prop · FW0340 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag har därockså utvecklat skälen för den av mig förordade sammansättningen av nämnden. 22§ Bestämmelserna i första stycket har sin motsvarighet i föreskriften i 33 §andra stycket SjmL om att förhör skall hållas i disciplinnämnden innanbefälhavaren avskedar jämlikt denna paragraf. Jagföreslår i enlighet med kommitténs förslag att så snart fråga kommer upp om attförflytta en från hans befattning ombord på grund av förhållande somnämns i 18 § ny SjmL undersökning skaU ske genom fartygsnämndens försorg,innan beslut fattas. Det har härvid ingen betydelse, om beslutet att skiljasjömannen från befattningen kommer att träffas av befälhavaren enligt 18 §eller av arbetsgivaren. Kravet på föregående undersökning inom nämnden gäUerockså, om arbetsgivaren eUer den han befullmäktigat på samma grund vUl säga uppanställningsavtalet att upphöra eller med iakttagande avuppsägningstid. För att nämnden skall kunna medverka med undersökning i dessafall gäller, att sjömannen är kvar i sin befattning på fartyget. Blir frågan omuppsägning av sjömannen aktuell först sedan han lämnat sin befattning ombordoch t. ex. i land avvaktar arbete på nytt fartyg, saknas förutsättningar förfartygsnämnds medverkan enligt denna paragraf. Andrastycket motsvarar 14 § SjmL om samråd. Ocksåi andra fall av uppsägning eller skiljande från befattningen ombord än dem somavses i första stycket kan sjömannen ha ett befogat intresse av att fåkonsultera fartygsnämnden eller få åtgärden närmare undersökt i nämnden. Rördet sig t. ex. om en på företags-mässiga grunder beslutad förflyttning avsjömannen till ett annat av rederiets fartyg, kan förflyttningen framstå somorättfärdig för sjömannen eller oklar tUl sina faktiska motiv. Det liggerdärför ett värde i att sjömannen får tillfälle att få frågan upptagen inämnden. Begäranom samråd eller undersökning bör framställas i så god tid som möjligt för attåtgärden skaU få verklig mening. Det är uppenbart att arbetsgivaren ellerbefälhavaren i så god tid som möjligt bör varsko sjömaimen om sådanaförändringar i hans anställningsviUkor som kan föranleda, att sjömannen själv vUlpåkalla samråd eller undersökning. Någon viss fixerad tid, inom vilken begäranskall göras, uppställs inte. Det ligger emellertid i sakens natur att begäranmåste ske Prop.1973: 40 157 innansjömannen lämnar fartyget. Om sjömaimen kommer alltför sent med sitt önskemål,kan följden bli att nämnden inte hinner kallas samman. I fall av tidsnöd kanfråga komma upp om nämnden då uppfyllt lagens krav. Det är tydUgt att kravet påsamråd och undersökning kan tUlgodoses endast om nämnden har rimlig tid tUlsitt förfogande. Framställs en begäran om samråd eller undersökning straxinnan fartyget skall avgå från den hamn där det är avsett att sjömannen skalllämna fartyget, kan det visa sig praktiskt omöjligt att efterkomma önskemålet.Nämnden bör i sådant fall se tiU att sjömannens begäran och skälet till attsamråd eUer undersökning inte kunnat komma till stånd antecknas iskeppsdagboken. Inte sällan kan dock en undersökning vara av betydelse, även omden sker i efterhand sedan sjömannen lämnat fartyget. I så fall skaU denbegärda utrednuigen äga ram och anteckning, göras i skeppsdagboken om skälet tiUatt undersökning skett först i efterhand. Enligtgällande lag är rätten tiU samråd förbehållen arbetstagare, vars anställningvarat . Principen, som är hämtad från , grandarsig på den uppfattningen att samrådsinstitutet skall förbehållas arbetstagare,som har fastare anknytning till företaget och därför har särskilt anspråk påtrygghet i anstäUningen. Jag förordar i överensstämmelse med kommittéförslagetatt denna inskränkning slopas. 