prop · FW03115 · 1973-12-31 00:00:00 — Antalet ingripanden ökadefrån cirka 7 000 är 1970 till nära 14 1972, Det har också förmärkts enökad tendens till våld mot personalen. Antalet överfall och knivhot var 19under och 45 , På vissa stationerär situationen sådan att det inte gär att rekrytera spärrvakter pä frivilligväg utan personal måste kommenderas till tjänstgöring dag för dag. Närtrafiken upphör måste dessa stationer stängas med hjälp avordningsvakter och personalen måste ofta eskorteras hem. innebärungdomsgårdarnas stängning ofta svåra ordningsproblem för intilliggandestationer. Man har sett sig nödsakad att byta till pansarglas i biljetthytternaoch att stänga för allmänheten avsedda toaletter och ta bort soffor päperrongerna m. m. Skadegörelsen på bolagets egendom kostade 1971 cirka enmiljon kronor och 1972 omkring 2,6 mUj. Från polisens sida vitsordades de uppgifter omordningsförhållandena i och dess tunnelbana som lämnats kommissionenav detaljhandelns och AB lokaltrafiks representanter. Man uppgavdock alt situationen i city blivit något bättre sedan man inrättat en särskild polisstyrka för detla område ochintensifierat patrulleringen där, 1 gengäld har ordningshållningen försämratspä andra håll i , framför allt i förorterna. Del framhölls också attde personer som omhändertagits enligt 33 § barnavårdslagen eller 17 § PIvanligen släpps efler och snart är tillbaka pä samma plats ochfortsätter all störa ordningen. Sistnämnda iakttagelse bekräftas av en avrikspolisstyrelsen utförd undersökning angående tillämpningen av 33§ barnavårdslagen och 17 § Pl i tolv olika polisdistrikt, däribland de trestörsta (Bilaga B). Undersökningen visar alt det första stadgandet så gott somuteslutande tillämpades i och och alt antalet omhändertagandenvar mycket lågt, 71 i och 42 i , Ingripanden med stöd av 17 §Pl förekom i betydligt större utsträckning, Genomsnitls-tiden förfrihelsberövandenas längd uppgick till och , I vartiden och medan den i var , 7,1,3 Vidtagna åtgärder och pågående utredningar Är 1959 utfärdade Kungl, Maj:t vissa cirkulär angåendeåtgärder i brottsförebyggande syfte m, m, (1959:474, 492 och 604), Däriunder-ströks betydelsen av ell regelbundet samarbete mellan socialvårdsmyndigheter,skola och polis saml andra berörda myndigheter och ideella organisationer. Manrekommenderade därför i cirkulären att särskilda samarbetsorgan skuUe bildas ikommunerna för regelbundna överläggningar om ifrågavarande problem. Är 1964 inrättades ett centralt samarbelsorgan föråtgärder mot ungdomsbrottsligheten. En i samarbetsorganet ingående arbetsgruppfick i uppdrag att överväga förutsätlningarna för ett bättre brottsförebyggandesamarbete på del lokala planet. Arbetsgruppen lät genomföra en landsomfattandeundersökning. Denna visade att de cirkulär lämnaderekommendationerna inte hade följts i önskvärd utsträckning. Undersökningenredovisades i promemorian Samarbete i brottsförebyggande syfte (stencil,1969:2), I promemorian konstaterade man också allsamhället undergått viktiga förändringar sedan cirkulären utfärdats och pekadebl, a, på den fortgående urbaniseringsprocessen och arbetstidsförkortningen samldel missbruk av narkotika, thinner och mellanöl som börjat göra sig gällandebland ungdomen. Enligt arbetsgruppens mening var del därför moiiverat attersätta cirkulären med en författning, som innebar skyldighet att tillsättasamarbelsorgan i tätorter över viss storlek. Med upphävande av cirkulär utfärdade Kungl, Maj:t1970 ett cirkulär till , , ,samtliga länsstyrelser, polismyndigheter, länsskolnämnder, barnavårdsnämnderoch skolstyrelser om intensifierat samarbete mellan , skola ochpolis (1970:5 1 3), I cirkuläret framhälles all samhällets resurser för att främja barns och ungdoms utveckling samt förebygga och motverka brottslighet och annan missanpassning bland barnoch ungdom måste samordnas och utnyttjas effektivt. För alt främja planeringoch samordning av dessa resurser rekommer\deias därför att samarbetsorganbildas i kommunerna