prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Samhälletsbehov av insyn och kontroll kan lyckas vara större i fråga om den verksamhetsom drivs av vägföreningar än såvitt avser den samverkan mellan fastighetsägaresom regleras i lagen om förvaltning av samfälligheter. Vägföreningsinstitutetär i första hand avsett för tätortsförhållanden där vägfrågoma intimt hängersamman med bebyggelseplaneringen. föreligger emellertid frånplansynpunkt inte längre anledning alt göra samma skUlnad meUan tätbebyggelse-och glesbygdsområden som . I fråga om vissa gemensamhetsföretag enligtanläggningslagen torde utan vidare kunna konstateras att de både genom sin art och omfattninghar större betydelse för samhällsplaneringen än t. ex. ett mindre vägföretag pålandsbygden. Vad som sagts gäller bl. a. flertalet av de gemensamhetsanläggningarsom kan bli aktuella vid nyexploatering eller sanering av större bostads- ellerfritidsområden. Samhället har emellertid också andra väsentliga intressen attbevaka i detta sammanhang. Utförandet och skötseln av en gemensamhetsanläggningkan sålunda vara angelägenheter som har samband med mUjö- ochnaturvårdsfrågor. Detsamma gäller skötseln av marksamfälligheter. Mot bakgrandhärav föreslås i promemorian att i den nya lagen tas in föreskrifter sominnebär att efter särskUd prövning får förordna attsamfällighetsförenings styrelse skall bestå av flera ledamöter än som anges istadgarna samt utse särskild ledamot i styrelsen. Styrelseledamot som tillsattsi denna ordning får inte bara möjlighet till insyn i föreningens verksamhet ochskötsel. Genom sin medverkan vid styrelsesammanträden och föreningsstämmor fårhan också tillfälle att direkt påverka förvaltningen. Han blir slutligen ävenbehörig att föra talan mot beslut som fattats på föreningsstämma. Vad angår frågan om behovet av skydd för samhällsintressenav mera speciell natur påpekas i promemorian att 5 § bysamfällighetslagen innehållerbestämmelser om skogsvården på samfälld mark. När rätten prövar reglemente förförvaltning av samfällighet som helt eller delvis utgörs av skogsmark skallrätten sålunda bl. a. tUlse att i reglementet meddelats bestämmelser somtryggar en tillfredsställande skogsvärd. Innan reglementet fastställs skallyttrande inhämtas från skogsvärdsstyrdsen. Bestämmelserna i 5 § bysamfällighetslagen avser särskiltalt tillgodose en planmässig skötsel och frän skogsvårdssynpunkt lämpligbehandling av mera omfattande skogsområden. Det förutsätts inte atttillämpningen av bestämmelserna skall medföra krav på upprättande av enfullständig hushållningsplan. Vad som i allmänhet behövs är sålunda vissaenklare föreskrifter om skogsvård, t. ex. att avverkning skall ske i enlighetmed anvisning eller utsyning av skoglig myndighet eller dess organ samt attkulturåtgärder skall företas efter sådan anvisning (NJA II 1922 s. 213). Bestämmelserna börses mot bakgrund av den vid lagens tUlkomst gällande lagstiftningen omskogsvård. Huvudsyftet bakom lagen (1903: 79 s. 1) angående vård av enskildasskog var att sörja för tillfredsställande återväxt efter avverkning. I 1 §skogsvårdslagen (1948: 237) finns emellertid numera föreskrifter som klartanger att skogsmark bör skötas så att tillfredsstäUande ekonomiskt utbyte vinnsoch, såvitt möjligt, i huvudsak jämn avkastning erhåUs. reglerom utnyttjande av skogsmark torde i allt väsentligt vara ett uttryck för sammaprinciper som man önskat tillgodose med stöd av bysamfällighetslagens särbestämmelserom skogsvård. I promemorian anförs att någon motsva-, righettill dessa bestämmelser därför inte bör tas upp i den nya lagen. I praktikenbör detta inte innebära någon sänkning av de krav som f. n. gäller i fråga omskogsvården på samfälld mark. Det bör för övrigt uppmärksammas att, i de falldå hänsynen till allmänna skogsvärds-intressen av ett eller annat skäl påkallarsärskUd uppmärksamhet vid förvaltningen av samfällighet, möjlighet alltidföreligger för skogsvärds-styrelsen att göra framstäUning till omrepresentation i samfällighetsföreningens styrelse. Inteheller i övrigt torde det enligt promemorian finnas något behov av att i lagenom förvaltning av samfälUgheter införa bestämmelser om skydd för specieUasamhällsintressen. Remissyttrandena.