prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Föreställningen att man genom att benämna sättet för talans väckandeansökan i stället för stämning skulle avdramatisera skUlnadsmålen är enligttingsrättens mening verklighetsfrämmande. Partema i tvistiga skillnadsmål ärpraktiskt taget alltid biträdda av advokater och dessa har säkerligen ingasvårigheter att för sina huvudmän förklara de formaliteter som skall iakttas.Det som av parterna kan uppfattas som dramatiskt i en skilsmässoprocess ärsäkerligen inte benämningen på den handling varigenom förfarandet inleds utan istället den personliga dramatik som ligger i själva tvisten. Tingsrätten avstyrkeratt ett ansökningsförfarande med den utformning som föreslås i betänkandetinförs i vår lagstiftning. Ansökningsförfarandet bör liksom hittUls förbehållasde fall där parterna är ense om villkoren för äktenskapets upplösning. I andrafall bör om förfarandet i tvistemål liksom hittUls gälla.Tingsrätten anmärker vidare att förslaget inte innehåller några närmare reglerom I vilken form rätten skall konstatera huruvida betänketid är nödvändig ochvilka tidsfrister som skall gälla. Tydligt är att delade meningar understundomkan uppstå i vart fall beträffande frågan om betänketid erfordras eller ej.Tingsrätten anser att om betänketid skall ifrågakomma, detta alltid börutsägas i ett beslut. Mot sådant beslut bör särskUd talan kunna föras. Reglerhärom bör införas i förslagets 15 kap. 32 §. Som har nämnts anmärkertingsrätten vidare på den undanskymda plats som möjligheten att erhållainterimistiskt beslut har fått och föreslår att bestämmelsen härom i 15 kap. 11§ flyttas tUl 11 kap. ÄvenMalmö tingsrätt ifrågasätter om skillnadsmålen avdramatiseras genom attanhängiggöras genom ansökan i stället för genom stämning. Skall yrkande omäktenskapsskillnad kunna framställas av ena maken genom ansökan, bör enligttingsrättens mening även yrkanden om vårdnad och underhåll i samma mål kunnaske genom ansökan. Det måste enligt tingsrätten beaktas, att den av de sakkunnigaföreslagna ordningen innebär ett rent skriftligt förfarande även i tvistigafall, något som inte står i överensstämmelse med RB:s principer om muntlighet,omedelbarhet och koncentration. En skriftiig handläggning i de fall där makamaär ense i alla frågor är ett enkelt och smidigt förfarande. Då tvist rådermellan partema är däremot muntlig förhandling erforderlig, särskilt om någon avpartema saknar biträde. 1973: 32 248 anserdärför, att skillnadsmål skall företas till avgörande utan huvudförhandlingendast om ansökning om äktenskapsskUlnad gjorts av båda makama och hinder motansökningens upptagande inte möter. Att talan då väcks genom ansökan medförinte några olägenheter och överensstämmer med gällande ordning. I övriga fallbör talan väckas genom ansökan om stämnuig och handläggas på sätt som sker.Tingsrätten avstyrker bestämt införande av regler om skriftlig handläggning isådana fall. Tingsrätten vänder sig också mot de sakkunnigas förslag tillförenkling av forumreglerna i GB 15 kap. 4 §. Oavsett om de sakkuimigasförslag tUl handläggning av äktenskapsskUlnadsmål införs eller ej, kan denföreslagna forumregeln enligt tingsrättens mening inte förordas utom för de faUdär muntlig handläggning inte skall äga rum. Den part mot vilken en talan omäktenskapsskillnad riktas bör enligt sedvanliga rättegångsprinciper inte haskyldighet att inställa sig vid annan domstol än rätten i den ort, där han harsitt hemvist. Någon bärkraftig motivering för sitt förslag har de sakkunnigaenligt tingsrättens mening inte anfört. Även berör spörsmåletom talan i äktenskapsskillnadsmål skall väckas genom ansökan eller stämning.Tingsrätten anmärker att de sakkunnigas förslag innebär att frågan huravidaett mål om äktenskapssldllnad blir handlagt som ansöknmgsmål eller som stämningsmålberor på vUkendera parten som framställer av talan om äktenskapsskillnadföranlett yrkande om underhåll m. m. Lämpligheten av detta ifrågasätts av tingsrätten. Norrköpingstingsrätt ifrågasätter om