prop · FW0340 · 1973-12-31 00:00:00 — Vid nio månaders kvalifikationstidskulle beloppet stiga till omkring 1,9 mUj. Kommitténkonstaterar att dessa beräkningar av naturliga skäl grandar sig på mycketsvårbedömbara faktorer. Flera förhållanden går knappast att uppskatta med någotkrav på sannolikhet, t. ex. så viktiga faktorer som den allmännakonjunkturutvecklingen inom sjöfarten, besättningsminskningen och utvecklingenpå kollektivavtalsområdet. Tendensen har emellertid varit attsjömännens antal minskar. Antalet fartyg i utrikes fart har gått ned, vilketfört med sig färre antal ombordanställda. Likaså sker en kontinuerligbesättningsminskning för varje enskUt fartyg på grund av tekniskaförbättringar. Å andra sidan kräver ett ökat antal personalkrävande färjor attflera ombordanställda står tUl buds. Systemet med avlösningsbesättningar imånga fartyg ökar också kravet på antalet sjömän. Bemanningsutvecklingenfrån visas i tabell 3. Bemanning i de i handelssjöfart åren 19601971 använda fartygen (1960 1964avser fartyg om netto och däröver, 19651971 om brutto ochdäröver. Uppgifterna avser bemanningen från resp. års slut) Är Befäl Manskap Summa 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 19701971 Kommitténföreslår att kvalifikationstiden sänks från 18 månader . Genomatt kollektivavtal och enskilda arbetsavtal tillförsäkrar befälet bättreförmåner i detta avseende kommer den föreslagna kvalifikationstiden inte attmedföra någon praktisk förbättring för denna kategori. För flertalet avmanskapet innebär förslaget däremot en betydande förbättring och en verksamstimulans att stanna kvar i yrket än nu är fallet. En förlängning avtiden utöver den föreslagna skulle å andra sidan äventyra effekten avförslaget. Även en relativt blygsam förlängning medför nämligen en kraftigbegränsning av det antal manskapsanställda, som med nuvarande seglation skulle 1973: 40 104 kunnadra fördel av hemreseregeln eller som kan antas vilja förlänga sin seglationför att få rätt till fri hemresa. Kommitténföreslår vidare att det delade ansvaret för dessa resekostnader meUan redarenoch staten behålls. I betänkandet framhålls att såväl de ombordanställdasrepresentanter som rederinäringens företrädare i kommittén starkt har strukitunder betydelsen av att statsverket också i fortsättningen påtar sig hälftenav dessa kostnader. Samhällets sociala ansvar för hemresorna som betonades vidtillkomsten av lag kvarstår enligt kommittén fortfarande oförändrat.Kommittén anför ytterligare att det sociala intresset förstärks av att det pågrand av åldersfördelningen hos de ombordanställda i stor utsträckning ärfråga om hemresor för personer i unga åldrar. Statens stöd får bedömasvärdefullt inte minst från den synpunkten att det kommer att väsentligtunderlätta den för sjöfartsnäringen och dess anställda betydelsefullaförändringen mot längre sammanlagda anställningstider inom sjömansyrket somkommittén anser det angeläget att främja. Ytterligare anförs, att övriganordiska kommittéförslag inte kommer att innebära någon begränsning i fråga omstatens medverkan i kostnadstäckningen. För del föreslås tvärtom attstatens medverkan utökas att avse också befälskategoriernas hemresor. Kommitténfinner inget skäl tUl avsteg från principerna om likställighet i dettaavseende mellan svenska och utländska sjömän samt mellan befäl och manskap. Enligtkommittéförslaget aktualiseras rätten till fri hemresa när sjömannen utomlandsfår semester, vederlags- eller annan ledighet eller när hans anställrungsavtalupphör. Har han då tjänstgjort hos redaren eller på samma fartyg under ensammanhängande kvalifikationstid av , får han rätt till fri resa medunderhåll till hemorten. Har det fartyg, i vUket sjömannen tjänstgjort underdenna tid, bytt ägare , påverkar det inte sjömannensrätt. Tjänstgöringen skall avse utrikes fart. Som förutsättning för förmånenbör enligt kommittén vidare gälla, att sjömannen förekvalifikationstidens utgång inte haft tillfälle att, i det land där han ärbosatt, bli fri från anställningen eller åtnjuta semester eller annan ledighet. Kommitténfinner vidare skäligt att i befattning ombord stannar kvar i dennatills fartyget når sådan hamn, varifrån hemresan kan ske med avsevärt mindrekostnad. Sådant uppskov med hemresan får dock inte överstiga två månader.Redaren skall i detta fall visa, att hemresan kan ske senare inomtvåmånaderstiden till avsevärt lägre kostnad. Kommittén anvisar emellertidockså en möjlighet för koUektivavtalsparterna att överenskomma om förlängningav vid tjänstgöring på fartyg, som går i regelbundenlinjetrafik på . 