prop · FW0333 · 1973-12-31 00:00:00 — Från den registrerades synpunkt talar onekligen vissa skäl föratt den registeransvarige skall vara skyldig att självmant lämna underrättelse.I Ukhet med anser jag emellertid att en sådan skyldighet skulle bliorimligt betungande för den registeransvarige. Underrättelseskyldigheten börsåledes i princip inskränkas till fall då den registrerade har begärtunderrättelse. Skulle det i något fall anses påkallat att registreradratinmässigt underrättas om innehållet i personuppgift som angår honom, kandatainspektionen meddela föreskrift härom med stöd av 6 §. För att inte den registeransvariges kostnader skallbli onödigt betungande anser jag det vidare befogat att, som harföreslagit, föreskriva att underrättelse till viss registrerad om innehållet ipersonuppgift inte behöver ske mer än en gång under varje tolvmånaders-period.Givetvis bör det inte finnas något hinder för den registeransvarige attfrivUligt lämna ut uppgifter med tätare mellanrum. Prop.1973: 33 138 giftsskyldighetskall föreligga bör det krävas begäran av den registrerade i varje särskiltfall. Den registeransvarige bör alltså inte vara skyldig att acceptera ettstående uppdrag att exempelvis lämna ut uppgifter en gång . Som vissa remissinstanser har framhållit bör enregel om rätt att gratis få del av personuppgifter inte innebära att denenskilde alltid skulle ha rätt att utan kostnad erhålla sådana bevis ellerandra uppgifter ur offentliga register som normalt betingar enexpeditionsavgift. Motsvarande bör gälla beträffande vissa uppgifter som lämnasut av enskilda institutioner, t. ex. banker. Datainspektionen bör därför gesmöjlighet att för vissa slag av personuppgifter medge undantag från regeln attunderrättelsen skall ske utan kostnad för den registrerade. Denna möjlighet tiUdispens bör dock utövas med försiktighet. I huvudsak bör dispens kunna gesendast beträffande sådana uppgifter som normalt inte kan antas medföra faraför otUlbörligt integritetsintrång. Som exempel kan nämnas sådana uppgifter urde under uppbyggnad varande fastighets- och inskrivningsregistren som skalllämnas ut genom fastighetskort. Sådana uppgifter torde i allmänhet ha sådankaraktär att faran för otillbörligt integritetsintrång är mycket ringa. De nu förordade bestämmelserna om underrättelse ifråga om innehållet i personuppgift har tagits upp i första och andra styckenaav förevarande paragraf. Har datainspektionen medgett undantag frånskyldigheten att utan avgift lämna underrättelse om innehållet i personuppgift,ankommer det i princip på den registeransvarige själv att bestämma vilkenavgift som skall tas ut. Självfallet är emellertid de statliga myndigheternaskyldiga att följa de bestämmelser om avgift som meddelas i expeditionskungörelseneller på annat sätt. I den mån den registeransvarige inte är skyldig att följaen fastställd taxa, får naturligtvis avgiften bestämmas mera fritt. Avgiftenbör dock inte i något fall få överstiga de kostnader som har uppstått. Skulledet visa sig att en registeransvarig tar ut alltför hög avgift och därigenom påett otiUbörligt sätt försvårar för den enskilde att få del av uppgifter som rörhonom, bör datainspektionen kunna ingripa med erforderliga föreskrifter och isista hand återkalla den meddelade dispensen från skyldigheten att gratislämna underrättelse. När det därefter gäller frågan på vUket sätt denberörda uppgiftsskyldigheten skall fullgöras anser jag att det normalt fårankomma på den registeransvarige att avgöra detta. Den registeransvarige kanemellertid inte anses ha uppfyllt sin skyldighet, om han endast lämnar denregistrerade tillfäUe att ta del av innehållet i personuppgiften på det ställedär uppgiften finns. I stället bör den registrerade ha rätt att få ettskriftiigt meddelande om innehållet. I de flesta fall torde det vara mestpraktiskt för den registeransvarige att skicka en direkt utskrift Prop.1973: 33 139 Det bör emellertid inte krävas att meddelandet på varje punktöverensstämmer med den tekniska upptagningen. Det bör vara