det inte skulle vara möjUgt att föreskriva, att talani famUjemål över huvud taget alltid skall anhängiggöras genom ansökan, alltsåinte genom ansökan om stämning. Ansökningen måste ju under alla förhållandendelges motparten, om den inte har gjorts av båda partema gemensamt. Tingsrättenanser också att det i GB 11 kap. 3 § bör föreskrivas att det särskilda yrkandeom äktenskapsskillnad som skall framställas efter betänketidens utgång skallgöras skriftligen och att yrkandet skall delges motparten, om möjlighet finnsdärtill. Det får enligt tingsrätten förutsättas, att domstolarna tillhandahållerparterna blanketter till deras hjälp. Slutligen ifrågasätter tingsrättenupphävande av bestämmelsen om att underhållsbidrag till make vid väsentligtändrade förhållanden får utdömas endast om synnerliga skäl föreUgger, i fall dåsådant bidrag ej tidigare skulle ha utgått, GB 11 kap. 15 § i de sakkunnigasförslag. Det finns nämligen enligt tingsrätten med det av de sakkunnigaföreslagna systemet fara för att det döms till äktenskapsskillnad efterbetänketid utan att parterna låter jurist bedöma den aktuella situationen vidäktenskapsskillnadsdomen. Detta kan leda tUl att vårdnads- och underhållsfrågorinte blir bedömda på samma omsorgsfulla sätt som och kan medföra olyckligakonsekvenser för exempelvis barn. Underhålls- och vårdnadsfrågor kan ocksåkomma att aktualiseras först efter det att det har dömts tilläktenskapsskillnad och kanske leda till en ny i och för sig onödig processmellan makarna. I vart fall måste det enligt tingsrätten på något sättklargöras, att bestämmelsen inte utgör hinder för att pröva en efteräktenskapsskillnadsdomen väckt talan om underhållsbidrag, omunderhållsbidragsfrågan ej avgjordes genom äktenskapsskillnadsdomen eller därpåföljande deldom i äktenskapsskUlnadsmålet och ej heller särskilt avtalträffats. Föreningen anser atthandläggningen i de fall där betänketid skall förekomma bör ske i två mål ettsom slutar med dom på betänketid och ett som avslutas med äktenskapsskillnads- 1973: 32 249 domen.Ett sådant förfarande är enligt föreningen från processuell och teknisksynpunkt redigare än det föreslagna. anser det beklagligt, att desakkunniga inte redan i detta sammanhang begagnat tUlfället att komma tillrätta med de olägenheter, som den nuvarande regeln om obligatorisktstämningsförfarande i mål om underhåll leder tUl. Tingsrätten hänvisar tUl vadsom i denna del anfördes av familjerättskommittén i dess betänkande (SOU 1964:35 s. 337) Äktenskapsrätt och tiUägger att det i tingsrätten föranlett påtagligaolägenheter, att makar som är ense om en ändring av vad som blivit bestämt omvårdnaden genom en dom eller genom ett beslut kan vinna ändring däri genom enansökan, men att det anses erforderligt med stämning om de önskar ändring avvad som tidigare genom dom blivit bestämt i underhållsfrågan. Det har ocksåvisat sig råda olika uppfattningar bland tingsrättens ledamöter om det rättasättet att handlägga dylika frågor. Tingsrätten hemställer att den nu nämndafrågan upptas till behandling utan avbidan på den större genomgripande reformenav GB. påpekar de svårigheter somuppstår om ena maken är sinnessjuk. De lättnader de nya reglerna medger makesom vill skiljas blir Ulusoriska om det inte finns motpart som är rättskapabel.Med nuvarande regler som återfinns i FB är det ofta ovisst om legalställföreträdare kan förordnas. Med hänsyn härtill bör domstolama gesmöjlighet att ex officio förordna god man då sådan erfordras för att sinnessjukmake skall kurma företrädas i äktenskapsskillnadsmål. Övervägande antalet remissinstanser tillstyrkereller lärrmar utan erinran förslaget om avskaffande av återgångsinstitutet.Hovrällen för Nedre ställer sig dock kritisk till förslaget. Enligthovrätten har återgångsinstitutet såvitt känt fungerattUlfredsställande. Det kommer till användning förhållandevis sällan men kaninte sägas sakna praktisk betydelse. Med vår tids ökande internationella utbytefinner hovrätten det inte osannolikt att institutet kan komma