prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Ämbetet skulle därför finna ettreellt och otvetydigt obligatoriskt civiläktenskap där ingen tvekan om dessförhållande till den kyrkliga vigseln kunde uppstå vara att föredra framfördet föreslagna tvetydiga förfarandet. Reservantemas förslag om ett fortsattfakultativt civiläktenskap, där den kyrkliga vigseln alldeles som skullevara äkten-skapskonstituerande, är enligt ämbetets uppfattning en bättrelösning än den betänkandets majoritet föreslår. framhållervidare att den föreslagna lagstiftningen berör den katolska kyrkan också i ettannat avseende, nämligen vid det kyrkliga avgörandet om en person lever i ettenligt romersk katolsk rätt giltigt äktenskap eller ej. Denna fråga aktuaUserasinte sällan då en gift person vill övergå tiU katolska kyrkan eller enfrånskUd ingå äktenskap med en katolik. har presumtionen varit attden som ingått äktenskap enligt svensk borgerlig ordning därmed ingått ettgiltigt äktenskap. Ett äktenskap med anmälning utan någon hänvisning tilllivsvarighet och trohet kan däremot inte betraktas som ett äktenskap, utansärskild bevisning skulle behövas för att styrka att så vore fallet. Riksförbundetkyrkans ungdom framhåller att de sakkunnigas förslag innebär att det intelängre skall vara parternas offentligt och vid samma tUlfälle uttalade ja tUläktenskapet som skall konstituera detta utan en klart byråkratiserande åtgärdvidtagen av tredje man, nämligen mottagande av anmälan. Förbundet anser dettainnebära ett intrång i människors personliga integritet och befarar att det kanmedföra att kontrahenter tar avstånd från denborgerligt-civila-rättsliga delen av äktenskapsingåendet och förlägger helasitt äktenskapsslutande till 1973: 32 233 enprivat handling, där de själva tillåts vara subjekt, och reglerar de rättsligabehoven via privaträttsliga kontrakt. , i ochKristen demokratisk samling berör särskilt frågan om prästs vigselskyldighet,om den nuvarande ordningen med kyrklig vigsel bibehålls, och ansluter sig tilldet av presidenten utarbetade förslag som och för i sin reservation. Inågra remissvar berörs frågan om vad som skall anses vara det konstitutivamomentet vid anmälan om ingående av äktenskap. påpekar attmajoritetsförslaget enligt motivuttalanden innebär att det konstitutivamomentet vid ingående av äktenskap är mottagarens godkännande av den gjordaanmälningen men att den föreslagna lagtexten (1 kap. 2 §) anger att äktenskapingås genom mannens och kvinnans gemensamma anmälan. Hovrätten för NedreNorrland framhåller att mottagandet av anmälningen måste förenas med enprövning från mottagarens sida av att de villkor är uppfyllda som gäller för attett äktenskap skall uppkomma. Hovrätten anser att intresset av ordning ochklarhet kräver att ett besked lämnas om utfallet av prövningen och att dettabesked, om det innebär att anmälningen godtas, tilläggs konstitutiv betydelseför äktenskapets uppkomst. Av mindre betydelse synes vara huruvida beskedet fårformen av ett enkelt muntligt uttalande, en muntlig förklaring av de trolovadeför äkta makar eller en skriftlig förklaring i form av bevis om äktenskap.Hovrätten påpekar att de sakkunniga i denna fråga har anfört att krav på enkonstitutiv förklaring från mottagarens sida skulle betaga giftermålet någotav dess karaktär av en parternas angelägenhet samt förklarat sig angelägna attundvika att äktenskapets ingående framstår som en förrättning under ledning avdet allmännas företrädare. De värderingar som ligger bakom denna de sakkunnigasståndpunkt kan hovrätten inte dela. Äktenskapet är en för samhället såbetydelsefull institution, och dess ingående är förenat med så många och ävenfrån det allmännas synpunkt djupt ingripande rättsföljder, att intresset avreda och klarhet måste ges hög prioritet. Även finner detoriktigt att i lagen ange anmälan som form för äktenskapets uppkomst när detkonstitutiva momentet i verkligheten är mottagarens godkännande av anmälningen.Anmälan utgör endast ett moment i förfarandet och kan