prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Enligt min mening är det lämpligare att låta delningen ske efter enallmän skälighetsprövning, där makarnas förmögenhetsförhållanden ochäktenskapets varaktighet får den avgörande betydelsen. Det är ofrånkomligt att en jämkningsregel av dentyp jag här har diskuterat måste ges en ganska allmän formulering, som lämnarutrymme för skönsmässiga bedömningar. Jag vUl i detta sammanhang ta upp ettunder remissbehandlingen väckt förslag att tillämpning av jämkningsregelnmåste påkallas i äktenskapsskillnadsmålet. Granden för detta förslag är att detinte bör ankomma på skiftesman att göra de skönsmässiga bedömningar som det härär fråga om. För egen del kan jag emellertid inte se någon nackdel i att det iförsta hand blir parternas och i andra hand skiftesmannens sak att tUlämpajämkningsregeln. Det nämnda förslaget skulle kunna leda till attskilsmässomålen belastas med bodelningstvister som parterna skulle ha godamöjligheter att, eventuellt med biträde av skiftesman, klara upp på egen hand.Så som jämkningsregeln föreslås bli utformad skulle domstolen inte kunna taställning i tvisten utan ingående kännedom om makarnas ekonomiska förhållanden.Jag anser därför i likhet med de sakkunniga att tillämpningen av jämkningsregeln,liksom övriga bodelningsregler, i första hand bör ankomma på parterna och, omde inte kan enas, på skiftesman. Mot skiftesmannens avgörande skall givetvistalan kunna föras vid domstol enligt nu gällande regler. 5.5Vårdnaden om barn m. m. Vårdnaden om barn innefattar en plikt förvårdnadshavaren att sörja för barnets person och ge det en sorgfälliguppfostran. Vårdnadshavaren skall besluta i barnets personliga angelägenheter.Förvaltningen av barnets egendom liksom befogenheten att företräda barnet iandra angelägenheter än sådana som rör barnets person ingår däremot inte ivårdnaden utan i förmynderskapet. För barn i äktenskap är föräldrarna gemensamtvårdnadshavare och om de själva är myndiga förmyndare. Lever föräldrarna pågrund av söndring åtskUda, skall domstolen på ansökan av endera besluta vem avdem som skall ha vårdnaden och därmed också vara förmyndare. Sådant beslutskall alltid meddelas om det döms till hemskillnad, äktenskapsskillnad elleråtergång av äktenskapet. Är föräldrarna ense i vårdnadsfrågan, skall domstolenbesluta i enlighet härmed, om det inte är uppenbart stridande mot barnetsbästa. Är föräldrama oense, avgörs Prop.1973: 32 128 frågani första hand efter en prövning av vad som med hänsyn till barnets bästa ärskäligt. Om föräldrama är lika skickade att ha hand om barnet, är den av demsom inte bär den huvudsakUga skulden till söndringen närmast till att fåvårdnaden. Anser domstolen det med hänsyn till bamets bästa uppenbart attingendera av föräldrama bör utöva vårdnaden, anförtros denna åt särskUtförordnad förmyndare. Om en av föräldrama avlider, får den andre automatisktvårdnaden och förmynderskapet såvitt föräldrama utövade vårdnadengemensamt. Om detta inte var fallet och vårdnadshavaren dör, skall domstolenbesluta i vårdnadsfrågan. Den kvarlevande av föräldrarna skall därvid tilldelasvårdnaden, om inte denna med hänsyn till bamets bästa bör anförtros åt särskiltförordnad förmyndare. För barn utom äktenskap är modern ensamvårdnadshavare och om hon är myndig förmyndare. Är föräldrarna ense om attfadern skall ha vårdnaden, kan domstolen överflytta denna på honom, om hananses lämplig som vårdnadshavare. Anses modem inte lämplig att utöva vårdnaden ellerdör hon, kan domstolen överflytta vårdnaden på fadem eller på särskiltförordnad förmyndare. Möjlighetför fadern att få vårdnaden om utomäktenskapligt barn Vårdnadsreglerna är alltså olika för barn i ochutom äktenskap. I fråga om utomäktenskapliga bam har fadern en svagareställning. Han har små möjligheter