prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Även jag biträder förslaget.Vare sig har vetorätt mot anläggningsförrättning eUer inte börnämnden få rätt att påkalla över-prövning av förrättningen. Som påpekats ipromemorian har fullföljdsrätt såväl enligt nuvarandelagstiftning om gemensamma anläggningar som enligt FBL. Slutligenskall enligt promemorieförslaget rätt att påkalla överprövning avanläggningsförrättning tillkomma . Även detta förslag har lämnatsutan erinran vid remissbehandlingen. Själv vill jag också ansluta mig tiU det.Med hänsyn tiU att viktiga samhällsintressen vid sidan av dem sombyggnadsnämnden har att bevaka kan beröras av engemensamhetsanläggning föreligger utan tvivel behov av fullföljdsrätt pålänsplanet. Som påpekats i promemorian bör innan den tarställning till fuUföljdsfrågan samråda med andra myndigheter och försöka jämkasamman olika uppfattningar. Liknande uppgifter åvilar ifastighetsbildningsärenden. 1.2.8Samordningen mellan anläggnings- och fastighetsbildningsförrättning Somjag haft anledning att understryka i olika sammanhang tidigare råder det ettintimt samband meUan fastighetsbildningsåtgärder och anläggningsfrågor. Underförarbetena till FBL ägnades stor uppmärksamhet ät problemet hur man skullekunna få till stånd en lämplig samordning mellan handläggningen avfastighetsbUdnings- och anläggningsfrågor. Lantmäteristyrelsen gick i sittremissyttrande fastighetsbildningskommittés förslag till lag omfastighetsbildning så långt att man framhöll att det mot bakgrunden avteknisk-ekonomiska synpunkter kunde te sig mest rationellt att ta upp reglerför fastighetsbildning och anläggningar i en gemensam lag (prop. 1969: 128 s.B 627). Även om det som styrelsen själv konstaterade inte är realistiskt attinom överskådlig framtid räkna med en sådan lagstiftaing, bör man uppenbarligensträva efter att åstadkomma en så långt driven samordning som möjligt. Vid tillkomsten av FBLknöts intresset i främsta rummet tiU frågan om utbyggnad av tekniskaanläggningar i samband med fastighetsreglering. I 9 kap. togs upp bestämmelseri ämnet. Enligt dessa kan anläggning i vissa fall utföras vidfastighetsreglering som ett för sakägarna gemensamt arbete. Sådant gemensamtarbete får inte avse anläggningsföretag av viss beskaffenhet. Om företag intekan utföras som gemensamt arbete eller om sådant utförande inte är lämpligt,får fastighetsbildningsmyndigheten förordna om prövning enligt VL, EVL ellerLGA. Har gemensamt arbete utförts enligt FBL, skall fastighetsbildningsmyndigheten,om det behövs, förordna att fråga beträffande det framtida underhållet ochdriften av anläggningen skall prövas enligt speciallagstiftningen. Imotiven till 9 kap. FBL förutsätts att sådana ändringar görs i speciallagarnaatt fastighetsbildningsmyndigheten får befogenhet att ta initiativ tUlförättningar enligt dessa. I avvaktan på att förslaget till anläggningslaggenomförs har ändringar av denna innebörd skett i VL, EVL och LGA (se prop.1971: 151). Ipromemorian föreslås nu att i anläggningslagen införs en föreskrift om attanläggningsfråga skall få tas upp utan ansökan när vid fastighetsregleringbeslutats om prövning enligt lagen. Förslaget har över lag godtagits avremissinstanserna och även jag vill tillstyrka det. ningför att den tänkta ordningen skall fungera är att fastighetsbUdningsmyndighetenskall handlägga även anläggningsförrättning. Jag har i avsnitt 1.2.6 förordaten sådan ordning. Som där påpekats bör möjligheten att förordna särskildförrättningsman inte utnyttjas när anläggningsförrättning har samband medfastighetsbildningsförrättning. Iett par remissyttranden ifrågasätts om inte fastighetsbildnuigsmyn-dighet somhandlägger anläggningsförrättning bör få rätt att ta initiativ tillfastighetsreglering som direkt betingas av anläggningsförrättningen. Det ärinte otänkbart att en sådan anordning i vissa fall skulle vara tUl fördel.EmeUertid skulle den föratsätta vissa ändringar i FBL vars konsekvenser inteutan vidare låter sig överblickas. Om inrättandet