prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — Om exempelvis fonden under ett kalenderårskall betala ut ersättningar om sammanlagt 7,2 milj. dollar (vilket motsvararhela det ersättningsbelopp som utbetalades i anledning av ) och om avgift betalas endast för den minsta mängd olja somkrävs för att fondkonventionen skall träda i kraft, 750 milj. ton, blir denårliga avgiften ca per ton avgiftspliktig olja. Avgiftens storlekpåverkas givetvis uppåt, om flera större katastrofolyckor inträffar, och nedåtom mängden avgiftspliktig olja ökar. Sammanfattningsviskan konstateras, att det ersättningssystem som skapas genom de två konventionemamåste anses tillfredsställande. På grund härav förordas att tillträdersåväl ansvarighetskonventionen som fondkonventionen. Vad angår den senarekonventionen ligger det i linje med den svenska inställningen tillintemationeUt samarbete i allmänhet att blir medlem i deninternationella fonden, som utgör ett uttryck för internationell solidaritetvid svåra olyckor. Detkan ifrågasättas om ansvarighetskonventionen bör tillträdas endast under denförutsättningen att fondkonventionen träder i kraft med eller i vartfall efter ansvarighetskonventionen. Emellertid måste en påansvarighetskonventionens bestämmelser byggd lagstiftning anses innebära en såstor förbättring av skyddet för de skadelidande i förhållande till nu gällanderätt att ansvarighetskonventionen, trots de brister i konventionen som ovanberörts, bör tillträdas av även om fondkonventionen inte skulle trädai kraft. Även från sjöfartsnäringens synpunkt torde det med hänsyn tUl intressetav internationellt enhetliga regler vara angeläget att en medansvarighetskonventionen överensstämmande lagstiftning införs i såmånga länder som möjligt. Det är förenat med stora praktiska olägenheter omsvenska fartyg försäkringsmässigt måste skydda sig mot en mängd sinsemellanskUda former av skadeståndsansvar i olika länder. I länder där nationelllagstiftning genomförts finns vidare risk för att svenska redare kommer attåläggas ett obegränsat ansvar eller i vart fall ett ansvar som vida överstiger vadsom gäller enligt konventionen. båda konventionema kommer att träda i kraft fåranses vara goda. Det för en ratificering av konventionema nödvändigalagstiftningsarbetet pågår f. n. i de andra nordiska länderna och i ettflertal andra stater. Man har anledning räkna med att båda konventionernakommer att träda i kraft . Det är viktigt att Sverigetillhör de stater som sätter fondkonventionen i kraft. Härför talar inte baraintresset av att få tillgång till det ersättningssystemsom fondkonventionen erbjuder. Därigenom skulle också få rätt att deltai den första generalförsamlingen, som bl. a. skall anta fondens internareglemente och utse verkställande direktör. För del bör därförlagstiftningsarbetet bedrivas med sikte på att ratifikation skall kunna skesenast . Medhänsyn till den rättslikhet som råder i på sjörättens område är detönskvärt att samtiiga nordiska länder tillträder konventionema och att den påkonventionerna grundade lagstiftningen träder i kraft eller i vartfall utan större tidsmellanrum i samtliga dessa länder. Det utfördalagstiftningsarbetet har bedrivits i nordiskt samarbete, och avsikten är attsamråd skall äga ram även underdet fortsatta arbetet. Det torde kunna förväntas, att , ochNorge kommer att tillträda båda konventionerna i mitten av 1974. 12 Metoden för konventionemas införlivande med svensk rätt Isvensk lagstiftning finns inte några bestämmelser om hur föreskrifterna i enintemationell överenskommelse skall införlivas med vår rättsordning. I fråga omöverenskommelser som medför rättigheter och skyldigheter för myndigheter ellerenskilda tUlämpas i praxis den metoden att en lag eller annanförfattning utfärdas varigenom bestämmelserna i överenskommelsen till dendel de saknar motsvarighet i eller strider mot våra interna rättsregler införlivas med vår rättsordning. Inom ramen för dettasystem kan man i princip gå till väga på tre olika