avvisas. Det förefallertingsrätten som om termen "anmälan" valts endast för att undgå attklargöra att det i själva verket är fråga om en förrättning under ledning av enrepresentant för det allmänna. Tingsrätten har svårt att förstå de sakkunnigasrädsla för detta förhållande eftersom det inte innebär att man äventyrarfrivilligheten i partemas överenskommelse eller betar giftermålet något avdess karaktär av en parternas angelägenhet. anser att det avlagtexten borde klarare framgå från vilken tidpunkt ett äktenskap skall ansesingånget. Ett godkännande eller en avvisning av anmälan torde nämUgen intealltid kunna ske efter mottagandet. Mottagaren kan behöva viss tidför att pröva huruvida företett hindersprövningsintyg är giltigt eller för attgenom frågor till partema bringa klarhet i om dessa gör anmälan av fri viljaoch med insikt om dess innebörd. Uppkomsten av äktenskapet borde därförrimligen vara knuten till någon positiv åtgärd från anmälningsmottagarens sida.I annat fall måste mottagaren avvisa en anmälan redan på den gmnden att hanmisstänker att skäl för avvisning kan föreligga. Prop.1973: 32 234 detvara en besvärande brist hos de sakkunnigas förslag att något exaktkonstitutivt moment inte föreligger. Malmötingsrätt befarar att anmälningssystemet inte är ägnat att i samma utsträckningsom de nuvarande vigselformema säkerställa frivUligheten i parternasöverenskommelse att ingå äktenskap. Tingsrätten uttalar att det inte tordekunna krävas att mottagaren av anmälningen genom frågor tUl kontrahentemaundersöker om de fullt frivUligt undertecknat anmälningen och fortfarande stårfast vid denna. Det torde också vara svårt för mottagaren av anmälan attkonstatera om vederbörande, t. ex. en utiänning, verkligen förstått vad hanskrivit under. I en mycket stor del av de vigslar som förrättas vid tingsrättenär åtminstone en av kontrahentema utiänning. Tingsrätten befarar vidare att denomständigheten att det inte skall vara obligatoriskt att använda ett bestämtformulär vid anmälan kan medföra tillämpningssvårigheter. Tingsrätten förordarbestämt att anmälan skall ske enligt fastställt formulär och påpekar att dettainte innebär att anmälan måste ske på fastställd blankett. Även iGöteborgs och län gör invändningar mot att anmälan inte skaU behöva skeenligt faststäUt formulär, eftersom det kan medföra risk för formella fel.Varje behörig mottagare bör enligt vara försedd med formulär. Domkapitleti önskar att regler ges om protokollföring vid mottagande avanmälning. Om anmälningsmottagaren inte finner styrkt att partema göranmälningen av fri vilja och med kännedom om äktenskapets irmebörd - någon avkontrahenterna kan i sitt uppträdande förefalla alkohol- ellernarkotikapåverkad bör det vara värdefullt att motiveringen för awisningsbeslutetIntas 1 ett sådant protokoll. Detta kan sedan ligga till grund vid eventuellabesvär i ärendet. föreslår i rättssäkerhetens intresse en översynvad beträffar awis-ningsfallen. Någraremissinstanser berör särskilt den omständigheten att i de sakkunnigas förslagmte ställs krav på medverkan av vittnen vid giftermålet ooh påpekar att, omförslaget genomförs, den i gällande ordningen för Ingående aväktenskap kommer att avvika från den av biträdda FN-konventionenangående samtycke till, minimiålder för samt registrering av äktenskap. Förbibehållande av vittneskravet uttalar sig hovrätten för Nedre , ,och tingsrätter, domkapitlen i Lunds och Västeråsstift, . Föreningenkommunal-och landstingsanstäUda familjerådgivare. , frikyrkoråd, Filadelfiaförsamlingeni , kyrkobröderna. Riksförbundetkyrkans ungdom och demokratisk samling. Enligthovrätten för Nedre kan det vara riktigt, som de sakkunniga förmodar,att avvikelser från inte är av den art, att äktenskap sommgåtts enligt den föreslagna ordningen skulle löpa risk att inte godkännas ikonventionsstat. En lagändring som står du-ekt i strid mot ett internationelltåtagande bör emellertid enligt hovrättens mening inte genomföras utan mycketstarka skäl. Sådana skäl kan inte anses föreligga