23 § Motsvarighet saknas i SjmL.Anledningen tUl att sjömannen inte inställt sig ombord vid tiden för fartygetsavgång kan vara ett ursäktligt misstag om fartygets rätta avgångstid. Det kanockså vara situationer, när sjömannen avvikit från fartyget eller på grund avförsummelse stannat för länge i land. Det är viktigt att även sådana faUsnarast utreds av fartygsnämnden. I vissa fall kan sjömaiman återförenas medfartyget genom rederiagents eller svensk utiandsmyndighets försorg. I andrafall är detta uteslutet. Undersökningen skall dock äga rum, oavsett omsjömannen kommer åter tUl fartyget eller ej. 24 § I samband med minaöverväganden om slopande av disciplinär bestraffningsrätt ombord på fartyg harjag (avsnitt 10.6) antytt den roll som fartygsnämnden bör ha för behandlingenav disciplinära och liknande frågor. Kommittéförslagetnämner dels fall när någon allvarligt försummat sig i tjänsten eller grovt bratitmot ordning och skick ombord, dels fall när brott, som hör under allmänt åtal,förövats eller när misstanke om sådant brott föreUgger. När förhållande som nusagts genom anmälan eller på annat sätt kommer till nämndens kännedom, har denatt ta upp saken till undersökning. MeraobetydUga avtalsförseelser finner jag naturligen endast böra föranledatUlsägdse utanför ramen för ett formellt förfarande inför fartygsnämnden.Däremot delar jag den uppfattning som kommit tUl uttryck vidremissbehandlingen, att förseelser i tjänsten och överträdelser av vad skickoch ordning ombord på ett fartyg bjuder bör utredas i nämnden även omgärningen inte kan betecknas som allvarlig eller grov. Det är uppenbart attsituationer kan förekomma, när särskild utredning genom nämndens försorgframstår som meningslös. Om ett brott begås medan fartyget är på väg tUl svenskhamn, bör nämnden underlåta att verkställa utredning och i stället avvakta attpolismyndigheten omhändertar faUet vid fartygets ankomst till hamnen. Förhållandenakan vara likartade om den sak som är aktuell för nämndens utredning inom kortblir föremål för sjöförklaring enligt 12 kap. sjölagen. Däremot kan nämndensutredning ej ersättas av annan utredning, som utländsk myndighet, t. ex.polismyndighet, kan komma att verkställa. Nämndenbör ha samma sammansättning vid handläggning av dessa utredningsuppgifter somnär det gäller samråd och undersökning i frågor om anställningsavtalet. 61§ första stycket SjmL om förhör inför disciplinnämnden ombord när allmänt brottbegåtts gäller enligt 170 § sjölagen också när sådant brott förövats avpassagerare. I lagförslaget motsvaras innehållet i 61 § första stycket SjmL avbestämmelsen i 24 §. förordar jag inte någon ändring i dennaordning. Följdändring bör göras i sjölagen. 25§ I denna bestämmelse, som är ny, ges fartygsnämnden en möjlighet att tUldelasjömannen erinran. En sådan åtgärd från nämndens sida kan ibland göra störreintryck än enbart en tillsägelse från överordnad och därför vara bättre ägnadatt hos den felande inskärpa det allvarliga i vad han låtit komma sig tilllast. Enligt kommittéförslagetsaknar erinran rättslig innebörd i den meningen, att nämnden ej har någrabefogenheter att ingripa med andra disciplinära medel i händelse erinrannonchaleras. Sjömannen föreslås inte heller få rätt att överklaga nämndensbeslut om erinran. Under remissbehandlingen har framförts att sjömannen bör fåöverklaga ett sådant beslut på samma sätt som ett beslut enligt 65 § SjmL omvarning f. n. kan överklagas till mönstringsförrättare eller domstol. Jag delar inte denframförda uppfattningen. beslut om erinran bör närmast ses somen reprimand i lindriga fall mot den som inte kunnat uppfylla arbetsavtaletskrav eller som uppträtt störande ombord. Denna enkla åtgärd från nämndens sidabör inte uppfattas som en sådan disciplinär bestraffning vilken skall kunnaöverprövas av domstol. att en mera ingripande åtgärd bör vidtas,skall det i 26 § första stycket anvisade tillvägagångssättet tillgripas. Jagtillstyrker därför kommittéförslaget. Prop.1973: 40 159 26 §I 26 § första stycket ges föreskrifter om skyldighet för fartygs nämnden att när grovt misskött sig under anställningen ombord anmäla sjömannen till den i mönstringsförordningen angivna om påmönstringsförbud eller varning skall meddelas honom. Det bör påpekas att fartygsnämndens prövning hu ruvida anmälan skall ske till