mellan framför allt , skola och polis såvidainte sådant organiserat samarbete uppenbarligen är obehöv-Ugt, Initiativ tUlall samarbelsorgan bildas bör enligt cirkuläret i första hand las avbarnavårdsnämnden och länsstyrelserna åläggas alt verka för att samarbetsorganbildas där sådant behövs. Det framhälles att samarbetsorganel bör verka föralt samarbetet på fältet bedrivs i lämpliga former med bl, a, uppsökandeverksamhet saml information i barna- och ungdomsvårdande frågor. ,och har i enlighet med vad som föreskrivesi cirkulär gemensamt utarbetat råd och anvisningar för hur detintensifierade samarbetet mellan , skola och polis bör bedrivas(intagna i nr 23/71 av Råd och anvisningar), I dessa anvisningarframhälles att uppsökande verksamhet är en av de viktigaste aktiviteterna i detförebyggande arbetet. Härom sägs bl, a, följande. Den sociala barna- och ungdomsvården och polisen bedriversåväl en egen som en gemensam uppsökande verksamhet. På vissa håll harbarnavårdsnämnden inrättat särskilda tjänster, t, ex. fältassistenter, som vidsin uteljänst tar kontakt med enskilda ungdomar och ungdomsgrupper och ger rådoch hjälp; ofta följs detta upp genom olika sociala åtgärder. Dennafältverksamhet har stor betydelse för att nämnden tidigt skall fä kontakt medungdomar som är utsatta för risker av olika slag. Assistenterna har oftakontakt med polisen, även om de inte deltar i polisens palrullering. bedriver en egen uppsökande verksamhet, Sampatrullering av representanter för socialvård ochcivilklädd polis förekommer på många håll och kan vara organiserad på olikasätt. Pä vissa orter deltar en representant från socialvården i sådanpalrullering en gång , pä andra håll efler enlurlista. sker sampatrullering mera sporadiskt då behov föreligger. Påandra håll har barnavårdsnämnden och nyklerhetsnämnden jourhavande, som finnstillgängliga men inte deltar i palrullering. Gemensam uppsökande verksamhet blir främst av betydelse pästörre orter. Den kan ske såväl som . Frekvensen ocharbetssättet blir beroende på ortens storlek och problemens art. Genom polisensobservationer och tillgång till information om olämpliga miljöer ochföreteelser samt polisens tekniska resurser kan detta samarbete betraktas somett viktigt led i det förebyggande arbetet. Hur den uppsökande verksamhetenbäst bedrivs - genom socialvården, genom polisen och gemensamt - beror i höggrad på lokala förhållanden, på resurserna, på de personer som engageras iverksamheten och på vad man kan och har möjlighet alt åstadkomma i fråga omefterföljande åtgärder, 1 många fall är en samlad insats nödvändig. Del blirsåledes inte fråga om "antingen-eller" ulan "både-och", närproblemens omfattning och karaktär motiverar detta. Huvudsaken är att ettsamarbete sker, baserat på ett ömsesidigt förtroende och alt vattentäta skottmellan de olika förvaltningarnas verksamhet undviks. Svårigheterna att anordna en gemensam uppsökandeverksamhet kan delvis bero pä personalbrist, men ocksä på alt de olikamyndigheterna har olika inriktning i sitt arbete och skilda referensramar.Medan barnavårdsnämndens funktion främst är att vara ett serviceorgan, harpolisen en starkare kontrollfunktion. Den sociala och brottsförebyggandeverksamheten har fått högre prioritet än tidigare i polisens arbete. Föratt erhålla en bättre samordning och ett effektivare utnyttjande av degemensamma resurserna bör samarbetet i den uppsökande verksamheten förstärkas. Erfarenheternaav den praktiska verksamheten ute i kommunerna är skiftande. I de tidigaresamarbetscirkulären var det polisen som hade ålagts att ta initiativet till altbilda samarbelsorgan och vidla åtgärder i den gemensamt bedrivna verksamheten.1 en rad kommuner hade samarbetet normaliserats efter dessa riktlinjer ochfungerade väl, I vissa kommuner har verksamheten fortsalt på ungefär samma sällsom tidigare, 1 andra kommuner har samarbetet upphört, eftersom polisen intelängre har initiativet och några åtgärder inle har vidtagits från den socialasidan, I