att få vårdnaden om barnet ifall modernmotsätter sig hans önskan. De sakkunniga föreslår att de nuvarande reglema ändrasså att föräldrarna även när det gäller barn utom äktenskap blir likställda ifråga om rätten att få vårdnaden om barnet. Om fadern begär att få vårdnadenskall denna fråga enligt förslaget bedömas efter samma regler som gäller förbarn i äktenskap, och en tvist mellan föräldrarna i vårdnadsfrågan skallavgöras under hänsynstagande enbart till barnets bästa. Remissinstanserna har istort sett lämnat de sakkunnigas förslag i denna del utan erinran. Som de sakkunniga framhållit har förslagetbetydelse i första hand för sådana fall då föräldrarna har sammanbott och gemensamthaft hand om barnet. Om föräldrarna bestämmer sig för att häva samlevnadenuppkommer en situation som i praktiken liknar en skUsmässa mellan äkta makar,och här tillgodoser förslaget påtagliga praktiska behov. I fall då föräldrarnaaldrig har sammanlevt skulle det däremot möjUgen kunna ge upphov till vissaolägenheter. Risken för att fadern skall göra anspråk på att få vårdnaden ombarnet skulle kunna göra en ogift mor mindre benägen att medverka ifaderskapsutredningen. Hon skulle ibland kunna få leva iovisshet om hon skulle få behålla sitt bam. Det får emeUertid inte förbises attprövningen av vad som är bamets bästa måste påverkas av att föräldrarna intehar levt samman. Om bamet aldrig har bott tUlsammans med sin far är detnormalt Prop.1973: 32 129 bästför barnet att det stannar hos modern. Den föreslagna ändringen har därförbegränsad praktisk betydelse när det gäller utomäktenskapliga bam vars föräldraraldrig har sammanlevt. Skulle det faktiskt vara bättre för barnet att stå underfaderns vårdnad trots att föräldrama aldrig har sammanlevt och modem i och försig är skickad att ta hand om barnet, synes det emellertid starkt motiverat attfadern också får vårdnaden. Vidare är det rimligt att fadern till ett barn utomäktenskap uttryckligen ges företräde till att överta vårdnaden, om modern visarsig olämplig som vårdnadshavare eller om hon dör, I Ukhet med vad som förmotsvarande fall gäller beträffande barn i äktenskap. Jag ansluter mig därförtill de sakkunnigas förslag. Möjlighetför ogifta föräldrar att utöva vårdnaden gemensamt De sakkunniga förordar vidare att samlevandeföräldrar till barn utom äktenskap skall få möjlighet att gemensamt handha vårdnadenoch förmynderskapet för sina barn på samma sätt som föräldrar till barn i äktenskap.Föräldrar som önskar utnyttja denna möjlighet skall enligt förslagettiUsammans anmäla till myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer, att de vill utövavårdnaden om barnet gemensamt. Sakkunnigförslaget är inte enhälligt på dennapunkt, utan en minoritet har reserverat sig mot det. Under remissbehandlingenhar meningarna varit delade. , ett par barnavårdsnämnder, tvåtingsrätter, kommunförbundet och hör till dem som tUlstyrkermajoritetens förslag. Hovrätterna, tingsrättsdomareföreningen,socialutredningen och föreningen ingår bland demsom avstyrker förslaget. Det är förhållandevis vanligt att föräldrar tillbam utom äktenskap sammanlever med varandra. I sådana fall torde de också ipraktiken utöva vårdnaden om sina barn gemensamt. Beslut rörande bamets personligaförhållanden som är av mer ingripande betydelse fattas med all sannolikhetvanligtvis av föräldrarna i samråd, medan mera triviala angelägenheter avgörsav den av dem som för tUlfället råkar vara närmast till hands. Över huvudtaget torde situationen inte nämnvärt skilja sig från den som råder i en familjdär föräldrarna är gifta med varandra. Praktiskt sett innebär det knappastnågra egentiiga olägenheter att ogifta föräldrar inte kan utöva vårdnadengemensamt. Skulle föräldrama själva fästa stor vikt vid att den rättsligavårdnaden ligger hos dem bägge