tillräckligt attalla betydelsefulla detaljer återges. Givetvis måste meddelandet alltid varavisuellt läsbart och i övrigt utformat på ett sådant sätt att det kan förståsav den registrerade. SomOSK har föreslagit måste undantag från uppgiftsskyldigheten göras för det fallatt en uppgift inte får lämnas ut till den registrerade på grund av föreskrifti lag eller annan författning eller på grund av beslut som myndighet harmeddelat med stöd av författning. Bestämmelser om sådant förbud finns såvittgäller myndigheter i 39 § sekretesslagen. För sådan registeransvarig som inteär att anse som myndighet kan förbud mot utlämnande ha meddelats med stöd avt, ex. 14 § sekretesslagen. I enlighet med det anförda har i tredje stycket avförevarande paragraf tagits upp en bestämmelse om undantag frånunderrättelseskyldigheten. Somframgått av det föregående har ett par remissinstanser inom försäkringsområdetframhållit att man där har intresse av att hemlighålla läkarintyg och vissaandra uppgifter för den registrerade. I den mån det inte finns stöd förhemlighållandet i författning eller i myndighets beslut, innebär emellertidförevarande bestämmelser att uppgiften på begäran måste lämnas ut, om den hartagits in i dataregister. Däremot har ett försäkringsbolag möjlighet attundvika utlämnande genom att förvara uppgiften på annat sätt. Vadslutligen gäller förhållandet till TF är det självklart att offentUghetsprincipeninte får inskränkas genom den nu berörda regeln om uppgiftslämnande. Somframgår av det föregående anser vissa remissinstanser att regeln omundertättelse högst en gång kan stå i strid med TF:soffentlighetsregler, som inte ger myndigheterna möjlighet att inskränkautlämnande av allmänt material till en gång . Med anledning härav villjag påpeka att det uppgiftslämnande som sker enligt förevarande paragraf iprincip är avgiftsfritt, medan tUlhandahåUande av avskrift eller utskriftenligt 2 kap. 8 § TF sker endast mot avgift. Vill den registrerade betalaavgift för att få reda på innehållet i en viss personuppgift som finns hosmyndighet, är myndigheten naturligtvis skyldig att bifalla hans begäran, ävenom en Uknande begäran framställdes mindre än . Vidare ärmyndighet skyldig att tiUhandahåUa uppgift på stäUet enligt reglerna i 2 kap.8§TF. I första stycket av förevarande paragraf, sommotsvarar 11 § i OSK:s lagförslag, har tagits upp den regel om förbud motutlämnande av personuppgift som jag har förordat i avsnittet 6.3.5 i denallmänna 1973: 33 140 motiveringen.Regeln gäller endast sådan registeransvarig som inte är att anse som myndighet.För myndigheternas del har en motsvarande förbudsregel förts in i 13 § andrastycket sekretesslagen. En hänvisning till sekretesslagen har tagits upp somett andra stycke i förevarande paragraf. Som jag har anfört i den allmännamotiveringen blir det naturligtvis i många fall svårt för den registeransvarigeatt avgöra om det föreligger risk för att en uppgift som begärs utiämnad skallanvändas på ett otillbörligt sätt. Anledning till försiktighet torde i förstahand föreUgga, om den registeransvarige får en begäran om massuppgifter ellerselekterade uppgifter. En sådan begäran bör alltid utgöra anledning för denregisteransvarige att närmare utreda hur det är avsett att uppgifterna skallanvändas. Först om den som begär utiämnandet anger en godtagbar förklaringhärom bör uppgifterna lämnas ut. Vad gäller datainspektionens rätt att ge dispensfrån förbudet mot utlämnande bör sådan dispens kunna lämnas såväl i ettsärskilt fall som mera generellt, t. ex. beträffande ett visst register. I paragrafen, som saknar motsvarighet i , har tagits in en bestämmelse om skyldighet för den registeransvarigeatt göra anmälan till datainspektionen när han upphör att föra personregister.Vidare sägs att datainspektionen i sådant fall skall föreskriva hur det skallförfaras med registret. Uppenbarligen kan det ibland vara påkallat avintegritetshänsyn att registret förstörs eller att vissa uppgifter sorteras ut.Liksom när det gäller föreskrift enligt 6 § om bevarande och gaUring avpersonuppgifter bör datainspektionen samråda med . Skulle den registeransvarige vilja överlåta sittpersonregister till annan, följer av de tidigare behandlade reglerna att densom avser att överta registret är skyldig att ansöka om tillstånd. Paragrafen innehåUer vissa bestämmelser omtystnadsplikt. Bestämmelsema överensstämmer i sak med de regler som har tagitsupp i 12 § i OSK:s lagförslag och som allmänt har godtagits under remissbehandUngen. Tystnadspliktsregeln i första stycket gäUer iförsta hand den registeransvarige och hans anstäUda. Dessutom gäller regelnden som t. ex. på servicebyrå har fått i uppdrag att handha den praktiskabearbetningen av registret. Självfallet kan förbudet att yppa innehållet i personuppgiftinte gå längre än de inskränkningar som har meddelats i fråga om rätten att skriftiigenlämna ut uppgift ur registret. Detta får anses ligga i uttrycket att uppgiftinte får yppas obehörigen. Prop.1973: 33 141 Paragrafen, som motsvarar 13 § i OSK:s lagförslag,innehåller en bestämmelse om skyldighet för myndighet att överföraADB-upptagning till läsbar form. Som jag har nämnt tar regeln sikteäven på sådana upptagningar som inte innefattar upplysning om enskild person. OSK:s förslag Innebär att, om myndighet förhandläggning av mål eller ärende hämtar en uppgift från upptagning för ADB, myndighetenskall vara skyldig att överföra uppgiften till handlingarna i målet ellerärendet i läsbar form. Som skäl för en sådan bestämmelse anför att man intei efterhand kan göra klart för sig vilka uppgifter som påverkade beslutet iett mål eller ärende, om inte alla uppgifter som hade betydelse för avgörandetingår i akten. Eftersom ADB-register ofta ändras kontinuerligt, kan derasinnehåll vara svårt att fastställa. påpekar också att enföreskrift av det angivna innehåUet i hög grad torde minska myndighetemas behovav körning med datamaskin för att tUlgodose offentlighetsprincipen. Det kan dock finnas fall, framhåller , därundantag bör kunna medges. Det kan t. ex. tänkas att vissa uppgifter i ettADB-register är lätt tillgängliga via bUdskärm. Undantag bör beslutas avdatainspektionen. Meddelande av undantag bör ske restriktivt. I de flesta fall godtarremissinstanserna förslaget om skyldighet för myndighet att överföra uppgift iett mål eller ärende till läsbar form. Hovrätten över och Blekingeunderstryker särskUt att förslaget minskar behovet av extrakörningar idatamaskin. Att uppgifterna i ett mål eller ärende överförs till läsbar form ärenligt hovrättens uppfattning också en förutsättning för att myndigheten skallkunna bereda part insyn i utredningsmaterialet enligt 14 och 15 §§förvaltningslagen. , SCB, RSV och DASK påtalar att det inte klartframgår av OSK:s betänkande om den föreslagna bestämmelsen avser uppgifter frånsåväl personregister som andra register. Enligt DASK:s uppfattning måstebestämmelsen omfatta alla slag av register. Kritik mot förslaget framförs framför allt av CFD,SPRI, DAFA, . De nämnda remissinstanserna pekar framför allt på förslagetsekonomiska konsekvenser. CFD uttalar att åtskilligt av vinstema med det nyadatasystemet skulle gå förlorat, om myndigheterna skulle tvingas tiU enbetydande och dyrbar pappershantering. Liknande synpunkter förs fram av DAFAoch Kommunemas pensionsanstalt. Såväl som matematiskfysiskasektionen vid bestrider OSK:s påstående 1973: 33 142 attdet skulle vara svårt att i efterhand fastställa ett ADB-registers innehåll. Med hänsyn tiU den föreslagna regelns besvärandekonsekvenser anser att man i första hand böröverväga att inte särskilt lagstadga på ifrågavarande punkt, medan Kommunernaspensionsanstalt föreslår att bestämmelsen ges en liberalare utformning. Manskulle exempelvis, anför pensionsanstalten, kunna ge visst utrymme för denmyndighet som beslutar i målet eller ärendet att avgöra huruvida och i vUkenomfattning uppgifter som hämtas ur dataregister skall tillföras akten i läsbarform. SCB förutsätter att man med mål och ärende inteavser framställningar av en