Älvdalens samt och jordägande socknemän framhåller att de har ettmycket bra samarbete med . Förslaget att skall fåförordna att samfällighetsförenings styrelse skall bestå av flera ledamöter änsom anges i stadgarna samt utse särskUd ledamot i styrelsen är emellertidonödigt. Det skulle också lätt kunna försämra det goda samarbetet. Enligt lantbruksstyrelsenfinns det inte skäl att genereUt öppna möjlighet för staten att utse ledamöteri samfällighetsförenings styrelse. Det finns typer av samfälligheter däranordningen är lämplig, liksom det också finns andra där den inte är lämplig.Vad som framförallt talar emot anordningen är att den i mänga fall kommer attmedföra att intresset dämpas för att bilda samfälligheter. Liknande synpunkterframförs av lantbrukarnas riksförbund och av i ,som anser att det finns anledning att begränsa omfattningen av offentligt utseddastyrelseledamöter tUl sådana fall då den offentliga insynen verkligen bedömssom nödvändig. framhåller också att det är väsentligt att enoffentligt utsedd ledamot genom föreskrifter fär direktiv för sitt handlande.Sådana durektiv saknas nu för ledamot i vägförenings styrelse,vilket medfört problem. påpekar altlänsstyrelsen enligt promemorieförslaget ges möjlighet att tillsätta ettobegränsat antal styrelseledamöter, vUka följaktligen skulle kunna bilda majoriteti styrelsen. Detta är, framhåller hovrätten, något för hittillsvarande svenskassociationsrätt alldeles unikt. Enligt hovrätten bör det vara tillräckligt attlänsstyrelsen får rätt att utse en särskUd ledamot. Medhänsyn till den olika strukturen hos de samfälligheter, på vilka lagen avsesbli tillämplig, ifrågasätter i , om intevissa särregler behövs i fråga om sådana samfälligheter där en meroffentiigrättslig anknytning föreligger. Särregler av detta slag kan vara avbetydelse när det gäller upplösning av samfällighetsförening. Självaförvaltningsformen är av stor betydelse och delägarförvaltning torde varamindre lämplig i de fall där offentligrättsliga inslag föreslår alt samfällighetsförening för förvaltningav gemensamhetsanläggning som förutsatts i fastställd stadsplan eUerbeskrivning till sådan plan inte får upplösas utan samtycke,om anläggningen finns kvar. Likavälsom det allmänna bör kunna aktivt medverka till att en fungerandesamfällighetsförvaltning tUlskapas bör det allmänna enligt kommunsåsikt ha möjlighet att verka för att en fungerande förvaltning bevaras. Därförbör syssloman kunna förordnas även när det allmännas intressen påkallar det. Avmotiven till promemorieförslaget synes framgå att sådant förordnande skallkunna komma i fråga bara för tUlvaratagande av enskUda intressen. Attlänsstyrelsen vid sidan av skall bevaka de allmänna intressenai samband med tUlkomsten av en gemensamhetsanläggning synes enligt Stockholmskommun vara godtagbart. Sedan anläggningen bringats i funktion skall dennabevakningsuppgift dock endast tillkomma . Det förefaller kommunensom om det vid drift av t. ex. en gemensam värmecentral skuUe legat närmare tUlhands att samhäUskontroUen utövades av ett primärkommunalt organ. 3.4.5.8Gemensam förvaltning av flera samfälligheter Promemorieförslaget.Ett genomgående drag i gällande lagstiftning om förvaltning av samfälligheterär, påpekas det i promemorian, att de organ som inrättas för detta ändamålförvallar endast en enda anläggning eller samfällighet. Som en anläggningbetraktas därvid i allmänhet vad som omfattas av samma förrättningsbeslut.Såvitt avser LGA torde detta gälla även i sådana fall då praktiska skäl ansettsmotivera att vad som från teknisk synpunkt framstår som olika anläggningarinrättas vid samma förrättning. I fråga om vägföretag innebär inte heller eneventuell sektionsuppdelning något avsteg från nämnda princip. Vad slutUgenavser marksamfäUigheter torde i