prop · FW0342 · 1973-12-31 00:00:00 — svensktaktiebolag, som äger fartyg eller andel däri. Det skydd för nationella svenskaintressen i kritiska lägen, som nämnda bestämmelser åsyftar, utgår tydligenfrån tvåtredjedelsregeln i gällande sjölag (jämför även tredjedelsregelnbeträffande maximalt utländskt aktieinnehav i fartygsä-gande aktiebolag). Ensamordning på ett eller annat sätt mellan 1 § sjölagsförslaget och 1939 årsförbudslag är uppenbariigen påkallad, om sistnämnda lag skall bestå. Detundandrager sig mitt bedömande vilken reglering sora av beredskapsskäl kanvara erforderlig beträffande svenska fartyg. Eftersom av krig föranledda,utomordentliga förhållanden av statsmakterna ansetts alltfort motiveraförordnande om tillämpning av lagens bestämmelser synes man svårligen kunnautgå ifrån annat än att behov föreligger av en sådan beredskapslagstiftning.Man nödgas sålunda överväga utformningen av 1 § sjölagen med dennautgångspimkt och därvid räkna även med ett förordnande om dess aktueUatUlämpning. Denföreslagna sänkningen av det svenska ägarintresset skulle automatiskt vidga områdetför lag att omfatta också alla fartyg, där det dkekta svenskaägarintresset nu ligger mellan två tredjedelar och hälften. Det är svårt attbedöma vad en sådan sänkning betyder ur beredskapssynpunkt och vilken ökningav det administrativa arbetet med dispensgivningen den skulle medföra.Bestämmelsen om aktleägarintres-set lag synes framför allt inte ståväl samman med det föreslagna stadgandet att varje svensk juridisk personskulle få vara ägare till vad som anses vara svenskt :fartyg eller andel isådant fartyg. Det kan inte vara särskilt meningsfullt att iberedskapslagstiftningen kräva tillstånd för varje överlåtelse av svensktfartyg eller andel däri tUl svenskt aktiebolag med innehavaraktier eller med entredjedel av aktiekapitalet i utländsk ägo, om enligt sjölagen vilketaktiebolag som helst även om alla aktiema skuUe vara i utländsk ägo normaltfår stå som ägare tiU svenskt fartyg. Detfinns inte anledning att i detalj gä in på de komplikationer som 1939 årsförbudslag skulle medföra i förhållande till remissförslaget. Beaktandet avlagen motiverar onekligen en betydande återhållsamhet beträffande meravittgående ändringar i 1 § sjölagen. Det må ifrågasättas om man icke i dettaläge bör stanna vid i huvudsak de mera försiktiga ändringar som föreslogs avsjölagskommittén. Föratt avgörande svenskt inflytande över fartyg, som skall anses som svenskt,skulle säkras hade kommittén föreslagit, att i fråga om aktiebolag ochekonomiska föreningar skulle gälla, att styrelsen tUl två tredjedelar bestodav här i landet bosatta svenska medborgare. Däremot var det enUgt kommitténuite nödvändigt att styrelseledamöterna också ägde aktier i bolaget.Remissförslaget har tagit bort även förstnämnda kvalifikationskrav ur 1 §sjölagen och ansett frågan kunna prövas jämlikt de för associationsrätten ialhnänhet gällande reglerna (79 § aktiebolagsla- 1973: 42 537 genoch 22 § lagen om ekonomiska föreningar). Enligt dessa stadganden skallstyrelseledamot och verkställande direktör vara här i riket bosatta svenskamedborgare, där ej för särskilt fall Kungl. Maj:t eUer av Kungl. Maj:tförordnad myndighet annat tUlåter. har bemyndigats lämnasådana tillstånd, dock ej för mer än en tredjedel av aktiebolags styrelseledamöter.I övrigt har Kungl. Maj:t förbehållit sig prövningen. års lagändringgällde den legala begränsningen att tUlstånd ej fick meddelas för mer än entredjedel av ledamöter. Det kan icke vara lämpligtatt vid regleringen i sjölagen av vad som krävs för att ett fartyg skall ansessvenskt återfalla på allmänt associa-tionsrätlsliga stadganden, vid vilkaobegränsad administrativ dispensmöjlighet föreligger. Speciella synpunktertorde göra sig gällande för dispenser beträffande bolag, som skall äga svensktfartyg. När dispenser exempelvis ges från kravet beträffande svenskastyrelseledamöter, t. ex. för ett utlandsfinansierat företag i tvål- ellerplastbranschen, kan man inte veta, om företaget