att bli mera allmäntutnyttjat. De sakkunniga har, såvitt hovrätten kunnat finna, inte förebragtandra skäl för återgångsinstitutets avskaffande än intresset av enhetligaregler rörande upplösning av äktenskap samt den låga frekvensen avåtergångsfall. Att av dessa skäl nu avskaffa ett i och för sig lämpligtupplösningsinstitut finner hovrätten knappast rationellt. Visserligen skulle dei betänkandet föreslagna reglerna om äktenskapsskillnad komma att bättre än denuvarande svara mot de speciella behov beträffande rättsverkningar aväktenskapets upplösning som gör sig gällande i återgångssituationerna. I flerahänseenden skulle dock omotiverade sakliga ändringar bli följden av denföreslagna ordningen, främst såvitt avser delning av boet efter makes död samtmöjligheterna att ålägga ena maken skadeståndsskyldighet gentemot den andre. Desakkunniga har inte påtalat andra väsentliga brister i institutets nuvarandeutformning än att det förhåUandet, att ingen underhållsskyldighet mellanmakarna föreligger efter återgång, stundom kan ge olämpliga resultat. Denna olägenhetanser hovrätten dock kunna avhjälpas antingen genom att reglerna omunderhållsskyldighet i förslagets 11 kap. 14 § görs tiUämpliga eller genom att10 kap. 7 § i gällande GB ändras så, att möjlighet öpp- 1973: 32 250 nasatt i särskilda fall utdöma underhållsbidrag efter återgång. Att vid återgångden ekonomiska gemenskap som vid långvarigt äktenskap regelmässigt uppkommitmellan makarna inte ger upphov till likadelning av deras egendom torde, utifrånde sakkunnigas utgångspunkt, inte utgöra någon egentlig nackdel. Möjlighet förmake att i vissa fall vid återgång erhålla skadestånd av den andra maken kanenligt hovrätten inte heller sägas strida mot principen, att ena makens skuldinte längre bör tillmätas någon rättslig betydelse. De förhållanden som iförevarande fall konstituerar skuld hänför sig till situationen vidäktenskapets ingående och det krävs sålunda inte någon etisk bedömning avmakarnas äktenskapliga mellanhavanden. Om återgångsinstitutet dock finnes böraavskaffas, har hovrätten ingen erinran i och för sig mot de sakkunnigasöverväganden i denna del. i anser att återgångsinstitutetbör behållas vid tvegifte. tillstyrker förslaget men anser sigändå böra påpeka att det inte är logiskt motiverat att man i andraåtergångsfall än tvegiftessituationer inte kan döma till äktenskapsskillnadutan betänketid för makarna. Detta kan i vissa fall leda till stötanderesultat. Från lagteknisk synpunkt innebär det emellertid en fördel attreglerna om betänketid kan göras generella och tingsrätten vill därför intemotsätta sig förslaget i denna del. finner detotillfredsställande att där äktenskapsskillnad har sin reella grund iomständighet som motsvarar nu gällande återgångsskäl likadelning avgiftorättsgodset skall ske utom i sådana fall som anges i 13 kap. 3 § 1 dessföreslagna lydelse. Tingsrätten anser därför att bodelningsreglerna börkompletteras så att ett skäligt bodelningsresultat kan nås i dessa reellaåtergångsfall. Tingsrätten förutsätter vidare att skälighetsbegreppet i 11kap. 14 § i föreslagen lydelse får så förstås att vid prövning av fråga omunderhållsbidrag får beaktas inte bara ekonomiska förhållanden utan ävenomständigheter av annan art. För att inte stötande resultat skall uppkomma ärdet nämUgen nödvändigt att i vissa fall, där äktenskaps upplösning nu kanvinnas genom återgång, ha möjlighet att oavsett makarnas ekonomiskaförhållanden underlåta att ålägga den ena maken underhållsskyldighet mot denandra maken. Ett förtydligande av lagstiftningens innebörd i nu förevarandehänseende är enligt tingsrätten erforderligt. 