sjömansnämnden inte utesluter att anmä lan till sjömansnämnden kan göras av enskild person ombord. Andrastycket motsvarar 24 § i kommittéförslaget. finner jag attfartygsnämnden skall ha rätt att vid bagatellförseelser underlåta att göraanmälan för rättslig prövning. Nämnden kan sålunda vid t. ex. mycket lindrigafall av misshandel, egendomstiUgrepp eller åverkan finna, att vad somförekommit i saken är av så bagatell-artad beskaffenhet, att det inte påkallaringripande av rättslig art. Det är emellertid uppenbart att nämnden börutnyttja denna möjlighet restriktivt. Slutiigenföreskrivs i tredje stycket att det ankommer på befälhavaren att se till attde anmälningar eller underrättelser som skall göras blir översända till angivnamyndigheter. TUl anmälan eller underrättelsen bör befälhavaren foga detutredningsmaterial som fartygsnämnden förfogar över. 27 §Paragrafen motsvarar 64 § fjärdesjätte styckena SjmL. Den handläggningsordning som föreslås gälla för fartygsnämnden när nämn den företar undersökning enligt 2224 §§ ny SjmL överensstämmer i huvudsak med vad som hittiUs gällt för disciplinnämnden. Vidsamråd kan förfarandet vara enklare och mera formlöst än när nämnden företarundersökning. Protokoll behöver inte föras. Det är tillräckligt att anteckningom att samråd skett görs i skeppsdagboken. Avvikt är att ledamot av fartygsnämnden vinnlägger sig om opartiskhet och omsorgvid behandling av förekommande ärenden. Ledamots skyldighet i detta avseendeär straffbelagd i SjmL och jag föreslår en liknande bestämmelse i 64 § ny SjmL. 28 §Under remissförfarandet har riksåklagaren betonat vikten av att den utredning som fartygsnämnden företar utförs med största nog grannhet. Möjligheterna för åklagaren att komplettera utredningen är nämligen i praktiken mycket begränsade och varje komplettering för anleder i regel att handläggningen fördröjs avsevärt. Hittillsvarande erfarenheter visar enligt riksåklagaren att goda utredningar kan pre steras men att kvaliteten hos utredningarna växlar i hög grad. Riks åklagaren finner det därför önskvärt att råd och anvisningar utarbetas till ledning för nämndema. Också blanketter med lämplig ledtext kan 1973: 40 160 varaett gott hjälpmedel vid utredningamas bedrivande. Riksåklagaren är beredd attlämna den medverkan som kan önskas. Idenna paragraf föreslås att efter samråd med riksåklagaren fårmeddela ytterligare föreskrifter om fartygsnämnden. 29 § Jag har tidigare (avsnitt10.9) redovisat mina överväganden i fråga om rätt till fri hemresaefter viss kvalifikationstid. Jag hänvisar till den redogörelsen. 30 § Bestämmelsen föreskriver attframställning om fri resa enligt 29 § skall ske skriftligen i samband med attsjömännen begär semester eller annan ledighet eller säger upp sitt anställningsavtal. 31 § Paragrafen motsvarar 28 § SjmL. Lagförslaget hänför sigtill de sjukdoms- och därmed jämförliga förhållanden som anges i 17 § nya SjmL.Skils sjömannen endast från befattningen på fartyget på grund av sådantförhållande, blir denna paragraf inte aktuell, eftersom redarens förpliktelserenligt avtalet består gentemot sjömannen i enlighet med 19 § andra stycket.Vid tUl-lämpning av första stycket andra punkten är det inte avgörande omsjukdomen eller skadan givit sig tillkänna innan sjömannen lämnadeanställningen. Reseförmånen skaU utgå så snart det kan visas att sjömannenhaft sjukdomen eller skadan medan han ännu var anställa hos redaren. Dettaöverensstämmer i sak med vad som gäller f. n. I överensstämmelse med kommittéförslagetförordar jag att förmånen av fri hemresa liksom övriga förmåner i samband medsjukdom eller skada inte skall utgå, om sjömannen när han ingick anställningsavtaletförtigit sjukdomen eller skadan eller om han uppsåtligen eller genom grovt vållandeådragit sig denna; sistnämrida inskränkning gäller inte om sjukdomen ärkönssjukdom. Vid fall av havandeskap skall fri hemresa kunna vägras endast omkvinnan förtigit sitt tillstånd, när hon ingick anställningsavtalet. I fråga omskälen för dessa inskränkningar hänvisar jag tUl vad kommittén uttalat i sittbetänkande (s. 137). 