prop · FW0321 · 1973-12-31 00:00:00 — Lånutgår inte, om lånesökanden bedöms sakna föratsättningar att fullgöra vissaskyldigheter eller om risken för förlust är påtaglig. Om de beräknadekostnaderna för byggnadsföretaget väsentUgt överstiger det s. k. pantvärdet,utgör detta hinder för län. För småhus som byggs för försäljning ansesförsäljningspriset utgöra kostnaden för huset. För småhus gäller vidare attlån inte utgår, om den beräknade byggnadskostnaden överstiger byggnadskostnadeni orten för ett småhus av normal standard och med en lägenhetsyta av 125 m.Avsteg kan I vissa fall göras från sistnämnda regel. Harmarken förvärvats till ett pris som överstiger vad som bedöms skäligt utgårinte lån. För flerfamiljshus i saneringsområde görs dock ingenmarkprisprövning. Enviktig förutsättning för lån är att arbetena inte har påbörjats, närlåneansökan prövas. Om särskilda skäl föreligger, kan dock länsbostadsnämndenmedge undantag. Densom söker bostadslän måste förbinda sig att följa de föreskrifter somlänsbostadsnämnden meddelar i fråga om byggnadsföretagets utförande.Låntagaren är vidare skyldig att underkasta sig den byggnadskontroll som detkommunala förmedlingsorganet utövar samt besiktningarunder länetiden. 1973: 21 13 Bostadslånets storlek är beroende av till vilkenlåntagarkategori sökanden hör. För kommuner och allmännyttiga bostadsföretaguppgår lånet till av det s. k. låneunderlaget, för bostadsrättsföreningarmed insyn till , för enskild person, som söker lån tiU småhus somhan själv skall bebo, tUl samt i övriga fall till eller undantagsvis20 %. Läneunderlaget bestäms av länsbostadsnämnden och utgör summan av vissafastställda schablonbelopp, som avser att ungefär täcka kostnaderna för markenoch dess iordningställande samt för byggnadskostnaderna och vissa andrakostnader. Länet placeras från säkerhetssynpunkt i förhällandetill ett beräknat pantvärde. För de olika låntagarkategorierna skall lånet varaplacerat inom resp. 100, 98, 90 och av pantvärdet. Pantvärdet motsvararlåneunderlaget jämte vissa tillägg. Lånebehovet upp till bostadslänets nedre gränsskall täckas av kredit hos bank eller annat godtagbart kreditinstitut. I denmån det av olika skäl inte går att få sädan kredit, kan bostadslånet i vissutsträckning fördjupas, dvs. utgå med större belopp än i normalfallet. Räntan på lån fastställs i sänder. Denuppgår f. n. till . Amorteringstiden är 30 är. För fördjupad lånedelgäller särskilda villkor. Bostadsläntill nybyggnad skall i princip vara paritetslån. Om länet avser småhus somskall bebos av låntagaren, har denne valfrihet mellan paritetslån och lån medrak amortering, dvs. lika stora ärliga amorteringar. kan länsbostadsnämnden under vissa förutsättningar medgerak amortering av lånet. Paritetslån mnebär att kapitalkostnadernaomfördelas i tiden på sådant sätt att kostnaderna blir låga i början avlånetiden för att senare successivt stiga, så att lånet i sin helhet äråterbetalt inom i stort sett den fastställda amorteringstiden. Syftet medomfördelningen är bl. a. att reducera sådana skillnader i kapitalkostnadermellan olika årgångar av hus som beror på förändringar I byggnadskostnaderna.Den takt i vilken de årliga kapitalkostnaderna förändras beror därför av byggnadskostnadsförändringarna.Hänsyn skall dock tas även till standardskillnader som har samband med husensolika ålder. Bostadslån för ombyggnad kan i likhet med vad somgäller vid nybyggnad utgå till aUa kategorier lånesökande och avse samtligahustyper, oavsett upplåtelseform. Lån för ombyggnad förutsätter i regel attbostadshuset kan antas fylla ett varaktigt behov och att ombyggnaden ger ettresultat som är likvärdigt med nybyggnad. Kraven pä lägenhetemas storlek och utformningkan dock jämkas, om det skulle medföra särskilt höga kostnader eller annanväsentlig olägenhet att uppfylla kraven och en nöjaktig standard ändå erhålls. Ombyggnadskostnademaskall vara skäliga med hänsyn till husets Prop.1973: 21 14 En ytterligare förutsättning för lån är att ombyggnaden inte