prop · FW03130 · 1973-12-31 00:00:00 — En särreglering av ansvaret för viss kategori arbetstagare befannsemellertid inte lämplig utan det ansågs tillräckligt med lagens allmännabestämmelse i 7 § om arbetstagares skyldighet att i vad på honom ankommermedverka till förekommande av ohälsa och olycksfall, Arbelsledarens rolluppmärksammades dock i någon mån genom bestämmelsen i 1 § andra stycketarbetarskyddskungörelsen, som säger all ledningen av visst arbete inte fåranförtros en med arbetet oerfaren person om genom detta kan anses uppkomma faraför ohälsa eller olycksfall. Vidare nämns i kungörelsens 62 § att arbetsgivareskall se till alt bl, a, arbetsledare medverkar i skyddsarbetet samt attarbetsledare skall i skyddsfrågor söka samråd med skyddsombuden. m. m. Enligt 41 § arbetarskyddslagen skall vid arbetsställe, därminst 50 arbetstagare regelbundet sysselsätts, finnas en skyddskommitté, som ärsammansatt av företrädare för arbetsgivaren och av skyddsombud. Antaletledamöter bestäms enligt 65 § arbetarskyddskungörelsen med hänsyn till antaletarbetstagare vid arbetsstället, arbetets natur och arbetsförhåUandena, Avsamma paragraf framgår all kommitténs uppgift är rådgivande ochförslagsställande. Yrkesinspektören skall enligt 66 § kungörelsen underrättasom tillsättande av skyddskommitté. Partsöverenskommelserna innehåller ett flertalbestämmelser om skyddskommitté. Enligt SAF-LO-reglerna bör i kommittén alllidingå minst två skyddsombud, varav ett huvudskyddsombud om sådant finns. Harskyddsombud utsetts av flera arbetstagarorganisationer, skall enUgtöverenskommelsen på det statliga området de för skyddsombuden avsedda mandaleni skyddskommittén fördelas i förhållande till det antal skyddsombud som resp,organisation utsett. Som ledamot av kommittén nämner överenskommelsernadärefter skyddsingenjör eller jämförlig tjänsteman, 1 övrigt bör enligtöverenskommelsen pä det statliga området som arbetsgivarens representanter ikommittén ingå tjänstemän i chefs-, avdelningschefs- ellerarbelsledarställning. Enligt överenskommelsen mellan skallavdelningsingenjörer samt verkmästare, förmän eller med dem jämställdaarbetsledare vara representerade bland de av arbetsgivaren utsedda ledamöterna.Finns företagsläkare bör denne enligt överenskommelserna närvara vid kommitténssammanträden. Ordförande och sekreterare i kommittén utses av arbetsgivaren.Vice ordföranden utses i allmänhet av arbetstagarledamöterna i kommittén. Överenskommelserna innehåller också bestämmeLser om hurofta skyddskommittén skall sammanträda, i regel minst en gång i kvartalet, ochom den formella ordningen för sammanträdena, I överenskommelserna föreskrivs vidare att skyddskommitténskall se över arbetsstället minst en gäng varje halvår. Kommittén kan i ställetuppdra åt en eller flera mindre grupper av representanter för arbetsgivarenoch arbetstagarna att med kortare mellanrum se över arbetsstället eller delarav arbetsställe. Enligt SAF:s och LO:s riktlinjer för företagshälsovård ärdet viktigt att samråd äger rum mellan arbetsgivaren och de anställda angåendesåväl införandet av företagshälsovård som utövningen av företagshälsovård, Iriktlinjerna ges en vidsträckt ram för behandlingen av företagshälsovårdsfrågor.Samrådet kan sålunda föras antingen inom företagsnämnden, skyddskommittén ellerett för ändamålet tillsatt råd för företagshälsovård. Väljs företagsnämndensom forum bör nämnden utökas med ett skyddsombud helst huvudskyddsombudet omsådant finns - om det inte normalt ingår skyddsombud i nämnden. Då enighet omvar företags-hälsovärdsfrägorna skall behandlas inte kan uppnås, skalllösningen med förstärkt företagsnämnd användas. I företag med färre än 50anställda äger samrådet rum mellan arbetsgivaren och företagsonibud ellerskyddsombud. I de fall då företagshälsovård anordnas gemensamt förliera förelag i form av företagshälsovårdscentral bör valdarepresentanter för de anställda få tillfälle att samråda med centralensledning. 