kan komma attförvärva fartyg. Att vid sådana dispenser ständigt göra förbehåU för attdispensen ej gäller, om bolaget vUI förvärva fartyg, kan inte gärnaifrågakomma. Med det krav på avgörande svenskt inflytande, som bör gälla ifråga om fartygs-ägande bolag, synes önskvärt att minimivillkoret i fråga oraantalet här bosatta svenska styrelseledamöter direkt anges i 1 § sjölagen.Förekommande dispenser bör, när Kungl. Maj:t icke själv avgör dem, därvid prövasav , som har att speciellt beakta om avgörande svenskt inflytandelikväl bibehålles över fartyget. Även om man skulle gå nedtill enkel ägarövervikt vid direktägande av fartyg, kan självfallet bibehållasett krav på kvaUficerad svensk styrelsemajoritet i aktiebolag och ekonomiskaföreningar. Övervägande skäl synes mig dock tala för att tvåtredjedelskravetbibehålles såväl beträffande direkt ägande som beträffande antaletstyrelseledamöter. Om lag avses gälla fortsättningsvis synes det ävenböra övervägas att i sjölagen låta åtminstone maximeringen av det utländskaaktieinnehavet tUl en tredjedel komma till uttryck såsom ett ordinärt (mensjälvfallet dispensabdt) krav. Det synes däremot svårt att i sjölagen diskrimineraalla svenska aktiebolag med innehavaraktier. Hellre bör övervägas om sistnämndastadgande icke kan undantagas i det aktuella förordnandet om tillämpning avbestämmelserna lag. I fråga om fartyg, som ägsav stiftelser, ideella föreningar m. fl., har remissförslaget med åberopande avfrågans ringa praktiska vikt icke ansett särskUda sjörättsligakvalifikationskrav påkallade, utan låtit regleringen gälla svensk juridiskperson. har dock berörts den mera lösliga lagliga regleringen förnämnda rättssubjekt och svårigheterna att kontrollera att ledningen står underavgörande svenskt inflytande. Med hänsyn till sistnämnda förhållanden torde detvara att föredraga att, i enlighetmed kommitténs förslag, de fåtaliga fall när svensk nationalitet bör förlänasåt ett av dylikt rättssubjekt ägt fartyg regleras dispensvägen. Tilldispensema kan då lätt knytas de villkor beträffande ledningen m.m., sombedömes erforderliga i olika fall, och missbrak kan förebyggas, exempelvis omdén ideella föreningen skulle bestå av en grupp här bosatta utiänningar. Beträffandedödsbon föreslog kommittén en särskild regel, som innebar att om svensk ägaretill fartyg eller andel i fartyg avlider, så anses dödsboet såsom svensk ägarelill dess skifte skett, dock längst efter dödsfallet. Även om dödsboethelt eller delvis består av utiändska medborgare, skulle man sålunda , som normalt erfordras för att äganderättsförhållandena skallbli definitivt uppklarade, få modifiera kravet på avgörande svenskt inflytandeöver fartyget. Emot en sådan ordning synes några mera vägande invändningar ejvara att göra. Enligtremissförslaget har den tidsbegränsande regeln för dödsbon slopats. Frågan haransetts löst genom att dödsbon går in under det allmänna begreppet svenskjuridisk person. har dödsbo befriats från inskrivningsplikt försålunda "ärvt" fartyg intill den tidpunkt när dödsboet överlåterfartyget (jfr motsvarande regler enligt JB 20 kap. 1 §). Utgångspunkten fördenna bedömning att man kan undvara särskUda regler i nationalitetshänseende förfartyg som ägs av dödsbon har varit tanken att dödsbon i princip är bestämdaatt avvecklas och därför kan behandlas på samma sätt som den avlidne. Härtillmå anmärkas att, även om dödsbon ej är avsedda att bli permanenta, ärvdabalkeninte har uppställt någon tidsgräns för boutredningen eller begränsat dödsboshandlingsfrihet i detta hänseende. Erfarenhetsmässigt förekommer i betydandeutsträckning att dödsbon blir mycket långlivade, vilket inom skatterätten harmedfört särskilda skatteflyktsproblem (jämför kommunalskattelagen 53 § 3 mom.fjärde stycket). Ser man tUl realitetema kan sålunda den i remissförslagetangivna lösningen komma att innefatta mycket långvariga avsteg från kravet påavgörande svenskt inflytande över driften av dödsbos fartyg. Några hänsyn avmotsvarande art gör sig icke gällande för