av en gemensamhetsanläggningmedför behov av fastighetsreglering, torde sådan som regel komma till stånd påbegäran av sakägare eller av eUer efterpåpekande från fastighetsbildningsmyndighetens sida. Om det vid tillämpningenav den nya lagstiftaingen likväl visar sig föreligga ett praktiskt behov av initiativrättför fastighetsbUdningsmyndigheten, får frågan tas upp till förnyat övervägandei lämpligt sammanhang. Ipromemorian behandlas härefter frågan om den fortsatta samordningen mellanfastighetsregleringsförrättning och anläggningsförrättning. Om det inte råderdelade meningar i de grandläggande frågorna vid de båda förrättningarnaföranleder enligt promemorian samordningen inga särskilda problem utanförrättningarna kan handläggas parallellt. Andra gånger kan emellertidförhållandena vara mer komplicerade. Tveksamhet kan uppkomma beträffandefastighetsindelningens utformning eller gemensamhetsanläggningens omfattningeller utformning. En verklig samordning måste då ske av de olikaförrättaing-arna. Man måste också se till att överinstanserna får möjligheteratt göra en samlad bedömning av fastighetsbUdnings- och anläggningsfrågan. Ipromemorian framhålls att det smidigaste sättet att lösa samordningsproblemetibland är att formellt koppla samman förrättningarna och att sedan avgörafastighetsbildningsfrågan och anläggningsfrågan genom ett gemensamt beslut.Enligt bestämmelsema i 16 kap. 11 § andra stycket FBL har domstol möjlighet attundanröja motstridighet eller oenhetlighet mellan avgörandena ifastighetsbildnings- och anlägg-nUigsfrågan, om dessa är beroende av varandramen endast det ena överklagats. Isamband med större fastighetsregleringsföretag uppkommer, påpekas vidare ipromemorian, vissa speciella samordningsproblem. Sådana företag förutsätter iallmänhet en omfattande utbyggnad av koUektiva anläggningar, i första handvägar. I sådana fall talar flera skäl för att anläggningsfrågorna tas upp ochavgörs i ett tidigt skede av reglerings-förrättningen. I viss utsträckning ärdet möjUgt att utföra anläggningsfö- retagetsom gemensamt arbete vid fastighetsregleringen. Om anlägg-ningsfrågan tas uppvid särskild förrättning kan följande handläggningsordning tillämpas. Sedanförutsättningarna för anläggningens inrättande konstaterats föreligga, meddelarfastighetsbUdningsmyndigheten anläggningsbeslut. När detta vunnit laga kraft,kan anläggningen utföras och tas i brak. Frågorna om ersättning för upplåtelseav utrymme och om fördelning av kostnaderna för anläggningens utförande kan ivissa fall lämpUgen avgöras i samband med anläggningsbeslutet. Anläggningsförrättningenfår sedan vila tills lagakraftägande beslut i fastighetsbUd-ningsfråganföreligger. Därefter prövas frågan om fördelningen av un-derhåUskostnader ochövriga frågor. Om det därvid visar sig önskvärt att ändra ett tidigare beslut,exempelvis anläggningsbeslut, med hänsyn till de avgöranden som träffats vidfastighetsbildningsförrättningen, finns det vissa möjligheter till det. Vad som sålunda anförts ipromemorian om samordningen av fastighetsreglerings- ochanläggningsförrättning har inte föranlett erinran vid remissbehandlingen. Föregen del vUl jag också ansluta mig tUl den lösning av samordningsfrågan somanvisats i promemorian. För att åstadkomma den i vissa fall önskvärdasammankopplingen av förrättningarna behövs dels en bestämmelse om attanläggningsfråga får prövas gemensamt med fastighetsbildningsåtgärd vid enförrättning, dels en föreskrift om att anläggningsbeslut som meddelas vid sådanförrättning får tas upp i fastighetsbildningsbeslutet. De angivnabestämmelserna ger som påpekats i promemorian möjUghet att samordna ävenavstycknings- eller klyvningsförrättning med anläggningsförrättning närfastighetsbildningsåtgärden aktuaUserar frågan om att inrättagemensamhetsanläggning eller att ansluta nybildad fastighet tUl befintligsådan anläggning. Som framgår av avsnitt 1.2.10 kan anslutningsfrågan i vissafall lösas på enklare sätt. När en ny anläggningsförrättning krävs, framstårdet emellertid