3.1.3 Vissa uppgifter om den lokala skyddsorganisationen Utredningen redovisar olika statistiska uppgifter om denlokala skyddsorganisationen. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen attdet /1972 enligt arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionensårsberättelse fanns lokala skyddsombud vid ca 38 000 arbetsställen ochskyddskommitté vid ca 4 200 arbetsställen. Enligt samma källa syntes omkring250 regionala skyddsombud vara verksamma. Eftersläpning beträffandeuppgifternas aktualitet m, fl. felkällor gör dock att de angivna siffrorna tersig osäkra. Från yrkesinspektionens sida har framhållits att flerarbetsställen kan antas ha skyddsombud och skyddskommitté än som uppgetts iårsberättelsen. Tillgängligt slalistikmaterial visar att antalet arbetsställenmed lokala skyddsombud resp, skyddskommitté successivt ökat under de senastedecennierna trots alt antalet arbetsställen minskat till följd avsammanslagningar m, m. Några närmare uppgifter om del totala antaletskyddsombud finns inte. Antalet skyddsombud inom LO-området har emellertiduppskattats till 70 000-80 000, varvid man utgått från att det i genomsnittfinns två eller tre skyddsombud på arbetsställen med sådant ombud. Utredningen anför att uppgifter som utredningen inhämtatfrån yrkesinspektionen tyder på att arbetarskyddslagens bestämmelser omutseende av skyddsombud och skyddskommittéer regelmässigt följs vid störreföretag med undantag i någon mån för kontorsarbetsplatser. har en mindre fördelaktig bild erhållits, Pä arbetsställen med 5-9arbetstagare saknas sålunda skyddsombud vid de flesta arbetsställen inomgruppen. Motsvarande gäller i fråga om skyddskommitté på arbetsställen med5099 arbetstagare, varvid dock får beaktas att notering i allmänhet saknas omföretagsnämnder som fungerar som skyddskommitté. Även något störrearbetsställen synes i en del fall sakna skyddsombud resp, skyddskommitté, 3.2.1 Utredningens allmänna överväganden Utredningen erinrar inledningsvis om att utredningen iavsnittet med allmänna synpunkter (se under 2.1) utvecklat sin uppfattning omvärdet av samverkan mellan arbetsmarknadsparterna i arbetarskyddsfrågor. Bl, a,mot bakgrunden av all enighet råder om alt man bör söka uppnå en allmän höjningav nivån i fråga om skyddsförhållanden och arbetsmiljö över huvud bör enligtutredningen en utbyggnad av samverkanssystemet komma till stånd och därvid börtillvaratas möjligheterna lill ökat inflytande för de anställda iarbetsmiljöfrågor. Utredningen anser att man bör ta fasta på ett växandeintresse från arbetstagarnas sida att medverka i alt lösa arbetsmiljöfrågorna. Utredningen framhåller attdet är arbetslagarna som berörs om arbetsplatsen ärolillfredsslällande i skyddslekniskt, arbetshygieniskt eller ergonomisktavseende eller om arbetet eljest innebär ogynnsamma förhållanden frånarbelsmiljösyn-punkt. 1 ett tekniskt alltmer utvecklat arbetsliv är det enligtutredningen nödvändigt att la vara på de erfarenheter som utgår från människansupplevelse av arbetssituationen. Arbetstagarna bör därför i större utsträckningän f. n. beredas möjligheter alt hävda sina synpunkter på arbetsförhållandena.Utredningen tillägger att de anställdas inflytande över arbetsmiljön framstårsom värdefull även såtillvida, att möjligheten att påverka miljön kan ge ökatengagemang vid fullgörande av arbetsuppgifterna i övrigt. Utredningenkonstaterar all den gällande arbetarskyddslagsliftningens regler om samverkanmellan arbetsgivare och arbetstagare ger de anställda vissa möjligheter attunder arbetsgivarens ledning öva inflytande i skyddsfrågor. Regleringen äremellertid enligt utredningen otillfredsställande i väsentliga hänseenden. Deninnehåller inte bestämmelser om hur skyddsombud bUr i stånd all fullgöra sinauppgifter. Del finns sålunda inga regler om att skyddsombud kan förfoga överviss del av arbetstiden för alt bevaka skyddsförhållandena inom sittskyddsområde. Om skyddsombudets utbildning sägs endast all ombudet har altskaffa sig noggrann kännedom om skyddsförhållandena. Några