många faU råder stor osäkerhet om samarbetets former och innehåll. Våren 1972gav ut en promemoria angående allmänt förebyggandebarn- och ungdomsvård (Samarbete socialvårdskola-fritid m, fl,), I promemoriankonstateras att en allmän osäkerhet råder beträffande ansvar och organisationinom den allmänt förebyggande ungdomsvårdens område och att många problem kanelimineras genom ett meningsfullt samarbete på olika nivåer mellan berörda samhällsorgan.I delta syfte redovisas i promemorian en modell för samverkan mellan denämnder som på ett eller annat sätt handlägger barn-och ungdomsfrågor ikommunen. Genom modellen skapas organ dels för planeringsarbetet påförlroendemannanivån (programgruppen) dels för samverkan på tiänstemannaplanet(planeringsgruppen). Under erinran om 1970 års cirkulär om intensifieratsamarbete mellan , skola och polis framhälles vidare i kommunförbundelspromemoria alt man för all undvika dubbelarbete bör eftersträva alt så långtmöjligt samordna programgruppens och det i cirkuläret rekommenderade samarbetsorganetsarbetsuppgifter liksom planerings- och samarbetsgruppernas uppgifter, varvid cirkuläretsintentioner bör kunna uppfyllas. Från polisens sida hävdas att kommunförbundels promemoriahar fått den praktiska konsekvensen alt del redan tidigare bristfälligasamarbetet mellan de kommunala organen och polisen ytterligare har försvagats.Man har sålunda i en hel del kommuner kommit att prioritera eller uteslutandetillämpa de i promemorian rekommenderade samarbetsformerna medan polisen istort sett har lämnats utanför, I ett ännuinte godkänt förslag lill gemensamt uttalande av berörda statliga myndigheter , och samtkommunförbundet framhälles att oklarheterna vid tillämpningen av 1970 årscirkulär och kommunförbundets promemoria föranlelts av att inrättande avsamarbetsorgan rekommenderas i bägge dokumenten. Det understrykes att ettvanligen mycket frekvent samarbetsbehov gäller förhållandet mellan dekommunala organ, som fullgör uppgifter inom bama- och ungdomsvården, ochpolisväsendet samt all det för både de kommunala organens och polisväsendetsverksamhet är av stor betydelse att man fortlöpande hälls orienterade omvarandras planer, I åtskilliga fall, heter del vidare i del föreslagnauttalandet, lorde en lämplig lösning kunna vara att företrädare för polisväsendetfortlöpande deltar i arbetet inom "planeringsgrupp" och"programgrupp", där kommunförbundets samverkansmodell tillämpas,medan det i andra fall kan vara mest ändamålsenligt alt bibehålla ett sådantfast samarbetsorgan som avses i cirkuläret. Narkomanvårdskommitténhar i sitt belänkande (SOU 1969:52) Narkotikaproblemet del 111 berört frågan ivad mån polispersonal skall ingå i den på narkotikamissbrukare inriktadeuppsökande verksamheten. Enligt kommittén kan vissa omständigheter anföras lillstöd för en sådan organisation. Sålunda har polisen, framhålls det ibetänkandet, kontinuerlig tillgång till information om missbrukarmiljöerna ochbekväm tillgång till sådana tekniska hjälpmedel som underlättar verksamheten.Övervägande skäl talar dock enligt kommitténs uppfattning för att värdorganenorganiserar en uppsökande verksamhet som i och för sig är skUd från polisensmen som i viss utsträckning sker i samarbete med skyddspolisensbrottsförebyggande verksamhet. Det betonas att genomförandet av socialvårdensverksamhet inte bör innebära att den direkt kan utlösa en lagföring, vilketskulle motverka ändamålet med den uppsökande verksamheten. Frågan om samarbete mellan polis och uppsökande verksamhetbehandlas ocksä i den av utgivna skriften"Behandling av narkotikamissbrukare. Erfarenheter och rekommendationer".Det konstaleras här att sampatrullering tidigare förekommit i och Uppsalamen sedermera upphört. Anledningen lill denna utveckling anges av företrädareför socialförvaltningarna i nämnda kommuner vara att många missbrukare drarsig för alt ta kontakt med en sådan gemensam uppsökande verksamhet. FrånGöteborg, som är den enda plats där polispersonal deltar i denpå