4Vissa frågor om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar 4.1Giftorättsgemenskapens upphörande Övervägande antalet remissinstanser lämnar utanerinran förslaget i GB 11 kap. 6 § att egendom som make förvärvar efter det atttalan om äktenskapsskillnad väckts skall vara hans enskilda, om det döms tilläktenskapsskillnad eUer till boskiUnad på talan, som väckts innan talan omäktenskapsskillnad förfallit. anmärker att med hänsyn tiU RB:sbestämmelser om när talan skall anses väckt make som inte hunnit bli delgivenandra makens ansökan möjligen kan vara ovetande om inträdet avegendomsskillnad. Hovrätten för Nedre och Stockholmstingsrätt ställer sig kritiska tUl förslaget, som direkt avstyrks avtingsrätten. Hovrällen ansluter sig till uppfattningen att upphörandet avgiftorättsgemenskapen bör anknyta till tidpunkten för talans väckande. 1973: 32 251 struktionenav egendomsgemenskapens hävande finner hovrätten däremot mindre lämplig.Visserligen är problemen med en ordning med villkorlig giftorätt inte nya. Dehar redan nu sin motsvarighet vid boskillnad. Hovrätten framhåller emellertidatt boskiUnad inte är ett alltför vanligt institut och att boskUlnadsdomar i deallra flesta fall meddelas snabbt, varför det svävande rättstillståndet nästanalltid kommer att vara så att det saknar praktisk betydelse.Annorlunda ställer det sig med äktenskapsskillnad. Äktenskapsskillnadsmål ärvanliga och tiden för deras anhängighet skulle med den föreslagna ordningengenomsnittligt komma att bli lång. Ett stort antal äktenskapsskillnadsmålskulle därför alltid komma att vara anhängiga vid domstolarna. Detta skullemedföra att det i inte obetydlig omfattning skulle förekomma egendom,beträffande vilken frågan om dess natur av giftorättsgods eller enskild egendomvore svävande. Otvivelaktigt måste det med tanke på trygghet och snabbhet iomsättningen vara en nackdel om så blev fallet. Hovrätten ifrågasätter därförom inte giftorättsgemenskap borde vara med slutgiltig verkan utesluten iegendom som förvärvats efter det talan väckts om äktenskapsskillnad. En sådanordning skulle visserligen på sätt de sakkunniga närmare utvecklar medföravissa nackdelar, men i betraktande av att med all sannolikhet det även förframtiden kommer att vara så, att talan om äktenskapsskillnad i de allra flestafall leder till äktenskapets upplösning, anser hovrätten att nackdelarna inteär så framträdande, att de överväger fördelen av reda och klarhet iegendomsförhållandena. anser att utredningens förslag omvillkorlig giftorätt medför rättsosäkerhet under denna tidbeträffande makarnas ekonomiska förhållanden. En regel som den nuvarande vidhemskillnad är enligt tingsrätten att föredra eftersom makarna då redan underbetänketiden helt kan överblicka sin ekonomiska situation och själva råda överden egendom som de förvärvar. finner förslaget om att giftorättenupphör då talan om äktenskapsskillnad väcks, men endast om inom visstid därefter dom på äktenskaps- eller boskillnad följer, väl motiverat.Tingsrätten anser däremot inte att de sakkunniga anfört tillräckligt vägandeskäl för att giftorätten skall gälla fullt ut då make avlider under betänketiden.Det gör inte heller , som finner den föreslagna ordningenotillfredsställande och ägnad att förorsaka många onödiga bekymmer. Fredrika-Bremer-Förbundet finner tanken bakomförslaget'till ändringar i 11 kap. 6, 7 och 8 §§ vällovlig men vUl ändåuttrycka viss tveksamhet om detta förslag med hänsyn till de praktiskasvårigheter det medför. kyrkobröderna, som villbehålla hemskillnadsinstitutet, anför att de sakkunnigas förslag om en latentgiftorätt i nyförvärvad egendom från den dag talan om äktenskapsskillnad väcksbör utsträckas att avse även talan om hemskillnad. anmärker i anslutning till 11 kap.9 § i förslaget att de sakkunnigas konstaterande att nu gällande lag i praxistolkats så att avskUjande inte får äga rum förrän det slutUgt har dömts tillhem- eller äktenskapsskillnad inte torde vara riktigt. Tingsrätten hänvisarhärvid till GB 15 kap. 28 § och tUl , Svensk familjerättspraxis, 4:euppl. Hovrätten för Nedre och Falu tingsrättifrågasätter om den föreslagna ändringen av 13 kap. 2 § verkligen leder tillavsett resultat och om lagrummet inte bör ändras i konsekvens med 11 kap. 6 § iför- 1973: 32 252 slaget.Hovrätten påpekar att 13 kap. 2 § i sin nya lydelse inte såsom de sakkunniga fömtsätterinnefattar enbart formella