prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Förslagetatt köparen vid dröjsmål och fel skall äga rätt att inn e-hålla köpeskillingeni avvaktan på rättelse har inte föranlett någon erinran från remissinstansernassida såvitt gäller dröjsmål. Näringslivet och MRF tillstyrker att köparenerhåller sådan rätt vid dröjsmål i avvaktan på att varan hålls honom tUlhända. Näringslivet påpekar dock att regeln föratsätter, att det är säljarensom står faran för godset under den transport som kan vara avtalad mellanparterna. Ifråga om motsvarande rättighet vid fel i varan uttalar KO, att det ärvärdefullt att denna rätt slås fast i lagen. Den utgör ett viktigt påtryckningsmedelbeträffande åtaganden att avhjälpa fel. Näringslivetmenar däremot att reglerna i ämnet är ägnade att leda till onödiga tvister. Föratt mottagandet av köpeskUlingen inte skall bli onödigt dyrt måstebetalningsratinen vara starkt automatiserad. Den som utför service- ochgarantireparationer är ofta annan än den som omhän-derhar betalningsrutinerna.Sålunda förekommer det att servicen utförs av en för vissa företag gemensamverkstad och att bank eller finansieringsföretag inkasserar betalningen. Detföreligger risk för att konsumenten utnyttjar och missbrukar dekommunikationsproblem som kan uppstå i dessa fall. Reglerna torde också kunnaleda till missförstånd hos köparen i de fall där användningen av en produktnormalt medför behov av service som inte behöver hänga samman med fel.Allvarligast är dock att personer med betalningssvårigheter oberättigat kommeratt åberopa fel för att slippa betala. Detta bör särskilt beaktas. Skäl för endetentionsrätt i normalfallet redan innan säljaren haft tiUfälle att "inomskälig tid" avhjälpa felet kan inte anses föreligga. Inte heller synes detvara något särskilt behov av detta påtryckningsmedel då lagen om avbetalningsköpär tillämplig. Näringslivet avstyrker därför att köparen erhåller denföreslagna detentionsrätten. Det är enligt näringslivet i vart fall uppenbartatt fördelarna inte kan uppväga nackdelarna vid ringa fel. Härvid harförutsatts att konsumenten inte skall kunna innehålla betalning när sådanadelposter förfaller tiU betalning som inte utgör restpostermotsvarande vad som kan antas vara dubbla kostnaden för felets avhjälpande.Skulle reglerna tolkas så att konsument kunde innehålla även tidigaredelbetalningar, kunde regeln leda till mycket kostsamma missbruk frånkonsumentens sida. Lagfästs den föreslagna detentionsrätten, bör fråganuppmärksammas vid utformningen av den nya summariska betalningsprocessen. Nyssangivna skäl torde visa att det är angeläget, att den exekutiva myndighetenunderkastar gäldenärens invändningar en materiell prövning. OcksåSvenska företagares riksförbund. eningoch MRF uttrycker farhågor för att bestämmelserna kan komma att missbrukas. MRFframhåller att stadgandet om möjligheten för köparen att innehållaköpeskillingen i avvaktan på garantireglering vid fel är teoretiskt riktigt, sålänge man entydigt och objektivt kan fastställa vad som är fel. Felbegreppethar emeUertid i svensk rätt länge varit oklart. Det är en förutsättning attsäljaren beträffande tekniskt komplicerade maskiner och aggregat gesbetryggande möjligheter att söka avhjälpa felet utan att i varje läge ha faranav inställd betalning eller ett hävningshot hängande över sig. En ytterligtsnabb, objektiv och fack-mannamässig reklamationsbedömning blir oundgängligennödvändig. Det föreslagna förenklade rättegångsförfarandet är härvid icke tillfyllest. Domare kommer även i ett dylikt system att - åtminstone beträffandemotorärenden i stor utsträckning vara hänvisade till hörande av sakkunnigainnan avgörandet kan fällas. Den enda helt tillfredsställande lösningen påproblemet är en utbyggd, regionalt anknuten re-klamationsnämndsverksamhet, somdessutom bör ges större stadga, bl. a. genom att dess myndighetskaraktär slåsfast. Någon form av rättskraft för utslagen från allmänna reklamationsnämndenbör också övervägas. På detta sätt kan en rimlig