har de normalt möjlighet att åstadkomma dettagenom att gifta sig. Utformas äktenskapslagstiftningen efter de riktUnjer somjag har angett bör en sådan lösning kunna godtas av så gott som alla. Så länge förhållandet mellan föräldrarna är gotttorde det från barnets synpunkt vara utan nämnvärd betydelse om föräldrarnautövar vårdnaden om bamet gemensamt eller vårdnaden ligger hos endast den enaav dem. Den faktiska omvårdnaden om bamet gestaltar sig rimligen på samma sätti båda fallen. Läget kan bli något annorlunda 1 samL Nr 32 Prop.1973: 32 130 Skulle de utöva vårdnaden tillsammans, måste genomsärskilt beslut av domstol avgöras vem som skaU ha hand om bamet. Det finnsdock inte någon garanti för att saken verkligen aktualiseras av någon avföräldrama. Man måste räkna med att det kan uppkomma åtskUliga fall där denrättsliga vårdnaden kvarstår som gemensam trots att familjen har upplösts ochen av föräldrama har tagit hand om barnet. Detta kan medföra komplikationer avskilda slag. Sålunda kan beslut i för barnet viktiga frågor komma att fördröjaspå grund av svårigheter att få ett ståndpunktstagande från den av föräldrarnasom inte längre har hand om bamet. Det finns betydande risker för att motsättningarmellan föräldrarna gör sig gällande också i vårdnadsangelägenheter och därmedkommer att gå ut över barnet på ett sätt som skapar stora påfrestningar fördetta. Över huvud taget är det opraktiskt och föga lämpligt att föräldrar sompå grund av söndring lever åtskUda fortfarande utövar vårdnaden gemensamt. Ensådan situation kan visserligen uppkomma , om gifta föräldrar separerarutan att begära skUsmässa. Detta är dock mindre vanligt. Den omständigheten atten för bamets intressen olämplig situation kan uppkomma vid separation mellangifta föräldrar utgör emellertid inte något argument för att åstadkommamotsvarande situation vid separation mellan ogifta föräldrar. Med tanke på olägenheter av den typ jag nu harberört har under remissbehandlingen ifrågasatts, att någon företrädare för detallmänna skulle ges rätt att påkalla ett avgörande i vårdnadsfrågan, om föräldrarsom separerar inte själva aktualiserar denna. För egen del tror jag inte genom ett sådant system i någon större utsträckning skulle komma åt de falldär föräldrar efter separation fortfarande har vårdnaden gemensamt. Dettaskulle förutsätta en omfattande kontroll och övervakning av personligaförhållanden som inte kan accepteras. Sakkunnigförslaget om gemensam vårdnad efteranmälan medför också andra komplikationer. I och med att anm.älan görs kommereventuella tidigare domar eller avtal om underhåll att förlora sin verkan,eftersom skyldighet att utge underhållsbidrag inte åvilar den som själv hardel i vårdnaden (jfr 7 kap. 2 § andra stycket FB). Skulle föräldrarna senareseparera och den gemensamma vårdnaden upphöra fordras ett nytt avgörande iunderhållsfrågan. En komplikation av Uknande slag är att bidragsförskott inteutgår om båda föräldrarna har vårdnaden. Detta leder tiU att den som har handom barnen efter separationen går miste om möjligheten att uppbärabidragsförskott så länge vårdnadsfrågan inte är avgjord. Vid en samlad bedömning av frågan om gemensamvårdnad för ogifta föräldrar finner jag att nackdelarna med en sådan ordningöverväger fördelarna. Jag är därför inte beredd att på den punkten ansluta migtUl sakkunnigförslaget. Prop.1973: 32 131 De sakkunniga förordar att man slopar nuvarandebestämmelse om att frågan om vem som har skulden till söndring mellanföräldrarna kan få betydelse vid avgörandet av vårdnadsfrågan. I enlighet medvad jag har anfört om att domstolarna inte bör gå in på bedömningarav denna art ansluter jag mig till förslaget. Den av föräldrarna som inte har vårdnaden om barnethar normalt rätt att träffa barnet, s. k. umgängesrätt. Umgängesrätten