ofta som en smidig lösning att koppla samman denna medfastighetsbildningsförrättningen. Jag vill slutligeninstämma i uttalandet i promemorian att det i lagen inte bör ges närmareföreskrifter i fråga om valet av metodik vid samordningen avfastighetsbildnings- och anläggningsförrättning utan att behövliga sådanaföreskrifter bör meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Som också framhållits i promemorian är det i allmänhet lämpUgt attsamma förrättningsman handlägger fastighetsbildnings- och anläggningsförrättningsom har samband med varandra men som inte formellt kopplats samman. Avcentral betydelse vid inrättandet av en gemensamhetsanläggning är frågan huranläggningens utförande samt dess underhåll och drift skall finansiera», när delägarnasjälva skall stå för dessa kostnader. frågaom mindre anläggningar torde finansieringen som regel inte medföra någraproblem. Kostnaderna torde då ofta kunna täckas genom kontanta bidrag fråndelägama, men svårigheter uppstår, om delägare inte fullgör sinbidragsskyldighet. Finansieringen av större anläggningar ställer sigbesvärligare. I vissa fall lär väl också en sådan anläggning helt eller delviskunna finansieras genom kontanta bidrag från delägarna. En särskild form avdirektfinansiering kan komma till användning, när inrättandet av engemensamhetsanläggning ingår som led i ett exploateringsföretag. Kostnadernaförskjuts då ofta av exploatören som därefter inräknar dem i köpeskillingarnanär de delägande fastigheterna säljs. Detär tydligt att finansiermgen av gemensamhetsanläggningar i stor utsträckningmåste ske genom lån från banker och andra kreditinrättningar. Möjligheternaatt få sådana län hänger givetvis intimt samman med de garantier som kan gesför att återbetalning sker i vederbörlig ordning. Betryggande säkerhet kan imånga fall lämnas i form av pantbrev i delägarnas fastigheter. Denna metod äremellertid inte alltid användbar, eftersom den förutsätter att samtligadelägare har vilja och förmåga att prestera godtagbar säkerhet av detta slag.Detsamma gäUer i fråga om borgensförbindelser. Det måste därför anvisas andravägar att säkerställa betalningen av lån som avser gemensamhetsanläggning. Somsäkerhet för att delägare i anläggningsföretag fullgör sin skyldighet attlänana bidrag till kostnaderna för företaget har man i gällande rättbestämmelser om att förfallna bidragsfordringar belastar ddägarfastighet somen legal panträtt med bättre förmånsrätt än den som följer med inteckning.Vidare finns bestämmelser om subsidiäransvar för övriga delägare.Förmånsrätten och subsidiäransvaret tjänar också syftet att underlättamöjligheterna att skaffa krediter till företaget. Detill EVL och LGA knutna förmånsrättssystemen företer en del inbördesolikheter. Vägsamfällighet och vägförening har förmånsrätt enligt 6 § 1förmånsrättslagen för bidrag som debiteras ägare av fast egendom, om bidragetinte varit obetalt från förfallodagen. Som framgår avredogörelsen för gällande rätt (avsnitt 1.1.9) är LGA:s förmånsrättssysteramera invecklat och restriktivt, vilket huvudsakUgen motiveras av hänsyn tillinteckningshavare. I promemorian hävdas attden nu gällande lagstiftningen är behäftad med så allvarliga brister att det ärnödvändigt att söka få tiU stånd en annan lösning på finansieringsfrågan. Deinvändningar mot nuvarande ordning som redovisas i promemorian är av såvälprincipiell som praktisk natur. Det är, sägs det, angeläget att det finns såfå fordringar som möjUgt med bättre förmänsrätt än den som följer medinteckning och det är otillfredsställande att driftskostnader och andra löpandekostaader utgår med förmånsrätt framför panträtt på grund av botteninteckning.Förmånsrätten är i sig själv olämplig som lånesäkerhet. På grand avfinansieringsproblemet försvåras f. n. anslutning av annan egendom änfastighet till gemensamhetsanläggning. LGA:s förmånsrättssystem är såtUlkrånglat och svårtUlämpat att det knappast kan utnyttjas i mera kompliceradefall, t. ex. vid sanering av äldre bostadskvarter. Dessutom