balans i regelsystemet uppnåssom bör kunna accepteras av såväl köpare som säljare. Härvid är naturligtvisstarkt önskvärt och fullt logiskt att även säljarsidan ges möjlighet attanhängiggöra ärenden hos aUmänna reklamationsnämnden. Ett realistiskt sätt attlösa dilemmat med möjligheten tUl innehåUen köpeskilling vid kreditaffärervore att detta påtryckningsmedel bara finge komma till användning, om säljarenberetts tillfälle att iordningställa det köpta godset i felfritt skick. Avpraktiska skäl bör särskilt när det gäller begagnade varor säljaren hamöjlighet att få återgång av köpet även om köparen hellre skulle önska en annanavveckling. MeUanha-vandet skulle då ofta på ett för bägge parter rättvist sättregleras utan att svåra eller rent av olösliga bevisproblem behöver ställas påsin spets. Delademeningar kommer också till uttryck i remissyttrandena beträffande övrigabefogenheter som föreslås tillkomma köparen vid fel i varan, nämligen rätt attkräva avdrag på köpeskillingen och att fordra skälig ersättning för avhjälpande av fel. KO,som redovisar en positiv inställning tUl förslaget i dessa delar, jämför medden reglering av frågorna som finns i de inom näringslivet utarbetadegarantierna. I garantier för handeln med hushållsapparater och förradiobranschens varor EHL 72 och RR 72 återfinns en förhållandevisnyanserad reglering av köparens befogenheter vid fel i varan. Enligt dessagarantier tillerkänns köparen i viss utsträckning hävningsrätt vid fel.Utrymme för att kräva prisnedsättning eller särskild ersättning för avhjälpandeav fel saknas emellertid i garantierna. KO förmodar att hävningsanspråk normaltinte är den bästa vägen för den köpare som funnit att hans vara är felaktig,inte ens i fall där hävnings- rättär klart befogad. Skälet härför kan vara att säljare i allmänhet motsätter sighävning under hänvisning till formuleringen i garantiåtagandet, praxis ibranschen etc. Detta gör förhandlingsläget besvärligt för köparen. Menhävningsmöjligheten kan också om den alls står klar för köparen framstå somväl drastisk för denne. Köparen torde vara mer intresserad av att få behållavaran i fungerande skick än att få pengarna tillbaka. Den nyansering som liggeri att nu ytterligare två befogenheter föreslås införda, nämligen möjlighetenatt göra avdrag pä köpeskUlingen och att kräva ersättning förreparationskostnaden, innebär därför enligt KO:s uppfattning en klarförbättring av köparskyddet. Näringslivet understrykertill en början vad utredningen anfört om att utfästelser av säljaren attavhjälpa fel i vara är av stort värde för köparen. De kommersieUakonsumentgarantierna, som nära ansluter sig till de på internationellaförebilder uppbyggda leveransbestämmelser som allmänt används inom industrin,har ett helt annat ansvarssystem än köplagen. Utgångspunkten för dessagarantier är att säljaren och köparen har det gemensamma intresset, att denförsålda varan skall fungera tillfredsställande, varför det är naturligt attavhjälpande av felet är den primära påföljden för säljaren. Ett åtagande avsäljaren att avhjälpa felet är en betydligt enklare och effektivare lösningför köparen än att ha tillgång tUl sådana sanktioner som krav på skadestånd,avdrag på köpeskillingen och hävning av köpet. Det är emellertid inte därförgivet att ett sådant åtagande skulle vara billigare eller mindre vittgående änett felansvar enligt köplagen. I många branscher förutsätts att säljaren byggerupp en omfattande serviceorganisation för att utföra service och reparationer.Detta är naturUgtvis till fördel för konsumenten inte endast under garantitidenutan under hela den tid som varan kan användas. Härtill kommer att köparen äveni andra avseenden är bättre ställd än enligt köplagen, t. ex. genom fördelen avden omkastade bevisbördan vid tvist om fel förelåg eller inte vid tidpunktenför farans övergång. Konsumenten har å andra sidan naturligtvis rätt att krävaatt utfästelserna utformas på ett sådant sätt, att de inte endast är attbetrakta som till intet förpliktande. Konsumenten