prop · FW0314 · 1973-12-31 00:00:00 — Kommittén ser försin del inte en sådan belastning på annat sätt än andra variationer ipremienivån. Särskilt pekar den på att denna nivå i många bolag kan ha hållitslägre än som annars hade varit nödvändigt tack vare räntevinsterna påfonderade medel. Kommittén anser att en värdesäkring avansvarslivräntorna bör genomföras och att den i huvudsak bör kunna följa deprinciper som TLL bygger på. Värdesäkringen bör innebära uppräkning tillaktuellt penningvärde av existerande livräntor och fortsatt värdesäkring avdessa samt av nytillkommande livräntor som hänför sig till skadehändelser föreallmänna ändringslagens ikraftträdande och därför inte omfattas av denna lag.Finansieringen bör, till skillnad från vad som gäller enligt TLL, ske enligtkapitaltäckningssystem B. Kommittén fäster härvid avgörande vikt vid att kravetpå soliditet vid fondavsättningen i enlighet med 262 § FRL innebär fullkapitaltäckning av försäkringsinrättningarnas förpliktelser. Med ett kollektivav den typ som ansvarsförsäkringen representerar anser kommittén att dettakrav varken for mellt eller reellt kan tillgodoses om en del avvärdesäkringskostnaden skjuts över på kommande generationer avförsäkringstagare. Det kan visserligen sägas att också system B innefattar vissrisk för uttunning av försäkringsbestånden, men denna är enligt konnmittén meratemporär än vid en värdesäkring enligt system A, Kommitténaccepterar för sin del att den årliga inflationsgarantin begränsas till 5 %.Det system med balanserade procenttal som kommittén föreslår beträffandelivräntor enligt allmänna ändringslagen bör tillämpas också här. En följd avden begränsade inflatlonsgarantin är att någon motsvarighet till 11 § TLL intebehöver tas upp i ansvars-llvräntelagen. Kommitténberör särskilt frågan om behandlingen av de livräntor De förut återgivna resonemangen om överräntan vidlivränteförvaltningen har enligt kommittén i princip tillämpning också på dessalivräntor. Att avkastning utöver den enligt gmndema beräknade har uppkommit vidförvaltningen utgör ett starkt argument för att gemensamma fondmedel uryrkesskadeförsäkringsfonden, i vilken livräntekapitalet förvaltas, används förde tämUgen blygsamma kostnader som livräntomas uppräkning och fortsattavärdesäkring drar med sig. Kommitténtar också upp frågan om värdesäkringen av ansvarslivräntoma skulle kunnagenomföras utan lagstiftning, t, ex. genom överenskommelse mellan bolagen.Lagstiftning utgör emellertid enligt kommitténs mening den enda säkra garantinför en enhetlig värdesäkring som kommer samtliga livräntetagare på det aktuellaområdet tUl godo. Man kan inte utgå från att en frivillig överenskommelse kommeratt omfatta samtliga berörda försäkringsinrättningar. Om en reglering medfullständig anslutning inte kan åstadkommas är det tänkbart att en delförsäkringsbolag löser frågan på egen hand, och på så sätt skulle olikaprinciper kunna bli gällande för värdesäkringen i olika bolag, somlivräntor i bolag som inte alls genomför värdesäkring ställs utaninflationsskydd. Huvuddragenav ansvarslivräntornas värdesäkring enligt kommittéförslaget Ett system fÖr uppräkning och fortsatt värdesäkringav ansvarslivräntoma efter mönster av TLL synes kommittén kunna utformas enligtföljande. Utgångspunkten är att lagen härom träder i lo-aft . Livräntoma skyddas mot sådana förändringar ipenningvärdet som har lett eller leder till att livräntan förlorar sinurspmngliga köpkraft. Skyddet utformas som tillägg till livräntoma och blirjuridiskt att anse som en särskild försäkringsförmån. Tilläggen skall alltsåinte betraktas som en del av skadeståndet. Livräntor fastställda före utgången av år 1970räknas upp genom till-lägg (allmänt tillägg) så att de når upp till 1971 årspenningvärde. Till grund för uppräkningen läggs medelvärdet avkonsumentprisindex för . Någon procentuell begränsning iinflationskompensationen föreskrivs inte beträffande förfluten tid. Ensådan begränsning skulle ha mycket liten faktisk betydelse