32 §Kommittén ansluter i sitt förslag tUl nuvarande ordning. Enligt förslaget kan således förmånen av fri resa med underhåll inte utgå i de fall avtalet upphör enligt 10 § (35 § SjmL) på grund av att sjömannen får anställning av högre grad på annat fartyg eller därmed jämställt förhållande eller enligt 11 § (36 § SjmL) på grand av fara för krigs handlingar eller allmänfarlig sjukdom. Den fria reseförmånen skall en ligt förslaget finnas kvar i de fall avtalet upphör enhgt 12 eller 13 §, dvs. när antagits för bestämd resa och denna ändras väsent- Prop.1973: 40 161 ligt (37 § SjmL) eller när fartyget ej är sjövärdigt förresa i avsedd fart m, m. (38 § SjmL), Under remissbehandlingen har framförts krav på utökning avreserätten till de situationer som anges i 10 och 11 §§ kommittéförslaget. För egen del anser jag inte att sjömannen bör ha rätt tillfri hemresa i de fall som avses i 8 § (10 § kommittéförslaget). Däremot finnerjag det skäligt att den reseförmån som förevarande paragraf innehåller ocksåskall omfatta fall när sjömannen frånträder sin anställning på grund av deförhållanden som sägs i 9 § (11 § kommittéförslaget), dvs. vid krigsfara ellerallmänfarlig sjukdom. Förmånen bör avse fri resa med underhåll till närmasteort, där avtalet skulle ha upphört efter uppsägning från redarens sida, 33 § Paragrafen motsvarar 26 § andra stycket SjmL, Vidlagförslagets utformning har hänsyn tagits till det förhållande som länge råtti praktiken, nämligen att redaren eller hans agent i första hand sköter om deanställdas resor. Endast i undantagsfall träder utlandsmyndigheten till. Underremissbehandlingen har framförts förslag om föreskrift att resorna skulleordnas av redaren i samverkan med konsul. Någon sådan föreskrift finner jagemellertid inte påkallad. Det är naturligt, att sådan samverkan sker i de fallanledning föreligger. Jag biträder kommittéförslaget att slopa skyldigheten delsför redaren alt på begäran ställa säkerhet, om resan ordnas av konsul, ochdels för sjömannen att anta tjänst under hemresan. Kommittén har föreslagit en föreskrift om att sjömannenskall rätta sig efter de anordningar för resan som arbetsgivaren eller konsuln föreskriver.Här avses t, ex, föreskrifter om färdväg, färdsätt och tidpunkt för resan, Iarbetsgivarens skyldighet att svara för och ordna resan ligger att resan ienlighet med den praxis som utvecklat sig skall ske på det sätt som är rimligtmed hänsyn både tUl arbetstagarens intresse och de kostnader som uppkommer förarbetsgivaren. Att sjömannen är skyldig att godta de villkor som ställs upp försådan fri resa är självklart. Det synes inte vara riktigt att föreskriva enskyldighet att godta anordningar härutöver. Med hänsyn härtill kari jag inleförorda den av kommittén föreslagna bestämmelsen. 11.6 Lön och vård till följd av sjukdom eller skada, m.ni. 34 § Paragrafen motsvarar 4 § och 18 § andra stycketandra punkten SjmL. Som jag tidigare (avsnitt 5,2,1 och 10,4) anfört börreglerna om sjuklön liksom övriga stadganden om sjömannens rättigheter vidsjukdom eller skada finnas i den nya SjmL. 1 saml Nr 40 1973: 40 162 Iförsta stycket av förevarande paragraf föreskrivs att sjömannen har rätt tilllön under tid när han är sjuk eller skadad ombord. Denna rätt gäller ocksåenligt nuvarande SjmL men framgår endast indirekt av bestämmelserna om lön i 18§ första stycket och andra stycket första punkten SjmL. Eftersom reglerna omsedvanlig lön föreslås slopade i lagen, finner jag det nödvändigt att föra inen särskild sjuklöneföreskrift. Sjuklönenligt andra stycket till den som lämnat sin befattning ombord utgår oavsettom sjömannen i samband därmed har frånträtt anställningen eUer står kvar iarbetsgivarens tjänst. Dentid under vUken sjuklönen längst skall utgå är i lagförslaget i principdensamma som i SjmL men anges av praktiska skäl . Ett underremissbehandlingen framfört yrkande om förlängd tid kan jag inte biträda.Förmånen är avsedd som ett socialt grundskydd. Det