allmänhet gälla att mark som vid sammaförrättning avsatts för visst ändamål utgör en samfällighet även om markenbestår av flera särskilda områden. Att det emeUertid i en del faU kan varasvårt att avgöra vad som utgör en samfällighet har belysts under förarbetenatiU FBL (jfr prop. B 81). Nuredovisade förhållanden kan leda tiU att samma fastigheter ingår i ett flertalassociationer som förvaltar olika anläggningar eller marksamfälligheter.Delaktighetsförhållandena i de skUda förvaltningsobjekten kan vara mer ellermindre enhetiiga. Situationer av detta slag kan förekomma för alla slag avfastigheter men torde vara speciellt vanliga beträffande fastigheter inomområden med likartad bebyggelse, t. ex. egnahems- eller fritidsfastigheter. Detbehöver inte råda någon tvekan om att det inte kan vara rationellt att sammefastighetsägare måste bevaka sina intressen i ett flertal skUdaförvaltningsorganisationer. I de faU då ddägarkretsen är enhetlig kan visserligen,som påpekats under förarbetena tUl LGA (prop. 1966: 12S s. 122), en del avolägenheterna undvikas genom att samma personer utses till styrelseledamöter ide olika associationerna och förvaltnings-åtgärderna samordnas på lämpligtsätt. Uppenbart är emellertid att denna utväg inte aUtid står till buds. I denmån den kan begagnas framstår den dessutom mer eUer mindre som en nödlösning. Detligger enligt promemorian i öppen dag att en uppdelning på flera mindreförvaltningsenheter kan innebära ett slöseri med tillgängliga administrativakrafter och en onödig fördyring av de direkta förvaltningskostnaderna.Föratsättningama för att förvaltningen skall kunna drivas på ett ändamålsenligtoch effektivt sätt förbättras som regel, om associationerna blir större och fårökade resurser. Betydelsefulla besparingar bör framför aUt kunna göras i falldär man anlitar avlönad arbetskraft för administrativa uppgifter eller andragöromål. En samordnad förvaltning kan dessutom underlätta en anskaffning ochett ekonomiskt utnyttjande av lämpliga tekniska hjälpmedel eller annan utrustning.Även vid andra inköp eller vid försäljning av produkter lär en samordning kunnamedföra påtagliga vinster. Mot bakgrund av dessa överväganden framstår det somangeläget att den nya lagen medger att samfäUighetsförening förvaltar mer änen anläggning eUer samfällighet. Iförslaget till anläggningslag har föratsätts att skilda andelstal skall kunnabestämmas för kostnader som avser anläggnings utförande samt för kostnader somavser dess drift. Om så har skett är det nödvändigt att samfällighetsföreningenhar sin förvaltning uppdelad på flera verksamhetsgrenar. De särbestämmelsersom behövs i detta hänseende bör enligt promemorian ha följande innebörd.Styrelsen skall när den upprättar utgifts- och inkomststat för föreningenbehandla varje verksamhetsgren för sig. Gemensamma inkomster och utgifter skallfördelas efter vad som är skäligt. Om uttaxering sker skall varje verksamhetsgrenredovisas för sig i debileringslängden. Medel och andra tUlgångar som hänförsig enbart tUl viss verksamhetsgren får inte användas eller utmätas för ändamålsom faller utanför verksamhetsgrenen. Sådana medel får inte hellersammanblandas med andra medel. De från praktisk synpunkt mest betydelsefullaåterverkningarna av nu nämnda särregler är sålunda i huvudsak avbokföringsmässig natur. En uppdelning av verksamheten på flera grenarförutsätter även vissa undantag från huvudreglerna om medlems befogenhet att tadel i föreningens angelägenheter. Det bör därför föreskrivas att vidföreningsstämmas behandling av fråga som rör enbart viss verksamhetsgren endastde medlemmar som är bidragsskyldiga tUl denna verksamhetsgren har rätt altdelta och utöva rösträtt. Ipromemorian anförs att den situation som uppstår när en förening förvaltarflera samfälligheter med oenhetliga delaktighetsförhållanden iallt väsentiigt torde bli densamma som när förvaltningen av en enda samfälUghetär uppdelad på flera verksamhetsgrenar. De bestämmelser som berörts tordedärför kunna ges motsvarande