ärav endast ringa omfattning. Lån kan inte utgå till löpande underhåll annat änom underhällsarbetena är direkt betingade av andra arbeten för vilka lånutgår. Vid ombyggnad utgörs låneunderlaget av den avlänsbostadsnämnden godkända ombyggnadskostnaden. Låneunderlaget är dockmaximerat genom att det inte får vara högre än det beräknade värdet av huset iombyggt skick och inte heller större än det låneunderlag som kan beräknas fören motsvarande nybyggnad. Avser lånet ombyggnad av kulturhistoriskt märkligbyggnad, kan dock låneunderlaget bestämmas till högre belopp efter medgivandeav Kungl. Pantvärdet bestäms i regel till ett belopp sommotsvarar fastighetens värde men får dock inte överstiga pantvärdet för enjämförlig nybyggnad. Beträffande bostadslånets storlek och placering iinteckningssammanhang gäller samma regler som vid nybyggnad. Lån för ombyggnad får vid behov fördjupas ända tUlbotten, dvs. För flerfamiljshus får lånet dock inteöverstiga det län som hade kunnat utgå för en motsvarande nybyggnad. Amorteringstiden för bostadslån till ombyggnadskall bestämmas med hänsyn till bl. a. husets återstående användningstid ochkravet pä tillfredsställande säkerhet. Amorteringstiden är dock högst 30 år.För fördjupad lånedel gäller särskilda regler. Lån till ombyggnad skall normalt återbetalas medlika stora årliga amorteringar. På begäran av lånesökanden kan dock paritetslånutgå dels för flerfamiljshus som byggs om tUl en med nybyggnad likvärdigstandard, dels för småhus med ett låneunderlag som överstiger . Om låneunderlaget vid ombyggnad av småhus är högst20 . gäller vissa undantag från de angivna reglerna. Lån kan då utgå ävenom huset inte uppfyller kravet på varaktigt behov. Vidare kan vissa avsteggöras från standardkraven. Amorteringstiden kan uppgå till högst . Länetkan fördjupas så att bottenkredit frän kreditinstitut inte behövs. På denfördjupade lånedelen utgår bostadslåneränta. 1973: 1 (bil. 13 s. 272)har förslag lagts fram att låneunderlagsgrän-sen skaU höjas från 20 000 tiU . Bostadslån för förbättring av flerfamiljshus, s. k.upprustningslån, kan utgå om det anses angeläget att i hus med bristfälligstandard genomföra förbättringar som innebär en mindre höjning av standardenän den som krävs vid ombyggnad av hus som är avsedda att fylla ett varaktigtbehov. Upprustningslän kan utgå endast om en planeradeller önskvärd sanering inte försenas eller försvåras. Arbetenas omfattningskall anpassas till bl. a. husets återstående användningstid.Upprustningsätgärdema får Prop.1973: 21 15 intemedföra att ett mindre tUlfredsställande bostadsbestånd permanentas. Lånet kanfördjupas utan prövning av sökandens möjligheter att få underliggande kredit.Detta medför att totalfördjupning är regel. Vidare kan lånet utbetalas iförskott. Upprustningslån utgår som annuitetslån med enamorteringstid av högst . Annulteterna grundas på en fast ränta av 6,5 %.Om bostadslåneräntan är högre än , betalas jämte annuiteten en motskillnaden svarande tilläggsränta. Är bostadslåneräntan lägre görs i ställetett avdrag. I övrigt gäller för upprustningslän samma reglersom för bostadslän till ombyggnad. Förbättringslån är I huvudsak avsedda att främja enförbättring av bostäder för personer som fyllt 60 är, förtidspensionärer ochhandikappade, samer och zigenare. Lån kan utgå tUl förbättring av småhus i defall som framgår av det följande samt förbättring av lägenheter som uthyrestill nämnda kategorier i hus ägda av kommun eUer allmännyttiga företag. Vidarekan i vissa fall lån utgå även för nybyggnad av småhus eller åldringsbostäder iglesbygd. Genom beslut av förra årets riksdag (prop. 1972:124, Cu 1972: 32, rskr 1972: 306) vidgades tillämpningsområdet för långivningenså att kommun eller allmännyttigt företag kan få förbättringslån för upprustningav lägenheterna i flerfamiljshus vars användningstid är begränsad. Lån utgårendast för fastighet i planområde för vilket kommunen antagit en tidplan förgenomförandet och under föratsättning att huset enligt tidplanen är avsett attrivas . 