1973: 40 105 Kommitténanser att , som intjänat rätt till fri hemresa enligt förevarandeparagraf, under alla förhållanden bör behålla denna förmån. En skallsåledes ha fri hemresa, oavsett om han uppsagts eller avskedats på grund avmisskötsamhet e. d., om han eljest är berättigad tUl resan. Remissinstansernaär eniga om att frågan om rätt till fri hemresa efter viss kvalifikationstid ärviktig. Det framhålls bl. a. att sjömannens yrke leder till långvarigisolering ombord. På grand av att åtskilliga svenska fartyg går i trafik långtfrån blir utgiften för hemresa i skälig omfattning i det närmasteoöverstiglig för den enskilde arbetstagaren. Flera instanser framhåller attarbetstakten på modema fartyg är mycket hård, att arbetet utförs i stort settvardag som sön-och helgdag och att övertidsarbete förekommer i stor utsträckning. Samtiigaremissorgan som uttalat sig i frågan tillstyrker att hemreserätten regleras iSjmL. Anmärkning framställs inte mot kommittéförslagets konstraktion avhemreserätten. Deinstanser som yttrat sig i fråga om kvalifikationstidens längd anser attytterligare minskning bör ske. TCO framhåller att förslaget knappast medförnågon reell förbättring. Organisationen föreslår liksom att kvalifikationstiden sänks . uttalar att tiden borde vara mycket kortare men finnerförslaget ha visst värde som grundskydd. anser atttiden inte bör överstiga med hänsyn tUl de pressande förhållandenunder vilka yrket utövas. Under en kvalifikationstid av hinner denanställde i de flesta fall kvalificera sig för en ledighet exklusivesemester i form av vederlag på upp tiU mellan . TCO framförockså kritik mot regeln att fri hemresa efter nio månaders tjänstgöring intefår tas ut, om sjömannen haft tiUfälle att ibosättningslandet få semester eller annan ledighet eller där frånträdaarbetsavtalet. Också bör minskas. Ingenremissinstans vill ändra på kostnadsfördelningen mellan stat och redare. Frånett håll påpekas att utvecklingen mot kortare kvalifikationstider ikollektivavtalen än i lagen förskjuter kostnadsansvaret till redarnas nackdel,vilket strider mot syftet med bestämmelsen lag. 9.3Avtal om avvikelse från sjömanslagen NuvarandeSjmL saknar allmän regel som anger avtalsparternas rätt att avvika från lagensbestämmelser genom avtal. Redanvid tillkomsten av SjmL diskuterades lämpligheten av att i lagen förain ett stadgande om att dess bestämmelser inte genom 1973: 40 106 avtalskulle kunna sättas ur tillämpning till skada för . En sådan bestämmelseansågs emellertid gå för långt och man fann det vara lämpligare att som dittUlsöverlämna åt rättstillämpningen att i varje särskUt fall avgöra frågan omavtalsfrihetens begränsning. Man utgick härvid från att avtalsfriheten ävenutan uttryckligt stadgande begränsades dels av allmänna rättsgrandsatser ellerav stadganden inom andra lagstiftningsområden och dels av hänsyn till degrander som bestämmelsen vilade på och det syfte som avsetts med densamma.Vidare ansågs regler om sjömännens rättigheter i den mån de var av mera vitaloch ingripande betydelse inte kunna förringas genom avtal. Frågantogs upp till förnyat övervägande vid SjmL:s tUlkomst. Lagrådetkonstaterade (prop. 1952: 170 s. 178) att lagförslagets bestämmdser i storomfattning begränsade kontrahenternas avtalsfrihet. Om sådan frihet förelåg,var emellertid inte alltid lätt att avgöra. I vissa paragrafer visade stadgandetsavfattning, att