prop · FW0314 · 1973-12-31 00:00:00 — Om livräntan skall samordnas enligtbmttolivräntemetoden med annan periodisk förmån, som inte är värdesäkrad,innebär kommitténs förslag att tUlägg skall beräknas på hela livräntan. För har jag godtagit detta beräkningssätt vid tiUämpningen av lagen om ändringav vissa skadeståndsUvräntor, och jag finner inte anledning att förorda någon annanlösning i detta sammanhang. I paragrafen föreskrivs att om livräntans beloppändras enligt vad som har bestämts när livräntan fastställdes tillägg skallökas eller minskas i motsvarande mån. Förebild är 12 § TLL, Enligt första punkten skall tUlägg enligt lagenutges av den försäkringsinrättning som förvaltar livräntan, I andra punktenfinns bestämmelser om hur ansvaret för tUläggen skall säkerställas. En ansvarslivränta förvaltas i de flesta fall avsamma försäkringsinrättning som har meddelat den försäkring på gmnd av vilkenlivräntan utgår. Det är då denna inrättning som skall utge tUläggen, Om livräntanhar placerats hos annan inrättning livbolag eller RFV är det denförvaltande inrättningen som utger tUläggen, RFV är att anse som försäkringsinrättningi paragrafens bemärkelse. Frågan om vem som slutligen skall bekosta tilläggenvållar inte några problem beträffande de Uvräntor som förvaltas inomansvarsförsäkringsgivarens egen livränterörelse. Finansieringen av tilläggtill livräntor som förvaltas av RFV lär enUgt uttalanden av verket inte hellererbjuda svårigheter i den mån livräntan tillhör det avvecklingsbestånd som harvarit föremål för särskilda överväganden i kommitténs betänkande (s. 55), Iandra fall ligger det, som kommittén har uttalat, närmast tUl hands att deninköpande ansvarsförsäkringsgivaren bekostar värdesäkringen. Skulle denne intelängre driva ansvarsförsäkringsrörelse eller har han helt upphört med sinverksamhet återstår endast den av kommittén anvisade utvägen att den inrättningsom utger livräntan jämte tillägg också slutligt svarar för tilläggen. Enligt andra punkten säkerställs ansvaret förtUlägg i samma ordning som gäller för själva livräntan. Den praktiskainnebörden av denna föreskrift blir som kommittén har påpekat i viss mån enannan när det gäller ansvarslivräntoma än när det gäller motsvarande bestämmelseför trafiklivräntorna i 14 § andra punkten TLL, Detta beror på attvärdesäkringen av ansvarslivräntor skall finansieras enligt kapitaltäckningssystemB, Fondering skall därför ske så att fonderade medel täcker såväl den medallmänt tillägg förhöjda livräntan som framtida indextUlägg till hela denuppräknade livräntan inom den ram somanges i 6 §. I fråga om livräntor som har fastställts eller kommer attfastställas efter utgången av skall fonderingen täcka livräntebeloppenjämte framtida indextUlägg inom angivna ram, Paragrafen innehåller i första stycket ettutmätningsförbud och i andra stycket en förklaring att detta förbud intehindrar utmätning av livräntebelopp enligt vad som föreskrivs iutsökningslagen. Motsvarighet till bestämmelsen i första stycket finns i 16 §TLL. Förklaringen i andra stycket, som föreslås införd också i 16 § TLL och6 § TLF jag återkommer till frågan om ändring av sistnämnda båda lagmm i detföljande (6,3,1 och 6,3.2) är utformad efter mönster av 20 kap. 6 § AFL. ErUigt denna paragraf meddelas tillämpningsföreskriftertill lagen av Kungl. Maj:t eUer myndighet som Kungl. 6.3.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1967: 663) om tillägg till vissa trafiklivräntor j Som jag har anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 4,3,1) bör den särskilda trafiklivräntelagstiftningen i samband medgenomförande av lagen om ändring av skadeståndslivräntor begränsas till att omfattaUvräntor som föranleds av händelser inträffade före utgången av . En föreskriftav denna irmebörd har införts i paragrafens första stycke. I enlighet med vad som har sagts i den allmännamotiveringen (avsnitt 4,4,1) bör TLL:s tillämpningsområde utvidgas att omfattaockså vissa livräntor som föranleds av skador uppkomna i utiandet. Utvidgningenbör