bör sålunda ges rättsligtstöd för att kunna framtvinga en riktig prestation från en försumlig säljaressida eller, om detta inte lyckas inom skälig tid, frigöra sig från avtalet omfelet är väsentligt. Sådana befogenheter tillkommer också konsumenten enligt deav näringslivsorganisationerna utarbetade garantierna avseende de förkonsumenten viktiga branscherna: bilar, elektriska hushållsapparater, TV ochradio etc. Den föreslagna regeln att säljaren skall kunna avvärja felpåföljdergenom att avhjälpa felet är i överensstämmelse med den praxis som utbUdats inomaUmänna reklamationsnämnden. Denna bör självfallet inte rubbas. Lika medavhjälpande upptar regeln att säljaren levererar gillt gods. Även dettatillstyrks av näringslivet. Näringslivetanser däremot regeln om avdrag på köpeskiUingen vara olämplig.Påföljden passar bäst på kvantitativa avvikelser och därmed likställdasituationer. Det är ofta vanskligt att avgöra vad som är att anse som fel ochsvårt att mäta felet i pengar. Därav följer att regeln inbjuder till tvist somi sin tur medför kostnader och besvär för båda parter. Regeln kan lätt blisärskilt störande för relationerna mellan parterna genom sammankopplingar meddetentionsrätten. Också den föreslagnarätten till skälig ersättning för fels avhjälpande anser näringslivet böra utgåur förslaget. Även om produktionen av en serietillverkad vara underkastas denmest noggranna kontroll, är det ofrånkomligt att vissa små fel kan uppstå. Dettorde också vara allmänt accepterat att smärre skönhetsfel i en vara intebehöver avhjälpas. Motsatsen skulle sannolikt innebära orimliga kostnader. Denföreslagna ska-deståndsliknande rätten tiU ersättning kan vid småfel leda tUlonödiga tvister dels om fel i varan över huvud föreligger, dels om reparationskostnadensstorlek. I dessa fall torde f. ö. rättelsekostnaderna ofta stå i uppenbardisproportion till felet. Skulle förslaget trots de skäl som talar häremotgodtas och konsumenten erhålla rätt till "skälig ersättning", bör ivart fall "skälig" tolkas som att ersättningen inte får stå iuppenbart missförhållande till felet. I näringslivets yttrande erinras också omatt den föreslagna rätten till ersättning innebär en avvikelse från den i 42 §andra stycket köplagen vedertagna principen för skadestånd vid speciesköp.Skulle köparen tillerkännas möjlighet att erhålla avdrag på köpeskUlingeneller viss rätt till ersättning, hemställer näringslivet, att detta endastskall gälla under förutsättning att säljaren inte begärt att köpet skallåtergå. Utredningensförslag i fråga om köparens rätt till skadestånd av säljaren (10 §) kritiserasav flera remissinstanser. KO avstyrker att en regelav det innehåll som föreslås i 10 § införs i en lag som avser att stärkakonsumenternas rättsskydd. Lagregeln är enligt KO:s mening helt främmande idetta sammanhang. Till en början hänvisar KO till sin förut redovisadeinställning i fråga om den troliga verkan som införande av tvingandeminimiregler över huvud har. En tvingande regel som föreskriverskadeståndsskyldighet för säljaren endast vid grov vårdslöshet skulle medsäkerhet komma att bli normerande för formulärrätten. Det förekommervisserligen i avsevärd utsträckning att standardkontrakten innehåller längregående friskrivningar. Sålunda förekommer att säljaren friskriver sig frånallt skadeståndsansvar. Avtalsbestämmelser av denna typ kan emellertideffektivt motverkas med stöd av avtalsvUlkorslagen. Det får vidare anses tvivelaktigtom de har civilrättslig verkan. En lagstiftning för att skydda konsumenternamot missförhållandena inom formulärrätten på denna punkt synes därföropåkallad. KO framhåller vidare att det på åtskilliga håll förekommerbestämmelser som ger köparen rätt till skadestånd även vid sådan vårdslöshetfrån säljarens sida som inte är grov. innebärden föreslagna regeln en försämring för köparen. Skadestånd bör kunna utgå dåsäljaren visat vårdslöshet. Också från andra hållriktas kritik mot utredningens förslag att säljarens skadeståndsskyldighetskall