prop · FW0330 · 1973-12-31 00:00:00 — Hovrätten över och Blekingeanser att de i promemorian framlagda mera begränsade ändringsförslagen inte börgenomföras utan att en särskild utredning i stället tillsätts, med uppdrag attallsidigt överväga de problem som är förenade med tolkning vid allmän domstol,/lovrarr anmärker att det kanske kan vara lämpligt att låta bestämmelsen i6 § andra stycket om rätt för domstol att vända sig till för attfå tolk anvisad stå kvar till dess man vet hur samhällets tolkhjälp i allmänhetkan komma att bli organiserad, Enligt 17kap, 2 §resp, 30 kap, 2 § RB skall dom grundas på vad som förekommit vidhuvudförhandling i målet. När mål avgörs utan huvudförhandling skall domengrundas på vad handlingarna innehåller och eljest förekommit i målet. Domstolenär således förbjuden att vid sitt avgörande ta hänsyn tUl sakmaterial som denfått kännedom om i annat sammanhang än vid handläggning av målet. Någonuttrycklig regel som garanterar parts rätt till insyn i utredningsmaterialet iskriftlig rättegång finns inte i RB. Part anses dock i princip berättigad attta del av allt det material varpå domstolen grundat sitt avgörande. 1 14 § FL resp. 43 § FPL har tagitsin en uttrycklig bestämmelse enligt vilken sökande, klagande eller annan parthar rätt att ta del av det som tillförts ärendet eller målet med debegränsningar som följer av 39 § andra stycket sekretesslagen. Sistnämndabestämmelse ger myndighet möjlighet att undantagsvis om det med hänsyn tillallmänna eller enskilda intressen är av synnerlig vikt att innehållet i annanhandUng än dom eller beslut inte uppenbaras vägra att lämna ut handling äventill part, trots att part i princip skall ha tillgång till alla handlingar isitt ärende. 14 § FL och 43 § FPL innehåller också en motsvarande bestämmelseför annat material än allmän handling. Det anges vidare att myndighet(förvaltningsdomstol) som vägrar att lämna ut handling eller annat somtillförts ärendet eller målet skall vara skyldig att upplysa parten ominnehållet i materialet, i den mån det behövs för att parten skall kunna tatillvara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse somföranlett vägran att lämna ut materialet. behovkan förordnas att den som erhåller sådan upplysning inte får obehörigen yppavad han fått veta. I promemorian framhållsatt någon saklig ändring i den enligt praxis gällande rätten för part att tadel av de handlingar och det utredningsmaterial i övrigt som finns hosdomstolen inte är påkallad. Det anses likväl kunna vara av visst värde om dennapraxis lagfästs genom att en uttrycklig bestämmelse härom tas in i RB liksomhar skett i FL och FPL, Bestämmelsen, vars avfattning nära ansluter till 14§FLoch 43 § FPL föreslås placerad som en ny 10 § i 5 kap, RB. Förslaget om införande i RB avbestämmelserom s.k. partsoffentlighet avstyrkts av de flesta remissinstanserna.Med hänsyn till att bestämmelsen inte syftar till någon ändring i sak iförhållande till vad som gäller f.n. är den helt onödig, anser flera remissinstanser.Om en bestämmelse i ämnet införs är det ägnat att skapa förvirring ochosäkerhet snarare än tvärtom. Hovrätten över och B/eimge framhåller bl,a, att innehållet i de nytillkomna reglerna om s,k, partsoffentlighet iförvaltningsförfarandet får sin förklaring i de särskUda förhållanden somskiljer förvaltningsförfarandet från processen vid allmänna domstolar. Det ärenligt hovrättens mening direkt felaktigt att nu överföra dessa regler till RBdär frågan varit tillfredsställande ordnad alltsedan balken trädde ikraft. Enöverflyttning av FL:s och till RB skulle i stället medföraen icke avsedd begränsning i parts rätt till insyn i processmaterialet, I 9 kap. 5 § RB finns bestämmelserom straff för förseelser mot ordningen vid domstol. Bl.a, straffas med böterden som muntligen vid sammanträde eller i rättegångsskrift uttalar sigotillbörligt eller eljest kränker domstolens värdighet. I motsvarandebestämmelse i 38 § FPL talas om den som muntligen inför rätten eller