1973: 1 (bU. 13 s. 171) har en ytterligare vidgningav långivningen föreslagits. Förbättringslån skall enligt förslaget kunna utgåäven till hushåll som har bostäder med särskilt låg utrustningsstandard ochsom kan väntas få så låg inkomst att de inte kan bärakostnaden för förbättring med hjälp av bostadslån. Förbättringslån för förbättring av småhus kan utgåhuvudsakligen till personer som tillhör någon av de nämnda grupperna. Enförutsättning är att sökandens beskattningsbara Inkomst Inte överstiger 15 000kr. för ensamstående och . för makar gemensamt. Vidare gäller bl. a.att nettoförmögenhet som överstiger . i allmänhet utgör hinder förlån. Förbättringslåntill kommun och allmännyttiga företag utgår av den avlänsbostadsnämnden godkända kostnaden för förbätt-rmgsarbetena. Annatförbättringslån får Inte överstiga av denna kostnad. Förbättringslånet kan antingen i sin helhet vararäntefritt och stående eller bestå av en räntebärande amorteringsdel och enräntefri stående del. För enskild låntagare är ett belopp av högst 12 000 kr.per lägenhet räntefritt och stående. För kommuner och allmännyttiga företag 1973: 21 16 ärett belopp av . per lägenhet räntefritt och stående under förutsättningatt den godkända kostnaden uppgår tiU detta belopp. Den del av lånet som skall förräntas löper med fastränta på . Amorteringstiden är högst men normalt bestäms den till1015 år. För lån till kommuner eller allmännyttiga företag avseende hus somskall rivas inom av 20 är är amorteringstiden högst . Räntefritt stående belopp avskrivs i regel efter 10år, om det inte har sagts upp till betalning av särskUda skäl. Förlån till kommuner och allmännyttiga företag för hus som skall rivas inom 20 årgäUer särskilda avskrivningsregler. 3.1BostadspoUtisk målsättning vid sanering Utredningen utgår från att de allmänna målen förbostadspolitiken som gäller bostadsförhållandena i stort, bör vara vägledandeäven för saneringen. När det gäller lägenheternas standard bör i enlighet härmedlägenheter som helt eller delvis saknar utrastningsdetaljema vatten, avlopp,centralvärme och wc (kvalitetsgmppema 47) inte godtas för någonhushållsgrupp. Saneringen bör inriktas på att i första hand dessa lägenheterblir ersatta genom rivning och nybyggnad eller modernisering. Efter en övergångstid kan enligt utredningenlägenheter som saknar eget bad- eller duschrum inte anses godtagbara för någonhushållsgrupp. Målet för planeringen bör vara att allalägenheter utan denna utrustning (kvalitetsgrupperna 37) moderniseras. Ävenandra brister än de som är att hänföra till utrastning, t. ex. tekniska ochfunktionella brister, bör föranleda åtgärder. Fastigheterna skall i övrigtfortlöpande underhållas och kompletteras. Samhället skall härvid kunna krävamodernisering för att uppnå en godtagbar standard och i övrigt genom lån verkaför en frän bostadsförsörjningssynpunkt lämplig standard. Beträffande bebyggelseplaneringen är detutredningens uppfattning att nybyggnader och moderniseringar bör kompletteravarandra och utformas på sådant sätt att hela det bostadsområde där dessa åtgärdervidtas kommer att fungera väl på . Saneringen bör ses som enfortlöpande process. Utredningen påpekar att det inom ett bostadsområde medblandning av nya och moderniserade hus kommer att finnas standardskillnader menatt koncentrationer av understandard eller exklusivitet, som kan ge området enfrån social synpunkt inte önskvärd ensidighet, bör undvikas. Inom saneringsområdena är de fysiska och ekonomiskamöjUgheterna att åstadkomma lämpliga bostadsmiljöer ofta mindre än vidnyexploa- Prop.1973: 21 17 Utredningen finner det därför angeläget attplaneringen inriktas på att ta till vara de möjligheter som finns att tUlgodosebehovet av en skyddad miljö utanför bostaden. Av särskild vikt härvid är att bostadsplaneringenkombineras med trafik- och gärdssanering. Utredningen uttalar att saneringensgenomförande bör planeras tidsmässigt under hänsynstagande till bostädernasbeskaffenhet. Dåliga bostadsförhållanden