fastighetsrättens del. Man måstedärför stäUa sig tveksam till förslaget att till sjölagen (jfr 14 §) överflyttaden för JB gäUande modellen. Härtillkommer att begreppet svensk juridisk person icke torde omfatta alla iremissförslaget avsedda dödsbon efter avlidna svenska fartygsägare. Om denavlidne vid sitt fråhfäUe hade sitt hemvist utom riket, torde dödsboet i vissafall bli att betrakta som här i riket icke hemmahörande juridisk person. Vadremissförslaget innebär för sådana fall är oklart. Skulle arvingama i ettsådant fall till övervägande delen vara utländska medborgare, bör det enligtmin mening vara reellt uteslutet att Prop.1973: 42 539 underannat än en begränsad tid upprätthålla fiktionen att fartyget står underavgörande svenskt inflytande. Om man stannar , varunder dödsbos fartyg utan vidare får behålla status såsom svenskt, intebör överstiga från dödsfallet, såsom sjölagskommittén föreslagit,återstår att avgöra hur saken skall bedömas, om oskiftat dödsbo efter utgångenav fortfarande äger fartyg. förslag torde innebäraatt sådant ägande med bibehållen svensk nationalitet för fartyget normalt ickeskulle tillåtas utan endast vara möjligt efler dispens. Det är givetvis möjligtatt i sjölagen ge en generell reglering för sådana fall, exempelvis av innehållatt ett fartyg skall anses såsom svenskt, i den män dödsbodelägare är svenskamedborgare och de andelar som kan anses belöpa på dessa överstiger hälfteneller två tredjedelar av dödsboets behållning. Därvid finge delägares andelanses motsvara hans andel i boets behållning enligt lag och testamente, såvidaannat icke följer av arvsavsägelse eller avtal om sammanlevnad i oskiftat dödsbo.Dödsboets skyldigheter att inskriva äganderätten till fartyget resp. attavregistrera fartyget såsom utländskt kunde då lämpligen anstå till utgångenav ettårsfristen, såvida överlåtelse eller skifte inte ägt rum tidigare. Dettorde emeUertid vara att föredraga att på sätt kommittén föreslagit i sjölagenlåta hela frågari om svensk status för fårtyg, som undantagsvis må ägas avdödsbo efter utgången av ettårsfristen, vara beroende av dispens. Beträffandehandelsbolag hade sjölagskommittén föreslagit, att svenskt handelsbolag, ivilket varje obegränsat ansvarig bolagsman är svensk medborgare eller med sådanenligt förslaget jämställt rättssubjekt, skall kunna äga svenskt fartyg. Iremissförslaget har vidgningen till svenskt handelsbolag godtagits men utan detföreslagna förbehållet, då med svensk medborgare generellt jämställts svenskjuridisk person. Med hänsyn till de i det föregående föreslagna begränsningamaför svenska aktiebolag och ekonomiska föreningar bör för handelsbolag görasdäremot svarande förbehåll med avseende å varje obegränsat ansvarig bolagsman. Vadslutiigen gäller den för Kungl. Maj:t eller föreslagnabefogenheten att utöver de i 1 § angivna reglerna genom dispens förklara fartygvars drift står under avgörande svenskt inflytande såsom svenskt och berättigatatt föra svensk flagg får denna befogenhet en vidgad betydelse, om i 1 § desärskilda juridiska personer som ordinärt får stä som ägare av svenskt fartygspecificeras på sätt förat angetts, och sålunda icke genereUt godtages svenskjuridisk person. Någon formeU ändring av den i remissförslaget upptagnadispensregdn torde ej påkallas härav. Det synes vara överflödigt att, såsomkommittén gjort, särskUt ange att förlängning av den för dödsbo föreskrivnaettårsfristen kan medges i samma ordning. Redaktionellt torde ordalagen idispensregeln 1973: 42 540 endastböra jämkas till förebyggande av missförstånd. Där säges att Kungl. Maj:t ellersjöfartsverket kan "bestämma" att fartyg skall anses såsom svenskt.Då det inte varit fråga om att sådana beslut skall fattas emot fartygsägarensvilja, bör det hellre stå "medgiva" i lagtexten. Stadgandetom dödsbo kan lämpligen upptagas såsom ett andra stycke och dispensregeln somett tredje stycke. Sammanfattningsvismå anföras, att den till synes enkla och eleganta skrivning, varireraissförslagets behandUng av problematiken