iskrivelse till rätten uttalar sig otillbörligt. Uppenbarligen avses inte någonskillnad i sak skola föreligga mellan lagrummen. Enligt promemorian är enbestämmelse som enligt sin ordalydelse syftar till att skydda domstolensvärdighet knappast i linje med ett modernt sätt att se på domstolars ellerandra myndigheters funktion i samhället. Det föreslås därför att avfattningenav 9 kap, 5 § RB jämkas något efter förebild av 38 § FPL, Remissyttrandena.Förslaget om jämkning av 9 kap, 5 § RB har med ett par påpekanden av redaktionell art godtagits av så gott som alla remissinstanserna, 3.6 Meddelande av dom och beslut Enligt 17kap, 9 § RB skall dom i tvistemål meddelas antingen genom att avkunnas muntligtvid förhandling eller genom att hällas tillgänglig pä rättens kansli (s,k,kanslidom). Vid förhandling skall besked lämnas om tid för kanslidom. Avgörsmål utan förhandling meddelas avgörandet genom kanslidom. Underrättelse omtiden för meddelandet skall senast sändas till parterna. 1 12 § angesatt motsvarande bestämmelser skall gälla beträffande sluUigt beslut itvistemål, I 30 kap. 7 § resp. 10 § ges motsvarande bestämmelser om meddelandeav dom eller slutligt beslut i brottmål. I brottmål skall dessutom skriftligunderrättelse om domslutet samt fullföljdshänvisning sändas till den tilltaladeinom efter meddelandet. Eventuellt förekommande skiljaktigameningar tas inte in i dom eller beslut utan återges i protokollet (6 kap. 3§). Det förekommer inte sällan i praxis att lagfaren domare som har en frånmajoriteten skiljaktig mening anmärker detta som en upplysning till part ellerannan genom att under sin namnunderskrift på den s.k. konceptdomen anmärka'skiljaktig' eller 'se prot'. På sina håll sker detta regelmässigt. Någonbestämmelse enligt vUken det åligger rätten att underrätta part om förekomstenav eller innehållet i skUjaktig mening finns dock inte. Ej heller föreliggernågon skyldighet för part, som enligt bestämmelserna i expeditionskungörelsen(1964:618) har att lösa dom eller beslut, att också lösa handling där denskiljaktiga meningen återges. Part som enligt expeditionskungörelsensbestämmelser är befriad från avgift för dom eller beslut torde inte ha rätt attutan avgift också få protokollsutdrag innehållande den skiljaktiga meningen. 131 § FPL föreskrivs att beslutvarigenom förvaltningsdomstol avgör mål skall tillställas part genom handlingsom fullständigt återger inte bara själva beslutet utan även skUjaktig mening,där sådan förekommit. En motsvarande bestämmelse återfinns förförvaltningsmyndigheternas del i 18 § FL, Ipromemorian erinras till en början om att justitieombudsmannen i sittremissyttrande över det betänkande (SOU 1968:27) som ligger till grund för FLifrågasatt om inte den i det betänkandet föreslagna bestämmelsen att myndighetsexpedition också skall innehålla skiljaktig mening borde införas även fördomstolsväsendets del. Att upplysning om hur domstolens olika ledamöter bedömtmålet måste vara av värde för en part som överväger att överklaga dom ellerbeslut är enligt promemorian uppenbart. Om underrättelse om skiljaktighetalltid lämnas tordedessutom domstolens kansli besparas visst arbete med besvarande avförfrågningar om avgörandet är enhälligt eller inte samt att i förekommandefall ge besked om innehållet i skiljaktigheten. Det föreslås därför att i 17kap, 9 § och 30 kap, 7 § görs det tillägget till femte resp, fjärde stycket,att när dom avkunnas, även eventuella skiljaktigheter skall redovisas, och att,när kanslidom meddelas, förekommande skiljaktighet skall tillhandahållassamtidigt med domen. Däremot anses det inte erforderligt att föreskriva beskedom skiljaktig mening också i sådan underrättelse om utgången i målet som enligt30 kap. 7 § femte stycket skall lämnas den tilltalade. Det påpekas att förslagen kan komma att föranledaviss jämkning i expeditionskungörelsen. Förslaget att part skall få delav skiljaktig mening på samma sätt som av själva domen eller beslutettillstyrks av samtliga