i överensstämmelse med kommitténs förslag avse livränta till svenskmedborgare eller utlänning med hemvist i , I mitt förslag har emellertidklarlagts att de förhållanden som rådde vid tiden för skadehändelsen skall varaavgörande i detta avseende. Paragrafens andra stycke har utformats i enlighethärmed. Kommittén har utgått från att livränta medanledning av utlandsskada, som före ikraftträdandet av ändringen harfastställts med tUl-lämpning av svensk lag i enlighet med trafikförsäkringensutvidgade åtagande, kommer att värdesäkras genom friviUigt åtagande av vederbörandetrafikförsäkringsgivare. För egen del anser jag att lagen bör görastillämplig på ifrågavarande Uvräntor på grund av skador i utlandet åven omlivräntorna skulle ha fastställts före ändringens ikraftträdande.Livräntetagama kommer alltså att bli berättigade tUl indextUlägg i enlighetmed vad som gäller för övriga trafiklivräntor. Det sagda gäller docksjälvfallet endast indextUlägg som utlöses efter ikraftträdandet. Som jagberörde i den allmänna motiveringen anser jag att livräntor, fastställda föreikraftträdandet, bör räknas upp efter samma gmnder som föreslås gälla för äldreansvarshvräntor enligt den särskilda lagstiftning jag föreslår härom.Innebörden skulle vara att de livräntor på gmnd av utlandsskador som TLLföreslås omfatta och som har fastställts eller tidigare förses medallmänt tillägg eiUigt de procentsatser som har angetts i 4 § förslaget tiU lagom tUlägg till vissa ansvarslivräntor. En föreskrift om sådan uppräkning börlämpligen tas in i 4 §. Jag återkommer till frågan vid den paragrafen. I enlighet med vad jag har sagt vid 1 § har i ettnytt andra stycke av förevarande paragraf tagits in en föreskrift att livräntatUl följd av utlandsskada, som har fastställts eller tidigare skallräknas upp och förses med allmänt tUlägg enligt de grunder som anges i 4 § förslagettUl lag om tUlägg tUl vissa ansvarslivräntor. De livräntor på gmnd av utiandsskador som inteberörs av bestämmelsen om allmänt tUlägg, dvs. de som har fastställts år 1972eller senare, får liksom de uppräknade Uvräntoma indextUlägg första gångensådant tUlägg utlöses efter ikraftträdandet, I samband med att det nya andra stycket förs in iparagrafen bör bestämmelsema i första stycket begränsas tUl trafiklivräntortill följd av skador som har uppkommit i , Enligt 9 § TLL i nuvarande lydelse görs jämförelsemeUan basbeloppen för januari månad vid prövningen av om indextillägg skallutlösas eller inte. Enligt de föreslagna lagama om ändring av skadeståndslivräntoroch om tillägg till vissa ansvarslivräntor skall motsvarande jämförelse avsebasbeloppen för december månad. Denna ordning, som motiveras av praktiskahänsyn (avsnitt 4.2.6), bör gälla även för trafiklivräntoma, och förevarandeparagraf föreslås ändrad i överensstämmelse härmed. På grund av hänvisningen i 2 § TLF är reglerna omtillägg i TLL tillämpliga också beträffande trafiklivräntor som utgår avstatsmedel. Den föreslagna ändringen i 9 § TLL får därför automatiskt betydelseäven för dessa Uvräntor. Ändringenav jämförelsemånad får inte någon betydelse när det gäl- ler indextillägg som redan har utiösts förikraftträdandet. Kommittén föreslår en särskUd övergångsbestämmelse, enUgt vilkenman vid bestämmande av tidpunkten för och storleken av det första indextUläggsom skall utgå efter lagändringens ikraftträdande skall använda basbeloppet fördecember månad närmast före den månad under vUken senaste indextillägg harutiösts, i stället för det basbelopp som har legat tlU gmnd för tUläggetHärmed uppnår man i den skadelidandes intresse att jämförelseperioden bliren månad längre än annars. Det kan emellertid ifrågasättas om denna ordning ärbefogad. Den synes nämUgen i princip innebära att livräntetagarna får dubbelkompensation för en månads penningvärdeförsämring. Någon motsvarande övergångsbestämmelsehar inte tagits upp i lagen (1972: 583) om ändring i lagen om ändring av vissaunderhållsbidrag. Jag har inte under dessa förhållanden funnit skäl att följakommitténs förslag på denna punkt. Som kommittén har föreslagit bördet nuvarande utmätningsförbudet i 16 § TLL kompletteras med en föreskrift attförbudet inte hindrar utmätning av livräntebelopp enligt vad som föreskrivs iutsökningslagen. En motsvarande regel har föreslagits i 12 § förslaget tUl lagom tUIägg till vissa ansvarslivräntor. 