utövasvanligtvis så att föräldem i fråga har barnet hos sig vissa tider under året.Umgängesrättens omfattning kan fastslås genom dom. En sådan dom ärverkställbar. Länsrätten, som har att besluta i verkställighetsfrågan, kanförelägga och även utdöma vite eller, om det anses nödvändigt, besluta attbarnet skall hämtas genom polismyndighets försorg. För sådan hämtning skallmyndigheterna iaktta särskUda försiktighetsåtgärder som syftar tUl att skyddabamet. Detförekommer att vårdnadshavare saboterar den av domstolen fastställdaumgängesrätten. De sakkunniga har uppmärksammat detta men vill inte förordanågra ändringar i verkställighetsreglema, som trädde i kraft så sent som den 1januari 1968. De sakkunniga framhåller att det ligger I barnets Intresse attdet får hålla god kontakt också med den av föräldrarna som inte har del ivårdnaden och att det därför finns anledning att se allvarligt på åtgärder frånvårdnadshavarens sida som syftar till att omintetgöra umgängesrätten. Sådanaåtgärder kan enligt de sakkunniga utgöra en omständighet som ger anledning attompröva vårdnadsfrågan. Ilikhet med de sakkunniga är jag inte beredd att nu förorda några ändringar ireglema om verkställighet av domar om umgängesrätt. Vad de sakkunniga haranfört om möjligheten att ompröva vårdnadsfrågan när vårdnadshavare saboterarumgängesrätten synes mig emellertid välgrundat. Det får fömtsättas att deframförda synpunkterna om de inte möter några invändningar från riksdagenssida kommer att beaktas i rättstiUämpningen. Vi har alltsedan år 1948 haft en provisorisklagstiftning om makars gemensamma bostad. Den nu gällande lagen, som tillkom år1959, gäller till utgången av . Lagstiftningen syftar tUl att göra detmöjligt att vid upplösning av äktenskap ge den gemensamma bostaden till den avmakarna som bäst behöver den. Någonmotsvarande lagstiftning finns inte när det gäller personer som sammanleverunder äktenskapsUknande förhållanden utan att vara Prop.1973: 32 132 Den av parterna som har tecknat sig som hyresgäst eller inneharbostadsrätten tUl den gemensamma lägenheten får behåUa lägenheten närsamlevnaden upplöses, även om den andra parten skulle ha större behov avdenna. Inte heller för det fall att båda parter står som hyresgäster finns detnågon regel som ger företräde åt den som bäst behöver bostaden. De sakkunniga förordar att man inför särskildlagstiftning i sak motsvarande nuvarande lag om makars gemensamma bostad med bestämmelser om rätten till hyres- eller bostadsrätt vid upplösning ivissa faU av äktenskapsUknande samlevnad. Remissinstanserna har genomgåendegodtagit att lagstiftning av sådan typ genomförs. Det ligger enligt min mening i öppen dag att den nugällande ordningen kan ge stötande och från social synpunkt olämpliga resultatnär en äktenskapsUknande samlevnad upphör. Särskilt gäller detta i de fall dådet finns barn i den upplösta familjen. Det är naturligtvis angeläget attbarnen tUlförsäkras en så god uppväxtmiljö som möjligt. Mycket talar därför föratt den som skall ha vårdnaden om barnen bör kunna få rätt att behålla bostadennär familjen upplöses, även om hyres- eller bostadsrätten tillkommer den andraparten. Jag ansluter mig därför i likhet med remissinstanserna tUl desakkunnigas förslag att det nu införs en särskUd lagstiftning som gör detmöjligt att med ledning av sociala synpunkter avgöra vilken av parterna somskall ha den gemensamma bostaden när en äktenskapsUknande samlevnad mellan manoch kvinna upphör. De sakkunnigas förslag är begränsat såtillvida attdet gäller endast vid upplösning av en varaktig samlevnad mellan ogift man ochogift kvinna som har eller har haft barn tillsammans. Begränsningen harkritiserats av vissa remissinstanser. I några yttranden anförs att lagen börvara tUlämplig när ogift man och ogift kvinna varaktigt sammanbor