med hänsyn tillinflationsutvecklingen under gångna år. Såväl uppräknade som nytillkomna livräntor fastställda eller senare men utgående på grund av händelse sominträffat före ändras genom anpassning till basbeloppet.Om basbeloppet under ett eller flera (hela) år har ökat med utlösestillägg till livräntorna (Indextlllägg). Liksom enligt allmänna ändrlngs- 3 1973.1 saml. lagengörs basbeloppsjämförelsen mellan december månad och december månadpåföljande år. Indextillägget utgår med samma procenttal med vilketbasbeloppet har ökat. Eftersom fondavsättningen skall ske enligtkapitaltäckningssystem B begränsas dock inflationsgarantin till per år.Sänkning av basbeloppet inverkar inte på vare sig livräntan eller utgåendetillägg. Ett första indextillägg utlöses fr. o. m. den 1januari det år då basbeloppet för december månad året före överskriditbasbeloppet för med . Indextillägget utgör högst avlivräntans aktuella belopp som omfattas av basbeloppsförändringen.Nytt indextillägg utlöses sedan fr, o. m, basbeloppetför december månad året före med överskridit det basbelopp som liggertill gmnd för senaste indextillägg. Motsvarande begränsning till avaktuella livräntebeloppet som omfattas av basbeloppsförändringengäller beträffande de nya indextilläggen. På gmnd av uppräkningen utgår livräntor fastställdat, o. m, penningvärde. Livräntor fastställda under år 1971utgår också i detta penningvärde, som åtminstone vad beträffar senare delenav året återspeglas i basbeloppet för . En minst 5-procentigökning mellan detta basbelopp och basbeloppet för utlöserindextillägg fr. o. m. till hvräntor fastställda t, o, m, år1971, Livräntor fastställda bör också kunna få indextillägg omminst 5-procentig ökning mellan basbeloppen för december 1971 och december 1972äger rum. Kommittén anser sig ha anledning räkna med att hänsyn tas tiQ en snarframtida höjning genom indextillägg när dessa livräntor fastställs och föreslårdärför inte någon särskild begränsning motsvarande den som för liknande fallfinns i punkt 2 i övergångsbestämmelserna tUl TLL, Livräntor fastställda underår 1973 höjs tidigast fr. o, m. , Samma princip attindextillägg kan utlösas redan året efter fastställandet tlUämpas beträffandesenare fastställda äldre livräntor. Överkompensation undviks genom att man vidfastställandet av en livränta tar hänsyn till indextillägg som kan beräknaskomma i fråga påföljande . Valet av kapitaltäckningssystem B förfinansieringen innebär beträffande uppräknade livräntor att medel måstefonderas för att säkerställa att livräntans gmndbelopp plus allmänt tillägg kanförses med indextillägg inom 5-procentsramen. Beträffande nytillkommandelivräntor skaU fondavsättningen trygga indextillägg till grundbeloppet inom sammaram. Kostnaderna för värdesäkringen bör enligt kommitténi största möjliga utsträckning begränsas med hänsyn till att de i vissomfattning läggs på ett kollektiv som åtminstone delvis inte är detsamma somdet vilket har ansvaret för livräntornas utgivande. Detta leder till att några speciellaförmåner motsvarande särskilt tillägg enligt 6 § TLL, extra tillägg enligt 8 §TLL eller särskild ersättning enligt 12 § kungörelse inte bör komma ifråga i den aktuella lagstiftningen. Kommittén har samlat in vissa uppgifter om detexisterande beståndet av ansvarslivräntor . På grundval avdessa uppgifter har kommittén beräknat årligt belopp och kapitalvärde avallmänna tillägg till dessa livräntor, Beräkningama gmndar sig på enfinansiering enligt kapitaltäckningssystem A, Uppgifter och beräkningarredovisas i bilaga 1 till betänkandet. Beträffande kommitténs kommentarerhärtill kan hänvisas till betänkandet s, 5758, Uppskattningen av ansvarslivräntebeståndet hargällt kapitalvärdet för utgående livräntor och en fullständig indexhöjning vidutgången av beräknat efter en ränteintensitet av (som f, n,tillämpas). Kapitalvärdet har sedan framräknats för att dock endast i tidshänseende motsvara kommitténs aktuella förslag. Sålunda har kapitalvärdet enligt