fårtidsbegränsningen till följd att systemet inte alltid kan utnyttjas förlångfristiga lån. Det subsidiäransvar för brist hos delägare som åvUar övrigadelägare är i sig knappast rimligt och kan få rent stötande konsekvenser. Vadsom framkommit vid remissbehandUngen ger också vid handen att gällandelagstiftning inte erbjuder helt ändamålsenliga lösningar avfinansieringsproblemen i samband med gemensamhetsanläggningar. Jag ansluter migdärför till ståndpmikten att en reformering bör komma tiU stånd, även om jag ärav den uppfattningen att kritiken mot gäUande rätt i vissa avseenden äroberättigad eller överdriven. För att syftet med anläggningslagstiftningenskall kunna vmnas är det av fundamental betydelse att finansieringen avgemensamma anläggnmgar kan ordnas på ett tillfredsställande sätt. Närdet sedan gäller att finna en framkomlig väg för en reform diskuteras tUl enbörjan i promemorian frågan om ett ökat samhälleligt engagemang såvitt gällerfinansieringen av gemensamhetsanläggningar. Ett sådant engagemang skulle kunnata sig uttryck i borgen eller kredit eller i statlig lånegaranti. Engenerell lösning efter dessa linjer avvisas emellertid i promemorian främst avdet skälet att det aUmänna m-tresset för gemensamhetsanläggningar framträdermed högst varierande styrka och att sådana anläggningar i åtskilliga fall måstebetraktas som en helt uitern angelägenhet för fastighetsägarna. Enligtpromemorian framstår det emellertid som naturligt med en möjlighet att stödjavissa anläggningsföretag med statlig lånegaranti. Härvid avses inrättande ellerunderhåll av sädana anläggningar som till både art och omfattning är särskiltangelägna från allmän synpunkt, t. ex. av hänsyn till plan-, trafik-,naturvårds- eller andra miljövårdsintressen. Som villkor för statliglånegaranti bör gälla att det görs sannolikt att finansieringsfrågan inte kanlösas på annat sätt utan att betydande svårigheter eller olägenheter uppstår.Utformningen i övrigt bör enligt promemorian ske i anslutning tiU vad som f. n.gäller om liknande statiig lånegaranti på andra områden, bl. a. vidjordbruksrationalisering. Tankenpå ett vidgat engagemang från statens och kommunernas sida för att underlättafinansieringen av gemensamhetsanläggningar tas upp av åtskiUiga remissinstanseroch mer eller mindre långtgående förslag framställs. Sålunda föreslårlantmäteristyrelsen att samfällighetsförening skall få statlig kreditgarantiför investeringslån utan annan begränsning än att investeringen är ekonomisktsund och förenlig med föreningens ändamål. Enligt en annan remissinstans börstaten helt svara både för samfällighetsförenings förluster på grund av attutdebiterade bidrag inte kan tas ut och för lånegarantier till föreningsmedlem.Från vissa håll förordasökade möjUgheter för kommun att ekonomiskt stödja anläggningsföretag genomborgen eller kredit. föreslår i detta hänseende attkungörelsen (1962:581) med vissa bestämmelser angående kommuns upptagande avlån m. m. ändras så, att kommun medges rätt att utan underställningsskyldighetikläda sig borgensansvar för lån till samfäUighetsförening för utförande avanläggning som skall betjäna flera bostadsfastigheter. Föregen del är jag av den åsikten att promemorians unställning tiU principfråganär riktig. Eftersom inrättande av gemensamhetsanläggning måste anses i främstarummet vara delägarnas enskUda angelägenhet, bör en generell lösning avfinansieringsproblemen ske på annan grandval än statligt eller kommunalt stöd.Man kan emellertid inte bortse från att en mycket stor grupp anläggningartUlgodoser även allmänna intressen. F. n. utgår statsbidrag eller statiigtstöd i annan form till vissa slag av anläggningar som är av denna beskaffenhet.Detta gäller bl. a. enskUda vägar i stor utsträckning. Såvitt nu kan bedömasfinns det inte anledning att i fortsättaingen vara mera restriktiv när detgäller statiigt stöd till ifrågavarande verksamhet. Villkoren och formerna förett sådant stöd får emellertid närmare övervägas i annat sammanhang. Vad angårfrågan om kommunalt