det skuUe tUlämpas endast när annat inte avtalats. I en delfall framgick, att ett lagbud var tvingande genom att dess åsidosättande varbelagt med straff. Ofta gav emellertid lagen inte tydligt besked i vad månavtalsfrihet förelåg. Ej heller innehöll förslaget någon allmän regel i dettaämne. Den oklarhet, som sålunda rådde, var enligt lagrådet mindretillfredsställande. Lagrådet fann dock stora svårigheter möta mot att avhjälpadenna brist på grand av lagbestämmelsernas olika karaktär. Vissa bestämmelser,t. ex. om säkerheten till sjöss, ansåg lagrådet vara av den beskaffenheten, attde över huvud inte kunde sättas ur kraft genom avtal. Andra, som var avövervägande social natur, medgav väl överenskommelse, som utvidgade den lagfästaförmånen, men inte avtal, som uteslöt eller inskränkte denna. Det förekom attbestämmelser, som i detta hänseende var av olika beskaffenhet, var sammanfördai en paragraf. Att finna en uttömmande, klar och kortfattad lagregel i dettaämne torde därför knappast vara möjligt utan en ganska omfattande överarbetningav förslaget. Pågrund av det anförda och eftersom frånvaron av klargörande bestämmelser tUlsynes inte vållat större olägenheter i rättstiUämpningen, gjorde lagrådet intenågon framställning om ändring i förslaget. Föredragande departementschefenanslöt sig tUl lagrådets uppfattning och fann att ett stadgande om att visseller vissa bestämmelser fick sättas ur kraft genom avtal skulle komma attsakna anknytning tUl lagtexten i övrigt. Kommittéförslagetföljer den hittillsvarande principen att frågan om begränsning avavtalsfriheten inte uttryckligen regleras genom särskilt stadgande i lagen utanöverlämnas åt rättstUlämpningen. Remissinstansernahar inte haft något att erinra häremot. 1973: 40 107 Sjömansanställningsvillkor och tjänsteförhållanden i övrigt har sedan gammalt varitreglerade i lag. var reglerna intagna i sjölagen. Både i 1864 och1891 års sjölagar fanns detaljerade bestämmelser i dessa frågor. Genom 1922års SjmL bröts reglema om sjömännens sociala förhållanden ut ur sjölagen. Nuvarandesjömanslag (SjmL, SFS 1952: 530) trädde i kraft . Den harhärefter ändrats . Genom ändringarna har bl. a. utländskasjömän ombord på svenska fartyg likställts med svenska i socialt hänseende,kvalifikationstiden för fri hemresa sänkts från samtlagen anpassats tiU , sjösäkerhetslagen och lagen om arbetsgivareskvittningsrätt. SjmLinnehåller tjänsteavtalsbestämmelser, regler om tjänsten ombord,arbetsledning, tvångsmedel för att upprätthålla ordningen och om rätt attålägga disciplinbot. Vidare upptas regler om ansvar för vissa brott ochom laga domstol i särskilt fall. Lagenstjänsteavtalsbestämmelser innehåller de väsentligaste reglerna om sjömannensrättigheter och skyldigheter i tjänsten såsom regler om avtalets ingående ochupphörande såväl efter sedvanlig uppsägning från någondera parten som vidförtida uppsägning, om lönen samt om rätt till fria hemresor, sjukvård ochbegravning. När1964 års sjömanslagskommitté tUlkallades för att verkställa översyn av SjmLerinrades i direktiven bl. a. om den utveckling som pågått påflera områden och som inneburit en förändring av anställningsförhållandet försjömännen i riktning mot större trygghet. Här erinrades särskilt om den nyaanställningsform, s. k. rederianställning, som införts i kollektivavtalen försjömän av manskapsgrad. Denna utveckling som också innebar att villkoren försjömännen närmade sig dem som gällde för landanställda återspeglades ej iSjmL. Bland de frågor som i övrigt speciellt borde beaktas vid översynen nämndesmodemisering av reglema om avsked. Vidare borde utredas frågan omstridsåtgärder vid arbetskonflikt inom sjöfarten och de därmed sammanhängandefrågoma om tjänsteplikt och lydnadsförhållandet ombord. Bestraffningssystemetpå fartygen borde underkastas en föratsättnings-lös omprövning. Eftersomlagstiftningen på SjmL:s område tillkommit under samverkan med övriga nordiskaländer och översyn aktualiserats också i dessa, borde