särskilda befogenheterinrymmer arbetarskyddslagen varken för skyddsombud eller för skyddskommitté.Utredningen framhåller också att den organiserade samverkan enligt lagen ärbegränsad lill frågor om förebyggande av ohälsa och olycksfall i arbetet. Lagennämner inget om deltagande från de anställdas sida vid planeringen avarbetsmiljön. Utredningen finner att lagens samverkansregler inte synes kunnamöta de krav på inflytande från de anställdas sida som måste ställas. Utredningenanmärker att överenskommelserna mellan arbetsmarknadens huvudorganisationerlagt grunden för en god utveckling av samarbetet och att det dessutom på mångaarbetsställen tas lokala initiativ för att öka de anställdas möjligheter altöva inflytande på arbetsmiljön. Ä andra sidan har del också framgått avutredningens undersökningar att ofta inte ens de formella krav på organisationsom den nuvarande lagen ställer är uppfyllda. Utredningenfinner, att ett system som byggde på att garantera arbetstagarnabeslutsinedverkan beträffande alla åtgärder som berör arbetsmiljön skulleförutsätta en mycket långtgående omgestaltning av reglerna om arbetsledning ochöver huvud av vad som gäller om företagens och förvaltningens organisation.En sådan omgestaltning av rättsförhållandena är enligi utredningenuppenbarligen avhängig av centrala regler inom lagstiftningen i övrigt vilkaberör arbetsledningsrälten samt också ägarförhållanden och det ekonomiska ochstraffrättsliga ansvaret. Utredningen påpekar också alt vid investeringar inomföretag och förvaltningar går ingen klar gräns mellan satsningar som avserarbetsmiljön och investeringar som avser verksamheten i övrigt utan att kostnaderna för en tillfredsställande arbetsmUjö ytterstär en del av driftkostnaderna i stort. En så långtgående omvandling avrättsreglerna som antytts anser utredningen i vart fall inte tänkbar attgenomföra i förevarande sammanhang. Utredningen går därför inte direkt in påförelagsorganisationen vad gäller driftförhållanden och personaladministration.Utredningen framhåller att intressanta resultat beträffande utvecklande avolika former av kvalificerad beslutsmedverkan bör kunna komma fram genom olikapågående försök med fördjupad företagsdemokrati. Vidare erinrar utredningen omall den tillsatta arbetsrättskommittén har till uppgift attgöra en översyn av arbetsfreds-lagstiftningen. Enligt utredningen är detmöjligt all en del djupgående problem som berör arbetsmiljön kan vinna sinlösning genom förändringar i arbetsledningsrätten. Utredningen anser dock inte att man 1. v. måste begränsasig till smärre ändringar i nuvarande samverkansregler. 1 stället är det enligtutredningen nödvändigt all söka finna vägar som på ett påtagligt sätt ledertill ökat medinflytande för de anställda över arbetsmiljöns utformning.Utredningen bedömer det också möjligt att finna lösningar som inte förutsätternyssnämnda långtgående omgestaltningar men ändock ger de anställda ettbetydligt större inflytande än i skyddsfrågor. Mot den angivna bakgrunden bör enligt utredningensuppfattning i lagstiftningen införas nya bestämmelser som bereder arbetstagarnaen påtagligt stärkt ställning i den lokala skyddsorganisationen. Beroende påatt reglerna skall läcka alla förekommande typer av förelag kan inte undvikasatt bestämmelserna blir av ganska allmän natur, 1 möjligaste mån bör enligtutredningen eftersträvas alt inle differentiera reglerna efter skilda branscheroch strukturer. En fördel med ett sådant system anges vara att man undvikerrisken att binda utvecklingen i stela former. I sina överväganden ulgår utredningen vidare från att denya samver-kansreglerna skall tillförsäkra de anställda räll att i ett tidigtskede delta i planering av arbetsförhållandena. Många arbetsmiljöproblem lösesbäst redan på planeringsstadiet, framhåller utredningen, och det är en viktiguppgift för lagstiftningen att skapa garantier för att de :'nställda beredsinflytande vid planering av nyanläggningar och ändringar i befintligaanläggningar. Gäller det å