remissinstanser. Några remissorgan påpekar dock attdomstolarna redan f.n. brukar lämna parterna underrättelse om eventuellaskiljaktigheter utan att det föreligger någon direkt skyldighet därtill enligtlag. Eftersom den föreslagna lagändringen därför skulle fä huvudsakligenformell betydelse ifrågasätts från ett par håll om någon ändring i RB allsskall vara nödvändig, 1åtskilliga remissvar påpekas att de skäl som anförts till stöd för förslaget omändring i 17 kap. 9 § och 30 kap. 7 § RB också talar för att en motsvarandeskyldighet att underrätta om skiljaktig mening föreskrivs när det gäller sådantmeddelande tiU tUltalad om utgången som avses i 30 kap, 7 § sista stycket, Sveahovrätt ifrågasätter om det inte också kan finnas anledningtill motsvarandebestämmelse när det gäller domsbevis som avses i kungörelsen (1964:635)angående underrättelse om dom i vissa brottmål. Med hänsyn till underrättelsensbetydelse för den dömdes ställningstagande till frågan om nöjdförklaring kanbesked om skiljaktighet vara av betydande intresse för honom, menar hovrätten. Promemorians lagförslag föranleder en delpåpekanden av huvudsakligen lagteknisk art. Några remissinstanser menar att detinte klart framgår av den föreslagna lagtexten om skiljaktigheten skallbetraktas som en del av själva domen och alltså arkiveras i domboken eller omden som skall anses höra till protokollet, DONtar upp frågan om part skall vara skyldig att lösa handling som innehållerskiljaktig mening och anser att så ej bör vara fallet. Hovrätten för NedreNorrland, som förordar att skiljaktighet alltid skall biläggas domen när denexpedieras, föreslår att det i expeditionskungörelsen föreskrivs att part skallerhålla skiljaktig mening utan särskild avgift, Samma ståndpunkt intas av hovrättenöver och som upplyser att man där generellt och utan särskildbegäran expedierar skiljaktig mening som en ren serviceåtgärd till part.Expeditionsavgift uttas inte för denna serviceåtgärd annat än då parten begärprotokoHsutskrift. Om någon tvekan skuUe råda rörande lagenligheten av denna hovrättens praxis bör detdock göras ett förtydligande i expeditionskungörelsen, 3.7 Identifieringsuppgifter i inlaga Enligt 33kap, 1 § RB skall ansökan, anmälan eller annan inlaga i rättegång innehållauppgift om domstolen samt parternas namn, yrke och hemvist, 1 stämningsansökanskall dessutom käranden uppge sin egen och, om den är honom bekant, ävensvarandens postadress samt de övriga omständigheter som är av betydelse fördelgivningen med parterna. Svaranden skall i skriftligt svaromål uppge sinpostadress och de övriga omständigheter som är av betydelse för delgivning medhonom. Har part vidtalat ombud att företräda sig skall ombudets namn ochpostadress anges. Enligt den motsvarande bestämmelseni 3 § FPL bör ansöknings- eller besvärshandling från enskUd innehålla, förutomuppgift om hans namn, yrke och postadress, även uppgift om hans personnummeroch telefonnummer. Föreskriften om angivande av de sistnämnda uppgifternainfördes på förslag av remissinstanserna. 1promemorian påpekas att uppgift om personnummer uppenbarligen kan vara av värdeför identifikation av part inte bara i förvaltningsrättsliga mål utan även vidrättegång i allmän domstol. Uppgiften är t.ex., liksom uppgift om partens yrke,ägnad att säkerställa att delgivning sker med rätt person och kan också vara avvärde vid en framtida verkställighet av domstolens avgörande. Uppgift omparternas telefonnummer är ägnad att underlätta för domstolen att nå kontaktmed part för komplettering, utsättande av sammanträde etc, och kan också varaav värde för parterna själva. På grund härav föreslås att en bestämmelse omangivande i rättegångsinlaga av personnummer och telefonnummer tas in i 33 kap,1 § RB, När det gäller den närmareutformningen av lagrummet erinras i promemorian om ett uttalande i motiven till3 § FPL (prop, 1971:30 s,517) enligt vilket ett ovillkorligt krav på angivandeav de ifrågavarande identifieringsuppgifterna knappast skulle kunnaupprätthållas i praktiken. Något absolut krav pä angivande av uppgifterna bordedärför inte uppställas i lagen. Bestämmelsen borde i stället formuleras som enföreskrift att de angivna identifieringsuppgifterna bör lämnas. Det nuåtergivna uttalandet torde, heter det, äga motsvarande tillämpning också i måloch ärenden vid allmän domstol, 33 kap, 1 § RB bör i enlighet härmed jämkasefter förebild av 3 § FPL, De remissinstanser som berör frågan äri regel positivatill införande av krav på angivande av personnummer och telefonnummer iskrivelser till rätten. 