följdändringar utan en inte oväsentlig ändring isak. Enligt nu gällande rätt upphör egendomsgemenskapen mellan makarna i ochmed att hemskillnad vunnits, och för gäld som tillkommit före nämnda tidpunktoch för vilken make häftar skall han i princip vid bodelningen tilläggastäckning av sitt giftorättsgods. Även med avseende på boskillnad råderkongruens mellan tidpunkten för egendomsgemenskapens upphörande ochgäldtäckningsre-geln. Enligt den föreslagna ordningen upphöregendomsgemenskapen mellan makarna, om det döms till äktenskapssldllnad, dåtalan om äktenskapsskUlnad väckts. Make skall emellertid enligt 13 kap. 2 §tillläggas täckning av sitt giftorättsgods för honom åvilande gäld som tUlkommitäven efter nämnda tidpunkt, nämligen ända fram till dessäktensskapsskUlnad vunnits. Även för det fall att det döms till boskillnad påtalan, som väckts innan talan om äktenskapsskillnad förfallit, kommer det attråda inkongruens mellan tidpunkten för egendomsgemenskapens hävande - dagendå talan om äktenskapsskUlnad väcktes och den tidpunkt intill vilken gäld,som skall täckas av giftorättsgods, kan ha uppkommit dagen för ansökningenom boskillnad. Tingsrätten framför motsvarande synpunkter. Förslaget om ändring av 13 kap. 3 §, som innebäratt i stället för hälftendelning av makarnas giftorättsgods i vissa fall kanträda delning efter annan gmnd, tiUstyrks eller lämnas utan erinran avflertalet remissinstanser, vUka anser att jämkningsregeln fyller ett behov ochatt det är tillfredsställande att möjligheten för kränkt make att erhållaskadestånd slopas. Några remissinstanser anser dock att skadeståndsregelnfyller ett behov och att Ukadelningsprincipen bör kunna frångås även på grundav att ena maken har skuld till äktenskapets upplösning. Förut har nämnts attFalu tingsrätt finner det önskvärt att 13 kap. 3 § kompletteras på sådant sättatt en bodelning som tUlfredsställer vederbörliga skälighetskrav kan nås i defall där äktenskapsupplösning kommer till stånd på en reell grund, sommotsvarar nu gällande återgångsskäl, och där förhållandena är sådana att detframstår som stötande att inte kunna frångå likadelning annat än under denförutsättning som anges i de sakkunnigas förslag. tingsrättifrågasätter om inte möjligheten till avvikelse från likadelningen bör utvidgasså att likadelningsprincipen kan frångås i vart fall då ena maken på ettanmärkningsvärt sätt handlat otillbörligt mot den andra maken. Tingsrätten ifrågasättervidare de sakkunnigas förslag att i stället för likadelning införa enskälighetsbedömning. En sådan regel kan om inte makarna enas medförarisk för ett långdraget och kostsamt förfarande mför sldftesman eller enprocess med vidlyftig utredning om makarnas ekonomiska förhåUanden.Tingsrätten medger dock, att det möter svårigheter att formulera mera konkretagrunder. Frågan torde böra utredas ytterligare. Även anser att domstolen, när synnerliga skäl föreligger, dvs. närena maken har skuld till äktenskapets upplösning, skall kunna tillerkänna andramaken egendom utöver vad som eljest skulle ha tillfallit honom vidbodelningen. Filadelfiaförsamlingen i och anser heltallmänt att ena makens skuld till äktenska- 1973: 32 253 petsupplösning måste få konsekvenser för den ekonomiska uppgörelsen mellan makamaefter skilsmässan. Norrköpingstingsrätt finner det vara av värde att makes skuld till äktenskapetsupplösning Inte blir av betydelse för hur bodelningen skall ske. Skulden hardock f. n. inte i praktiken den betydelsen att skadestånds storlek utmätsefter graden av skuld. I stället är det så att förekomsten av skuld blir enförutsättning för att skadeståndsfrågan skall komma upp vid domstol. Det finnsemellertid fall vid äktenskaps upplösning då det oberoende av om någon skuldkan konstrueras och av om äktenskapet varat eller inte synes finnasanledning att jämka likadelningsprincipen. Det kan exempelvis vara fråga om enman som mot hustruns vilja lämnar familjen. Makarna kan ha ett stort antal barnoch vara bosatta i egen villa eller i bostadsrättslägenhet. I