6.3.2 Förslaget till lag om ändring i förordningen(1967:666) om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m. m. Ändringama i 1 § motsvarar deändringar som föreslås i 1 § TLL och det nya stycket i 6 § motsvarar detföreslagna andra stycket i 16 § TLL. Som jag har påpekat vid 9 § TLL blir dendär föreslagna ändringen automatiskt tillämplig även inom TLF:s område. Lagen om tiUägg till vissaansvarslivräntor kommer, liksom TLL och TLF, med mitt förslag att varatillämplig endast på livräntor på grund av händelser som inträffar föreutgången av . Livräntor på gmnd av händelser efter denna tidpunkt fallerunder lagen om ändring av skadeståndslivräntor. Ändringarna itrafiklivräntelagstiftningen bör följaktiigen träda i kraft medsistnämnda lag, eller . 6 1973.1 saml. JaghemstäUer att lagrådets yttrande över förslagen tiU 1) lag om ändring avskadeståndslivräntor, 2) lag om tUlägg till vissaansvarslivräntor, 3) lag om ändruig iskadeståndslagen (1972: 207), 4) lag om ändring i lagen (1967:663) om tUlägg till vissa trafiklivräntor inhämtas genom utdrag avprotokollet. Vadföredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställtbifalles av Hans Maj:t Konungen. Lagom ändring av skadeståndslivräntor Härigenomförordnas som följer. 1 § Livränta, som enligt domeller avtal fastställts att utgå tUl fullgörande av skadeståndsskyldighet pågrund av händelse som Inträffat eller senare, skaU ändras i anslutningtill basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring. 2 § Ändring sker första gångenden året närmast , då basbeloppet för december månad medminst över-eller underskridit basbeloppet för . Sedan ändring skett enligt första stycket, skalländring ånyo ske varje , som infaller efter det att basbeloppet fördecember månad närmast föregående år med över- ellerunderskridit det basbelopp som legat tUl grand för senaste ändring. Ändring avser alla livräntor som fastställts föreden dag från och med vilken ändringen skall räknas. 3 §Ändrmg sker, Uka för alla Uvräntor, med det procenttal med vilket basbeloppet ändrats. Ändringen får dock icke överstiga vad som motsva rar för år, räknat från eller, vid tillämp ning av 2 § andra stycket, från nästföregående ändringstillfälle. Bratetprocenttal avrundas tUl närmast lägre hela procenttal. 4 § Vid tillämpning av 2 § andrastycket och 3 § första stycket första punkten skall där angivna procenttal ökaseller minskas med sådant helt procenttal som vid tidigare ändringstillfälleicke kunnat beaktas på grand av vad som föreskrives i 3 § första stycket andrapunkten. 5 § Procenttalet enligt 3 och 4§§ fastställes av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer. Dennalag träder i kraft . Genom denna lag upphäves lagen (1967: 663) omtiUägg tiU vissa trafiklivräntor och förordningen (1967: 666) om tUlägg tillvissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m. m., såvitt gäller livräntasom utges på grund av händelse som inträffat eller . Lagom tillägg till vissa ansvarighetslivräntor Härigenomförordnas som följer. 1 §TUlägg enligt denna lag utgår tUl livränta som utges på grund av ansvarighetsförsäkring hos svenskt försäkringsbolag eller utländskt för säkringsbolag med koncession i , när försäkringsfallet inträffat före . Lagen gäUer ej livränta på vilken lagen (1967: 663)om tUlägg tUl vissa trafiklivräntor, förordningen (1967: 666) om tillägg tillvissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m., eUer kungörelsen (1971:14) om tiUägg tUl vissa statiiga skadeUviräntor, m. m., är tUlämplig, ej hellerlivränta till följd av skada som uppkommit utomlands. 2 § Tillägg utgår i form avallmänt tiUägg och indextillägg. 