statistikprodukt. Enligt centralbyråns meningskulle det vara helt orimligt att alla uppgifter som legat till grand för enstatistisk sammanställning skulle finnas tiUgängliga i läsbar form. Enligt integritetsskyddskommittén är den föreslagnaregeln kanske så grundläggande för offentlighetsprincipens reella innebörd attden borde inflyta i TF i stället för i datalagen. Även DASK och Kommunernaspensionsanstalt ifrågasätter om regeln har sin plats i datalagen. SärskUt medhänsyn till att regeln måste åsyfta även andra register än personregister anserDASK att det finns skäl att föra in den i TF eller i lagstiftningen omförvaltningsförfarandet. Liksom och flertaletremissinstanser anser jag att den föreslagna regeln om skyldighet för myndighetatt överföra ADB-upptagning till läsbar form är av stort värde. Även om det ärtekniskt möjligt att i efterhand rekonstruera ett ADB-registers innehåll utanatt överföra uppgiftema till läsbar form, är det uppenbart att en sådanrekonstruktion ofta måste bli besvärlig och tidskrävande. Det får också ansessom en stor vinst om man så långt möjligt kan minska myndigheternas behov avextrakörningar i datamaskin för att tUlgodose offentUghetsprincipen. Attupptagningar som används i ett mål eller ärende överförs till läsbar form tordevidare, som framhållits av hovrätten över och , i aUmänhet varaen föratsättning för att myndigheten skaU kunna bereda part insyn iutredningsmaterialet enligt 14 och 15 §§ förvaltningslagen (1971: 290). På grund av det anförda anser jag att den berördaregeln i princip bör genomföras. Regeln bör omfatta såväl personuppgifter somandra uppgifter som har tagits upp på datamedium. Givetvis kan den nu förordade regeln medföra enomfattande pappershantering hos myndigheterna och därigenom vålla betydandekostnader. Det är därför angeläget att införa en möjlighet till undantag. Jaganser därvid att det skulle vara alltför omständligt att, som harföreslagit, låta datainspektionen pröva huruvida undantag skall få ske. I ställetbör det ankomma på myndigheten själv att avgöra i vilka 1973: 33 I43 fallman bör kunna underlåta att överföra en upptagning till läsbar form. För att ensådan överföring skall kunna underlåtas, bör det krävas att särskUda skälföreligger. Som ett sådant särskilt skäl bör kunna räknas att upptagningenfinns lätt tillgänglig, t. ex. via bUdskärm. Enbart det förhållandet attupptagningens innehåll är enkelt, t. ex. anger endast att en viss upplysningsaknas i ett register, bör däremot normalt inte föranleda undantag frånhuvudregeln. a. till att den berörda regeln avser även andra uppgifter änpersonuppgifter kan vissa skäl åberopas för att föra in den i annanlagstiftning än datalagen, t. ex. i sådan lagstiftning som rör myndigheternashandläggning av mål och ärenden. För att kunna omfatta alla myndigheter skulleemeUertid regeln i sådant fall få föras in i ett stort antal olikaförfattningar. Av praktiska skäl anser jag därför att den i stället bör tas ini datalagen. I enlighet med vad jag nu har förordat har enbestämmelse om skyldighet för myndighet att föra över ADB-upptagning tillläsbar form tagits in i förevarande paragraf. Jag vUl påpeka att bestämmelsenavser endast upptagning som används i mål eller ärende. TiU denna kategori börnormalt inte räknas exempelvis framställning av statistikprodukt. Paragraferna innehåller bestämmelser omdatainspektionens tillsynsverksamhet. Bestämmelsema överensstämmer i stortsett med 14, 16 och 17 §§ i OSK:s lagförslag. Vissa smärre ändringar har dockgjorts med anledning av påpekanden under remissbehandlingen. a. föreskrivsi 17 § att datainspektionen skall kunna få uppgifter beträffande ettpersonregister genom att vända sig direkt till den som för den registeransvarigesräkning har hand om bearbetningen av registret. I 15 § i OSK:s förslag har tagits upp regler omdatainspektionens sammansättnmg. Som jag har framhållit i den allmännamotiveringen bör sådana regler, i enlighet med vad som är brakligt, tas in iinstraktionen för inspektionen. Paragrafen har därför