i förevarande fall. Tvärtomhar vittneskravet inte oväsentUga funktioner att fylla. Vitmena utövar vidsidan av anmälningsmottagaren en kontroll över att kontrahentemas samtycke tUläktenskapet avgesav fri vUja och eljest på ett rättsUgt giltigt sätt. Vittnenas iakttagelserkan tjäna som bevisning vid eventuella framtida tvister angående äktenskapetsingående. Deras närvaro tjänar också som en påminnelse om och understryker attdet är ett betydelsefullt steg som parterna ämnar ta. Någon risk för attvittneskravet skulle otUlbörligt tynga förfarandet anser hovrätten inteföreligga. Hovrätten förordar därför i lUtiiet med reservantema att kravet påvitmens närvaro vid äktenskaps ingående bibehålls. Att vittaen inte närvaritbör dock, liksom enligt nu gällande ordning, inte medföra äktenskapetsogUtighet. Malmötingsrätt anser i och för sig inte att det är nödvändigt med vittnen vid ettsådant anmälningsförfarande som de sakkunniga har föreslagit. Utan vittnen blirformen för äktenskapets ingående mindre formell och högtidlig. Vittnena haremellertid en viktig funktion genom att för vigselförrättaren/mottagaren avanmälan styrka kontrahentemas identitet. Om man avstår från vittaen, måste man därförse tiU att kontrahentema på annat sätt styrker sin identitet. Tingsrättenfinner ett särskUt lagstadgande härom erforderUgt. i Lunds slif,framhåller att ett vittnesförfarande bör vara ett naturligt komplement och ettstöd för mottagaren av anmälan, särskUt som kretsen av mottagare avses bUganska vid och inte begränsas tUl personer med juridisk kompetens elleroffentUg ämbetsmannastäUning. Att anmälan skall göras i vittaens närvaro kanknappast anses vara ett större inttång i pri-vatUvet än i övriga fall dåvittaen krävs vid rättshandlingar. hade önskat en närmarebelysning av de sakkunnigas uttalande om att äktenskap som har ingåtts iöverensstämmelse med de föreslagna reglema inte torde löpa risken att integodkännas i konventionsstat. Verket framhåller att det i varje åringås ett stort antal äktenskap där kontrahentema eUer den ena av dem ärutiändska medborgare. Det förekommer visserligen även med nu gällandelagstiftaing att sådant äktenskap inte godkänns i den utländska kontrahentenshemland. Men det vore enUgt olyckligt om ändrad lagstiftningskulle medföra en ökad tendens i andra länder att inte erkänna äktenskap somingås i . Föreningen kommunal- och landstingsanstäUdafamilferådgivare stäUer sig frågande tUl de realistiska föratsättningama för enanmälningsmottagare att göra en bedömning av makamas rättshandlingsförmåga ochgraden av deras vilja att ingå äktenskapet. Ledamoten ' alternativ medgiftermålsvittne ger enligt föreningen mottagaren större möjlighet att bedömafrivUligheten och rättshandlingsförmågan hos partema. Flera remissinstanser framför synpunkter i fråganom vUka personer som skall utses till mottagare av anmälan om äktenskapsingående. och tingsrätter anser att detinte finns anledning att anlita domare som mottagare av anmälan om vigsel.Norrköpings tingsrätt finner lämpligt att anmälnmgsförfarandet förläggs tUlfolkbokföringsmyndighet. Hovrätten för Nedre finner med hänsyn tUlde viktiga allmänna intressen som är knutaa till äktenskapet att det är avstörsta vikt att uppdraget som mottagare endast anförtros personer, som kan förväntasfuUgöra uppgiften med omsorg och uisikt. För att största säkerhet ochlikformighet skaU uppnås i detta hänseende bör enligt hovrättens mening, i denmån Kungl. Maj:t uppdrar åt myndighet att utse motta- Prop.1973: 32 236 gare,uppdraget förenas med instraktioner i vilka riktiinjer ges för myndighetensval av mottagare. framför liknande synpunkter och framhållervikten av att man iakttar större restriktivitet och selekti-vltet än som blirfallet om man följer de allmänna synpunkter som anläggs av de sakkunniga.Länsstyrelsen i anser i likhet med sociala centralnämnden iUddevalla och att anmälan bör få skeendast tUl den lokala folkbokföringsmyndigheten. understrykerlämpligheten av att den myndighet som handhar hindersprövningen