sätt, när en konventionskall införlivas med nationell rätt. Man kan transformera konventionensinnehåll till svensk lag och därvid använda den lagstiftningsteknik som ärbruklig vid rent intern lagstiftning. Detta tillvägagångssätt är det somvanligen förekommer i när det gäller konventioner på civilrättens,straffrättens och processrättens områden, och det tUlämpades t. ex. när 1957års konvention om begränsning av redareansvaret införlivades med svensk rätt.En annan metod är att konventionens regler i så gott som helt oförändrat skicktas upp i en intern lag. Exempel härjDå erbjuder lagen (1912: 69) om vissainternationella rättsförhållanden rörande äktenskaps rättsverkningar, vilkenföranleddes av tillträde till rörandekonflikter mellan olika lagar i fråga om vissa rättsverkningar av äktenskap.Ett i viss mån likartat tillvägagångssätt användes när 1924 årsinternationella konvention rörande konossement införlivades med svensk rätt.Men man kan också förfara på det sättet att konventionen helt eller delvis utantransforrnering och genom en betydligt enklare lagstiftningsakt görs omedelbarttillämplig i. landet. Ett sådant förfarande användes bl. a. i samband med attSverige tillträdde konventionen om fraktavtalet vid internationell godsbefordranpä väg (den s. k. ). I samband med tillträdet till dennakonvention antogs en lag, varigenom konventionen gjordes direkt tillämplig somsvensk lag, och som dessutom endast innehöll vissa offentligrättsligabestämmelser om bl. a. svensk domsrätt och verkställighet av utländsk dom. Dåsistnämnda metod använts, har nästan undantagslöst konventionstexten på etteller flera av originalspråken jämte översättning till svenska tagits in ibilaga till lagen. Somframgår av de bifogade konventionstexterna är konventionerna omfångsrika ochinnehåller ofta mycket detaljerade bestämmelser. traditionellametoden att överföra konventionemas innehåll tUl svensk rätt skulle därför bliganska omständlig. I tUläggsdirektiv tUl utredning omförfattningspublicering berörs ölägenheterna med denna metod. Det framhålls däratt den traditionella transformationstekniken innebär åtskilliga fördelar frånlagteknisk synpunkt men har den olägenheten att den är arbetskrävande ochtidsödande. Det påpekas vidare att denna olägenhet blir alltmer framträdandeefter hand som det internationella samarbetet utvidgas och ett stort antalkonventioner tillkommer på olika rättsområden. Föratt konventionsbestämmelser skall i oförändrat skick kunna göras direkttillämpliga som svensk lag bör emellertid krävas, att de har en klar ochnågorlunda lättillgänglig utformning och att kompletterande nationellabestämmelser inte är nödvändiga i någon större utsträckning. Vad angåransvarighetskonventionen är visserUgen dess utformning i systematiskt avseendesådan att den låter sig infoga i den svenska rättens regelsystem. En del avkonventionsbestämmelserna är emellertid ganska svårtillgängliga. Härtill kommeratt konventionens regler inte är uttömmande utan på ett flertal punkter måstekompletteras med internrättsliga bestämmelser. Som framgår av den allmännamotiveringen (avsnitt 13.2) föreslås den svenska lagstiftningen få ett störretiUämpningsområde än ansvarighetskonventionen. Från lagteknisk synpunkt är detdärför mindre lämpligt att i detta fall använda den enklare metoden attinförliva konventionen med svensk rätt genom att göra den direkt tillämplig. Pågrand av vad sålunda anförts föreslås att ansvarighetskonventionens innehållöverförs till svensk rätt med användning av det traditionellatransformationsförfarandet. Därvid uppstår frågan om erforderliga bestämmelserskall intas i befintlig lagstiftning, exempelvis i sjölagen, eller i ensärsldld lag. Att i sjölagen infoga det stora antal bestämmelser som det härgäller på ett systematiskt godtagbart sätt kan emellertid, bl. a. med hänsyntill lagens nuvarande redigering, inte ske utan att synnerligenomfattande omdisponeringar av lagen måste vidtas. Bestämmelsema bör därför tasin i en särskUd