arbetet ske i närakontakt med det utredningsarbete som kunde komma tUl stånd i grannländema. Isitt betänkande (SOU 1971: 6) Ny sjömanslag uttalar kommittén att den finnerövervägande skäl tala för att vissa grandläggande frågor om sjömännensanställning fortfarande regleras i lag, bl. a. med hänsyn till 1973: 40 108 despeciella förhållanden som präglar sjömansyrket framför allt inom den utrikesfarten. Kommittén anser emellertid en väsentlig omarbetning av nuvarandeförfattning vara nödvändig. Kommitténerinrar om att bestämmdsema i SjmL utgår från den grundtanken att sjömannenanställs endast för tjänst på bestämt fartyg. Principen framgår avförfattningens uppbyggnad och koinmer till uttryck t. ex. i huvudregeln omlönen (18 § första stycket). Enligt denna regel utgår lönen fr. o. m. den dagsjömannen tUlträder tjänsten ombord och löper t. o. m. den dag han avgår fråntjänsten eller, om avmönstring sker, t. o. m. avmönstruigsdagen. Vidare upphörtjänsteavtalet, såvida ej annat avtalats, i fall fartyget går förlorat (6 och41 §§). Försäljs det, följer sjömannen fartyget, om han inte begär entledigande(40 §). Kommittén framhåller att denna anställningsform, där sjömannen ärdirekt knuten tiU fartyget, var försvarlig under äldre tider då kommunikationemavar dåliga mellan redare och fartyg och redaren ofta förfogade endast över etteller ett par fartyg. Kommitténunderstryker att personalsituationen i handelsflottan är en central faktor vidbedömningen av rederinäringens utsikter för framtiden. föreliggersvårigheter både på befäls- och manskapssidan att anställa kvalificerat folk.Den pågående tekniska utvecklingen ställer aUt högre krav på utbildning ocherfarenhet hos sjömannen. I stor utsträcknmg måste fartygen bemannas medspecialister. Vissa typer av laster, t. ex. olja, gas och kemikalier, ställermycket höga fordringar på personalen från säkerhetssynpunkt. Kommittén anseratt kraven på den författningsmässiga regleringen av tjänsten ombord ifartygen bör ställas så, att de tar hänsyn tUl dessa nya förhållanden som meroch mer sätter sin prägel på sjöfartsnäringen. är viktigt attsjömännens anstäUningsförhållanden ej avviker från de landanställdasarbetsrättsliga vUlkor mer än som är oundgängligen nödvändigt och påkallat avsjöfartens speciella förhållanden. Nuvarande ordning har lett till attkorttidsseglare dominerar vid rekryteringen av manskap. Situationen utgör ettallvarligt hot mot fortsatt utveckling inom sjöfarten. För befälhavare ochövrigt högre befäl har sedan gammalt tillämpats ett anställningssystem somskiljer sig från lagens huvudprincip om tjänstens anknytning endast tUl bestämtfartyg. Befälet anställs sålunda i rederiets tjänst. Anställningsförhållandetbryts inte vid avmönstring utan fortsätter, t. ex. , varefterden anställde återvänder till samma eller annat fartyg i rederiet. Dennaordning är inte reglerad i kollektivavtal eller annan överenskommelse mellanpartsorganisationema. För anställda av manskapsgrad har emellertid ikollektivavtal överenskommits om en motsvaran- Prop.1973: 40 109 deordning för att nå stabUare anställningsförhållanden. För dessa arbetstagaregäller förmånligare regler för semester, hemresa och ersättning vid sjukdomeUer skada. De åtnjuter också lön för tid, under vilken de ej är påmönstradefartyg. Isyfte att anpassa lagstiftningen tUl de krav som den tidigare beskrivnautvecklingen inom handelsflottan ställer föreslår kommittén att den nya lagenskall knyta an tUl den ordning som i praktiken gäller för en stor del avbefälet och för rederianställt manskap. Lagen bör i enlighet härmed grundas pådet på arbetsmarknaden till lands gängse arbetsrättsliga betraktelsesättet.Detta innebär att arbetsgivare och arbetstagare står i ett omedelbartavtalsförhållande till varandra och att anvisningen av arbetsplats utgörendast ett led i fullgörandet av anställningsvUlkoren. Därmed, menar kommittén,bortfaller nuvarande bundenhet tUl fartyget. Partema får större frihet attbestämma om avtalets