vara beroende av grov försummelse. anser attreglerna om att försummelse och vårdslöshet skall vara grov för att skadeståndskall utgå inte får ha till följd att reglerna endast kommer att tillämpas imycket sällsynta och graverande fall. Enligt rådets mening finns därför skälatt överväga att även vanlig försummelse och oaktsamhet skall kunna medföraskadeståndsansvar i vissa fall, exempelvis då köparen lidit icke obetydligskada. Hovrätten för finner bestämmelsen mindre tillfredsställandemot bakgrund av köplagens för köparen gynnsamma skadeståndsregler och finnerfrågan om en utvidgning av säljarens skadeståndsansvar enligtkonsumentköplagen böra övervägas ytterligare. Också M ifrågasätter huruvidasäljarens försummelse nödvändigtvis måste vara grov. Från konsumentenssynpunkt torde effekten av säljarens försummelse bortsett frän om den ärgrov eller "normal" vara densamma. Möjligen kan bestämmelsenutformas så, att försummelse från säljarens sida skall grunda skadeståndsskyldighet,såvida försummelsen inte leder till enbart ringa skada för köparen. ÄvenHusmodersförbun det Hem och Samhälle föreslår att frågan om säljarensskadeståndsansvar utreds ytterUgare. Föreningen utgår med ledning av de av utredningen angivna exemplen frånatt begreppet grov försummelse i 10 § (köparens rätt till skadestånd avsäljaren) liksom i 12§ (köparens rätt till skadestånd av tredje man vidavhjälpningsåtagande) är avsett att ges en tämligen vidsträckt innebörd och attsåledes inte bara de allra mest flagranta fallen av försummelser bedöms somgrova. Näringslivet föratsätter att "grovt vårdslöst" inte ges enannan innebörd än som motsvarar förhärskande uppfattning. Det är enligtnäringslivets mening principiellt riktigt att säljaren, då han förfarit grovtvårdslöst, utan hänsyn till vad avtalet i denna del kan innehålla, skallersätta skada som enligt allmänna köplagen är ersättningsgiU. Den föreslagnabestämmelsen grundar emellertid även skadeståndsansvar i en situation, dåsäljaren inte är skadeståndssskyldig enligt allmänna köplagen (42 § andra stycket).Härigenom överskrider man lagstiftningens syfte, nämligen att hindra attsäljaren undandrar sig sitt ansvar enligt allmänna köplagen. Genom detta förfarandeföregrips vidare resultatet av revisionen av köplagen på en viktig punkt. Sammaanmärkning kan f. ö. göras beträffande förslaget om ersättning för kostnadersom köparen fått vidkännas för avhjälpande av fel. Några remissinstanserdiskuterar fall då köparen tUl följd av dröjsmål eller fel ådrar sig särskildautgifter eller kostnader, vUka han inte skulle drabbats av om köpet fuUgjortskontraktsenligt. KO framhåller att de ordinära följdskadorna torde ha den största faktiskabetydelsen i fråga om konsumentens rätt till skadestånd vid säljarenskontraktsbrott. Om exempelvis en frysbox, som bestäUts för fiske, slakt,julbak e. d., inte levereras på den utsatta tiden, kan köparen vara tvungen atthyra ett frysskåp för att kunna ta vara på matvarorna. Om en tvättmaskin blirobrukbar och får repareras , får konsumenten kanske bärakostnader för tvätt på annat håll. I fall av denna typ anser KO orimligt atttillerkänna köparen skadestånd i endast den begränsade utsträckning somutredningen föreslår. säger sig förstå, att vissasvårigheter är förenade med frågan om att reglera följdskador. Om säljaren kanåsamkas betydande förluster, synes emeUertid skadan för den enskildekonsumenten kunna vara än mer kännbar. Frågan är därför från konsumentsynpunktviktig. , som varit restriktiv vid bedömningen avföljdskador, har utbildat en praxis som för dess verksamhet visat siganvändbar. När det varit fråga om lätt verifierbara direkta utgifter, somköparen ådragit sig genom säljarens kontraktsbrott, har nämnden rekommenderatersättning. Exempel härpå är kostnader för taxi och andra färdmedel, telefon-och hotellkostnader m. m. Sådana kostnader kan styrkas genom kvitto och börsålunda inte medföra bevissvårigheter eller mera betydande kostnader försäljaren. Beträffande sakskador, som till sin