narkotikamissbrukare inriktade uppsökande verksamheten, redovisas däremotpositiva erfarenheter av detta samarbete som såvitt man kunnat märka intemedfört någon negativ reaktion från missbrukarnas sida. uttalarinte någon egen uppfattning i frågan, 1 har de rådande förhållandena föranlettsocialborgarrådet att i en promemoria till kommunstyrelsen den 18januari 1973 föreslå en förstärkning av de kommunala socialorganens insatseroch en utökad samverkan med polisen, I promemorian redovisas inledningsvis deåtgärder som redan vidtagits för att söka komma till rätta med de svårlöstasociala frågor som kan sammanfattas som den s, k. cityproblematiken. Bl, a,pekas på den satsning, som sedan början av 1960-lalel ägt rum för attrehabilitera bostadslösa, ofta gravt socialt handikappade människor, samtinrättandet utöver den reguljära barnavärdsbyrå- och ungdomsgårdsverksamhelen- av speciella lokaler och enheter för direkt arbete med cilyungdomen och dessproblem. Vidare omtalas alt nya resurser tillkommer för det socialaarbetet i city, exempelvis en social dygnsjour för personer med resurseratt även kunna bistå polisen i fal! av sociala nödsituationer, ett nyttrådgivnings- och kontaktcentrum som direkt förstärkning av del fältarbete sombarnavårdsnämnden bedriver samt nya behandlings- och inackorderingshem jämteen fältstalion som bas för del uppsökande arbelet inom ramen förnykterhetsnämndens narkomanvård. Utöver dessa redan beslutade eller planeradereformer föreslås i promemorian all det redan existerande samarbetet mellanbarnavård, polis och skola utvidgas till att omfatta även äldre åldersgruppergenom att social- och nykterhetsvårdsförvalt-ningarna integreras i samarbetet.Vidare förutskickas tillsättandet av en expertgrupp med företrädare försocial-, barnavårds- och nykterhelsvärds-förvaltningarna, finansledningen,polisen och skolan. Gruppens uppgift skall vara att samordna insatserna ochutarbeta ell handlingsprogram för fortsatta samordnade åtgärder i city. 7,2 Överväganden och förslag 7,2,1 Bakgrunden och orsaken till de rådandeförhållandena Som framgår av redovisningen i tidigare avsnitt ärordningsläget på allmänna platser och kommunikationsmedel otillfredsställande.För att hell komma lill rätta med missförhållandena krävs en fullständigkunskap om orsakerna till den aktuella situationen. Någon sädan kunskap har viinle. Kommissionen vill emellertid helt kort redovisa sin egen uppfattning ombakgrunden till del rådande lägel. Det är här fråga om problem av sådan storlekoch svårighetsgrad och med beröringspunkter lill så många skilda områden ochföreteelser, alt man svårligen kan undvika vissa förenklingar ochgeneraliseringar. Bland den typ av brottslighet och ordningsstörning som delhär är fråga om finns säkerligen en del som i mer eller mindre hög grad kanbetecknas som lillfällighetsförseelser. Det kan gälla enstakafylleriförseel-ser eller av andra särskilda omständigheter utlöstaimpulshandlingar av skilda slag, I ett övervägande antal fall är emellertidförhållandena enligt kommissionens mening annorlunda. Här avses inle bara falldå det finns skäl anta all gärningsmannen har utbildat eller är på väg attutbilda ett missbruk av alkohol eller narkotika utan alla de fall där det inträffadekan uppfattas som ett symptom på något bakomliggande, allvarligtmissförhållande. Som exempel kan nämnas bristande fysisk eller psykisk hälsa,bostadsproblem, arbetslöshet, anpassningssvårigheter eller liknande problem sommånga gånger i sin tur kan härledas tillbaka lill andra bakomligjjandefaktorer, t, ex, uppväxt- och utbildningsförhållanden. Kommissionen har som tidigare nämnts uttalat som sinuppfattning om gatufridsproblemets yttersta orsaker all de åtgärder ochinsatser som krävs för att komma till rätta med nuvarande missförhållandenfrämst faller utanför det i vederlagen mening kriminalpolitiska området. Deltagäller i särskilt hög grad det mera långsiktiga, förebyggande arbelet. Det är i del sammanhanget av stort värde att man satsar