inte någon motsvarigheti förevarande lagförslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt fördatainspektionen att meddela nya eller ändrade föreskrifter och att återkaUameddelat tiUstånd. Motsvarighet till bestämmelsema finns i 18 § i OSK:s lagförslag.Förslaget har i denna del allmänt godtagits av remissinstanserna. Jag har redan i tidigare avsnitt förordat attdatainspektionen skall ha rätt att meddela nya eller ändrade föreskrifter medanledning av vad som framkommer vid tillsynsverksamheten. Föreskrifterna, sombör vara av sådant slag som anges i 5 eller 6 §, bör kunna meddelas såväl närotillbörligt integritetsintrång redan har uppstått som när det föreligger 1973: 33 144 anledninganta att sådant intrång skall uppkomma. I sista hand bör datainspektionenkunna återkalla meddelat tillstånd. Bestämmelser i enUghet med det anförda hartagits upp i första stycket första punkten och i andra stycket av förevarandeparagraf. Personregister som har beslutats av Kungl. Maj:teller är enligt 2 § andra stycket undantagna från datainspektionenstillståndsprövning. Som jag har anfört i avsnittet 6.3.3 i den allmännamotiveringen bör emellertid datainspektionen öva tUlsyn över dessa register påsamma sätt som när det gäUer andra register. Finner datainspektionen därvid attOtUlbörligt integritetsintrång har uppstått eller att det föreligger fara försådant intrång, bör datainspektionen kunna ingripa med nya eller ändradeföreskrifter, allt i den mån de inte står i strid med beslut av Kungl. Finner datainspektionen att en föreskrift som meddelats avKungl. Maj:t eller bör ändras, åligger det givetvis inspektionen attgöra framställning härom. På samma sätt bör datainspektionen göraframställning, om den anser att ett visst register inte längre bör få föras. En bestämmelse som överensstämmer med vad jag nuhar förordat har tagits in som en andra punkt i första stycket av förevarandeparagraf. Paragrafen innehåller en bestämmelse omtystnadsplikt för den som hos datainspektionen har tagit befattning medtillstånds- eller tillsynsärende. Bestämmelsen överensstämmer med den regel somhar tagits upp i 19 § i OSK:s lagförslag och som har lämnats utan erinran vidremissbehandlingen. Paragrafen, som motsvarar 20 § i OSK:s lagförslag,innehåller vissa straffbestämmelser. OSK:s förslag har i denna del godtagits avså gott som samtUga remissinstanser. Departementsförslaget överensstämmer i sakhelt med vad har föreslagit frånsett vissa ändringar som betingas av attenligt departementsförslaget inga register är underkastade endastanmälningsskyldighet. Vidare har brott mot anmälningsskyldigheten i 12 §straffbelagts. Paragrafen innehåUer bestämmelser om straff fördataintrång. Bestämmelserna, som delvis motsvarar den av föreslagnaändringen i , har behandlats i avsnittet 6,3.8 i den allmänna motiveringen.Som har nämnts avser bestämmelsema alla slag av upptagningar för ADB,oavsett om de innefattar upplysning om enskUd person. Prop.1973: 33 145 I enlighet med vad jag har anfört i den allmännamotiveringen kan vissa av bestämmelser bli tillämpliga på sådantotUlbörligt förfarande med datamaterial som anges i förevarande paragraf. I såfall bör dessa bestämmelser tillämpas i stället för bestämmelsen om dataintrång.TUl de bestämmelser i som sålunda kan bli tillämpliga hör iförsta hand reglerna om tUlgrepps- och förfalskningsbrott i 8 resp. 14 kap.brottsbalken. Det kan även bli aktuellt att döma till ansvar för exempelvisskadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller trolöshet mot huvudmanenligt 10 kap. 5 § . Detbör påpekas att straff för förfalskningsbrott kan ådömas endast om föremåletför åtgärden är att betrakta som urkund. Som urkund anses enligt 14 kap. 1 §andra stycket dels protokoll, kontrakt, skuldebrev, intyg ochannan handling som upprättats till bevis eller annars är av betydelse sombevis, dels legitimationskort, biljett eller dylikt bevismärke.Urkundsbegreppet i det nämnda lagrummet är enligt uttalande som har gjorts iden auktoritativa kommentaren till att fatta