1 några remissvar görs dock vissa mer redaktionelltbetonade påpekanden. Att angivande av postadress bör vara obligatoriskt menarbl.a. och , vilka också anmärker att inte alla parter harpersonnummer, t.ex. juridiska personer. Hovrätten över ochBlekingepåpekaratt motpartens personnummer sällan torde vara känt för parten. 3.8 Ingivande av handUng tiU rätten m.m. Enligt 33 kap. 3 § RB fårinlaga eller annan handling inlämnas till rätten genom bud eller insändas medposten i betalt brev och anses då ingiven av den som undertecknat handlingen.Handlingen skall anses inkommen då handlingen eller avi om densamma avlämnatstill rätten eller dess kansli. Någon bestämmelse om när avlämnandetskall ha skett för att handlingen skall anses ingiven den dagen finns inte iRB. Av balken framgår inte heller vilken befattningshavare som skall ta emothandlingen. Någon entydig rättspraxis angående nu berörda frågor kan knappastanses föreligga (jfr NJA 1953 s. 96 och 1963 s.384). Bortsett från en specialbestämmelse i 12 kap. 10 §om överbringande av fullmakt genom telegraf eller telefon innehåller RB intenågon bestämmelse som anger i vad mån telegram eller annatfjärrskriftsmeddelande skall kunna godtas som handling i balkens mening. I rättstillämpningentorde dock telegram godtas i viss omfattning, åtminstone då det inte är frågaom meddelande av mera väsentlig betydelse. Däremot har rättspraxis tidigareställt sig helt avvisande till telegram som fullföljdsinlaga i rättegång. Idetta hänseende har dock numera skett en viss uppmjukning (NJA 1968 s.523). Pådet förvaltningsrättsliga området gällde tidigare lagen (1946:326) om rätt atti mål och ärenden som tiUhöra stats- eller kommunalmyndighets handläggninginsända handlingar med posten m.m, med motsvarande bestämmelser som 33 kap, 3 §RB, Också här har praxis tidigare varit restriktiv i fråga om användande avtelegram. Genom ett pleniavgörande 1970 (RÅ 1970 s, 25) har emellertidregeringsrätten brutit med den tidigare rättstillämpningen och godtagittelegram som låt vara ofullständig besvärsinlaga. Bestämmelserna lag har genom den nyaförvaltningsrättslagstiftningen ersatts av 7 § FL och 44 § FPL. Dessa bådalikalydande lagrum är i vissa hänseenden utformade pä annat sätt än motsvarandebestämmelser lag och 33 kap. 3 §RB. Det anges sålunda inteuttryckligen att handling får lämnas in till myndigheten(förvaltningsdomstolen) med bud eller översändas med posten. Inte hellerpåpekas att handling in dubio skall betraktas som ingiven av den somundertecknat handlingen. I motiven till 7 § FL (prop. 1971:30 s.368) uttalasbl.a. att det numera inte finns skäl att i lagstiftningenutgå från annat än att ingivande och insändande av handling är likvärdigaformer att tillställa en myndighet en handling. Det självklara förhållandet attpostförsändelser skall vara frankerade av avsändaren, om annat inte är särskiltmedgivet, har inte heller ansetts behöva påpekas uttryckligen i lagtexten, Ikonsekvens med regeringsrättsavgörande intar FL och FPL denståndpunkten att telegram eller annan fjärrskrift får användas för attöverbringa meddelanden till myndigheten (förvaltningsdomstolen). Någonuttrycklig bestämmelse härom har inte ansetts erforderlig. Inte heller har detansetts påkallat att i lagtexten direkt ange att fjärrskriftsmeddelande är atträkna som handling i lagens mening. Att så är fallet framgår emellertid,förutom av motiven, indirekt av paragrafernas formulering. I paragraferna