lag. Häratöverbör vissa ändringar vidtas lag om åtgärder mot vattenförorening frånfartyg samt i sjölagen tas in en hänvisning till den föreslagnaansvarighetslagen. Närdet gäller fondkonventionen är emellertid förhållandet delvis ett annat. Deartiklar i denna konvention som rör enskilda är visserligen mycket långa ochdetaljrika. Konventionstexten är emellertid avfattad på ett sätt som inte inågon större utsträckning avviker från vad som är vanligt i svensklagstiftning. Till skillnad från vad som kan antas komma att bli fallet i frägaom ansvarighetskonventionen kommer fondkonventionen sannolikt att blitillämplig förhåUandevis sällan. Därtill kommer fondkonventionen att krävaendast ett fåtal kom- På grund härav föreslås ätt de bestämmelser i fondkonventionensom är av civUrättslig eller processrättslig natur görs tillämpligai genom en särskild lag i anledning av tUlträde tillkonventionen och att i denna lag i övrigt tas upp endast sådana bestämmelsersom är nödvändiga för att fylla ut konventionens regelsystem. Dessutomnödvändiggör vissa bestämmelser i artikel 34 i fondkonventionen omskattefrihet för fonden en ändring i lagen (1966: 664) med vissa bestämmelserom immunitet och privilegier. Idetta sammanhang bör framhållas att de båda konventionema torde komma attinförlivas med nationell rätt i , och på i huvudsak sammasätt som för svensk del föreslås i denna promemoria. Med hänsyn till dennordiska rättslikheten på sjörättens område är detta givetvis värdefullt. IDanmark och torde visserligen erforderliga bestämmelser komma att intas isjölagen och inte i en särskild lag. I de danska och norska sjölagama finnsnämligen disponibelt utrymme för denna lagstiftning. En olikhet i fråga ombestämmelsernas placering kan dock inte anses medföra någon olägenhet när detgäller så speciella lagregler som det här är fråga om. 13 Huvuddragen av den föreslagna lagstiftningen 13.1 Allmänna synpunkter Avskäl som har anförts i det föregående (avsnitt 12) föreslås attansvarighetskonventionens regler införlivas med svensk rätt genom attkonventionens innehåll transformeras till svensk lag med användande av denlagstiftningsteknik som är braklig vid rent intern lagstiftning samt atterforderliga bestämmelser tas in i en särskild lag. Konventionens bestämmelserär tvingande. Det huvudsakliga innehållet i denna lag är sålunda på förhandgivet. I lagen bör i saklig överensstämmelse med konventionens regler tas uppbestämmelser om lagens tillämplighetsområde, fartygsägarens ansvarighet,begränsning av ansvaret, begränsningsfond, preskription av talan,försäkringsskyldighet, svensk domstols kompetens samt verkställighet av dommeddelad i annan fördragsslutande stat. Beträffande det sakliga innehållet idessa bestämmelser hänvisas till den redogörelse för konventionens innehåll somhar lämnats i det föregående (avsnitt 8.2). Rubriken till den nya lagenföreslås bli "lag om ansvarighet för oljeskada tUl sjöss". Påvissa punkter måste i lagen tas in bestämmelser som kompletterar konventionensregelsystem. Detta gäller bl. a. vissa frågor rörande begränsningsfonden,regleringen av försäkringsskyldigheten samt frågor om forum och verkställighet.Det är dessutom nödvändigt att införa vissa straffbestämmelser. Isamband med lagstiftning på grundval av konventionen måste ställning tas ocksåtill vissa frågor av principiell karaktär. Detta gäller till en början fråganom lagens tiUämpningsområde. Det är nämligen möjligt att i vissa avseenden geden svenska lagen ett större tillämpningsområde än som föreskrivs ikonventionen. En annan fråga av principiell betydelse gäller i vilkenomfattning ansvaret bör kanaliseras till fartygets ägare. Slutligen måsteställning tas till hur man skall lösa de problem som uppkommer genom att vissabestämmelser i ansvarighetskonventionen strider mot andra konventioner somSverige har tillträtt. Denföreslagna lagen om ansvarighet för oljeskada till sjöss medför att vissa avsjölagens ansvarighetsregler inte skall tillämpas i fråga om oljeskada somomfattas