ett sådant falloch i liknande fall synes någon möjlighet böra finnas att göra undantag frånlikadelningsprincipen så att inte hustrun och barnen tvingas att lämna sinbostad och den svåra situation som familjen råkar i på grund av mannens viljaatt lämna famUjen ytterligare försvåras. Sådana fall som har angetts tordeenligt tingsrätten i själva verket inte vara ovanUga. Att de mte så ofta kommerunder domstols prövning beror på att med advokats hjälp bodelning sker på detsättet att hustran skadeståndsvägen tUlförsäkras rätt till bostaden i sambandmed en preliminär överenskommelse om bodelning som görs innan skUlnadsmåletanhängiggörs. Tingsrätten anser att det inte endast i fråga som berör bostadkan vara rimligt att jämka likadelningsprincipen. Om de sakkunnigas förslaggenomförs finns risk för att underhandsöverenskommelser inte kan uppnås likalätt som , eftersom make inte kan hota att dra skuldfrågan inför domstol. Desakkunniga har inte velat föreslå någon lösning av bodelningsfrågan som skullekunna föregripa deras fortsatta arbete. Tingsrätten anser emellertid inte, attdet skulle vara att föregripa det fortsatta arbetet, om det i GB 13 kap. 3 §Inflöt ett tillägg av innebörd att, när synnerliga skäl föreligger, avsteg frånlikadelningsprincipen kan göras även om äktenskapet varat längre än blott korttid. Flera remissinstanser anmärker att den föreslagnajämkningsregeln är olämpligt utformad och kommer att medföra tolkningsproblemoch bodelningstvister. Föreningen förmodarsålunda att det kommer att uppstå svåra tolkningsfrågor och skiftande praxisbåde när det gäller att bedöma om ekonomisk gemenskap av betydelse uppkommiteller ej och när det gäller skälighetsprövningen vid delning efter annan grund.Då det förutsklckas att familjelagssakkunniga under sitt fortsatta arbetekommer att ta upp frågan om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar i desshelhet, vill föreningen föreslå att man f. n. inte lagstiftar om ettprovisorium av detta slag. påpekar att jämkningsregeln förutsätterflera skälighetsavgöranden, nämligen i vad mån föreliggande ekonomisk gemenskapär av betydelse, huruvida äktenskapet kan betecknas som kortvarigt och vad somkan vara skälig delningsgrund. Dessa avgöranden ankommer på skiftesman ommakarna ej är ense. Hovrätten finner olämpligt att skiftesmannen sålunda kanställas inför ömtåliga bedömanden och tvingas välja mellan olika delningsprinciper.En möjlig ordning är att frågan om jämkning får prövas av rätten iskUlnadsmålet, om den redan då aktualiseras. Men om så inte har skett, börskiftesmannen vara oförhindrad att avbryta bodelningen i avvaktan på att partutverkar ett besked av rätten i jämkningsfrågan. För att göra jämkningsregelnnågot mindre vag och tänjbar kunde över- 1973: 32 254 vägasatt ge den det innehåUet att jämkning skall ske i fall då likadelning skulle geresultat som är uppenbart obilligt. ifrågasätter, om intetalan om regelns tiUämpning bör väckas i äktenskapsskillnadsmålet och fråganavgöras av domstol, eftersom förutsättningarna för tillämpningen är mycket vagtangivna och svårligen kan anges på annat sätt som en tillämpningkommer att kunna bli av avgörande betydelse för lösningen av underhållsfråganoch för makarnas borgenärer. framhåller att fråganhuruvida ekonomisk gemenskap av betydelse uppkommit eUer Inte säkert kanbedömas på olika sätt av makarna. Det kan också föreligga olika uppfattningar ifrågan om äktenskapet varat . I denna fråga förmodar tingsrätten dockatt praxis snart kommer att kunna ge ledning. Även ,kyrkobröderna och anmärker att jämkningsregeln är vagt formulerad och hemställer omprecisering av lagtexten. i anmärkeratt den särställning som getts arv, gåva och testamente kan te sig föråldradoch omotiverad i förhållande tUl behandlingen av vad ena parten genom goda arbetsinkomster utöver vad som rimligen åtgått för gemensam konsumtion under äktenskapet sparat eller investerat av motsvarande storleksordning. Man torde kunna skiljasig till pengar även i sistnämnda fall påpekar .