3 § TUlägg enligt denna lagtUlkommer livräntetagaren som en särskUd förmån utöver det skadestånd somförsäkringen har att täcka och utgår även om därigenom det belopp överskridestUl vUket försäkringsgivarens ansvar är begränsat på grund avförsäkringsavtalet. 4 § Allmänt tUlägg tiU livränta,som fastställts före utgången av , utgår enligt en procentsats somutgör, om Uvräntan fastställts år1939 eller tidigare, , år1951, etthundrafemton procent, år1956 eller 1957, , år1958 eller 1959, , år1960 eller 1961, , år1962 eller 1963, , år1967, tjugo procent, år1968, femton procent, år1969, femton procent, 5 §IndextUlägg tiU livränta utgår året närmast , då basbeloppet enligt lagen (1962: 381) om aUmän försäkring för december månad med överskridit bas beloppet för . Ytterligare indextiUägg utgår från och med varje , som infaller efter det att basbeloppet för december må nad närmast föregående år med överskridit det bas belopp som legat till grund för senaste indextillägg. IndextUlägg utgår endast tUl Uvränta somfastställts före den dag från och med vUken tiUägg skall räknas. 6 §Indextillägg utgår med det procenttal med vilket basbeloppet ökat. TiUägget får dock icke överstiga vad som motsvarar för år, räknat från eller, vid tUlämpning av 5 § första stycket andra punkten, från den tidpunkt då senaste indextillägg bör jade utgå. Brutetprocenttal avrundas till närmast lägre hela procenttal. 7 §Vid tillämpning av 5 § första stycket andra punkten och 6 § första stycket första punkten skall där angivna procenttal ökas med sådant helt procenttal som vid tidigare höjningstUlfälle icke kunnat beaktas på gmnd av vad som föreskrives i 6 § första stycket andra punkten. 8 § Det procenttal med vilketindextillägg skaU utgå fastställes Konungen eller myndighet som Konungenbestämmer. 9 § Bestämmelserna i 5 § andrastycket, 10 och 12 §§, 13 § första stycket samt 14 § andra punkten lagen(1967: 663) om tUlägg till vissa trafiklivräntor gäller i tillämpliga delarför tillägg enligt denna lag. 10 § Tillägg utges av den försäkringsinrättningsom förvaltar livräntan. 11 § Fordran hosförsäkringsinrättning på tillägg enligt denna lag får ej utmätas. Bestämmelseni första stycket hindrar ej utmätning av livräntebelopp enligt vad somföreskrives i utsökningslagen (1877: 31 s. 1). 12 §Närmare bestämmelser för tillämpningen av denna lag meddelas av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer. Dennalag träder i kraft . Sammanställningav remissyttranden över Skadestånd IV. Värdesäkring av skadeståndslivräntor(SOU 1972:12) Yttranden har avgetts av justitiekanslern (),, försvarets civilförvaltning, (),(), statens vägverk, försäkringsinspektionen, statensavtalsverk, , . , , , , , , , och (de tre sistnämnda härkallade P & I-assuradörema), i (LO),(), akademikerscentralorganisation (), , () och . De flesta remissinstanser tillstyrker att nyaskadeståndslivräntor görs värdebeständiga genom lagstiftning. Praktiskt tagetalla instanser har lämnat kommitténs förslag till genomförande avvärdesäkringen utan erinran. JK anser att kommitténs förslag i sak är väl ägnatatt läggas till grund för lagstiftning. Enligt försvarets civilförvaltningsynes kommitténs förslag på utgöra en god generell lösning avfrågan om värdesäkring av förekommande skadeståndslivräntor. Försäkringsinspektionentillstyrker att den som uppbär skadeståndslivränta kompenseras förpeimingvärdeförsämringar på sätt kommittén föreslagit och utgår från att deteftersträvade värdesäkringsskyddet i vad på försäkringsväsendet ankommer kanåstadkommas efter förutsatta närmare överläggningar mellan inspektionen och försäkringsgivarnarörande bl. a. finansieringsfrågorna. SJ, statens vägverk, statens avtalsverk.Svenska kommunförbundet och säger sig lämna förslagetutan erinringar. finner att förslaget innebär en förbättradsituation för personer som åtnjuter skadeståndslivräntor, TCO hälsar med stor tiUfredsställelse den frånfacklig och social synpunkt mycket angelägna reform som föreslås. SACOtUlstyrker i princip att värdesäkring av skadeståndslivräntoma