på ökade och målinriktade insatser för fritidsverksamheten. Men även idet kortsiktiga perspektivet har frågor om vård och behandling samt andrasocialvärdande insatser en central betydelse. Vad det här är fråga om äråtgärder som syftar till att förbättra bl, a, sjuk- och socialvårdensmöjligheter att effektivt hjälpa människorna med deras problem. Av storbetydelse i sammanhanget är den förebyggande och uppsökande verksamheten. Manbör sålunda sträva efler all de myndigheter och organ, som genom konstruktivainsatser av skilda slag har de bästa förutsätlningarna att bryta en negativutveckling eller att åstadkomma en varaktig rehabilitering, så skyndsamt sommöjligt kan komma i kontakt med de personer som behöver deras hjälp. Kommissionenvill här erinra om all det enligt gällande lagstiftning i första hand åliggerbarnavårdsnämnderna att i fräga om barn och ungdomar utöva detvångsbefogenheter som kan vara nödvändiga för att skydda den unge själv ellerandra människor mot skadliga följder av hans beteende. Polisens medverkan i dessa sammanhang är under överskådligtid ett värdefullt medel när det gäller att söka infria tidigare angivnamålsättning. Det är sålunda ofrånkomligt all polisen i allmänhet har godaförutsättningar att i sin verksamhet göra iakttagelser och samla informationsom är av stort värde för bl, a. de socialvårdande myndigheterna. redan framhållit är det inte minst av detta skäl nödvändigt attdel ömsesidiga samarbetet mellan polisen och socialvärdens organ blir såfriktionsfritt och effektivt som möjligt. Polisens arbete kan inte betraktassom artskilt från den verksamhet som bedrivs av andra samhällsorgan, däriblandskola och socialvård. Av redogörelsen för gällande bestämmelser i avsnitt 7.1.1framgår att polisen genom föreskrifter i skilda författningar har tillagtsbefogenhet att under vissa, särskilt angivna förutsättningar ingripa mot elleromhänderta en person av annat skäl än att denne har begått eller kanmisstänkas ha gjort sig skyldig till brott. Kommissionen har i enlighet med vad som angetts idirektiven sökt bUda sig en uppfattning om hur den praktiska tillämpningen avdessa författningar har kommit att gestalla sig. De bestämmelser som därvidvarit mest aktuella är reglerna i 17 och 18 §§ polisinstruktionen (PI) omenskild polismans möjligheter att göra tillfälliga omhändertaganden, Iförstnämnda paragraf anges under vilka förutsättningar ett omhändertagande fårske för att upprätthålla allmän ordning eller för att avvärja straffbelagdgärning. Reglerna i 18 § gäller ingripanden med sikte på en efterföljandetillämpning av vissa bestämmelser om omhändertaganden i skildaspecialförfatlningar, främst 33 § barnavårdslagen (BvL), 21 §nykterhetsvårdslagen och 7 § lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall. Som underlag för sin bedömning av tillämpningen avifrågavarande författningsbestämmelser har kommissionen tagit del av skildautredningar och sammanställningar som verkställts av bl, a.rikspolisstyrelsen. Frågan om de praktiska erfarenheterna har vidare blivitnärmare belyst vid de sammanträden som kommissionen hållit med olikarepresentanter Prop,1973:115 127 för bl, a, socialvården och polisen. Ensammanställning av uppgifter från tio polisdistrikt, däribland ,och , om antalet omhändertaganden enligt 17 § Pl och 33 § BvLunder (Bilaga B) visar bl. a. att antalet ingripanden enligt sistnämndalagrum är mycket lågt vid en jämförelse med ingripandena mol ungdom under 20 årenligt 17 § Pl, nämligen 11 5, fördelade på fyra distrikt, mol 2 863. Dettotala antalet ingripanden enligt 17 § Pl i berörda tio polisdistrikt uppgicktill 5 467, I medeltal har dessa frihetsberövanden varat 50 minuter.För , och redovisas den genomsnittliga tiden till 1timme , respektive . Skälentill all ett omhändertagande enligt 17 § Pl i regel bUr mycket kortvarigt bör iförsta hand sökas i berörda bestämmelser och i den praxis som utbildats pädetla område inle minst genom skilda uttalanden av justitieombudsmannen, § Pl får den