så vidsträckt att detomfattar även anteckningar som åstadkommits på helt maskinell väg, t. ex.diktafonband eller grafiska framställningar. Denna tolkning av lagrammet, tillvilken jag ansluter mig, innebär att även upptagningar för ADB i stor utsträckningfaller under begreppet urkund. Manipulerande med en maskin som framställerurkunder kan däremot enligt kommentaren till inte anses utgöraförfalskningsbrott. Paragrafen, som saknar motsvarighet i , innehåUer en bestämmelse om förverkande. Paragrafen, som motsvarar 21 § i OSK:s lagförslag,innehåller regler om skadestånd. Bestämmelser om skadeståndfinns i den antagna skadeståndslagen (1972: 207). Lagen är enligt 1kap. 1 § tillämplig, om ej annat är särskUt föreskrivet eller föranleds avavtal eller i övrigt följer av regler om skadestånd i avtalsförhållanden. Huvudregelni 2 kap. 1 § innebär att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshetvållar person- eller sakskada skall ersätta skadan. Föreligger brott, skallenligt 2 kap. 4 § skadeståndsskyldigheten omfatta även ren förmögenhetsskada,dvs. skada som har uppkommit utan samband med person- eller sakskada. Särskildaregler gäller för det fall att skada har vållats genom fel eller försummelse avarbetstagare eller vid myndighetsutövning i verksamhet för vUken staten ellerkommun svarar. 1973: 33 146 nämndafall åligger det enligt 3 kap. 2 § staten resp. kommunen att ersätta såvälperson- och sakskada som allmän förmögenhetsskada. Skadeståndsskyldigheten vidmyndighetsutövning är emellertid begränsad genom olika bestämmelser i 3 kap. Enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen skall lagensbestämmelser om skyldighet att ersätta personskada tUlämpas också i fråga omUdande som någon tUlfogar annan genom brottslig gärning av visst angivet slag.Hur skadeståndet skall bestämmas vid person- resp. sakskada anges i 5 kap. 2och 4 §§. Enligt 5 kap. 5 § skall skadeståndet jämkas i skälig utsträckning, omvållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. I 5 kap. 6 §slutUgen finns en bestämmelse för det fall att två eller flera skall ersättasamma skada. Enligt OSK:s mening är en särskildskadeståndsregel påkaUad till skydd för enskildas integritet, även om behovetav speciella regler har minskats genom skadeståndslagen. I fråga om ADB-registeranser att det är främst i två avseenden som en särreglering kan ifrågasättas,nämligen då registrerad våUas skada genom otillbörligt förfarande, t. ex.registrering utan tillstånd, och då skada uppkommer genom att felaktigauppgifter lämnas ut. Det förstnämnda fallet torde emellertid i allt väsentligttäckas genom att förfarandet straffbeläggs och vanliga regler om skadestånd pågrand av brott därmed blir tUlämpliga. När det gäller felaktiga uppgifter ärläget ett annat. påpekar att skadeverkningarna av ett fel kan bliväsentliga med hänsyn till den stora spridning som ADB-tekniken möjliggör ochtUl den tilltro som maskinbe-handlade uppgifter på många håll åtnjuter. Försådana skador anser det befogat att frångå kravet att vållande skall liggaden skadeståndsskyldige eller någon för vilken han svarar till last. Även när det gäller frågan vad som ärersättningsgill skada anser att allmänna regler om skadestånd utomkontraktsförhållanden är alltför restriktiva. föreslår att inte bara vadsom i skadeståndslagen kallas ren förmögenhetsskada utan också ideell skadaskall kunna föranleda skadestånd i förevarande sammanhang. diskuterar vidare tanken på att liksom itrafik- och atomansvarighetslagarna införa regler om obligatorisk försäkringsskyldighet.Tanken på en sådan skyldighet tillbakavisas emellertid. Enligt kan den föreslagna skadeståndsregeln väntas leda tiU att det efterhand utbildas lämpliga försäkringsformer för registerförarna. OSK:s förslag tUlskadeståndsregel godtas av flertalet remissinstanser. Juridiska fakulteternavid och Lunds universUet ifrågasätter emellertid om inte regeln omideellt skadestånd bör utvidgas till att gälla även vid vissa straffbelagdahandlingar, främst utlämnande av uppgift.