sägsdet också att telegram eller annat meddelande som inte är underskrivet skallbekräftas av avsändaren genom egenhändigt undertecknad handling, om myndighetenbegär det. När det gäller frågan enhandling skall anses ha kommit in till myndigheten (förvaltningsdomstolen)anges i FL och FPL som huvudregel att handlingen skall anses ha kommit in dendag då handlingen eller avi om betald postförsändelse, i vilken handlingen ärinnesluten, anlänt till myndigheten eller kommit behörig tjänsteman tillhanda.Om myndighet särskUt underrättas om att telegram till myndigheten anlänt tilltelegrafanstalt anses telegrammet ha kommit in redan när underrättelsen nåttbehörig tjänsteman. 1 motiven till FL (prop, s,369) understryks det attinsändande av handling till myndighet liksom tidigare i princip sker påavsändarens risk. Däremot blir med den nya regeln platsen för självaavlämnandet av mindre betydelse. Det är sålunda inte absolut nödvändigt atthandlingen eller avin avlämnas i myndighetens lokaler om den blott kommerbehörig tjänsteman tillhanda. Vem som i det enskilda fallet skall räknas sombehörig tjänsteman får avgöras med ledning av arbetsordning eller instruktionför myndigheten. Bestämmelsen att telegram till myndighet skall anses inkommetredan när behörig tjänsteman blivit underrättad därom korresponderar med regelnatt mottagande av avi om betald postförsändelse jämställs med mottagande avsjälva handlingen, I motiven anmärks att det endast är underrättelse genomteleverkets försorg som avses i bestämmelsen. Den nyssnämnda huvudregeln kompletteras med enpresumtionsregel, enligt vUken en handling anses ha kommit in viss dag om detkan antas att handlingen eller avi om denna avlämnats i myndighetens lokaleller funnits tillgänglig för myndigheten på postanstalt , även omhandlingen (avin) kommit behörig tjänsteman tillhanda först närmast följandearbetsdag, I motiven till FL framhålls att man genom en sådanbestämmelse kan undvika att enskilds rätt går förlorad därigenom attmyndigheten t,ex. dröjer med att på posten hämta alla de försändelser tillmyndigheten som anlänt viss dag. Skillnader mellan olika myndigheter ifråga om öppethållande, arbetstider och posthämtning blir också utanbetydelse. Någon vidlyftig utredning huruvida handlingen faktiskt funnits imyndighetens lokaler före kl, 24 viss dag behöver inte företas, påpekas det,utan det bör normalt räcka med att det inte framstår som osannolikt att så ärfallet. Det framhålls vidare att beviskravet bör sättas lågt även när detgäller att avgöra om en handling viss dag funnits tillgänglig för myndighetenpä postanstalt. Det bör sålunda vara tillräckligt att det med hänsyn tillförefintliga uppgifter om t.ex, dag för försändelsens poststämpling, förseningav postgången och rutiner vid insorteringen i postfack och postboxar inteframstår som osannolikt att handlingen viss dag funnits tillgänglig förmyndigheten på postanstalt. Enligtpromemorian är det angeläget att undanröja den oklarhet som kan råda angåenderätten att använda sig av telegram eller annan fjärrskrift vid kommunikationmed allmän domstol. 33 kap. 3 § RB bör därför jämkas efter förebild av 7 § FLoch 44 § FPL. Också när det gäller frågan om den tidpunkt vid vilken enhandling skall betraktas som inkommen är det enligt promemorian påkallat med enklargörande ändring av den väl allmänt hållna bestämmelsen i 33 kap, 3 § RB.Frånvaron av klara regler på denna punkt är förenad med olägenheter för denrättssökande allmänheten och kan i vissa fall t.o.m, leda till rättsförlust förenskild part som av missförstånd kan komma att försitta frister eller andrafatalietider. Också för domstolarna får ett förtydligande anses vara av värde.