av lagen. En erinran om detta bör föras in i sjölagen. Medanledning av ansvarighetskonventionen bör slutligen lag om åtgärdermot vattenförorening från fartyg införas bestämmelser som gör det möjligt attmeddela vissa förbud i fråga om fartyg vilka inte uppfyller föreskrifterna omförsäkringsskyldighet. Ifråga om fondkonventionen har i det föregående (avsnitt 12) föreslagits attden görs direkt tillämplig sorh svensk lag i de delar som konventionen reglerarenskildas rättigheter och skyldigheter gentemot fonden samt vissa processuellafrågor såsom domsrätt och domsverkställighet. Bestämmelser av detta slagåterfinns i artiklama 113. Där regleras fondens skyldighet att utgeersättning till de skadelidande och gottgörelse till fartygsägare och derasförsäkringsgivare samt vissa processuella frågor. Vidare innehåller dessaartiklar bestämmelser om skyldighet för enskilda rättssubjekt att betalaavgifter till fonden. I artiklarna 113 finns emellertid också någrabestämmelser som enbart gäller de fördragsslutande statemas inbördesförpliktelser. Dessa bör inte sättas i kraft som interna svenskalagbestämmelser. Detsamma gäller i fråga om övriga artiklar i konventionen,vilka behandlar fondens ekonomi, organisation och förvaltning. Pågrund av vad som har anförts föreslås att i en särskild lag tas in enbestämmelse av innebörd att artiklarna 113 av fondkonventionen skall gällasom svensk lag till den del de inte uteslutande reglerar de fördragsslutandestatemas inbördes förpliktelser. Härutöver bör i den föreslagna lagen tas invissa bestämmelser, som kompletterar konventionsreglerna. a. behövs intemasvenska foramregler och bestämmelser om verkställighet av dom i . Fondkonventioneninnehåller bestämmelser (artikel 34) om viss skattefrihet för fonden. Medanledning härav bör en ändring göras i lagen (1966: 664) med vissa bestämmelserom immunitet och privUegier. Idet följande kommer först att tas upp vissa lagstiftiungsfrågor som uppkommer isamband med införlivande av ansvarighetskonventionens regler med svensk rätt(avsnitt 13.213.5). I avsnitt 13.6 behandlas vissaforumfrågor och i avsnitt 13.7 vissa frågor rörande straffbestämmelser m. m.Slutiigen berörs i avsnitt 13.8 förhåUandet tUl vissa andra konventioner och iavsnitt 13.9 frågor rörande avgifter tUl den intemationeUa fonden. Ansvarighetskonventionenär tUlämplig endast på skador orsakade av fartyg som vid olyckstillfälletfaktiskt transporterade olja som bulklast. Detta följer av definitionerna avbegreppen "fartygskada genom förorening" i artikelI i konventionen. Har oljeskada orsakats av ett torrlastfartyg eller etttankfartyg som går i barlast gäller konventionen således inte. Det äremellertid inte något som hindrar en fördragsslutande stat att i sin internalagstiftning göra ansvarighetskonventionens regelsystem tillämpligt även påandra fartyg än dem som omfattas av konventionen. Iförhållande till gäUande rätt innebär konventionen främst tre nyheter. Fartygets ägare är i principstrikt ansvarig för oljeskada som fartyget orsakar. Det fastställs en särskild ochhögre gräns för hans ansvarighet för oljeskador. Ägaren är skyldig att hållaförsäkring för sin ansvarighet eller att ställa annan betryggande säkerhet. Fråganär då om i samtliga eller några av dessa hänseenden konventionens regler börgöras tUlämpliga också på torrlastfartyg och tankfartyg som går i barlast. Närdet först gäller konventionens ansvarsregler saknas skäl att inte göra dessatillämpliga på alla fartyg. Konventionens strikta ansvarig-hetssystem ärmotiverat dels av de stora skaderisker som oljetransporterna medför och detdärav skapade behovet av särskilt effektiva ersättningsregler och dels avsvårigheterna för de skadelidande att visa att skadan orsakats av fel ellerförsummelse på fartygets sida. Dessa skäl gör sig gällande också i fråga omfartyg som inte befordrar olja som bulklast. Enligtkonventionen går ägaren fri från ansvarighet i vissa fall. Detta gäller närskadan har orsakats av krigshandling och Uknande