Detta framgår av 1 kap. FBL. Då nu även tomträtter och byggnader på ofri grund m.fl. skall kunna ha del i samfälligheten, innebär förslaget en nyhet avprincipiell natur. Remiss-protokollet innehåller ingen belysning av de problemsom kan vara förbundna med nyheten. Här må endast nämnas, att den ändring ifastighetsindelningen som skett genom inlösningen, ej i och för sig går återom gemensamhetsanläggningen nedlägges.