andra sidan förbättringar eller korrigeringarvid befintliga arbetsställen anser utredningen att man bör eftersträva att gede nya reglerna en sådan konstruktion alt erforderliga åtgärder vidtas snarastmöjligt efter det att de anställda väckt en arbetsmiljöfräga. Om åtgärder ejvidtas inom överenskommen eller eljest skälig tid måste man lita lillingripanden genom samhällets tillsynsorgan. På samma sätt blir dettillsynsorganen som får träffa avgörande när parterna inte når enighet om vilkaskyldigheter som författningsenligt åvilar arbetsgivaren. Vad beträffar verksamhetsområdet för lokalt skyddsarbeteframhåller utredningen att de skyddstekniska frågorna fortfarande framstår somutomordentligt betydelsefulla och alt det på arbetshygienens fält krävs vidgaduppmärksamhet och allt kraftigare insatser. som vunnits om psykiska hälsorisker måste uppmärksammas idel lokala skyddsarbetet. Frågor om företagshälsovård bör enligt utredningenockså falla inom ramen för samverkan, särskilt som en tillfredsställande utvecklingav förelagshälsovården i hög grad synes vara beroende av att man kan finnaformer för de anställdas inflytande över denna. Utredningen förutsätter att lagstiftningen som hittillsskett kompletteras genom överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter. Detär enligt utredningen av stort värde att sådana överenskommelser existerar vidsidan av lagstiftningen och ger detaljregler angående den lokalaskyddsorganisationen. Den frivilliga överenskommelsen innebär fördelar i frågaom föreskrifternas genomförande i praktiken. Framför allt är en sådanöverenskommelse ägnad alt öka parternas intresse för skyddsarbetet ochbefordra deras aktiva medverkan och ansvarskänsla. 3.2.2 Utredningens förslag till nya samverkansregler Utredningen framhåller all frågorna om arbetsmiljönsutformning är en angelägenhet för alla på arbetsplatsen. Det är enligtutredningen viktigt att den enskUde ges impulser all själv aktivt medverka tillförbättringar i arbetsmiljön och att det lokala skyddsarbetet organiseras medbeaktande av intresset alt alla anställda engageras däri. Olika vägar allförverkliga önskemål härom diskuteras av utredningen. Det står dock klart för utredningen att desärskilda kanaler som finns för de anställdas medverkan i skyddsorganisationen- skyddsombud och skyddskommitté - måsle tilldra sig speciellt intresse närlagregler om den lokala skyddsorganisationen skall formas. Utredningen föreslårhärvidlag en rad nyheter. Utredningen föreslår alt skyddsombud skall utses vid allaarbetsställen ' med minst fem arbetstagare. Därmed vill utredningen slopa en nugällande undantagsregel som främst tar sikte på mindre kontor, butiker ochliknande arbetsställen. Utredningen åberopar att skyddsförhållandena vid dentyp av arbetsställen som nämnts ej sällan är sådana att del är starktpåkallat att arbetstagare och arbetsgivare genom ett organiserat skyddsarbetetar itu med problemen. Därjämte är det enligt utredningen motiverat attskyddsombud alltid utses på arbetsställe med mindre än fem arbetstagare omarbetsförhållandena påkallar det. Utredningen föreslår att arbetarskyddslagen(40 § första stycket) ändras i enlighet med det anförda. Utredningen pekar påalt det ankommer på lillsynsorganen att verka för all arbetslagarna utserskyddsombud i den utsträckning som är föreskrivet. Utredningen erinrar om alt del vid åtskilligaarbetsställen finns huvudskyddsombud med uppgift bl, a, att vara en samordnandelänk mellan skyddsombuden. För arbetsställen med flera skyddsombud anserutredningen det lämpligt att ett av skyddsombuden företräder dessa i frågor som sträcker sig över mer än ett skyddsområde. Medhänsyn till värdet av all ett av skyddsombuden svarar för kontakten dels utåtoch dels mellan skyddsombuden inbördes bör enligt utredningens meninghuvudskyddsombud alltid utses vid arbetsställe med mer än ett skyddsombud.Utredningen föreslår att i arbetarskyddslagen (40 §) skrivs in en bestämmelseom utseende av huvudskyddsombud i sådana