i förevarande paragraf utmynnat,framstår som godtagbar, endast om eljest vedertagna nationalitetskrav i frågaom avgörande inflytande från hemlandet över fartyg väsentligt kan reduceras,om 1939 års förbudslag utan vidare kan upphävas och ora olika komplikationermed dödsbon och ideella föreningar m. m. kan lämnas att lösa sig på egen hand.Då såvitt jag kan förslå dessa föratsättningar inte föreligger, mäste en sakligomprövning av remissförslaget på denna punkt ifrågasättas. En sådan omprövningkan i nuvarande läge svårligen göras annat än i närmare anslutning tillgällande lagstiftning och till kommittéförslaget såsom av mig antytts i detföregående. Pågrand av det anförda förordar jag att 1 § sjölagen ges följande lydelse: "Fartyganses såsom svenskt, och är berättigat att föra svensk flagg, om det till merän två tredjedelar äges av svensk medborgare, svenska staten eller svenskkommun. Med svensk medborgare jämställes sådant svenskt aktiebolag och sådansvensk ekonomisk förening, vars styrelse till minst två tredjedelar består avhär i riket bosatta svenska medborgare, om dess aktie- eller andelskapitalenligt vad aktieboken eller medlemsförteckningen utvisar icke till mer än entredjedel är i utiändsk ägo, ävensom svenskt ömsesidigt försäkringsbolag samtsvenskt handelsbolag, i vilket varje obegränsat ansvarig bolagsman är sådanträttssubjekt som avses i detta stycke. Avlidersvensk ägare till fartyget eller andel däri, jämställes dödsboet med svenskmedborgare till dess skifte skett, dock längst från dödsfallet. Konungeneller, efter Konungens bemyndigande, kan medgiva att annatfartyg, vars drift står under avgörande svenskt inflytande, skall anses såsomsvenskt och vara berättigat att föra svensk flagg. Försvenskt fartyg utfärdas nationalitetshandling enligt bestämmelser, somKonungen meddelar." 1973: 42 541 ,öhman, : Iförevarande paragraf och de två följande upptas bestämmelser om tillbehör tUlfartyg och fartygsbyggen. Att egenskapen av tUlbehör tUler-kännes vissutrastning innebär att utrustningen åtföljer fartyget eller bygget somrättsligt osjälvständig tillhörighet och alltså inte utgör självständigtobjekt för sakrätt. Förslagetavser att i sakligt hänseende efterbilda JBs regler om tUlbehör till fastighetmed vissa modifikationer. Härvid har i princip som förebild valts tillbehör tiUfastigheter i allraänhet och sålunda ej de särskilda industritillbehören. Ifråga om utrustning för radiosamband och navigering föresläs emellertidliknande regler som för industritUlbehör. Av remissprotokollet framgår att detsedan länge är brukligt att utrastning av nämnda slag tillföres fartyg genomhyra eller "leasing". Denreglering som det remitterade förslaget innefattar synes vara i stort settlämplig och tillfredsställande anpassad för de berörda näringarna i dagensläge. Sjölagskommitténsförslag, som i nu ifrågavarande delar hade väsentligen samma sakliga innebördsom det remitterade förslaget, anknöt också i formellt hänseende nära tUl JBsbestämmelser (2 kap.) om fastighetstillbehör. I remissförslaget har emellertidgjorts en betydande redaktionell omarbetning. Syftet härmed anges vara atttUlgodose under remissbehandlingen av sjölagskommitténs betänkande framfördaönskemål om en mera lättUlgänglig avfattning av bestäramdserna. Vadangår den redaktionella utformningen kan anmärkas att det här rör sig om enmateria som i sak är ganska invecklad och ingalunda lätt-tillgänglig ens förfackmännen. Att i lagspråk uttrycka dessa regler på ett lättfattligt sätt medupprätthållande av tiUräcklig precisering erbjuder åtskilliga vansldigheter.Utan att gå in på en detaljerad jämförelse mellan JBs regler förfastighetstillbehör och det remitterade förslagets motsvarande paragrafertorde kunna sägas att de senare inte innefattar påtagliga fördelar i fråga omlättillgänglighet. Därjämte kan anmärkning riktas mot det remitterade förslagetssystematik. Förslaget rör sig med två slag av tillbehör, tillbehör i yttremening och tillbehör i privaträttsUg mening. Detta leder till oklarhet, vilketframgår av en jämförelse meUan 4 och 5 §§. I 4 § användessålunda "tillbehör" i den vidare meningen, medan samma ord i 5 § icke rimligen kan avse annat än tillbehör i pri vaträttslig mening. Tillbehörsbegreppet bör givetvis vara enhetligt och det bör därvid ha den privaträttsliga betydelsen. Med den från JB avvi kande utformningen i det remitterade förslaget kan vidare uppstå osä kerhet i fråga om rätta förståelsen av de nya bestämmelserna i hänse enden, där saklig överensstämmelse med JB är åsyftad. 