tUlämpning i fråga om sådan gemensam förvaltaing.Föreligger ingen skiljaktighet i fråga om delaktigheten i de skildasamfällighetema, behöver någon uppdelning av verksamheten i olika grenar inteske. Fråganom gemensam förvaltning av flera samfälligheter kan aktualiseras i olikasituationer. Vid bUdande av ny samfällighetsförening kan det ofta finnasanledning överväga om inte även annan samfällighet söm står underdelägarförvaltning lämpligen bör ingå i den tUlämnade föreningensverksamhetsområde. Har åter annan samfällighet som med hänsyn tUldelägarkretsens sammansättning, sin lokala belägenhet eller verksamhetens arthar viss anknytning till den aktuella samfälligheten redan ställts underförvaltning av samfällighetsförening, kan det vara naturligt att pröva om inteden mest ändamålsenliga lösningen är att denna förenings verksamhetsområdeutökas till att omfatta även den aktuella samfälligheten. Två eller flerabefintliga föreningar torde också inte sällan få anledning att överväga om inteett samgående bör komma till stånd. Iförstnämnda faU, dvs. vid nybUdning av förening, kan'den situationen föreliggaatt delaktighetsförhållandena i de aktuella samfällighetema är enhetiiga.Eftersom det i sådant fall knappast kan finnas några rationella skäl som talarför att förvaltningen omhänderhas av flera rättssubjekt, bör det enligtpromemorian vara tillräckligt att en av delägarna begär att samfällighetsföreningskall bUdas. Om skiljaktigheter föreligger i fråga omdelaktighetsförhållandena, är det däremot inte utan vidare klart alt ettsamgående alltid ställer sig fördelaktigt för delägarna. Med hänsyn härtUlföreslås alt det i dessa fall skall krävas att en majoritet av delägarna ivarje samfällighet är ense om att gemensam förening bör bildas. Anledninganses inte finnas att för beslut i sådant ärende ställa upp andra krav än somskall gälla för beslut om antagande av stadgar, dvs. enkel majoritet vidröstning efter huvudtalet. En föreningsbUdning av det slag som det här ärfråga om torde i praktiken alltid föregås av gemensamma överläggningar omskilda vUl-. kor för samgåendet, främst då om stadgarnas utformning. Det efterföljandebeslutet om antagande av stadgar kommer därför normalt endast att innebära enbekräftelse av tidigare överenskommelser. Det sägs vara naturligt alt samtligadelägare i samfällighetema vid gemensam omröstning antar stadgarna och utserstyrelse. Detär inte helt uteslutet att en minoritet av delägare i visst fall kan vilja göragäUande att ett beslut om bildande av gemensam förening i strid motderas berättigade intressen. Missnöje kan även tänkas förekomma i fråga om deantagna stadgarnas innehåll. Såvitt avser förstnämnda situation torde detenligt promemorian inte finnas behov avannat skydd för minoriteten än det som följer av den allmänna bestämmelsen attdelägare får föra talan mot beslut vid sammanträde för bUdande avsamfällighetsförening, om han anser alt beslutet medför avsevärd olägenhet förhonom. Motsvarande möjlighet kommer att föreligga i de fall då missnöjet gäUerstadgarnas innehåll. I detta fall tillkommer den garanti mot ett otUlbörligtåsidosättande av berörda enskUda intressen som ligger iregistreringsmyndighetens granskning (se avsnitt 3.4.5.6). Utantvivel är det ofta lämpUgt att en samfällighet som är i behov av en permanentförvaltningsorganisation ansluts till en redan bUdad samfällighetsförening istället för att en ny sådan förening bildas för att sköta förvaltningen. Ensådan anordning sägs i promemorian kunna inte bara bli till gagn för samtligaberörda delägare utan också på bästa sätt tiUgodose de aUmänna intressena. Medhänsyn härtUl anses det lämpligt att den som förordnats att hålla sammanträdeför bildande av samfällighetsförening får behörighet att oberoende av särskUtyrkande undersöka om det inte redan finns någon samfällighetsförening tUlvilken den aktuella samfälligheten med fördel kan anslutas. Är dettaförhållandet bör nästa åtgärd bli att han tar kontakt med föreningens styrelseför att få kännedom