kommer tUlstånd. LO uttrycker också sin tiUfredsställelse över att värdesäkringsfrågan nusynes kunna lösas och framhåller vikten av att det föreliggande förslagetutformas på sådant sätt att garantier skapas mot ytterligare urholkning avskadeståndsersättningarna . Det framlagda förslaget innebär enligtLO i allt väsentligt en tUlfredsställande lösning av problemet delar kommitténsuppfattning om angelägenheten av att söka skydda skadeståndslivräntor motvärdeminskning genom penningvärdets fall och ansluter sig i princip tUlförslaget om en i lag reglerad värdesäkring av sådana livräntor. Föreningen hälsarmed tillfredsställelse att värdesäkring av fastställda skadeståndslivräntorkommer att ske efter enhetliga regler oavsett grunden förskadeståndsskyldigheten. Liknande uttalande gör , som tUlstyrker förslaget till allmän ändringslag.Trafikförsäkringsföreningen och Utländska försäkringsbolags förening harförklarat sig instämma i förbundets yttrande. , som i huvudsak tillstyrkerförslaget, delar kommitténs uppfattning att bristande betalningsförmåga hos denskadeståndsskyldige inte rimligen kan åberopas mot en generell värdesäkringav skadeståndslivräntorna. P & I-assuradörerna ser det som något positivtatt värdesäkringen nu är avsedd att utgöra en del av självaskadeståndsskyldigheten. Ennegativ inställning redovisar RFV och SAF. RFV anser det vara av stort värde omskadeståndslivräntoma kan anpassas tUl växlingarna i petmingvärdet. Verket harinte heller någon erinran mot en begränsning av inflationsgarantin till perår, med viss balansering som kommittén föreslår. Men verket ifrågasätter omförslaget är fullt genomförbart. a. anförs att någon garanti för denersättningsskyldiges betalningsförmåga inte skulle föreligga i samtliga fallsom omfattas av den föreslagna lagstiftningen. Full säkerhet torde kunnaerhållas endast i fall som täcks av försäkring eller skattemedel. SAF anser att en i och för sig önskvärdvärdesäkring av skadeståndslivränta kan genomföras endast under vissa närmareangivna förutsätt-lungar. Föreningen framhåller att det visserligen från denberättigades synpunkt ter sig naturligt att kräva kompensation för att eninflatorisk utveckling försämrar honom tUlkommande förmåner men att det för denbetalningsskyldige ter sig som starkt belastande att han skall drabbas avökade kostnader trots att han Inte kan råda över de förhåUanden som leder tillinflation. Det kan diskuteras, menar föreningen, om inte staten, som i högregrad än en enskild betalningsförpUktad eller ett kollektiv av försäkringstagarekan påverka de inflationsdrivande faktorerna, bör svara för värdesäkring avden speciella form av periodiska förmåner som skadeståndslivräntorna utgör.Enligt föreningens mening ger en granskning av andra periodiska system förutgivande av ersättning vid sjukdom och av pensioner vid handen att man därinte vågat gå så långt som tiU ett oåterkalleligt värdesäkringsåtagande. Endaavsteget torde vara en regel om värdesäkring som införts iavtalsgrupp-sjukförsäkringen (ÄGS). Denna regel har kunnat godtas av SAF delsdärför att värdesäkringen avses rymmas inom ramen för uppkommande överskott ochdels därför att regeln försetts med vissa begränsningar. Värdesäkring avskadeståndslivräntor bör enligt SAF endast förekomma vid kollektivtansvarstagande genom försäkring eller genom kollektivavtal. Under alla förhållandenbör inflationsgarantin begränsas till . beklagar att ibetänkandet endast föga utrymme har ägnats åt frågan vem som rimligen bör bäraden förlustsom uppstår genom att penningvärdets försämring medför att livräntomasrealvärde successivt avtar. Genom att kommittén redan från början avfärdartanken på en finansiering med hjälp av skattemedel blir grundvalen för denföljande diskussionen starkt begränsad. Man kan visserligen med allt fog hävda,att den skadelidande ej bör bära förlusten av penningvärdets försämring. Äandra sidan har den skadeståndsskyldige, i aUa de fall där livränta utgår urförsäkring, redan när livräntan fastställdes och ett