fall. Utredningen framhåller att den lokala skyddsorganisationenpå många arbetsställen är otillfredsställande. Det framsiår som angeläget attfinna regler som stimulerar lill lokal skyddsverksamhet och därigenom ökar deanställdas medverkan i fråga om arbetsmiljöns utformning vid alla dearbetsställen det här gäller. Utredningen erinrar om all möjligheten att utseskyddsombud utanför kretsen av arbetstagare vid visst arbetsställe infördes medtanke på sådan verksamhet där svårighet föreligger att utse skyddsombud blandarbetstagarna på grund av ofta förekommande växlingar i fråga om arbetsställeeller arbetsstyrkans sammansättning. Enligt utredningen står dock inte numerade tillfälliga arbetsställena på samma sätt som tidigare i förgrunden när detgäller att utse regionala skyddsombud. I stället koncentrerar sig intressetkring de speciella svårigheterna vid mindre arbetsställen att skapa entillfredsställande skyddsorganisation inom företaget. Det ringa antalet anställda vid mindre arbetsställen göralt kretsen inom vilken skyddsombud kan utses är liten och att det kan varasvårt att inom företaget få fram personer som är lämpliga och vilUga att bliskyddsombud. Vid sådana arbetsställen är också tillgängligt erfarenhets-ochjämförelsematerial ofta litet. Vid mindre arbetsställen är det vidare inteovanligt att arbetslagarna känner sig så bundna i förhållande tillarbetsgivaren att de inte med kraft verkar för förbättringar i arbetsmiljön, isynnerhet inte om erforderliga åtgärder skulle belasta företaget ekonomiskt.Dessutom måsle man räkna med alt del finns särskilt stora svårigheter att ordnautbildningsfrågan vid små företag. Ytterligare en påtaglig omständighet som göratt skyddsorganisationen kan behöva förstärkas utifrån är att de mindreföretagen i allmänhet saknar tillgång till medicinska och tekniska experterinom företagshälsovårdens område. Skäl kanalltså enligt utredningen anföras för att bygga ul systemet med regionalaskyddsombud med sikte på att ge de anställda på arbetsställen med bristfälligskyddsorganisation ökal stöd. Utredningen framhåller alt vissaomständigheter har ansetts motivera att möjligheterna alt utse regionalaskyddsombud inte bör vara obegränsade. Därvid erinras om att samverkansreglernasyftar till alt just de anställda pä arbetsstället genom att engageras iskyddsverksamheten skall tillföra denna sina erfarenheter och fä intresse ochansvar för arbetsmiljön. Det finns en risk för att detta syfte skjuls ibakgrunden om skyddsarbetet för de anställdas räkning utförs av personerutanför arbetsstället. Det har också framhållits att skyddsombud i princip börha tillträde överallt inom företaget och kunna ingå som medlem i projektgrupper avalla slag. Detta kan stöta på svårigheter beträffande regionalt skyddsombud,vare sig denne är fackföreningsfunktionär eller arbetstagare inom konkurrerandeföretag, eftersom ombudets tillträde resp. närvaro kan ge anledning tillinvändningar bl. a. från konkurrenssynpunkt. Vidare har anförts att kontaktenmellan skyddsombud och tjänsteman från yrkesinspektionen vid dennes besök påarbetsstället försvåras om skyddsombud utsetts utanför de anställdas krets. Vidövervägande av olika synpunkter som kan anföras i frågan har utredningen kommitfram lill alt systemet med regionala skyddsombud bör vidareutvecklas.Utredningens avsikt är inte att bygga upp en organisation vid sidan avyrkesinspektionen och den kommunala tillsynen för att utifrån kontrolleraskyddsverksamheten i företagen. Huvuduppgiften för de regionala skyddsombudenskall i stället vara att aktivera det lokala skyddsarbetet. Med hänsyn lill debefogenheter som avses tillkomma skyddsombuden framhålls attverksamhetsområdet även för de regionala ombuden måsle vara klart angivelbeträffande såväl olika arbetsställen som skyddsområden inom dessa. När detsedan gäller att närmare avgöra för vilka arbetsställen regionall skyddsombudskall kunna utses, finns det enligt utredningen anledning att beakta attskyddsorganisationens beskaffenhet