f, n,tillämpade beräkningsgrunder av utgående ansvarslivräntor,fastställda t, o, m, , beräknats till ca 50 milj, kr och av allmärmatillägg till dessa livräntor till ca 13 milj, kr. De nämnda livräntorna skulle alltsåefter höjnmg med allmänt till-lägg enligt kapitaltäckningssystem A och med nutillämpade beräknings-gmnder kräva en fondering av 63 milj, kr. Omåldersfördelningen och sammansättningen i övrigt i det aktuella beståndet avansvarshvräntor i huvudsak överensstämmer med motsvarande fördelning och sammansättningi trafiklivräntebeståndet skulle man enligt kommittén kunna grovt uppskattafonderingsbehovet enligt kapitaltäckningssystem B till ca100 milj, kr vid tillämpning av ett realränteantagande = O, resp. till ca 85milj. kr vid tillämpning av ett realränteantagande av . Under angivnaförutsättningar avseende åldersfördelning, beståndssammansättning ochrealränteantaganden av O resp, skulle genomförandet av kommitténs förslagenligt finansieringssystem B beträffande ansvarslivräntorna således kräva enfondförstärkning av ca 50 milj, kr resp. ca 35 milj, kr, eller ca fyra resp,ca den förut angivna kostnaden för allmänna tillägg enligt finansieringssystemA (beräknad enligt nu tillämpade gmnder). Skillnaden mellan beloppen 50 och 35milj. kr belyser effekten av en ändring av realränteantagandet . Enligt kommittén skall varje bolag som meddelaransvarsförsäkring betala uppräkningen av de ansvarslivräntor som bolaget nuförvaltar samt den fortsatta värdesäkringen av dessa och av nytillkommande livräntorinom den egna rörelsen. Kommittén har emellertid funnit anledning överväga omkostnaderna bör omfördelas mellan försäkringsinrättningama, såsom fallet ärmed kostnadema för värdesäkringen av trafiklivräntoma(15 § TLL), Genom en sådan omfördelning skulle man kimna uppnå en utjämning avolikheter i de skilda bolagens förmåga att bära kostnaderna förinflationsskyddet. Kommittén diskuterar olika tänkbara grunder för enomfördelning av detta slag (se betänkandet s, 5961). Den finner det svårt attkon-stmera en lämplig fördelningsnyckel och anser det därför ytterligt tveksamtom man genom en omfördelning uppnår den eftersträvade utjämningen mellanbolagen. Kommittén vill tvärtom inte utesluta risken att de ojämnheter somfinns mellan bolagen ytterligare förstärks. Kommittén framhåller också att denåtgärd det nu är fråga om är mera begränsad och av mindre ekonomisk betydelseän värdesäkringen av trafiklivräntoma. Något avgörande skäl för ettomfördelningssystem har kommittén inte kunnat finna. Deav RFV förvaltade livräntorna kräver enhgt kommittén inte ettomfördelnlngssystem. De kommer enligt uttalande av verket att kurma värdesäkrasmed hjälp av medel ur yrkesskadeförsäkringsfonden. Det är enligt kommitténknappast aktuellt att i detta sammanhang överväga en fördelning av kostnadernaför värdesäkring av livräntor som möjligen kan komma att inköpas hos RFV ochsom kommer att falla under den nu aktuella lagstiftningen. Kommittén utgår medhänsyn till det anförda från att någon omfördelning inte skall bU nödvändig föratt Idara tillägg till inköpta livräntor. Om ett bolag inte får behålla ansvarigheten försina hvräntor eller skulle upphöra med sin verksamhet på annat sättän i samband med överlåtelse av rörelsen, bör det enligt kommittén avhända sigansvarigheten för sina livräntor genom inköp hos RFV på sådana villkor att RFVockså svarar för den framtida värdesäkringen av livräntoma, dvs. mot en premiesom beräknats på grundval av system B. Något clearingsystem för att säkrafortsatta indextillägg till livräntor i bestånd hos bolag som upphör med sinverksamhet har inte aktualitet om system B tillämpas på värdesäkringen. Om allmänna ändringslagen genomförs blir enligtkommittén TLL, TLF och kungörelse övergångslagar av samma karaktär somden tänkta lagen om värdesäkring av äldre ansvarslivräntor. Kommittén tar upp frågan om TLL bör bringas inärmare överensstämmelse med den föreslagna lagstiftningen på de tvåväsentliga punkter där skillnader