1973: 42 542 detnu anförda synes det lämpligare att också i redaktionellt hänseende näraanknyta bestämmelserna tiU JBs reglering. Viföreslär sålunda att avfattningen av förevarande bestämmelser i anslutningtill sjölagskommitténs lagtext jämkas till närmare överensstämmelse med JBsregler. Avvikelser därifrån mäste emellertid göras, förutom till följd avsakliga skiljaktigheter, också i författningstekniskt hänseende av denanledningen att här endast tre paragrafer står tUl förfogande för regleringen. Dennärmare dispositionen kan lämpligen göras så att, på sätt som även skett ideparlementsförslaget, till en början i 3 § uppräknas de olika slag avutrastning sora på grund av sin beskaffenhet och yttre anknytning kan hakaraktär av tillbehör till fartyg och fartygsbyggen. Paragrafen har sinförebild i 7 § första och andra styckena i sjölagskommitténs förslag. Därefterbör i 4 § upptas motsvarigheter till 7 § tredje och fjärde styckena isjölagskommitténs lagtext. Slutligen bör innehåUet i 8 § kommittéförslagetföras till 5 §. Ifråga om 3 § må här ytterUgare anföras. I remissprotokoUet fram-hålles attdepartementsförslagets formulering ger en utgångspunkt för bestämning avfartygsbegreppet på så sätt att av paragrafen kan slutas, att skrov och visskonstruktionsmässig manöverförmåga är föratsättningar för att fartyg skallanses föreligga. Detta skulle komma än tydligare tUl uttryck om inledningentill bestämmelsen får lydelsen "TUl fartyg med dess skrov ochstyrinrättning" etc. Med denna ändring och vissa andra jämkningar avdepartementsförslagets text kan paragrafen förslagsvis få följande avfattning: "Tillfartyg med dess skrov och styrmrättning hör fast inredning och annan tillstadigvarande bruk ägnad utrustning, varmed fartyget blivit försett, samt sådanreservdel och motsvarande utrustning som varaktigt förvaras ombord. Ifråga om vad som hör till fartyg under byggnad ha bestämmelserna i förstastycket motsvarande tillämpning. Tillskeppsbygge som är registrerat hör dessutom material och rna-skineri samt annanutrustning till bygget, om utrustningen finns på tiUverkarens område och genommärkning eller på annat sätt otvetydigt frarastär som avsedd att införlivas medskeppet." Somförordats vid 3 § bör föievarande paragraf avfattas i anslutning tUl 7 § tredjeoch fjärde styckena av sjölagskommitténs lagförslag. Därvid bör vissaredaktionella jämkningar göras. Vid3 § har också framhåUits att utrustning för radiosamband eller navigeringbehandlas på motsvarande sätt som industritillbehör enligt Prop.1973: 42 543 JBoch alltså delvis följer andra regler än fartygsutrastning i övrigt. I fråga omutrustnuig som används såväl för navigering som för annat ändamål, t. ex.lasthantering, diskuteras i remissprotokollet vilka regler som bör tillämpas.En rimlig lösning synes vara att, om det nautiska ändamålet mte är alldelesobetydligt i förhållande tUl det andra, reglema för nautisk utrustning komraeri tillämpning. Vi föreslär alltså attförevarande paragraf får följande lydelse: "Utrastning som annan än ägarenav fartyget eller fartygsbygget tiU-fört detta är ej tillbehör, om ickeutrustningen och fartyget eller bygget kommit i samme ägares hand. Detsammagäller i fråga om utrastning för radiosamband eller navigering, som tillförtsfartyget eller bygget av dess ägare utan att han ägde utrastningen. Har hantUlfört fartyget eller bygget utrustning för radiosamband eller navigering somhan förvärvat under villkor som är att jämställa med äganderättsförbehåll, hörden