också är densom mottar anmälan. påpekar att ju flera mottagama är destostörre risk föreligger för att oklarheter kan uppstå i samband med anmälningsförfarandet. menar att kretsen av civilamottagare som inte är statliga tjänstemän bör göras snäv med hänsyn tUl riskenför uppkomsten av ogUtiga äktenskap. Även att kretsen av dem som blir skyldiga att motta anmälan kan begränsas,särskilt som endast ett fåtal torde komma att begagna sig av ett anmälningsförfarandeutan vigselceremoni. finner viktigt att detråder full valfrihet i fråga om den ceremoniella ramen kringanmälningsförfarandet och att alla människor, oavsett var de bor i landet, börha rätt och möjlighet att välja mellan största enkelhet och olika former avceremoruell inramning då de gifter sig. Med detta följer enligt förbundet attdet måste finnas många olika alternativ i fråga om behörig mottagare av äktenskapsanmälani varje kommun. frikyrkoråd noterar med tillfredsställelse attförslaget innebär en generell vigselrätt för bl. a. frikyrkopastorer som utsestill mottagare av anmälningar. Ärkebiskopen och i ärkestiftunderstryker att det är angeläget att prästens ställning som mottagarepreciseras, med tanke på de samvetssvårigheter som vigsel av frånskilda ställtflera präster inför. i finner det självfallet att,så länge folkbokföringen är ett åtagande, samtiiga inom folkbokföringentjänstgörande präster äger behörighet att vara anmälnings-mottagare. Om dennauppgift eventaellt övergår till annat organ, bör prästema generellt gesbehörighet. Eftersom anmälningsmottagaren endast fullgör en civil skyldighet,kan inte med prästernas behörighet anses följa motsvarande skyldighet att geäktenskapets ingående den reUgiösa överbyggnad som den kyrkliga vigselninnebär. Detta finner tUlfredsställande. Enligt Katolska biskopsämbetet måste det skapa enavsevärd förvirring att anlita präster som anmälningsmottagare med tanke påden klyfta mellan borgerlig och kyrklig äktenskapsuppfattning som uppstår, omfamiljelagssakkunnigas förslag genomförs. Ämbetet framhåller att dessasvårigheter kan mmskas, om i lag och formulär görs hänvisning till dettraditionella äktenskapets grander, livsvarighet och trohet. Övervägande delen av remissinstansema ställer sigpositiva tUl förslaget att avskaffa medlingsobligatoriet. För obligatoriskmedling uttalar sig komministrarna , i ett på uppdrag avdomkapit- Prop.1973: 32 237 let i ärkestift utarbetat yttrande. ,Filadelfiaförsamlingen i , lekmannaförbundkyrkobröderna och demokratisk samling. I en reservation till yttrandetfrån sociala centralnämnden i anförs att obligatoriet bör kvarståunder familj erådgivningsverksamhetens uppbyggnadstid. och sig vara införstådda med att medling som makarna frivUligt sökt bättre utgångsläge för medlaren än ett obligatorium. För den part sombefinner sig i underläge kan medlingssamtalet emellertid vara en särskildhjälp som han eller hon aldrig annars skulle vilja eller våga begära. anser att medlarens uppgift är att söka förlika makarna ochatt frivillig medling har den nackdelen att en hel del makar som kunde fåhjälp genom medlingen aldrig skulle nås av denna. Medlarens målsättning böralltid vara att söka förlika makarna. Tveksamma till förslaget attavskaffa medlingsobUgatoriet är i och . ifrågasätter om man inte förstborde avvakta erfarenheterna av borttagandet av skilsmässogrunderna. Några remissinstanser anser attmedlingen bör vara obligatorisk i vissa fall. Länsåklagaren i länoch anser att obligatorisk medling bör föregåäktenskapsskUlnad mellan makar med minderåriga barn, även med risk för attdetta uppfattas såsom en inblandning i vederbörandes personligaangelägenheter. hem och samhälle ifrågasätter om medling inte bör varaobligatorisk i de fall där betänketid inte är föreskriven, med undantag för defall som avses i förslagets 11 kap. 4 och 5 §§. att för de aktuella fallen en kortare betänketid, enmånad, skall gälla. i Jönköpinganser att det är angeläget med en obligatorisk rådgivning inför den nyasituation som uppstår efter en upplösning av ett äktenskap med minderårigabarn. och tingsrätteranser att medlingen bör vara frivillig och att reglerna härom bör utgå ur kyrkliga och ekumeniska familjerådgivningsbyråer föreslårsom ett led i arbetet att informera allmänheten omfamiljerådgivningsverksamheten att i GB 1 kap. tas in en erinran om attfamiljerådgivning står till förfogande både före och under äktenskapet.