annars kommer att föreligga, nämligen sättetför finansiering av värdesäkringen och begränsningen av den årligainflationsgarantin till , Värdesäkringen av trafiklivräntorna finansierasenligt kapitaltäckningssystem A, medan kommitténs tanke är att värdesäkringenav ansvarslivräntorna, hksom av nya skadeståndslivräntor, skall ske enligt Att för trafiklivräntornas del övergå till en finansiering enUgt emellertid av bl. a. ekonomiska och administrativa skälolämpligt. En annan sak är att eventuella nya grunder för fonderingen avlivräntekapital kommer att slå igenom också på trafiklivränteområdet och ledatill en omräkning av trafik-livräntefonderna. Går man över till ett merarealistiskt ränteantagande vid beräkning av livräntans kapitalvärde, ter detsig enligt kommittén naturligt att tillämpa detta antagande även för denuvarande fondema för trafiklivräntor. Betydande belopp koimner då att frigöras.Kommittén anser att dessa borde kunna användas för den fortsatta värdesäkringenav trafiklivräntoma och åtminstone temporärt minska behovet av finansieringvia trafikförsäkringspremierna. Omman inte begränsar indextilläggen enligt TLL till 5-procentsnivån kommertrafiklivräntetagarna i en fördelaktigare position än andra Uv-räntetagare viden kraftig inflation, Inflatlonskompensationen för en livränta enligt allmännaändringslagen eller ansvarslivräntelagen skulle automatiskt begränsas tUlnämnda nivå, medan kompensationen enUgt TLL inte skulle begränsas på annat sättän genom att tilläggen kan bromsas genom särskilt förordnande enligt 11 § enåtgärd som emellertid med hänsyn till intentionerna bakom stadgandet måstebetraktas som en undantagsföreteelse. Kommitténanser att en enhetlig reglering för samtUga livräntor av möjlig inflationskompensationi och för sig är önskvärd men att det från flera synpunkter är olämpligt att nugöra ett ingrepp i TLL för att åstadkomma denna enhetlighet. Åtgärden skuUeiimebära en försämring för trafiklivräntetagarna i jämförelse med denvärdesäkring de har tillförsäkrats genom TLL, Man kan inte gäma göra enuppdelning av livräntor som utgår enligt TLL före och efter ett ingrepp ilagen och låta begränsningen gälla enbart sistnämnda kategori. En livränta somutgår och vars innehavare åtnjuter den praktiskt sett obegränsadevärdesäkring som gäller skulle följaktligen också drabbas av ändringen. Mankan vidare inte utesluta att komplikationer kan uppkomma iörförsäkringsinrättningama. Att en 5-procentsgräns kanske inte får någonbetydelse vid en normal inflationsutveckling innebär inte att man kan se bortfrån de nu berörda nackdelarna med en ändring i TLL, Kommittén finner för sindel att lagen bör lämnas orubbad på den aktuella punkten, 3.3Yärdesäkring av livräntor med intemationell anknytning Med anledning av en framstäUning frånförsäkringsinspektionen har kommittén tagit upp frågan om slopande avutlandsundantaget i 1 § andra stycket TLL. Bakgrunden till framställningen ärtrafikförsäk- ringsbolagensåtagande att ersätta i utlandet trafikskadade svenskar enligt svenskskadeståndsrätt om detta innebär förmånligare ersättning för den skadade(avsnitt 2,5), Inspektionen har ansett sig inte kunna, mot det uttryckligaundantaget i TLL, medge att livränta som bestäms enUgt det utvidgade åtagandetkan få del av värdesäkringen enligt lagen. När trafiklivräntelagstiftningen tillkom fanns intenågot utvidgat åtagande av det slag som föreligger. Det föreföll i detsammanhanget naturligt att värdesäkringen begränsades tUl livräntor på grund avskador som har uppkommit i . Lösningen överensstämde väl med lexloci-principen, och det befanns olämpUgt att ge inflationsskydd åt Uvräntor somnormalt bestäms med tillämpning av skadeståndsreglerna i utländska rättssystem(SOU 1966: 53 s. 7983, prop. 1967: 137 s. 47 48). Kommittén konstaterar nu att trafikförsäkringensåtagande på ett praktiskt betydelsefullt sätt modifierar lex loci-regeln.Olyckslandets lag sätts ur spel om tillämpning av svensk rätt medförfördelaktigare behandling av den