stöd vUl jag framhålla att ett huvudsyfte med förslagettill ny anläggningslagstiftaing är att den skall vara ett effektivt instramentför kommunema att genomföra deras planintentioner. Möjlighet bör därför ståöppen för kommun att verksamt bidra till att en gemensamhetsanläggning, somstämmer överens med sådana intentioner och som alltså är du-ekt önskvärd frånkommunens synpunkt, verkligen kommer tUl stånd och inte hindras av ekonomiskaskäl. I de fall borgen kan komma i fråga bör den tecknas eftersärskUt tiUstånd av Kungl. Maj:t enligt 60 § kommunallagen (1953: 753) eUer 64§ kommunallagen (1957: 50) för . Somen generell lösning av finansieringsfrågan föreslås i promemorian att ensärskild garantifond för samfällighetsföreningar inrättas. Denna skall enligtförslaget byggas upp genom avgifter som tas ut i samband med registrering avföreningarna. Anslutning till fonden skall således vara obligatorisk för allasamfällighetsföreningar. Förening skall kunna få ersättning av staten ur fondeni fall då föreningsmedlem saknar utmätningsbara tillgångar att betalautdebiterat bidrag till föreningen. Härigenom bortfaller behovet avbestämmelser om subsidiäransvar. Enligt promemorieförslaget skall fondendessutom kunna iklädas en till beloppet bestämd garanti för vissddägarfastighet när det är nödvändigt för finansieringen av anläggning somskall utföras av samfällighetsförening och delägaren inte kan lämna föreningennöjaktig säkerhet av konventionellt slag. För sådan garanti skall särskUdavgift utges av delägaren. Fonden bör enligt promemorian förvaltas aven central nämnd som tillsätts av Kungl. Möjlighet sägs böra finnas attvid behovverkställa extra uttaxering av bidrag från de anslutnasamfäUig-hetsföreningarna. Mot förslaget omtillskapande av en garantifond efter dessa riktlinjer har olika invändningarriktats vid remissbehandlingen. Enligt en åsikt bör det inte vara en statligangelägenhet att stödja vissa anläggningsföretag med lånegaranti. Det har ävenifrågasatts om det över huvud taget föreligger behov av en garantifond somersättning för förmånsrättssystemet och om inte förslaget till lag omförvaltning av samfälligheter innehåller tUlräckliga bestämmelser till skyddför samfällighetsförenings ekonomi. Vidare har anförts att anslutning tUlgarantifonden bör vara frivillig eller i allt fall inte omfatta annat än vissaslag av samfäUighets-föreningar med hänsyn främst till att avgiftsskyldighetenskuUe kunna verka hämmande på den i och för sig önskvärda föreningsbildningen.Kritik har också riktats mot den i promemorian föreslagna möjligheten tUl extrauttaxering av bidrag från de till fonden anslutna föreningarna, eftersom en sådanmöjlighet kan sägas innebära ett subsidiäransvar för andra föreningarsförbindelser vUket också kan få en hämmande verkan på föreningsbildningen. Kritikenmot inrättandet av en garantifond i enlighet med promemorieförslagetförefaller mig i väsentliga delar befogad. Framförallt ansluter jag mig tillståndpunkten att det inte kan anses vara en uppgift för staten att stå somhuvudman för en fond av ifrågavarande slag. Att lägga ansvaret för fonden pånågot annat subjekt synes ogenomförbart av såväl principiella som praktiskaskäl. Finansieringsfråganbör därför enligt min mening lösas efter andra linjer än en fondbildning.Främst knyter sig intresset då tUl frågan vilka möjligheter som finns atteliminera olägenhetema av det nuvarande förmånsrättssystemet. Härvid vill jagpeka på att ingen allvarligare kritik har riktats mot den förmånsrätt somvägsamfällighet och vägförening f. n. åtnjuter i ddägarfastighet för uttaxeratbidrag utan annan begränsning än att bidraget inte får ha varit obetalt längretid än efter förfallodagen. Kan sådan förmånsrätt tillerkännas ocksåsamfällighetsförenings fordringar på kostnadsbidrag till anläggningar som nufaller inom LGA:s tUlämpningsområde, skulle finansieringen av gemensamhetsanläggningaralltid kunna ske på ett enkelt och smidigt sätt. Lånetransaktioner underlättasgenom att de enskilda fastighetsägarnas