Ärkebiskopen och i ärkestift anser att GB 14 kap. börinnehålla en bestämmelse om att även den som avser att ingå äktenskap kanvända sig till famUjerådgivningsbyrå. finner detegendomUgt att i 14 kap. GB alls nämna familjerådgivningsbyrå när sådana byråerännu inte finns i erforderlig utsträckning. Det råder enighet blandremissinstanserna om att medlingsinstitutet bör bibehållas underfamUjerådgivningsverksamhetens uppbyggnadsskede. Vikten av att uppbyggnadensker snabbt betonas i flera yttranden. anser att entidsplan för uppbyggnaden bör göras och anser att rätt tUl friviUigfamiljerådgivning bör inskrivas i lag för att en snabb utbyggnad skallframtvingas. befarar att ett bibehållande avmedlingsinstitutet i sig innebär en risk för att utbyggnaden avfamUjerådgivningen fördröjs. betonar att prästemaserfarenhet bör tas tUl vara under uppbyggnadsskedet. Ärkebiskopen ochdomkapitlet i ärke- Prop.1973: 32 238 stiftframhåller det angelägna i att vid utbyggnaden erfarenheter från det kyrkligafamiljerådgivningsarbetet tas tUl vara och att de i kyrklig eUer ekumenisk regidrivna rådgivningsbyråerna får rätt att arbeta på Uka viUkor som de som drivsav kommun eller landsting. Liknande synpunkter framförs av domkapitlen i Lundsoch . kyrkligaoch ekumeniska familjerådgivningsbyråer samt demokratisk samling. I några remissyttranden framhåUs att de borgerligamediamas utbUdning måste förbättras. befarar att en utbUdningblir svår att reaUsera men påpekar att, om medlarna utses bland befattningshavarei socialvård, det finns garanti för att de har viss utbildning. Förslagetatt medlare skall utses av länsstyrelse godtas av de flesta remissinstanser.Svea hovrätt anser dock den möjlighet som nuvarande GB 14 kap. 1 § sistastycket inrymmer för makar att få särskUd medlare utsedd så värdefull att denbör finnas kvar. Det kan nämligen, anför hovrätten, tänkas fall då någon personsom står makarna nära och har specieU kännedom om deras förhållanden harsärskilda förutsättningar att som medlare förtroendefullt samarbeta med dem. Ommake vårdas på sjukhus kan det vidare finnas lämpligt att läkare eller annan avsjukhuspersonalen utses till medlare. i kommunanser att medlare bör förordnas av kommunen. Ärkebiskopen och iUppsala ärkestift anser det önskvärt att av de utsedda medlama i varje kommunminst en är präst. påpekar att ersättare för medlare börutses så att det säkert alltid finns två medlare i tjänst. framhåller önskvärdheten av att partema får rätt att vända sig tillvilken medlare de vill oavsett boningsort och församlingstillhörighet. Önskvärdheten av information omfamUjerådgivnmgsverksamheten betonas starkt i flera remissvar. Tanken attdomstolen skall lämna fa-mUjerådgivningsbyråer och medlare upplysning om gjordaansökningar om äktenskapsskUlnad avvisas dock. Ett sådant rapporteringssystemanses inkräkta på parternas integritet. I stället föreslås att domstolen pålämpligt sätt lämnar parterna information om de möjligheter att få familjerådgivningsom finns. Sådan information måste dock, betonas det, lämnas på ett sätt sompartema inte uppfattar som påträngande. Vissa remissinstanser anser emellertidatt en Information vid denna sena tidpunkt kommer att sakna verkan ochunderstryker vikten av att information ges genom skolan ochvuxenundervisningen samt genom massmedia. anmärker att ordet samlevnadi GB 14 kap. 1 § bör utbytas mot äktenskap. De sakkunnigas förslag om ovillkorUg rätt för makeatt vinna äktenskapsskillnad och om utmönstring av de särskUdaskiUnadsgrundema och av de bestämmelser som knyter rättsverkan tUl makes skuldtUl äktenskapets upplösning tUlstyrks överlag av