skadelidandes ersättningsanspråk. Kommitténser med tillfredsställelse på det vidgade åtagandet men påpekar att det i vissmån har förändrat de förutsättningar under vilka undantaget i TLL för utlandsskadortiUkom. Eftersom undantaget utgör ett hinder att i full utsträckning garanteraskadelidande det skydd som avses med trafikförsäkringens åtagande är detmotiverat att undantaget omprövas, även om en modifiering av TLL på derma punktkan antas få begränsad praktisk betydelse på grund av förslaget attvärdesäkringen i fortsättningen skall knytas till skadeståndsskyldigheten(avsnitt 3.1.2). Om undantaget helt slopas, kommer lagen att omfattaockså andra slag av livräntor än sådana som kan hänföras till det vidgadeåtagandet. Som exempel nämner kommittén livränta som utgår till svensk personeller utlänning ur svensk försäkring men gmndas på främmande lag. Om svensk person får del av utvidgningen får dettaenligt kommittén bedömas som positivt. Mera anmärknmgsvärt kan det synas varaatt värdesäkringstillägg i vissa situationer skulle kunna komma att utgå tillutlänning på grand av skada i utlandet. Redan nu kan dock livränta tillutlänning, bosatt i utlandet, värdesäkras enligt , nämligen omolyckshändelsen har inträffat i , Även om försäkringsinspektionen intehar berört någon annan lösning av frågan än att in-skränladngen beträffandeutlandsskador helt slopas anser kommittén att man i första hand bör överväga enmera begränsad utvidgning av lagen. Inspektionen har också under hand instämt idenna ståndpunkt. Otvivelaktigt kan det enligt kommittén tänkas situationerdär det framstår som uppseendeväckande att livränta till utlänning värdesäkras.Kommittén vill inte heller förbise att det kan uppstå tekniska komplikationervid en skadereglering som sköts av utländskt försäkringsbolag eller utländskbyrå. Varje begränsning som uteslutande vilar på krav påsvenskt medborgarskap eller hemvist här i landet måste enligt kommitténuteslutas. Detta skulle kurma medföra en försämring för vissa skadelidande iförhållande tUl vad som f. n, gäller, Samma invändning kan i viss mån riktasmot en begränsning som innebär att TLL tillämpas endast när Uvräntan harbestämts enligt svensk rätt. Här skulle det också vara nödvändigt att vidskaderegleringen, som i de allra flesta fall äger rum utom rätta, klarläggavUket lands lag som tillämpas med hänsyn till frågans betydelse förvärdesäkringen. Kommittén stannar i stället för att man i huvudsak knyterutvidgningen till livräntor till följd av utlandsskador som har drabbatpersoner tillhörande de kategorier som försäkringens åtagande omfattar, dvs.svenska medborgare och utlänningar med hemvist i . Man tillgodoserdärmed de intressen som bär upp försäkringsinspektionens framställning. Oavsettom en livränta har bestämts enligt svensk eller utländsk rätt kommer den attvärdesäkras, under fömtsättning att svensk trafikförsäkring gäller. Om värdesäkringenfår gälla också vid utlandsskador antar kommittén att de fall då utländsk rättbedöms fördelaktigare än svensk rätt blir av endast teoretiskt intresse. Kommittén föreslår vidare att även TLF ändras såatt förordningen inte längre begränsas till livränta med anledning av skada somhar uppkommit här i landet. Kommittén utgår härvid från att en reglering avpassagerarskada som har orsakats vid utlandstrafik med fordon tillhörigtsvenska staten sker efter samma principer som har kommit till uttryck itrafikförsäkringens vidgade åtagande. Inom ansvarsförsäkringen finns inte någonmotsvarighet till trafikförsäkringens vidgade åtagande, och därför ärproblemen på detta område enligt kommittén av i viss mån annan karaktär än närdet gäller trafiklivräntoma. Det kan knappast komma i fråga att låta denföreslagna lagstiftningen om värdesäkring av äldre ansvarslivräntor blitillämpUg på alla skadeståndsUvräntor bara av den anledningen att ersättningutgår ur svensk ansvarsförsäkring. Man får anta att en livränta på gmnd avutlandsskada oftast åläggs enligt utländsk rätt, och det synes