icke till fartyget eller bygget så länge villkoret gäller. Överlåtelseav utrustning som är tUlbehör till fartyg eller fartygsbygge gäller ej mottredje man, förrän utrastningen skiljes från fartyget eller bygget på sådantsätt att den ej längre kan anses höra till detta." Säsomangivits vid 3 § bör i förevarande paragraf upptas innehåUet i 8 §kommittéförslaget. Detta medför en ändring även i säk i förhållande till detremitterade förslaget såtUlvida, att verkliga hyresavtal, varigenom ägarentill fartyget eller fartygsbygget hyrt utrastning tUl detta, blir gällandeobligationsrättsligt mellan ägaren av fartyget eller bygget och leverantören.Denna lösning överensstämmer med JBs motsvarande bestämmelse. Komraittéförslagetslagtext bör emellertid i någon män förenklas i redaktionellt hänseende. Deförbehåll sora paragrafen avhandlar nämligen äganderättsförbehåll,ätertagandeförbehåll och förbehåll som kan sägas vara innefattade i s. k. oäktahyresavtal, avsedda att utmynna i en äganderättsövergång bör kunnasammanfattas under formeln "vUlkor som innefattar äganderättsförbehålleller är att jämställa därmed", som nära anknyter till ett uttryck somförekommer i andra paragrafer av det remitterade förslaget. Med ytterligarevissa formella justeringar av kommitténs lagtext kan förevarande paragrafförslagsvis få följande lyddse: "Förvärvarägaren av. fartyg eller fartygsbygge utrastning genom avtal med villkor sominnefattar äganderättsförbehåU eller är att jämstäUa därmed, får villkoret ejgöras gäUande sedan förvärvaren tUlfört fartyget eUer bygget utrastningen såatt den enligt 3 § hör till detta. Förstastycket gäller ej utrustning för radiosamband eUer navigering." 1973: 42 544 förevarande paragrafer föreslagna regleringen av vad som utgör tiUbehör tillfartyg och fartygsbygge grundar sig i sak på kommittéförslaget, som iavgörande hänseenden hade sin förebUd i 2 kap. JB. Depar-teraentsförslaget hareraellertid eftersträvat att ge bestämmelsema en enklare och mer lättUlgängligavfattning, varför kommittéförslaget underkastats en betydande formellomarbetning. Detär givetvis alllid en tveksam avvägningsfråga om fördelama av en sådanförenkling uppväger den lagtekniska nackdelen att lösnuigar, som i storastycken är sakligt överensstämmande, framträder formellt avvikande frånvarandra. Helt överensstämmande med fastighetsrätten kan bestämmelserna isjölagen inte bli på grand av sakliga oUkheter, och särskilt enkla kan de följd av ämnets natur aldrig bli. önskemålet att få till stånd enförfattningsmässig förenkling för den intemationellt betonade sjörättens delfinner jag dock väga över eventuella olägenheter av att sjölagens bestämmelserom tillbehör kommer att förete betydande formella avvikelser från 2 kap. JB ochatt de ej heller ger en lika uttömmande reglering som gjorts vid detnationellt betonade finsnickeriet i JB. Jag utgår därför från denredaktioneUa uppläggning som departementsförslaget har, medan övriga ledamöterförordat en omskrivning i anslutning till JBs tUlbehörsregler i förenklatskick. I nämnda ledamöters yttranden har även angetts och motiverats vissasakliga och redaktionella jämkningar i reniissföislaget, som framkommit vidlagrådets granskning och vUka även jag förordar. Den enda egentliga skillnadeni sak mellan förslagen avser den obligationsrättsliga regleringen av äktahyresavtal rörande tillbehör. Enligt min mening kan frågan lämnas oreglerad idetta sammanhang, medan övriga ledamöter vill tUlerkänna sådana avtalobligationsrättslig giltighet mellan partema. Remissförslaget avser attfränkänna dem varje verkan. Utrustningför radiosamband och navigering har enligt sjölagsförslaget samma sakligasärställning som industritillbehör har enligt JB 2 kap. 3 och 4 §§. För attbättre än som skett i den föreslagna 4 § markera denna särställning iförhållande tiU den för fartygstiUbehör i allmänhet givna regleringen i förstastycket av 3 § synes i andra stycket av paragrafen böra anges de särskildareglema för utrastning för radiosamband eller navigering.