remissinstanserna. Den ringarättsverkan som i förslaget knyts till ansökan om äktenskapsskUlnad uppfattasockså som en fördel. Att skilsmässan härigenom avdramatiseras betraktas sommycket positivt. Prop.1973: 32 239 detblir svårt för domstolarna att undgå att granska makarnas personligaförhållanden vid handläggningen av underhålls- och vårdnadsfrågorna. I några fåyttranden anförs att man inte helt kan förbigå frågan om ena makens skuld.Filadelfiaförsamlingen i anser sålunda att grov oaktsamhet ochhänsynslöshet från ena makens sida måste kunna tas i betraktande då partemasfortsatta förhållande efter skilsmässan skall regleras. Inte heller FöreningenSveriges tingsrättsdomare anser att man vid den ekonomiska uppgörelsen mellanmakama efter äktenskapsskillnaden kan lämna skuldfrågan helt ur räkningen. 3.2.2Betänketid i stället för hemskillnad Även förslaget att avskaffa hemskillnadsinstitutetoch i vissa fall ersätta det med en betänketid tillstyrks av nästan samtUgaremissinstanser. i och kyrkobröderna önskar behålla hemskUlnadsinstitutet. anmäler viss tveksamhet tUl förslaget attavskaffa hemskillnaden och kravet på särlevnad och framhåUer att denomständigheten att makama före skilsmässan måste leva åtskUda innebär att de ipraktiken får pröva konsekvensema av en even-tueU skUsmässa innan det slutligaavgörandet träffas. anser att det är möjUgt attavskaffa hemskillnadsåret om garantier skapas för att hänsyn kommer att tastUl att den ekonomiskt svagare parten kan behöva en längre omstäUnlngstid pågrund av bristande UtbUdning eller andra försörjningssvårigheter. Inågra få yttranden ifrågasätts lämpligheten av det föreslagna betänketidssystemet.I en reservation tUl tingsrätts remissvar framhåUs att det framstårsom tämUgen meningslöst att införa något slags substitut för den av utredningenövergivna hemskillnaden. Det görs gällande att förhastade skUsmässor inte ärvanliga och att man har anledning att utgå från att make som söker skillnadtänkt igenom problemen och övervägt saken. Det nya institutet betänketid ansesinte vara något verksamt medel att förhindra förhastade skilsmässor, särskUtinte då makama är ense om skillnaden men har barn . Förekomsten avbam i äktenskapet är för de flesta makar ett så starkt skäl att noga prövafrågan om skUsmässa att en ytterligare tid av eftertanke blir än mermeningslös. En sådan kan tvärtom ganska uppenbart bli tiU skada för barnen.Skall betänketiden aUs vara meningsfyUd måste man förutsätta att makarna boråtskilda. Om makama bor tillsammans sedan den ene på ett så definitivt sätt somgenom att inleda rättegång visat sin vilja att upplösa äktenskapet finnspåtagliga risker att betänketiden inte blir annat än av ytterligaresvåra slitningar i äktenskapet. Tiden kan t. o. m. innebära risk försituationer, i vUka handgripligheter och ekonomisk utpressning inträffar ochdär uppenbar fara uppstår för barnens hälsa. Reglema om Interimistiska beslutanses inte ge tUlräckliga garantier mot sådana icke önskvärda verkningar avbetänketidsinstitutet. och Föreningen anser attett system med betänketid är ägnat att hindra förhastade skilsmässor.Advokatsamfundet har svårt att inse hur betänketid skall kunnaändra makamas attityd, om de är ense om att upplösa äktenskapet, även om de harbam under . Under de förhandlingar som vanligen föregår denöverenskommelse som skall träffas framgår i de flesta fall att makama anser sigmogna nog att själva avgöra om dessa förhandlingar skall fullföljas till enskUsmässa. 1973: 32 240 tutetbetraktas därför numera i praktiken oftast som ett helt onödigt ingrepp frånsamhällets sida i två människors rätt att bestämma över sitt liv tillsammans.EnUgt samfundets uppfattaing torde en sex månaders betänketid inte komma attbetraktas på annat sätt. Inte heller i de fall där en av makarna motsätter sigen upplösning av äktenskapet torde den föreslagna betänketiden vara någotverksamt medel för att ändra den andra makens instäUning. I ett sådant fall lärinte heller familjerådgivning eller medlare finna gehör.