händelser eller avnaturhändelse av force majeure-karaktär. Vidare är ägaren fri från ansvarighetom skadan i sin helhet har orsakats av sabotage från tredje mans sida eller avfel eller försummelse av myndighet i fräga om underhäll av fyrar och andrahjälpmedel för navigering. Kritik kan visserligen riktas mot de två sistnämndaansvarsfrihetsgrunderna. Beträffande fartyg som går in under detkonventionsreglerade området måste dessa ansvarsfrihetsgrunder dock godtas föratt skall kunna 9 1973.1 saml. Av hänsyn till enhetligheten i den svenska lagstiftningen börsamma ansvarssystem gälla för samtliga fartyg som förorsakar oljeskada. Detförordas därför att konventionens ansvarsregler i sin helhet görs tillämpligaockså på fartyg som inte befordrar olja som bulklast. Beträffandefartyg som inte omfattas av konventionens definition bör emellertid den svenskalagen begränsas till att gälla skada som uppkommit inom svenskt område, däriinbegripet åtgärder som vidtas för att förhindra eller begränsa skada inomsvenskt område. Det kan inte anses vara något svenskt intresse att i dessa fallföreskriva strikt ansvar för skada som uppkommer utomlands. Däremotär det knappast möjligt att låta den särskilda och högre gränsen föransvarigheten gälla för nu ifrågavarande fartyg. Den lägre ansvarighetsgränssom gäller för fartyg i allmänhet enligt 255 § sjölagen grandar sig på 1957 årskonvention om ansvarsbegränsning. Denna konvention har ratificerats avSverige, och är därför skyldigt att tillämpa denna i förhållande tillalla länder som har tUlträtt konvention. Det torde inte komma i frågaatt säger upp denna konvention enbart för att kunna införa ett särskiltansvar för fartyg som inte för olja som bulklast. Om man för svensk del skullevälja lösningen att tUlämpa ansvarighetskonventionens högre ansvarighetsbelopppå sådana svenska och utländska fartyg som inte omfattas av konventionen skulledetta medföra icke önskvärda konsekvenser. Det lägre ansvarighetsbeloppetmåste under alla förhållanden tillämpas på utländska fartyg på vilka 1957 årskonvention är tillämpUg. Svenska ägare av sådana fartyg skulle inte ha rätttill kompensation från den internationella fonden enligt de regler som enligtartikel 5 i fondkonventionen gäller för tankfartyg som befordrar olja sombulklast. Svenska torrlastfartyg och tankfartyg i barlast skulle således irealiteten belastas med ett större ansvar än såväl svenska tankfartyg med oljai bulklast som sådana utländska torrlastfartyg och tankfartyg i barlast, påvilka konvention är tillämplig. En lösning av det slag som här harantytts kan därför inte förordas. Avde skäl som har anförts bör konventionens regler om begränsning avansvarigheten inte gälla beträffande fartyg som inte befordrar olja sombulklast. För dessa fartyg bör gränsen för ansvarigheten i stället bestämmasenligt 255 § sjölagen och oljeskadorna får då inom derma gräns konkurrera medandra skador. Vid detta förhåUande bör inte heller konventionens regler omkanalisering av ansvaret gälla för dessa fartyg. I frågor om begränsning avansvaret bör i stället över huvud de regler som finns i 10 kap. sjölagentillämpas. Beträffandede konflikter som kan uppstå meUan ett lands förpliktelser enligt 1957 årskonvention och dess förpliktelser enligt ansvarighetskonventionen hänvisastill avsnitt 13.8. a. att någon skyldighet att upprätta begränsningsfondinte kommer att föreligga för sådana fartyg. Konventionens regler om försäkringsskyldighet gäller barafartyg som befordrar olja som bulklast. Det föreligger i ochför sig inte något folkrättsligt hinder mot att utsträcka försäkringsskyldighetentill att gälla även andra fartyg. Den avgränsning beträffande försäkringspliktensomfattning som har skett i konventionen synes emellertid från praktiskasynpunkter vara väl avvägd. HärtUl kominer att det knappast är praktisktgenomförbart att kontrollera att alla fartyg som trafikerar svenska vatten harförsäkring mot ansvarigheten för oljeskador. Det förordas därför att reglernaom