om dess inställning till frågan och, vid positivt svar, förnärmare underhandlingar om vUlkoren för samgåendet. Vad som i detta sammanhangkan bli aktuellt att preliminärt ta ställning till är, påpekas det ipromemorian, bl. a. frågorna om behövliga stadgeändringar och om ekonomiskreglering mellan delägarna i de oUka samfällighetema. Om enighet kan uppnäsoch föreningens representanter ger sitt samtycke till anslutningen, bör omröstningi frågan ske vid sammanträde med delägama i samfälligheten. Beslut omanslutning bör kunna göras beroende av att de stadgeändringar som föreningensedermera måste göra för all anslutningen skaU komma till stånd får visst ibeslutet närmare angivet innehåll. I den mån föreningens medlemmar inte redani ett förberedande skede av förhandlingarna haft tillfälle att uttala sinuppfattning om den tUlämnade anslutningen, kommer de i varje fall alltid attfå möjlighet därtill i samband med behandlingen av frågan om ändringarna avföreningens stadgar. För gUtigt beslut i sådan fråga krävs enligt vad somföreslagils i avsnitt 3.4.5.6 att beslutet har biträtts av minst 2/3 av deröstande. Godtar föreningsstämman inte förslaget om stadgeändringar, har fråganom anslutning förfallit. Delägarna i samfälligheten bör då kallas till nyttsammanträde för behandling av frågan om bildande av en egen förening. Närtvå befintliga samfällighetsföreningar önskar få till stånd en gemensamförvaltning torde enligt promemorian det mest naturliga tillvägagångssättetvara alt den ena föreningen uppgår i den andra, dvs. De frågor sombör lösas i ett sådant fall är i allt väsentligt desammasom när en samfällighet under delägarförvaltning skall anslutas till en redanbildad förening. Del bör naturligen ankomma på föreningamas styrelser att föraförhandlingar om fusion och träffa avtal i frågan. En fusion kräveruppenbarligen att den övertagande föreningens stadgar ändras. Med hänsyn tillfrågans stora vikt torde även den överlåtande föreningens stämma böra taställning till den. Lämpligen bör detta ske innan frågan om stadgeändringbehandlas på stämma med den övertagande föreningen. I praktiken torde det sannoUktofta visa sig ändamålsenligt att de båda föreningarnas stämmor hålls i anslutningtill varandra. Beslutad fusion bör inte anses genomförd förrän fusionsavtaletoch därav föranledda ändringar i den övertagande föreningens stadgar harregistrerats. Dessa registreringsåtgärder bör ske . Detframhålls i promemorian att förekomsten av föreningar som förvaltar flerasamfälligheter inte heller behöver föranleda några komplikationer med avseendepå den reglering som gäller upplösning av samfällighetsförening. Vad sombehövs är sålunda endast särbestämmelser om att upplösning i vissa fall skallersättas med avveckling av den verksamhetsgren som viss samfällighet utgör. Remissyttrandena.Promemorieförslaget har i denna del genomgående tUlstyrkts eller lämnats utanerinran vid remissbehandlingen. Flera positiva omdömen avges. Exempelvisbetecknas förslaget av i som mycket lämpligt. 3.5.1Utformningen av en ny lag om förvaltning av samfälligheter Debestämmelser som f. n. gäller om förvaltning av företag för fastighetssamverkanär splittrade på olUca lagar. Splittringen leder till att samverkansföretagför skUda ändamål men med i huvudsak samma ddägarkretsar inte förvaltas avsamma organisation och efter enhetliga principer. De nuvarande bestämmelsernaär också i väsentliga delar föråldrade eller behäftade med andra brister. Ipromemorian föreslås därför att bestämmelser som skall gälla för förvaltningenav det helt övervägande antalet gemensamhetsbUdningar samlas i en gemensam lagsom innehåller en modern, ändamålsenlig och i största möjliga utsträckningenhetiig reglering av förvaltningen. Förebild till regleringen har hämtatsfrämst från LGA men även från lagen om ekonomiska föreningar och 2 kap. EVL. Grunddrageni promemorians förslag till lag om förvaltning av samfälligheter har fått ettuteslutande positivt mottagande vid remissbehandlingen. Också jag finnerförslaget