natur har ett ellernärliggande samband med felet och uppgår till ett i förhållande tillköpeskillingen måttiigt belopp, har också ersättning rekommenderats. Hit hörexempelvis kostnader för omtvättning, då en inköpt vara färgar av sig på andravaror, eller för sylön, då fel i tyg gör kostnaden för sylön och sytUlbehöronyttig. Området där ersättning för sakskador skall utgå skulle säkerligenytterligare kunna utökas, om man håller sig till lätt verifierbara kostnader,som uppstår till följd av skadan. Bevissvårigheter eller svårbedömbara tvisterborde härvid i viss mån kunna undvikas. Hit hör exempelvis skador på tvätt tillföljd av fel som uppstått på vanlig tvätt vid normalt brak av tvättmaskin,stUleståndsersätt-ning på grund av avsaknad av bil ochersättning för förlorad arbetsförtjänst. Enligt rådets uppfattning borde detalltså finnas möjlighet att i viss omfattning reglera frågan om följdskador.Rådet föreslår därför att man närmare överväger frågan om införande av reglerom ersättning för följdskador. Liknande synpunkter anförs av HusmodersförbundetHem och Samhälle. Näringslivet påpekar att skadestånd kan avse till sin typsinsemellan olika poster. Posten "aUmän förmögenhetsskada" intar hären särstäUning, därigenom att den innefattar sådana mer eller mindresvårbestämbara moment som ersättning för förlorad arbetsförtjänst, uteblivenvinst m.m. Detta förhållande syns böra uppmärksammas även i detta sammanhang.Eventuell ersättning för denna typ av skada bör över huvud inte regleras akonsumentköplagen. I andra hand bör begränsningar av ansvarettillåtas, t. ex. till ett belopp motsvarande köpeskillingen. Ett ytterligareskäl härför är att den grova vårdslösheten enligt 10 § i lagförslaget intebehöver ligga säljaren själv till last. Denav utredningen intagna ståndpunkten att köparens befogenheter enligtkonsumentköplagen inte på aUa punkter bör sträckas lika långt som enligt denallmänna köplagen diskuteras av åtskilliga remissinstanser såvitt avserförutsättningarna för köparens rätt att häva köpet vid dröjsmål och fel. Som tidigare redovisats(5.1) anser KO att tvingande regler om köparens hävningsrätt vid dröjsmål intebör införas. Till närmare utveckling härav anför KO. Köparen har enligt 21 §köplagen vid leveransförsening i princip en ovillkorlig rätt att häva köpetunder förutsättning att dröjsmålet är väsentligt, medan det inomformulärrätten förekommer friskrivningar av skiftande art från dennabestämmelse. Friskrivningsklausulerna är ofta otydligt utformade. I det f. n.mest spridda formuläret till avbetalningskontrakt för standardvaror, vilketutarbetats av och , reglerasdröjsmålssituationen på det sättet att säljaren friskriver sig från ansvar förleveransförsening, som beror på vissa angivna omständigheter utanför säljarenskontroll (force majeure). I denna situation har köparen emeUertid rätt att hävanär dröjsmålet överstiger en månad. Leveransdröjsmål i andra situationer än denu angivna regleras inte särskilt i kontraktet. För dessa övriga fall gällerföljaktligen köplagens regler om ovillkorlig hävningsrätt vid väsentUgtdröjsmål. KO anser denna inom näringslivet utvecklade lösning godtagbar ocksåfrån konsumentsynpunkt. Den har därför i stor utsträckning använts som modellvid förhandlingarna enligt avtalsvillkorslagen. En regel av samma eller likartadinnebörd har i avsevärd omfattning genomförts när det gäller försäljning avhushållskapitalvaror, böcker m. m. Längden av den försening som köparen måstetåla i force majeure-fallet har kommit att variera något med olika branscher.Den av utredningen föreslagna regeln angående säljarens ansvar förleveransförsening skiljer sig både från köplagens bestämmelse och från den somframvuxit i formulärrätten. Huvudregeln i 3 § synes medföra en klar försämringför köparen i jämförelse med såväl köplagens regel som den nu beskrivna - oftaanvända lösningen i formulärrätten. Frånnäringslivets sida finner man utformningen av konsumenternas hävningsrättförenlig med sin uppfattning att man om möjligt bör