kapitalbelopp motsvarandepremiereserven för Uvräntan avsattes, fullgjort hela sin ersättningsskyldighet,uttryckt i dåvarande permingvärde. Gmnden för att ålägga de skadeståndsskyldigaatt ersätta den ytterligare förlust som uppstår tUl följd av penningvärdetsfall är således föga bärkraftig. Föreningen tillägger, att bestämmelserna ilagen om försäkringsrörelse om placering av medel, svarande mot premiereservför livförsäkring, ger försäkringsföretagen ytterst begränsade möjligheter attskydda sig mot den fortgående realvärdeminskningen av dessa medel. Denomständigheten, att en inflationistisk utveckling i och för sig kan vara tillfördel för den som har att fullgöra periodiska betalningar, jävar inte detta.Det vore önskvärt att man bättre undersökte möjligheterna att finna lösningarenligt vUka man undviker att belasta vare sig skadelidande ellerskadeståndsskyldlga med dessa ytterligare förluster. Avsaknaden av endiskussion härom försvårar bedömningen av de lösningar som föreslås i betänkandet. Som nämndes anser SAF att staten bör svara förvärdesäkringskostnaderna. uttalar allmänt attförsäkringsgivare som meddelar trafikförsäkring och annan ansvarsförsäkringkommer att inom ramen för gäUande försäkringsbelopp överta skadeståndsansvaretäven till den del det gäller den framtida värdesäkringen av fastställdalivräntebelopp. Men hänsyn tUl de krav på soliditet som ställs på enskildaförsäkringsgivare bör dessa i sin framtida premiesättning ta hänsyn tUl denkostnadsökning som det sålunda utvidgade ansvaret kan väntas medföra. Premiernaför varje avtalsperiod bör nänUigen täcka de kostnader som med viss sannolikhetberäknas belöpa på perioden, varvid såväl premierna som kostnaderna i prmcipbör beräknas med sina tUl samma tidpunkt kapitaliserade värden. Kommitténs förslag att finansieringen avvärdesäkringen av nya livräntor skall ske enligt kapitaltäckningssystem Bkommenteras av flera remissinstanser. En del av jRFF:s kritik mot förslaget tar sikte påkommitténs val av metod för finansieringen. Verket säger sig betvivla attmetoden kan tillämpas i full utsträckning utanför ramen av en obligatoriskförsäkring. I de fall som inte täcks av obligatorisk försäkring och inte heUerersätts av allmänna medel är det tveksamt om metoden kan få avse försäkring ividare mån än man har täckning för i tillgängliga överskottsmedel. har däremot iprincip inte någon invändning mot valet av finansieringssystem. Förbundet framhållerendast att kostnaderna för värdesäkring av nya livräntor kommer att utgöra enintegrerande del av riskpremien för motsvarande trafik- ochansvarighetsförsäkringar och att de således bör medföra en generell höjning avpremienivån. Storleken av denna höjning sammanhänger med de antaganden omränta och inflation som med beaktande av skäUghetsprincipen må fastställas avförsäkringsinspektionen. LO anser att kapitaltäckningssystem A i stället förB hade kunnat väljas om ansvarsförsäkringen gjorts obligatorisk. Det främstahindret mot system A är att risken för att försäkringstagarkollektivet minskarpå grund av höjda är alltför stor. LO är medveten om att dessapremieökningar kan för kostnadsmedvetna försäkringstagare innebära antingenövergång till utländsk försäkringsgivare eller också ökat självrisktagande.Värre är dock att premiehöjningar av den storlek, som kapitaltäckningssystem Bskulle ge, kan befaras medföra att åtskilliga försäkringstagare av ekonomiskaskäl avstår från att teckna ansvarsförsäkring eller underlåter attvidmakthålla sådan försäkring. Härigenom minskar det kollektiv som skulle bärade framtida värdesäkringskostnadema med ytterligare premiehöjningar som följd.Det främsta hindret mot att genomföra kapitaltäckningssystem A är enligtkommittén att ansvarsförsäkringen till skillnad från t, ex, trafikförsäkringeninte är av obligatorisk karaktär. Nämnda förhållande styrker ytterligare LO:skrav om att en obligatorisk straffsanktionerad försäkringsplikt införs förarbetsgivare och vad kommittén anfört jävar ytterligare vad i denna del anförtsi prop.