Även i denna del föreslås att 7 § och 44 § FPL får tjäna till förebild.Härigenom nås den fördelen att frågan blir likartat reglerad för förvaltningoch rättsskipning, 1 enlighet med det sagda föreslås ipromemorian att handling skall anses ha kommit in till rätten den dag dåhandlingen eller avi om betald postförsändelse, i vilken handlingen ärinnesluten, anlänt till rätten eller kommit behörig tjänsteman tillhanda. Ocksåbestämmelsen att underrättelse från till behörig tjänsteman om atttelegram till myndigheten anlänt till telegrafanstalt är tillräckligt för atttelegrammet skall anses ha kommit in föreslås få sin motsvarighet i RB.Detsamma gäller presumtionsregeln för handlingar som kommer in efterexpeditionstidens slut. En handling skulle sålunda anses inkommen viss dag omdet kan antas att handlingen eller avi om denna avlämnats i rättens kanslieller funnits tillgänglig för rätten på posten , även om den intekommit behörig tjänsteman tillhanda förrän närmast följande arbetsdag. När det gäller den närmareinnebörden av de föreslagna bestämmelserna hänför sig promemorian nära tillmotiven till FL och FPL. Det påpekas särskUt att presumtionsbestämmelsenrörande handlingar som kommer in efter expeditionstidens slut medför attförsiktighet måste iakttas av domstol vidutfärdande av lagakraftbevis. Sådant bevis bör för säkerhets skull ifortsättningen utfärdas först dagen efter den arbetsdag som närmast följer pådagen för fullföljdstidens utgång. De ölägenheter som eventuellt kan varaförknippade härmed anses emellertid väl uppvägas av fördelarna med denföreslagna ordningen. I promemorian anmärks vidare att FL inte ärtillämplig vare sig beträffande överexekutors eller utmätningsmans exekutivaverksamhet eller beträffande ärenden om brott hos polis-, åklagarellertullmyndighet (2 § FL). Däremot gällde lag generellt också vid dessamyndigheter. Sedan 1946 års lag numera upphävts saknas alltså uttryckligabestämmelser i nu berörda hänseenden för dessa myndigheter. Enligt promemorianär det dock knappast nödvändigt att i detta sammanhang införa någon särskildreglering av frågan för dessa myndigheter. Om 33 kap, 3 § ändras på sätt somföreslås i promemorian blir ju bestämmelserna i helt överensstämmande med deregler som gäller för förvaltningsmyndigheterna och förvaltningsdomstolarna.Vid sådant förhållande torde inte någon tvekan kunna uppstå om vad som i sakskall gälla i dessa hänseenden hos de ovannämnda myndigheterna om annat inte ärsärskilt angivet. Om man härvid faller tillbaka på en analog tillämpning av RBeller av FL synes vara av mindre intresse. Det anmärks vidare att såvitt avserutsökningslagstiftningen frågan om behovet av en särreglering torde utredas avlagberedningen under arbetet med en ny utsökningsbalk. Förslaget i promemorian har fåttblandat mottagande. De flesta remissinstanserna godtar ändringsförslaget ellerlämnar det utan erinran, i vissa fall dock med en del lagtekniska påpekanden.På flera håll är man emellertid kritisk mot den föreslagna bestämmelsen liksomf.ö. mot förebilden i FL och FPL. Bland de tUlstyrkande myndigheterna märks JK,, hovrätten för Nedre , samt några tingsrätter. JKerinrar om sin principiella uppfattning att det för undvikande av rättsförlustär av vikt att vissa bestämmelser om vad part har att iaktta för att bevaka sinrätt utformas på likartat sätt i FL och FPL samt i RB. När det gäller reglernaom ingivande av handling anser JK denna synpunkt redan i sig utgöratillräckligt skäl att ändra 33 kap. 3 § RB till överensstämmelse med 7 § FL och44 § FPL, Även om riskerna för tolkningssvårigheter inte torde bli helteliminerade är den för parten gynnsamma utformning som bestämmelserna fåtttillfredsställande, säger , På en del håll är man dock kritisk tilllagförslaget som man anser oklart och ägnat att föranleda tolkningssvårigheter.Bland de kritiska remissinstanserna märks lagberedningen, hovrätten över Skåneoch samt några tingsrätter. anser att iakttagande avbestämda frister och fatalietider är av större vikt i de allmänna domstolarnasverksamhet än i förvaltningsmyndigheternas. Som exempel nämner tingsrätten attnär en misstänkthäktas utsätts viss dag inom vilken åtal skall väckas. Rätten måste denfastställda dagen kunna avgöra om åtal väckts eller om den misstänkte skallförsättas på fri fot.