väl ägnat att läggas till grund för laestiftning. Denomständigheten att termen samfällighet inte har samma betydelse i förslagettill anläggningslag som i FBL innebär bl. a. att benämningen lag om förvaltningav samfälligheter är något oegentiig. Någon risk för missförstånd torde dockknappast uppkomma och en bättre benämning synes svår att finna. Inte hellerhindrar benämningen att nya kategorier av gemensamhetsbildningar förs in underlagens tillämpning . Jag finner därför inte anledning att frångåpromemorieförslaget i fräga om lagens benämning. Marksamfälligheter förekommer i stor omfattning och för skiftandeändamål. I promemorian föreslås att lagen om förvaltning av samfälligheterskall vara generellt tillämplig på detta slag av samfälligheter. Promemorieförslaget har idenna del inte föranlett några invändningar vid remissbehandlingen. Även jagansluter mig helt till förslaget. Frågan huruvida vissa speciella slag avmarksamfälligheter bör undantas från lagens tUlämpningsområde behandlas i det följande. På en del håll finns fortfarande kvar vissa gemensamhetsbildningar somhar sitt ursprung i äldre tiders rättsförhållanden. Hit hör s. k. äktasockenallmänningar, vilka f. n. enligt 13 § lagen (1930: 251) om kommunalstyrelsepå landet förvaltas av mantalskommun genom beslut på jordbraksstämma. I någrafall, som redovisas i promemorian, har mantalskommun dessutom förvärvatfastigheter, som förvaltas på samma sätt som sockenallmänningar. Enligt promemorieförslagetskall lagen om förvaltning av samfälligheter tUlämpas på all nu nämnd egendommed därtill knutna kassor. Utanför den föreslagna lagens tillämpningsområdefaller däremot s. k. oäkta sockenallmänningar, som förvaltas enligthäradsallmänningslagen, saml s. k. sockenmagasin och de andra slag av kassorsom nu är underkastade jordbraksstämmoförvaltning. De jordägande socknemänneni , och anför att promemorieförslaget för deras del innebäratt antalet förvaltningsorganisationer kan minskas. Förslaget är dockotillfredsställande såtillvida att förvaltningen av besparingsskogenfortfarande kommer att vara särreglerad i allmänningsskogslagen. Jag har givetvisförståelse för socknemännens synpunkt att det skulle vara tUl fördel omförvaltningen av all egendom med i stort sett samma delägare kunde anförtros åten enda organisation. Bland de olika samfälligheter som förekommer kanallmänningsskogarna i och sägas inta en särställning.Motsvarande gäller häradsallmänningama. Med hänsyn till de speciella problemsom möter i fråga om dessa gemensamhetsbildningar anser jag mig inte kunna idetta samman- hängta upp frågan om att låta dem omfattas av den nya lagens tillämpningsområde.De nackdelar som följer av att flera förvaltningsorganisationer krävs församfälligheter med huvudsakligen samma delägare torde åtminstone tUl en vissdel kunna elimineras genom att samma personer utses till funktionärer i deskilda organisationerna. Promemorieförslaget,som i denna del inte i övrigt föranlett någon erinran vid remissbehandlingen,är enligt min mening väl avvägt och bör därför läggas till grund förlagstiftning. Bestämmelser om förvaltning av samfällt fiske finns f. n. i 24 § lagenom rätt till fiske. Fritidsfiskeulredningen har i betänkandet (SOU 1968: 13)Fritidsfisket föreslagit att dessa bestämmelser ändras och kompletteras med ensärskild lag om förvaltning av samfällda fisken. Syftet medfritidsfiskeutredningens förslag är att åstadkomma en förvaltningsform sominnebär att delägama genom bindande beslut kan avgöra frågor om nyttjande ochupplåtelse av samfällt fiske. Enligt promemorieförslaget bör emellertid dettasyfte tillgodoses genom att lagen om förvaltning av samfälligheter görstillämpUg även på samfällt fiske. Någrainvändningar mot att inbegripa samfällt fiske i den nya lagenstUlämpningsområde har inte framförts vid remissbehandlingen. För egen delfinner jag promemorieförslaget vara förenat med klara fördelar. Det avfritidsfiskeutredningen eftersträvade syftet torde också nås, om förslagetgenomförs.