oberoende avom de har eller har haft barn. Vidare påpekas att lagen bör gälla i det falletatt kvinnan är gravid när samlevnaden upphör. menar att det intefinns anledning att låta lagen gälla när det inte längre finns barn i famUjen,medan den å andra sidan bör vara tUlämplig så snart någon av parterna harvårdnaden om minderårigt barn, även om barnet inte är parternas gemensamma. Den föreslagna lagen gör det möjligt att avgörabostadsfrågan efter behovsprövning i de samlevnadsfall där en sådan möjlighetframstår som mest påkallad, nämligen när parterna har minderåriga barn. Lagenkan därför ses som en naturlig komplettering av de föreslagna nya reglerna omvårdnad om bam utom äktenskap. Den av de sakkunniga förordade avgränsningen avlagens tillämpningsområde har den förtjänsten att den är förhållandevis lättatt tUlämpa. Det möter i regel inga svårigheter att konstatera, om parterna hareller har haft barn tillsammans. Förekomsten av gemensamma bam utgör vidare ettstarkt 1973: 32 133 indiciumför att det verkligen är fråga om en äktenskapsUknande samlevnad. Kan mankonstatera, att en man och en kvinna under inte alltför har botttillsammans och har de dessutom gemensamma barn, torde deras samlevnad så gottsom aUtid vara av äktenskapsUknande karaktär. Detsamma torde som regel varafallet, om samboende man och kvinna har haft barn tillsammans. Som ettytterligare argument för sakkunnigförslaget kan åberopas, att förekomsten avgemensamma barn har tillagts avgörande betydelse inom skatte- och sociallagstiftningennär det har gällt att bestämma vUka samlevnadsformer som skall jämställas medäktenskap. Skulleman överväga att vidga tillämpningsområdet för lagen kommer man lätt isvårigheter. En grundläggande förutsättning för lagens tUlämplighet bör varaatt samlevnaden har äktenskapsUknande karaktär. Det förhållandet att den enaparten i egenskap av anställd eller inneboende har haft sin bostad hos denandra parten bör givetvis aldrig vara tUlräckligt. Vidare måste det vara frågaom samlevnad av en viss stadga. Kortvariga, mer eller mindre tillfälligaförbindelser bör inte kunna ge den ena parten rätt att överta den andrasbostad. Man kan knappast i lagtext närmare precisera, var gränsen går mellantUl-fälligare förbindelser och mera stadigvarande, äktenskapsUknande förhållanden.Lagtexten måste bil ganska allmänt hållen. Detta skapar stora svårigheter förde tUlämpande myndigheterna. Dessa skulle ofta bli tvungna att närmareundersöka parternas personliga förhållanden, något som i görligaste mån börundvikas. En viss precisering skulle visserligen kunna uppnås genom enföreskrift att samlevnaden skall ha bestått under viss minsta tid för att lagenskall få åberopas. Som de sakkunniga har påpekat är det emellertid svårt attbestämma hur lång bör vara. Oskäliga resultat kan lätt uppkomma i deenskilda fallen. Härtill kommer att det ofta kan vara svårt för de tillämpandemyndigheterna att avgöra den äktenskapsUknande samlevnadenegentligen började. Också med en sådan avgränsnlng kan myndighetema bli tvungnaatt göra ganska ingående undersökningar av parternas personUga förhållanden. Denu anförda synpunkterna talar I och för sig med styrka för en avgränsnlng ienlighet med sakkunnigförslaget. Det är emellertid svårt att bortse från attavgränsningen i enskUda fall kan te sig ganska godtycklig. Stundom kan detvara utomordentligt angeläget från social synpunkt att ha en möjlighet attavgöra bostadsfrågan efter behovsprövning trots att parterna aldrig har haftbarn tUlsammans. Jag tänker exempelvis på det fallet att samlevnaden har varati och upplöses genom att den av parterna som har rätten till bostadenavlider. Andra fall, som har berörts under remissbehandlingen, är dels att enlängre tids samlevnad upplöses innan parterna har fått några gemensamma barnmen efter det