kommitténprincipiellt och praktiskt olämpligt att värdesäkringstiUägg utgår till sådanlivränta. Detta gäller i viss mån även om den skadelidande är svensk medborgareeller bosatt i . De fall där svensk lag till-lämpas på utlandsskadabedömer kommittén som så hypotetiska att de kan lämnas ur räkningen. Kommitténpåpekar också att frågan med lagstiftningens övergångskaraktär har mycketbegränsad praktisk betydelse. Mot denna bakgrund har kommittén stannat för attden föreslagna lagen om äldre ansvarslivräntor inte bör gälla livränta tillföljd av skada som har uppkommit utomlands. Kommitténs förslag att skadeståndslivränta skallfölja penningvärdets växlingar genom tUlägg vid fallande och reduktion vidstigande penningvärde innebär att värdesäkringsförpliktelsen blir en del avsjälva skadeståndsskyldigheten. Förpliktelsen att utge värdesäkringstilläggskall följa vad som tillämpas i fråga om skadeståndet i övrigt.Skadestånds-Uvränta som enligt den internationella privaträttens regler ellerjämlikt åtagande av den förpliktade bestäms enligt svensk lag på gmnd avhändelse som har inträffat efter den nya lagens ikraftträdande kommerföljaktligen att få värdesäkringstillägg oavsett om händelsen har inträffat häri landet eller utomlands. Någon särskild reglering av värdesäkringensomfattning vid skada med utländsk anknytning är enUgt kommittén inte nödvändigmed den valda konstraktlonen av värdesäkringsförpliktelsen. Den nu angivna lösningen kan synas innebära enförsämring för de skadeUdande i förhållande till vad som följer av TLL i dessföreslagna nya lydelse. Det nya utlandsundantaget i TLL kommer nämligen inteatt hindra värdesäkring av livränta som har bestämts med tillämpning avutländsk rätt. Kommittén tror dock att denna nackdel inte skall komma tillpraktiskt uttryck. Bedömningen av frågan om vilket lands lag som ärfördelaktigast för den skadelidande måste nämligen ske med beaktande också avatt svensk lag innebär värdesäkring av en eventuell livränta, På flera områden där periodiska förmåner utgår tillenskilda personer i form av pension, livränta, underhållsbidrag eller liknandehar genom olika mekanismer införts en ordning som innebär attförmånens värde automatiskt anpassas till penningvärdets förändringar. Sådanvärdesäkring gäller f, n, i fråga om bl, a, pensioner från den allmännaförsäkringen, livräntor från yrkesskadeförsäkringen och familje-rättsUgaunderhållsbidrag. Detsamma är fallet med den kollektivavtals-reglerade tjänstepensionenenligt ITP-planerna och avtalsgmppsjukför-säkringen på LO-området. Det finns emellertid också förmåner som inte äranpassade till penningvärdets växlingar utan under hela sin löptid står kvar isamma nominella värde som gällde när de fastställdes, Skadeståndskommitténsförslag avser en stor kategori av detta slag, nämligen skadeståndslivräntorna.Visserligen har ett par betydelsefulla grapper av skadeståndslivräntor,nämligen trafiklivräntorna och de livräntor som utgår av statsmedel, värdesäkratsgenom lagstiftning. Någon generell lösning av inflationsskyddet påskadeståndsområdet har dock ännu inte åstadkommits. gmpperav livräntetagare saknar därför skydd mot penningvärdets förändringar. är det ett starkt rättvisekrav att alla livräntor inomskadeståndsrätten får likartad behandling. Kommittén har därför lagt framförslag till lagstiftning om värdesäkring dels av alla nyaskadeståndslivräntor, dvs. sådana som föranleds av skadehändelser inträffadeefter det att kommitténs förslag genomförts, dels av de äldre f. n, intevärdesäkrade Uvräntor som utgår på gmnd av ansvarsförsäkring. Föregen del biträder jag kommitténs åsikt att det är en angelägen uppgift förlagstiftningen att genomföra ett i möjligaste mån allmängU-tlgtvärdesäkringssystem beträffande de skadeståndslivräntor som inte omfattas avden gällande värdesäkringslagstiftningen. Jag behandlar i det följande förstfrågan om värdesäkring av nya livräntor och tar därefter upp problemet med deäldre livräntoma. 4.2Yärdesäkring av nya livräntor