i de omoderna flerfamUjshusen skärperenligt utredningen andra sociala problem och försvårar lösningen av dem.TillgängUga resurser bör därför inriktas på att sanera i första hand detsämsta beståndet. Detta kräver en styrning från kommunernas sida så att inteenbart fastighetsekonomiska synpunkter eller ägarförhållanden blir avgörande. Svårigheterna vid sanering är,anser utredningen, störst för de hushållsgrupper som även i andra sammanhanghar svårast att klara sig på bostadsmarknaden och just av denna anledning harkommit att bo i det sämsta beståndet. Saneringen får inte leda till att dessakonkurrenssvaga grapper anvisas endast bostäder av samma låga standard som delämnat. En serie av flyttningar kan leda tUl att deras sociala situationförsämras ytterligare. Bostadssaneringen bör därför kombineras med ett programför social omsorg, som syftar till en förbättrad levnadsnivå i vidarebemärkelse för de bl. a. i bostadsavseende sämst lottade befolkningsgrupperna. Enligt utredningen bör kommunernaställa upp nml beträffande bostadskostnaderna vid sanering. Målen bör utformasmed hänsyn till såväl bostadslägets betydelse för lägenheternas bruksvärde somkravet på att genom utbud av olika lägenhetstyper befrämja en allsidighushälls-samm.ansättning. Det är uppenbart att dessa mål kan komma att stridamot varandra. Kommunema bör därför särskilt under en övergångstid, närsaneringen ökar och en bruksvärdesnivå utvecklas, ha ett starkt inflytandegenom allmännyttiga företag för att inte tillfälliga marknadsförhållanden ochhushållens inkomster skall bli helt avgörande för hushållens möjligheter attvälja mellan olika områden. Utredningen berör i dettasammanhang också markpolitiska frågor och uppställer som mål att kommunerna börförvärva fastigheter i den omfattning som erfordras för att säkerställa delsatt bostadssaneringsprogrammen genomförs på rätt sätt och inom förutsatt tid,dels att de allmännyttiga företagens utbud av lägenheter bUr så stort att dekan fungera som ledare i hyresprisbildningen. Utredningen har baserat sinaberäkningar av medelsbehovet för markförvärvslån på att kommunema behöverförvärva saneringsfastigheter i sädan omfattning att de förfogar avdessa fastigheter. 1973: 21 18 3.2 SamhäUsekonomiska synpunkter på bostadssaneringen utgår från attalla hushåll skall ha tillgång till bostäder som tUlgodoser vissa krav påkomfort, hygien och yttre miljö. Vidare framhåller utredningen att de krav påresurser som sanering av tätorternas flerfamiljshus stäUer bör behandlas päsamma sätt som andra krav på resurser för bostadsbyggande. Utredningen har gjort vissakalkyler för att belysa investeringsbehovet vid sanering av flerfamiljshus irelation till dels byggnadskapitalstocken för bostäder, dels de ärligainvesteringarna. Avgång av småhus, främst genom friställning av bostäder iglesbygden, samt ändring av bostäder tiU kommersiellt och liknande ändamålligger aUtså utanför kalkylerna. Inte heller de finansiella problem, somsaneringen medför för kommunerna i samband med fastighetsförvärv och eventuelltockså genom tidsförskjutningar i fråga om kommunala investeringar, behandlarutredningen i detta sammanhang. På grundval av den av statistiskacentralbyrån genomförda bostads-och hyresundersökningen 1969 (Bo 1970: 25)redovisar utredningen vissa uppgifter för beträffande ett urval avhyres- och bostadsrättslägenheter i flerfamiljshus. Urvalet omfattar omkring90 % av alla lägenheter i flerfamUjshus. Uppgifterna sammanfattas I följandetabell. De till kvalitetsgrapperna 3 och 47 hänförda lägenhetema torde utgörahuvuddelen av det frän bostadspolitisk synpunkt mest aktuella beståndet avlägenheter i flerfamiljshus som behöver saneras. Hyres- och bosladsrättslägenheter 1969 Lägenheter Rumsenheter Hyra » 1 000-tal milj. kr. Helabeståndet 1563 4 853 5 811 Kvalitetsgrupp3 167 355 304 Kvalitetsgrupperna47 113 278 210 I procent av hela beståndet Kvalitetsgrupperna47 7 6 4 ' Den till fastighetsägaren erlagda hyran ellerårsavgiften inkl. bränslekostnad och andra tillägg. Förlägenheter utan centralvärme har inräknats en av innehavaren beräknad kostnadför uppvärmning. Av tabellen framgår att dehalvmodema och onioderna lägenheterna svarade för av samtliga lägenheter,av rumsenheterna och av hyressumman för hyres- ochbostadsrättslägenheter i flerfamiljshus. Andelen av hyressumman är alltsåendast hälften så stor som andelen av lägenheterna, vilket är uttryck för attdet rör sig om små lägenheter med låg standard. 