innehåll. Det kan begränsas till tjänstgöring på bestämtfartyg men kan också innebära fastare knytning tUl redaren, så att denne kananvisa sjömannen arbete i olika fartyg eller, utanfartygsarbete, i redarens rörelse i land. Sjömannen behåller sin anstäUning irederiet också för semester eUer vederlag i form av fritid,såvida partema inte har kommit överens om att anställningstiden skall omfattaendast den tid sjömannen utför arbete på bestämt fartyg. Kommittén framhållerden betydelse som möjligheten att flytta den anställde från ett fartyg till ettannat kan få för rederier med flera fartyg. Den föreslagna konstrak-tioneninnebär att utvecklingen mot större trygghet i anställningen i väsentlig månkoinmer att ske inom ramen för kollektivavtalen. Remissinstansemauttalar sig positivt om förslaget och anser det väl ägnat att läggas tUl grandför lagstiftning. Flera remissinstanser uttalar tillfredsställelse med attsjömärmens arbetsrättsliga ställning i detta avseende når överensstämmelse medvad som är brakligt tUl lands. framhåller att det under senaretid framstått som allt behövligare att tillföra sjöfarten en mera fastanställningsform än den traditionella påmönstringen för viss resa. Härför talaratt partema fört in bestämmelser i kollektivavtal för manskap omrederianställning. En fastare anställningsform utgör föratsättning för attrekryteringsproblemen skall kunna minska. Engiven utgångspunkt för övervägandena i fråga om sjömännens tjänsteförhåUandenär enligt min mening de stora förändringar som har skett vmder senare år inomsjöfartsnäringen. Liksom inom andra näringsgrenar sker en koncentration avföretagen tUl större enheter. Utvecklingen går snabbt från små rederier medett eller ett par fartyg till stora rörelser med ett flertal fartyg. På senastetid har också tillkommit avtal mellan svenska redare om gemensam drift inom t.ex. ett fartområde med en viss typ av fartyg. Liknande avtal förekommer ocksåmellan svenska och utiändska redare. Dessa förändringar för med sig en kon- 1973: 40 110 centrationtill rederikontoren i land av åtskUliga fimktioner, bl. a. på personalsidan,vilka tidigare sköttes på fartygen. Befälhavaren och övriga ombordanställdahar i allt större utsträckning att följa direktiv från land. Utvecklingenpå det tekniska området har likaledes gått mycket snabbt. Åtskilliga typer avspecialfartyg har tiUkommit liksom många tekniska hjälpmedel ombord påfartygen. Detta gäller framför allt den maskintekniska sidan. Modema tekniskahjälpmedel används också i allt större utsträckning i den nautiska tjänstenombord. En motsvarande utveckling pågår i fråga om hantering av lasten. Dessa förändringar inomsjöfarten är av vital betydelse för konkurrenskraften hos svensk sjöfartgentemot utlandet. För att uppnå bästa möjliga driftresultat med de teknisktavancerade fartygen är det nödvändigt att de bemannas med kvalificeradpersonal. Föreskrifter som reglerar denna personals tjänsteavtalsrättsliga ochsociala förhåUan-den är här av central betydelse. Jag delar kommitténsuppfattning att alla möjligheter till att stärka rekryteringen måste tas tillvara. F. n. pågår inom ett omfattande utredningsarbete föratt finna vägar för förbättrad sjöfolksutbildning. Sjömansyrket måste göraskonkurrensdugligt i förhåUande tiU landyrkena. Av betydelse därvidlag är enligtmin uppfattning att sjömännens anställningsvUlkor förbättras och moderniseras.Föråldrade bestämmelser bör rensas ut och lagstiftningen bör lämna vägen friför den utveckling som börjat och siktar till samma anställningstrygghet försjömän som för landanställda. Inom den privataarbetsmarknaden finns utom i fråga om husligt arbete och handelsresande ingen allmän författningsmässig reglering av tjänsteavtalsförhåUandena förnågon annan arbetstagarkategori än för sjömän. Vid sidan av regleringen spelarinom sjöfartsområdet kollektivavtalen mellan redamas och de ombordanställdasfackliga organisationer en avgörande roll. Dessa avtal liksom andra särskildaöverenskommelser