som omhändertagits enligt 17 § hållas i förvar "endast sälänge han skulle utgöra en omedelbar fara för allmän ordning och säkerhet omhan frigavs", I praktiken anses denna föreskrift innebära attfrihetsberövandet måste begränsas lill en kortare tidsrymd. Som stöd för ensådan tolkning har bl, a, åberopats ett av inrikesministern är 1962 i förstakammaren lämnat interpellationssvar angående polismyndighets rätt alt ingripavid hot om våld, Äv svaret framgår att en omhändertagen i sådant fall färkvarhållas blott under en mycket begränsad tid, i allmänhet endast under någratimmar. Av nyssredovisade uppgifter sammantagna med skilda uttalanden inför kommissionenframgår lill en början alt tillämpningen av 1 8 § Pl och 33 § BvL numera i delnärmaste har upphört. Dessa iakttagelser bestyrks av svaren på de förfrågningarangående erfarenheterna av tillämpningen av nämnda bestämmelser i somsocialstyrelsen inhämtat från barnavårdsnämnderna i nioolika kommuner. Det finnssäkerligen ell flertal faktorer som har medverkat till denna utveckling.Kommissionen vill i detta sammanhang endast peka pä några av dessaförhållanden. Del mest betydelsefulla är sannolikt de förändringar i fråga ombarnavårdsnämndernas tillämpning av bestämmelserna om ingripanden och ätgärdermed stöd av 25 § BvL som har ägt rum och som torde ha sin grund i enbehandlingsideologi där principen om frivillig medverkan tillmäts en alltstörre betydelse. Eftersom polismyndighetens befogenhet enligt 33 § BvLkringgärdas av villkoret att det i del enskilda fallet skall "föreliggasannolika skäl för att ingripande med stöd av 25 § är påkallat" ligger deli sakens natur att en förändring i fråga om tillämpningen av angivnabestämmelse måste få återverkningar för tolkningen av 33 §, Den osäkerhet somdärvid har uppkommit vid bedömningen av möjligheterna till ingripande kommernaturligtvis i hög grad att öka svårigheterna för den enskilde polismannen närdet gäller för honom att under sin dagliga verksamhet snabbt kunna avgöra omett omhändertagande enligt 1 8 § Pl kan vara moiiverat. Kommissionen har skälatt tro att hithörande problem vid den praktiska tjänsteutövningen till en delkan ha sin grund i bristande information angående barnavårds- myndigheternas åtgärder i de fall då ingripanden hargjorts. Det bör därvid beaktas att ingripande med stöd av 25 § BvL inteförutsätter ett sannolikt beslut om omhändertagande för samhällsvård enligt 29§ BvL utan även innefattar sådana mindre ingripande men förebyggande åtgärdersom avses i 26 § BvL, exempelvis hjälpålgärder, innefattande råd och stöd, samtomhändertagande för utredning enligt 30 § BvL, Vad gäller tillämpningen av 17 § Pl har kommissionen börian observerat att det totala antalet ingripanden med slöd av dennabestämmelse under är 1972 i uppgick till 2 653 medan motsvarandesiffror i och var 1 941 respektive 384, Skillnaderna ärpåfallande, inte minst mot bakgrund av vad som sagts om ordningsläget iStockholm, Det kan i detta sammanhang finnas skäl notera att i Göteborgsamtliga omhändertagna under 20 är (1 885) har överlämnats tillsocialförvaltningen för vidare åtgärder. Kommissionen har inte haft tillgångtill motsvarande andel för del men det finns anledning anta attsiffrorna är lägre för del. Av väsentlig betydelse i detta sammanhang är givetvispolisens resurser. Till bilden hör också alt ett frihetsberövande enhgt 17 § Plsom regel är myckel kortvarigt och att den polisman som har företagit ingreppetinte sällan har kunnat konstatera att vederbörande därefter återvänttill samma plats och fortsatt sin ordningsstörande verksamhet. Vidare börbeaktas att i den mån det är fråga om ungdomar eller personer med uppenbaraalkohol- eUer narkotikabesvär berörda socialvårdsorgan regelmässigt färunderrättelse om omhändertagandel, medan polismannen ofta saknar information omi vad mån hans åtgärd följs upp genom positiva insatser. Detta kan medföra attpolismannen i många situationer tror att ett ingripande enligt 17 § Pl skullevara meningslöst.