medverkan inte behövs. För att göragällande betalningskrav behöver borgenären aldrig vända sig mot någon annan änföreningen. Om föreningens fordran på bidrag från medlem har förmånsrätt imedlemmens fastighet framför mteckning, blir föreningens tUlgång på medel tillinfriande av skulder alltid tryggad. Att förmånsrätten tillkommer föreningenför dess bidragsfordringar och inte föreningens borgenärer saknar betydelse förborgenärsskyddet med hänsyn till de bestämmelser som tagits upp i 43 §förslaget till lag om förvaltning av samfälligheter. samfäUighetsföreningensstyrelse, om tillgängliga medel inte räcker tUl betalning av klar och förfallenskuld, utan dröjsmål upprätta och på föreningsstämma lägga fram särskUddebiteringslängd samt ta ut vad som fordras. Försummar styrelsendetta, är dess ledamöter solidariskt ansvariga för skulden. Om försummelsen äruppenbar, skall på borgenärens yrkande förordna syssloman attdebitera och ta ut vad som fordras. Vad som skulle kunnautgöra ett hinder mot att överföra det nuvarande EVL-förmånsrättssystemet tillden nya anläggningslagstiftningen är hänsynen till fordringshavare med panträttpå grund av inteckning i ddägarfastighet. Så som departementsförslaget tillanläggningslag har utformats anser jag dock att denna hänsyn inte bör hindra ensådan lösning av finansieringsfrågan. Jag vill här först erinra om attbåtnadsprövning skall ske obligatoriskt vid anläggningsförrättning (sespecialmotiveringen till 16 §) utom i fall då anläggningen har förutsatts ifastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan. Inrättande av gemensamhetsanläggningskall alltså alltid med angivna begränsning medföra fördelar som iallmänhet ytttar sig i en ökning av fastighetsvärdet (jfr avsnitt 1.2.4). Vadangår de fall då båtnadskravet inte gäller förtjänar understrykas attplanfastställelses verkan för inteckningshavare inte beaktas i andrasammanhang. Anledning saknas dessutom att försätta inteckningshavare i enbättre ställning än fastighetsägare. För övrigt torde man med fog kunna utgåfrän att anläggningen även i det helt övervägande antalet av ifrågavarande fallmedför båtnad för ddägarfas-tigheterna. Vidare vill jag peka på attfördelningen av kostnaderna för anläggnings utförande skall ske främst medhänsyn tUl varje fastighets nytta av anläggningen och att avsteg från dennaprincip fär ske endast med fordringshavares medgivande eller efteroskadlighetsprövning. Tillräckliga garantier för att anläggning bibehålls ifunktionsdugligt skick finns i förslaget till lag om förvaltning avsamfälligheter. De bidrag som taxeras ut från ddägarfastigheternaoch som skall täcka kostnaderna för driften samt amorteringar och ränta påinvesteringslån jämte eventuell fondering torde i praktiken regelmässigt inteuppgå till så stora belopp att de kan anses utgöra någon risk för fordringarmed sämre rätt i fastigheten under förutsättning att innehavare av sistnämndafordringar iakttagit den försiktighet som normalt bör kunna krävas av enkreditgivare. Det bör påpekas att genom samfälligheternas sakrättsligaanknytaing till ddägarfastigheterna skyldigheten att betala bidrag förframtiden alltid belastar fastigheterna och att en förmänsrätt för förfallnabidrag egentligen bara är en konsekvens härav. Om fastighetsregistreringen iframtiden sker med hjälp av automatisk databehandling (ADB), kommer kreditinstitutensriskbedömning att avsevärt förenklas. Beträffande frågan om publicering avuppgifter som kan vara av betydelse för bedömningen av förmånsrättens inverkanpä fastighets kreditvärdeåterkommer jag i specialmotiveringen till 34 § (jfr också avsnitt 3.5.5 . Pågrund av det anförda föreslår jag att samfällighetsförenings i debiteringslängdupptagna fordran på bidrag till kostnaderna för gemensamhetsanläggning skallvara förenad med förmånsrätt i bidragsskyldig fastighet enligt 6 § 1förmånsrättslagen, om bidraget inte varit obetalt längre än frånförfallodagen. Liksomi gällande rätt bör de behövliga bestämmelsema om förmånsrätt tas upp i ensärskild lag.