1973: 21 19 Med stöd av bl. a. taxeringsuppgifter antarutredningen att hyran för sanerlngslägenhetema till större del än hyran för demodema lägenhetema bör betraktas som förräntning av markkapital.Saneringslägenheternas andel av byggnadskapitalet blir i så fall mindre än de9 %, som är deras andel av hyressumman. Om dessa lägenheter rivs eller byggs omunder en tioårsperiod, kan det enligt utredningen antas att mindre än1 % av byggnadskapitalstocken i flerfamiljshus skulle beröras av saneringen. De årliga nyinvesteringarna i bostäder uppgick år1970 till , vUket motsvarar av allainvesteringar och av bruttonationalprodukten. I förhållande till bostädemashela byggnadskapital utgör den årliga investeringen enligt den beräkningsmetodsom långtidsutredning har använt dock inte . Utredningenhar försökt att uppskatta investeringsbehovet för att under en tioårsperiodtotalsanera de omodema och halvmoderna lägenheterna i flerfamUjshus och därvidkommit fram till att av bostadsinvesteringarna skulle gå ät för attuppnå detta mål. framhåller utredningen att kalkyler rörandesaneringens andel i investeringarna är mycket osäkra med hänsyn till bl. a.svårigheten att bedöma fördelningen mellan totalsanering och modernisering. Utredningen konstaterar att tomtkostnaderna ärhögre vid sanering än vid nyexploatering, vilket medför finansiella problemsärskilt för kommunema. Byggnadsinvesteringarna kan enligt utredningen inteses isolerade från andra investeringar. Saneringen påverkar och påverkas av bl.a. investeringar i kommersiella och andra lokaler. I väsentlig grad kan ävenkommunens investeringar i trafikleder, kollektivtrafik o. d. påverkas.Utredningen har inte kunnat dra några generella slutsatser om dessa samband menanser att summan av bostadsinvesteringar och andra samhällsinvesteringar ivissa fall kan bli lägre vid sanering än vid nyexploatering. Vissa överslagskalkyler finner utredningen tyda påatt anspråken på resurser för sanering av flerfamUjshus knappast framstår somnågot stort samhällsekonomiskt problem, om målet för 1970-talet inte sättshögre än att alla lägenheter i kvalitetsgrapperna 37 moderniseras ellerersätts. Av vikt är att fördelningen mellan totalsanering och moderniseringsamt mellan direkta bostadsinvesteringar och investeringar i bostadskomplementsker så att resurserna utnyttjas på bästa sätt. Som tidigare redovisats åligger det f. n. flertaletkommuner enligt bestämmelserna bostadsförsörjningslag att upprättaoch redovisa kommunala bostadsbyggnadsprogram (KBP). Dessa program skallupprättas och avse . Prop.1973: 21 20 I bostadsbyggnadsprogrammet skall kommunenklarlägga behovet av bostadsbyggande och det byggande somär möjligt att genomföra. Även inriktning av bostadsbyggandet på hustyper,lägenhetstyper och upplätelseformer skall anges. Bostadsbyggnadsprogrammetutgör sålunda ett kommunalt handlingsprogram på bostadsområdet. bör kommun mot bakgrund av behovet göra en lämpligavvägning mellan nyexploatering och sanering så att bostadsstandarden höjs. Ensådan avvägning görs redan i viss utsträckning I bostadsbyggnadsprogrammet menhar skett på ett mycket översiktligt sätt och utan attgenomförandeplaneringen rörande modernisering närmare behandlats.Saneringsutredningen föreslär därför att planeringen av bostadsförsörjning iKBP utvecklas i vad avser saneringsverksamheten genom att kommunen upprättarbostadssaneringsprogram (BSP). har påbörjat vissförsöksverksamhet med dylika program. Obligatorisk redovisning krävs dock inte.Utredningen föreslår att BSP skall vara en integrerad