försäkringsplikt inte görs tillämpliga i vidare omfattning än som föreskrivsi konventionen. Sammanfattningsvis föreslås således i fråga om fartyg sominte transporterar olja som bulklast, att lagens regler om strikt ansvarighetskall tillämpas på dessa om skadan har uppkommit i eller förebyggandeåtgärder har vidtagits för att förhindra skada på svenskt område. Detsamma börvara fallet beträffande lagens bestämmelser om preskription av talan och omlaga domstol. Däremot bör reglerna om begränsning och kanaUsering avansvarigheten och om försäkringsplikt inte gälla för dessa fartyg. Enligt artikel XI första stycket gäller konventionen inte i fråga om krigsfartyg ochvissa andra statsfartyg, nämligen fartyg som ägs eller brakas av statuteslutande för statsändamål och icke för affärsdrift. Som anmärkts iredogörelsen för denna artikel (avsnitt 8.2) innebär konventionen inte någothinder för fördragsslutande stat att i sin nationella lagstiftning införabestämmelser om ansvar för skada som orsakats av sådana statsfartyg. Sådanabestämmelser får givetvis inte ges sådan utformning att de kommer att strida motde förpliktelser som kan åvila en stat enligt andra konventioner eller enligtallmän folkrätt. I detta sammanhang bör beaktas konvention rörandefastställande av vissa gemensamma bestämmelser i fråga om statsfartygs fri-och rättigheter. De statsfartyg som undantas från ansvarighetskonventionenstUlämpningsområde torde vara desamma som de vilka omfattas avimmunitetsbestämmelsema i artikel 3 konvention, även om ordalydelseninte är densamma i de två konventionerna (jfr vad ovan anförts under artikel XI i ansvarighetskonventionen). Dessastatsfartyg får enUgt konvention inte göras till föremål för kvarstadeller annan handräckning. Vidare får i fråga om sådana statsfartyg talanendast väckas vid domstol i den stat som äger eller brukar fartyget. Sverigehar tUlträtt denna konvention. På konventionen grundade bestämmelser finns ilagen (1938: 470) med vissa bestämmelser om främmande statsfartyg m. m. 1 konvention har. tiUträtts av ,, , , , , , , , , , , , ,, , , , , , och . Somtidigare framhållits är syftet med den föreslagna lagstiftningen att i störstamöjliga mån säkerställa att de som lidit skada orsakad av förorening genom oljafår ersättning. Av samma skäl som har anförts i fråga om torrlastfartyg ochtankfartyg som går i barlast bör därför lagens bestämmelser om striktansvarighet gälla även för statsfartyg av ifrågavarande slag underförutsättning att skadan har uppkommit i eller förebyggande åtgärderhar vidtagUs för att förhindra skada på svenskt område. Reglerna bör i förstahand gälla i fråga om svenska statsfartyg. Om utländska statsfartyg förorsakarskada i kan som nämnts talan inte väckas här och det kan därför synastveksamt om reglerna bör gälla även för dem. I ett sådant fall torde ersättningsfrågornakomma att regleras genom förhandlingar med den främmande staten. För svenskaskadelidande är det därvid en fördel att kunna hänvisa till en uttrycklig regelom att även utländska statsfartyg är underkastade lagens regler om striktansvarighet för oljeskador i . Det är nämligen en allmäninternationellt privaträttslig princip att anspråk på skadeersättning reglerasenligt lagen i det land där skadan uppkom (lex lod delicti). Det förordasdärför att ansvarighetsreglerna görs tillämpliga på såväl svenska somutländska krigsfartyg och därmed jämställda statsfartyg. Närdet sedan gäller frågan huruvida den föreslagna lagens regler omansvarsbegränsning bör gälla för krigsfartyg och därmed jämställda statsfartygbör uppmärksammas att sjölagens begränsningsregler inte innehåller någonuttrycklig bestämmelse som undantar statsfartyg. konvention harfrågan om konventionens tillämplighet på dessa fartyg lämnats öppen. Någonställning i frågan huravida de mot konventionen svarande reglerna i sjölagenskulle vara tillämpliga togs inte i samband med den revision av sjölagen somägde rum för att skulle kunna tillträda konventionen (prop. 1964: 35 s.47 och 65).