meUan partema innehåller regler, som i stor utsträckningkompletterar och bygger vidare på SjmL:s reglering. IUkhet med kommittén och remissinstansema förordar jag att en lagregleringbehålls, som särskilt tar sikte på bestämmelser av betydelse för säkerhetenombord och som utgör ett socialt grandskydd för sjömannen. Det är väsentligtatt denna reglering utformas så, att den ansluter till de förändringar somunder senare tid skett i fråga om sjö-maimens tjänsteförhållande såsom detbestäms i kollektivavtal och enskilda anställningsavtal. Sedan gammalt harsjömän anställts endast för tjänst på bestämt fartyg. Denna praxis hartUlämpats i alla sjöfartsländer. Det är tydligt att redama redan föråtskilliga år sedan funnit det vara fördelaktigt att kunna knyta det högrebefälet närmare till sig. Avtal har nämligen ingåtts, som ger dessaarbetstagare en fastare anknytning till redaren genom att de varit i hanstjänst såväl under ar- betetombord som under vistelse i land. Otvivelaktigt har detta medfört tryggareanställningsvillkor och underlättat för arbetsgivaren att disponeraarbetskraften rationellt. införda reglerna om rederianställning för sjömän avmanskapsgrad får ses som en utveckling av den ordning som dituitUls endastberört befälet. Det är uppenbart att hittillsvaran de form för rekryteringtill handelsflottan, framför allt till manskapsbefattningarna, inte motsvararyrkets krav. HärtUl bidrar den ålderdomliga anstäUningsform som utgör grundför SjmL. Denna var tidigare motiverad av förhållandena inom näruigen men jagdelar kommitténs uppfattning att situationen nu är väsentligt förändrad. Kommittéförslaget knyternära an tUl den utveckling på det tjänsteavtalsrättsliga området som skett vidsidan av SjmL:s regler. Det anpassar sig här tUl den anställningsform som iallmänhet gäller för landanställda. Det är dock en fördel att förslaget medgeravtalsfrihet för partema på så sätt, att anställningen enligt partemas avtalkan begränsas till tjänstgöring på bestämt fartyg om så skulle anses lämpligti vissa fall. När avtalet inte avser tjänstgöring på bestämt fartyg utgöranvisningen av arbetsplats på ett fartyg endast ett led i fullgörandet avanstäUningsviUkoren. Förslaget förutsätter bl. a. i fråga om reglema omsociala förmåner att anställningen kan omfatta både tjänstgöringstid ombordoch tid när sjömannen vistas i land, t. ex. för semester ellervederlagsledighet eUer i avvaktan på ny fartygstjänstgöring. Vidare förutsättsatt kollektivavtalspartema genom överenskommelser kommer att närmare reglerahuvudlinjerna för de olika slagen av anställningsformer. Det förordade systemetför anställningsförhåUanden torde komma att bidra till bättrerekrytering till handelsflottan och till att sjömannen stannar i yrket.Förslaget underlättar också användandet av avlösningsbesättningar till fartygen,något som redan tillämpas i viss utsträckning framför allt inom färjtrafiken. Närdet gäller förhållandet tUl övriga nordiska länder kan man emellertid intebortse från att kommittéförslaget kommer att medföra att svensk lagstiftning,såvitt nu kan bedömas, fjärmas från principerna i dansk och norsk reglering. förslag till ny sjömanslag, som lagts fram i dessa länder, är huvudprincipeni fråga om tjänsteavtalet densamma som i nuvarande lagstiftning. I båda förslagenhar man dock ansett det vara lämpligt att ta in särbestämmelser om rederianställningi lagen. För del har förslag ej avgetts. Enligt vad sjömanslagskommitténuppgivit finns det anlednmg anta att man väljer samma utgångspunkt somkommittén föreslagit. Kommitténmedger att de praktiska nackdelarna av att de nordiska ländernas lagstiftningskiljer sig åt inte skall förringas. Under utredningsarbetet har förekommitnära kontakt mellan de olika nordiska kommittéema.De försök som gjorts tiU sammanjämkning har inte lett till resultat. Väsentligasakliga olUdieter föreligger dock , främst på grand av skiljaktigheteri kollektivavtalsregler och i annan lagstiftning än sjömanslagarna.