inte bara är avhängig av företagets storlek,ulan att goda arbetsmUjöer kan finnas i små företag och att även stora företagkan ha en bristfällig skyddsorganisation. Detla talar för att man inte genom enlagregel bör låsa möjligheten att utse regionalt skyddsombud till förelag medvisst högsta antal anställda. Avgörande vikt bör i stället kunna fästas vidförekomsten av skyddskommitté. Utredningen anser att man kan ge det riktmärketalt i företag, där skyddskommitté saknas, ett behov ofta föreligger avregionall skyddsombud. Har å andra sidan skyddskommitté tillsatts bör mankunna utgå från att arbetstagarna är beredda att på ett aktivt sätt engagerasig i skyddsarbetet och har möjlighet att i samarbete med arbetsgivaren bevakaatt arbetsmUjön är tUlfredsstäUande. Vid bedömningen av om regionaltskyddsombud bör utses finner utredningen alt man får ta hänsyn lill deriskförhållanden som föreligger på arbetsstället. Däremot skall arbetsgivareninte, såsom enligt nuvarande tillämpning, ha möjlighet att ensidigt motsättasig att sådant skyddsombud utses. Prövningen av frågan om regionalt skyddsombudfår utses vid visst arbetsställe bör enligt utredningen ligga hosyrkesinspektionen. Frågan avses därvid skola behandlas i denyrkesinspeklionsnämnd som utredningen föreslår inrättad. Utredningenföreslår alt arbelarskyddslagen (40 § Iredje stycket) ändras i enlighet med delanförda. För arbetsställe där skyddskommitté ej tillsatts skall såledesyrkesinspektionen, om förhållandena påkallar del, kunna medge alt skyddsombudutses utanför kretsen av arbetstagare. Utredningen utgår därvid från allskyddskommitté alltid tillsätts på arbetsställe där arbetsgivaren ellerarbetslagarna begär del. 1 saml Nr 130 Utredningen anmärker att del i gällande arbetarskyddslagsaknas grundläggande bestämmelser om vad som är skyddsombudens uppgifter. Föratt ytterligare befästa skyddsombudsinstilulionen bör enligt utredningensuppfattning sådana bestämmelser tas in i lagen. Uppgifter för såväl lokala somregionala skyddsombud bör enligt utredningen vara all företräda arbetstagarna iskyddsfrågor och verka för tiUfredsställande skyddsförhållanden inomskyddsområdet. Skyddsombudet skall inom sitt skyddsområde vaka över säkerhetenoch sundheten i arbelet. En aktiv insats frän skyddsombudets sida bör enligtutredningen på allt sätt främjas. Finns grundad anledning att misstänka allarbetsförhållandena innebär risker för arbetstagarna med hänsyn lill exempelvisförekomsten av farliga ämnen eller produkter skall skyddsombudet kunna krävaatt arbetsgivaren låter kontrollera skyddsförhållandena. Där skyddskommittéinte finns skall skyddsombud och arbetsgivare gemensamt planera förelagshälsovårdenefler företagels behov. Skyddsombudet skall vidare delta vid planeringen avlokaler, maskiner och andra anordningar samt arbetsmetoder. Uppgifterna isamband med planeringen av arbetslokaler m, m, behandlas närmare av utredningeni anslutning till förslagen om nya regler om förhandsprövning (se under avsnitt4,2), Utredningen betonar också den del av skyddsombudensuppgifter som går ut på att vinna övriga arbetstagares aktiva medverkan iskyddsarbetet. Utredningen erinrar om att det regionala skyddsombudets uppgifti första hand ligger på detla plan och all även lokala skyddsombud har enviktig roll när det gäller att höja övriga arbetstagares skyddsmedvetande. I anslutning till det anförda framhåller utredningen alldet är väsentligt att skyddsombuden erhåller lämplig utbildning för att deskall kunna effektivt fuUgöra sina uppgifter. Utredningen anser att detla börmarkeras genom en grundläggande lagbestämmelse av innehåll att arbetsgivareoch arbetstagare gemensamt svarar för att skyddsombud får behövlig utbUdning.Utredningen behandlar utbildningsfrågan närmare i ett särskilt avsnitt (seunder 6,2), Utredningen föreslår att de nya bestämmelsema omskyddsombudens uppgifter liksom den grundläggande regeln om ansvaret förskyddsombudens UtbUdning tas in i en ny paragraf (40 a §) i arbetarskyddslagen,