del avbostadsbyggnadspro-grammet. En konkret målsättning bör vara att deundermåliga bostäderna saneras . För att detta skall kunna skemåste, anför utredningen, kommunerna agera aktivt och genom utnyttjande avtillgängliga medel och metoder samt genom förmedling av resurser påskyndagenomförandet. Ett planmässigt handlande i fråga om den befintligabostadsbebyggelsen bör åstadkommas genom en programmerad saneringsverksamhetsom Innebär bl. a. att saneringsåtgärderna styrs i tiden och rummet och attgammalt och nytt kombineras i en medveten strävan att så långt som möjligtskapa en ändamålsenlig bebyggelsestruktur. Bostadssaneringsprogrammet skallvara ett aktivt program som skall ange lämpliga åtgärder beträffande totalsaneringoch modernisering. Utredningen anser att det för fastighetsägare ochhyresgäster måste vara värdefullt att ha tillgång till information om kommunensintentioner beträffande stadsombyggnadsåtgärder. Den oklarhet beträffandekommunens planer, som ofta anförs som en anledning till att fastighetsförbättrandeåtgärder inte vidtas, skulle genom ett saneringsprogram kunna minskas avsevärt.Formerna för att inhämta allmänhetens och berörda parters synpunkter underprogramarbetets gång samt uppgiften att lämna information om programmetsinnehåll bör ägnas stor uppmärksamhet. Det är utredningens uppfattning attsaneringsprogrammen bör omfatta både en översiktlig inventering ochdetaljerade studier. Genom den översiktliga inventeringen bör saneringsbehovetinom kommunen kartläggas. Mot den bakgranden bör kommunala mål uppställas beträffandesaneringsverksamheten. De översiktliga bedömningarna bör Prop.1973: 21 21 redovisasi form av en grov avgränsnlng av saneringsområden, riktlinjer beträffandehandlingsalternativ och en översiktlig tidplan. För de olika saneringsomrädena bör detaljeradestudier göras. Preciserade mål och konkreta förslag till åtgärder börredovisas i detaljerade fysiska planer och genomförandeplaner på områdesnivå.Dessa bör innehåUa förslag till sanering av bostäderna, trafiksanering ochge-mensamhetsanläggningar samt tUl etappindelning för åtgärdemas vidtagande itiden. redovisar i betänkandet (kap.5) en utförlig beskrivning av innehållet i och arbetsmetodiken medbostadssaneringsprogram. Utredningen anser att saneringsprogrammet inteskall ha några rättsverkningar. Den frågan har samband med utredningensförslag beträffande förköpslag och rivningsreglering. Detföreligger enligt saneringsutredningen skilda föratsättningar för genomförandetvid sanering och vid nyexploatering. Deåtgärder som vid nyexploatering av ett område föregår husbyggandet är sålundafrämst av teknisk natur. Vid sanering förekommer därutöver en serie av andraaktiviteter, som hänger samman med val av saneringsåtgärd, markförvärv,evakuering, tillfälliga och permanenta trafikomläggningar, samverkan mellanfastigheter osv. Enväsentlig skillnad mellan nyexploatering och sanering är enligt utredningen,att markägaren i exploateringsfallet måste bygga eller sälja för att komma iåtnjutande av markens värde för tätbebyggelse. I saneringsfallet uppbärmarkägaren regelmässigt inkomst från fastigheten. Marknadskraftema är ofta intetillräckliga för att aktivera sanering och än mindre verksamma för attintressera ägarna för att anpassa sina fastigheter till förändradestadsplanekrav. För att bostadssaneringsprogrammen skall kunna förverkligaserfordras enligt saneringsutredningen ett flertal samhälleliga hjälpmedel.Dessa kan vara kontrollerande (bl. a. byggnadslagstiftning och rivningsreglering),stimulerande (t. ex. statliga lån och bidrag, medverkan videvakuering), korrektiva (expropriation, åtgärdsföreläggande,tvångsförvaltning, förköp) eller avsedda för verkställighet (fastighetsbildning,förrättning enligt lagen om vissa gemensamhetsanlägg-nmgar). Utredningen harnärmare visat hur olika hjälpmedel och aktiviteter hänger samman med varandraoch hur arbetsgången bör vara inom kommunen. Utredningen anger följande huvudsakliga riktiinjerför genomförande av sanering.