får ankomma påkollektivavtalsparterna att träffa avtal om utvidgade förmåner. Sjömannensrätt till sjuklön är oberoende av om sjukdomen eller skadan givit sig tillkännainnan han lämnade befattningen ombord. Avgörande är att sjömannen hadesjukdomen eller skadan vid det tillfälle då han lämnade sin befattning. Detkan exempelvis vara fråga om en till synes obetydlig skada, som efter någon tidförvärras så att arbetsoförmåga uppstår eller om en sjukdom med viss inkubationstid. Ilagförslaget utsträcks sjuklöneförmånen till att gälla också den som på grundav sjukdom eller skada blir arbetsoförmögen under väntetid. Den tid undervilken lönen i sådant fall skall utgå räknas efter den då sjömannenblev arbetsoförmögen, 35 § Paragrafen motsvarar bestämmelser i 18 § andra och tredje styckena samt 33 § tredje stycket SjmL, Kommittéförslagetbehåller de inskränkningar i rätten till sjuklön som nuvarande SjmL innehåller.En remissinstans har anmärkt att sjuklön borde utgå också när sjömannensanställningsavtal sagts upp på grund av oduglighet eller indisciplinärtuppträdande (jfr 18 §), Som motivering härför anförs att sjuklönereglerna äratt anse som ett socialt grundskydd, som gör sig lika starkt gällande i sådanafall. Somframgår av 29 § föreslår jag att rätten till fri hemresa efter visskvalifikationstid inte skall påverkas av uppsägningsgrunden. Jag avser ocksåföreslå att reglerna om sjukvård på arbetsgivarens bekostnad enligt 38 och 39 §§skall gälla även den som blivit uppsagd av förhållande som avses i 18 §lagförslaget. Jag finner dessa regler utgöra ett tillräckligt grandskydd ochbiträder därför kommittéförslaget. 36 § Paragrafen motsvarar 27 § första stycket SjmL. Någon saklig ändring föreslås inte. 1973: 40 163 37 § Paragrafen motsvarar 27 .§ andra stycket SjmL. Liksomenligt nuvarande SjmL bör befälhavaren svara för att sjuk eller skadad sjömanpå fartyget får behövlig vård. Ett motsvarande ansvar för arbetsgivaren böremellertid finnas också under väntetid, Iarislutning till detta, vill jag framhålla att bestämmelserna i nuvarande SjmLom samarbete med konsul i praktiken betyder att befälhavaren genom attöverlämna sjömannen i konsulns vård eller underrätta denne kan avlasta sittansvar enligt 27 § andra stycket. I och med att föreskriften om överlämnande eUerunderrättelse slopas, utsträcks befälhavarens eller arbetsgivarens vårdansvar imotsvarande mån. Någon utvidgning av arbetsgivarens regressrätt gentemotstatsverket (jfr 31 § andra stycket SjmL och 44 § lagförslaget) bör inte ske. Ilikhet med kommittén finner jag inget behov av att i ny SjmL ha bestämmelseom skyldighet att omhänderta sjuk eller skadad tillhörigheter (jfr 27 §tredje stycket SjmL). Denna skyldighet torde utan vidare följa av arbetsavtaletoch bör uppfattas som en självklarhet. Motsvarighettill nuvarande bestämmelse (27 § fjärde stycket SjmL) om befälhavarensskyldighet att på begäran underrätta sjuk eller skadad närmasteanhöriga har tagits in i kollektivavtalen och kan utgå ur lagen. Enligt27 § sista stycket SjmL skall befälhavaren överlämna i utlandet kvarlämnadsjuk eller skadad åt konsuls försorg. om utlandsmyndighetsallmänna skyldighet att lämna ekonomiskt bistånd åt svenska medborgare finns i35 § instmktionen (1967: 83) för utrikesrepresentationen. Närmare bestämmelserom konsuls medverkan i dessa situationer när det gäller ombordanställda finnsi 53 § förordningen (1928: 49, ändrad : 291) angående beskickningaroch konsulat samt i 53 § allmän instruktion förbeskickningar och konsulat. Dessa bestämmelser är i flera avseenden föråldrade,och nya instruktioner för konsulerna är under utarbetande. Vanligen handhar rederiemade praktiska frågor som uppkommer i samband med att en lämnas kvar förvård i utlandet. Frågorom utlandsmyndighets medverkan i fall när sjuk eller skadad lämnas kvarutomlands torde i fortsättningen helt kunna regleras i administrativ väg.Anledning saknas att i ny SjmL ta upp bestämmelser som motsvarar 27 § fjärdestycket SjmL. 38 § Paragrafen motsvarar 28 § första och andra styckena SjmL. Ifråga om kostnad för sjukvård som utges av redare för svenskt fartyg har denneregressrätt mot försäkringskassa enligt 2 kap. 7 § sista stycket lagen omallmän försäkring. Samma är förhållandet med sådan utgift som redare haft försjömans sjukvård utom riket och som omfattas av bestämmelserna i kungörelsen(1962: 388) om er- 1973: 40 164 sättningför sjukvård utom riket enligt lagen om allmän försäkring. Kungörelsen gällerutgifter för sjukvård utom riket i fråga om den som omfattas av lagen om allmänförsäkring. Ersättning kan utgå för läkarvård och sjukhusvård men inte försjukresor utom riket. Ytterligarebestämmelser om bistånd åt sjöfolk ges i förutnämnda förordning angåendebeskickningar och konsulat (se under 27 §). Bestämmelserom sjukvård förekommer f. n. inte i kollektivavtalen. 1överensstämmelse med vad som i sak gäller f. n. föreslås, att kostnaden för aUerforderlig sjukvård bestrids av arbetsgivaren så länge sjömannen harbefattning ombord på fartyget. Lämnar sjömannen befattningen och är han därvidsjuk eller skadad, föreslås han också därefter få frisjukvård på arbetsgivarens bekostnad. Detta bör gälla oavsett om sjömannenstannar kvar i anställningen eller ej. Upphör anställningsavtalet i sambandmed att sjömannen lämnar sin befattning ombord, har grunden för avtaletsupphörande ingen betydelse för rätten till fri sjukvård. Förmånen skall sålundautgå även i det fall att sjömannens avtal sagts upp på grund av förhållande somsägs i 18 §, Förmånen utgår så länge behov föreligger, dock ej utöver 42 dagarvid vård i det land där han är bosatt eller , om han vårdas i annatland. Dessa tider motsvarar de i SjmL angivna perioderna om sex resp, tolvveckor. Nuvarande bestämmelse har i praxis tolkats så att , som hemsändsfrån utlandet för fortsatt vård i hemlandet, vid hemkomsten kan komma iåtnjutande av vård på arbetsgivarens bekostnad som återstår avstadgade , dock ej utöver från hemkomsten. Den nya bestämmelsenbör tiUämpas på motsvarande sätt. Vadnu sagts bör i enlighet med kommittéförslaget också gälla om sjömannen drabbasav sjukdomen eller skadan under väntetid. Detta innefattar en utvidgning avförmånen jämfört med gällande ordning, 39§ Paragrafen saknar motsvarighet i SjmL, Enligt denna lag räknas den tid under vUkensjömannen är berättigad till fri sjukvård för avmönstring eller dendag fartyget gått vidare. Inte sällan förekommer att hinner löpa utinnan sjömannen kan erbjudas den vård han behöver beroende på långa väntetiderför sjukhusvård och läkarbehandling. Har tiden löpt ut utan att sjömannenhunnit få vård, upphör redarens förpliktelse. Sjömannen får därefter själv ståkostnaden eller en del därav, vilket särskUt drabbar den som ej åtnjuter skyddenligt lagen om allmän försäkring eller motsvarande lagstiftning i utländsksjömans hemland. För att motverka dessa negativa verkningar av ett förhållandesom varken arbetsgivaren eller den anställde råder över föreslås i enlighet medkommittéförslaget, att arbetsgivarens kostnadsansvar för sjukvård under de i 38§ nämnda tidsperioderna utsträcks i tiden. Hans skyldighet föreslås upphöra,om vården inte åt- 1973: 40 165 njutsinom från det vårdbehovet inträdde. Om vårdbehovet inträffaderedan under tid, när sjömannen var i befattning ombord, eller undantagsvisdessförinnan, skall sexmånaderstiden räknas från det sjömannen senast lämnadebefattning ombord. De flesta vårdfall förutsätts kunna behandlas inom dennatid. I enstaka fall kan det emellertid visa sig omöjligt att få vård också inomsexmånadersperio-den. Detta torde ofta gälla specialistvård vid sjukhus. Detföreslås därför i sista stycket att tiden, under vilken arbetsgivarens kostnadsansvarför sjukhusvård och därmed sammanhängande utgifter kan tas i anspråk, förlängsmed så att den sammanlagda tiden uppgår till från tidigareangiven tidpunkt. En förutsättning för denna utvidgade förmån är att sjömannenkan visa, att han på grund av omständigheter, över vUka han inte råder, intehar kunnat åtnjuta vården tidigare.