undvika kapitalförstöringoch improduktiva kostnader för samhäUet. Detta gäUer inte minst i de fall dåsäljaren underlåtit att avlämna varan på grund av ursäktligt misstag. Inomformulärrätten har det ansetts utgöra en ändamålsenlig riskfördelning attsäljaren skyddas mot köparens hävning då dröjsmål med leverans föranletts avnågon extraordinär händelse force majeure. Detta har inte minst motiveratsav att försening isådana situationer vanUgtvis inträffar för ett flertal leveranser.Säljaren skulle då kunna träffas av "masshävning" ledande till allvarligaföljder för både säljaren och samhället. I de leveransbestämmelser somutarbetats för försäljning till enskild konsument harnäringslivs-organisationerna efter överläggningar med KO sökt göra en rimlig avvägningmellan säljares och köpares intressen från bransch till bransch och införabestämmelser om förlängning av leveranstiden, varvid maximitiden kommit attvariera. Denna metod är emellertid förenad med vissa nackdelar. a. är detvid tillämpningen svårt att bestämma vilka omständigheter, som skall medgeförlängning, vilket kan innebära risk för onödiga tvister. Den i förslagetangivna konstruktionen synes däremot i hög grad ägnad att motverka onödigatvister. Näringslivet vill dock understryka att förutsättningen för att manskall kunna tiUstyrka förslaget är, att konstruktionen inrymmer möjlighet attta hänsyn till förekommande force majeure-omständigheter. Kan uttrycket i utredningsförslaget"skälig tid" inte ges sådan innebörd, förordas i stället ett system,som medger förlängning av leveranstider vid force-majeure-lik-nande händelser. MRFframhåller att det för den praktiska bedömningen av förslaget rörande köparensrätt att häva köpet vid dröjsmål är helt avgörande hur begreppet skälig tidavgränsas. Av skäl som förbundet tidigare utvecklat bl. a. i remissvar överförslaget till avtalsvillkorslag är måttliga leveransförseningar inombilhandeln tyvärr i vissa situationer oundvikliga, bl. a. till följd avbUdistributionens internationella karaktär, bilindustrins produktionskänslighetoch den konjunkturmässigt betingade ryckigheten i avsättningsmöjligheterna.Till detta kommer att den helt övervägande delen av nybilsköparna redan ärbilägare och därför i normalfallet har tiUgång till motorfordon. Omständigheterav denna art motiverar enligt förbundets mening att lagstiftningen utformas påett sådant sätt att handeln inte blir ensidigt drabbad. Om lagen blir alltförrigoröst utformad, kan effekten bli ekonomiska kompensationsåtgärder ellermotvilja att fixera en leveransdag, som vid avtalsslutandet förefallerrealistisk. Man garderar sig med andra ord med en säkerhetsmarginal. Marknadsdomstolentar också upp det förhållandet att enligt förslaget säljaren utom iundantagsfall skall stå hela ansvaret för force majeure. Man torde enUgtdomstolens uppfattning kunna utgå ifrån att de olägenheter som därigenom kandrabba säljaren i flertalet fall blir mindre än de olägenheter som uppstår fören konsument som tvingas vidbli ett köp, trots att varan på gmnd av forcemajeure inte kan avlämnas i rätt tid, och som således saknar möjlighet attfrigöra sig ifrån köpet och skaffa sig motsvarande prestation från annat håll.Domstolens uppfattning är därför att det är rimligt att i förevarandehänseende såsom skett lägga hela ansvaret på säljaren. Utredningensförslag om införande av krav på 1 e v e r a n s u p p- maningvid dröjsmål kritiseras bl. a. av företrädarna för konsumentintressen. KOanser att detta krav innebär en nyhet som knappast kan sägas gagnakonsumentskyddets sak. För att uppfylla kravet torde köparen praktiskt settvara tvungen att tillskriva säljaren i rekommenderat brev. Det skall därvidgöras klart att fråga är om leveransuppmaning. Det kan visserligen inteuteslutas att åtskilliga köpare utan svårighet klarar av detta krav på egetinitiativ. KO framhåller dock att grupper av köpare, för vilka en lagstiftningav nu förevarande typ är mest angelägen, inte så lätt kan antas iaktta denföreskrivna proceduren.