att kvinnan har blivit gravid och dels att denpart som inte har rätt till bostaden har vårdnaden om ett minderårigt barn sommte är parternas gemensamma. Motbakgrund av det nu anförda har jag kommit tiU den slutsatsen att lagenstillämpningsområde bör utvidgas något i förhållande till de sakkunnigas förslagså att det blir möjligt att i de från social synpunkt mest ömmande fallenåstadkomma en behovsprövning av bostadsfrågan trots att parterna saknargemensamma barn. De förut berörda svårigheterna med avgränsningen av lagenstUlämpningsområde synes mig kunna i huvudsak bemästras, om de sakkunnigasavgränsnlng behålls som en huvudregel. Normalt bör behovsprövning alltså skeendast i fall då mannen och kvinnan har eller har haft barn tillsammans. Omsynnerliga skäl talar för det, bör emellertid behovsprövning kunna ske även iandra fall. En föratsättning bör dock härvid vara att det har varit fråga om enäktenskapsUknande samlevnad. Som de sakkunniga har förordat bör också krävasatt parterna är ogifta. Annars skuUe nämligen betydande komplikationer kunnauppstå vid konkurrens med anspråk från den ena partens make i ett ännubestående äktenskap. Med den av mig nu förordade uppläggningen av lagenreduceras de i det föregående berörda tUlämpningsproblemen väsentligt, eftersomdet inte kan bli fråga om att tillämpa lagen på samboende utan barn annat än iutpräglade undantagssituationer. TUl frågan om den lagtekniska utformningen avreglerna återkommer jag i specialmotiveringen. Den nuvarande lagstiftnmgen om makars gemensammabostad avser hyres- och bostadsrättslägenheter. Den gäller emellertid ocksåegen fastighet, tomträtt och byggnad på ofri grund. Om sådan egendom mte utgörglftofättsgods, har dock andra maken Inte någon rätt att överta egendomen. Desakkunniga har ansett att man vid regleringen av bostadsfrågan för samlevandeogifta personer bör jämställa sådan samlevnad med äktenskap där all makarnasegendom utgör enskild egendom. De sakkunniga förordar därför, att lagen skallgälla bara i fråga om hyres- och bostadsrätt. För egen del finner jag detuppenbart att man inte bör införa regler som på detta område ger samlevandeogifta personer mer vittgående ömsesidiga rättigheter och skyldigheter än vadsom gäller för gifta makar, vilka genom äktenskapsförord har infört fullständigegendomsskillnad. Jag biträder därför de sakkunnigas förslag. Sakkunnigförslaget Innebär i övrigt i huvudsakföljande. Om parterna eller en av dem med hyresrätt eller bostadsrätt inneharlägenhet, som uteslutande eller huvudsakligen skolat tjäna som parternas gemensammabostad, får vid samlevnadens upplösning den av parterna som bäst behöverlägenheten lösa till sig rätten tUl denna, såvida det kan anses skäligt. Omsamlevnaden upplöses genom ena partens död har den efterlevande motsvarandelösningsrätt. Lösningsrätten måste göras gällande Prop.1973: 32 135 från det samlevnaden upphörde. Den som övertar hyres- ellerbostadsrätten är skyldig att utge ersättning för dess värde. Ersättningen skallerläggas vid övertagandet, men om synnerliga skäl föreligger får betalningenanstå mot att parten ställer godtagbar säkerhet. Förslaget överensstämmer isina grunddrag med vad som gäller enligt lagen om makars gemensamma bostad.Lösningsrätten ersätter det bodelningsförfarande som skall ske enligt denlagen. Förslaget om en preskriptionstid som inte har någondirekt motsvarighet i lagen om makars gemensamma bostad får ses mot bakgrundbl. a. av att det vid upplösning av äktenskapsUknande samlevnad inte skall skenågon bodelning där frågan kan aktualiseras. Underremissbehandlingen har förslaget i huvudsak godtagits. För egen del ansluterjag mig till förslaget. Jag återkommer i speciahnotive-ringen tUl vissadetaljfrågor som aktualiseras i detta sammanhang. Advokatsamfundethar i sitt remissyttrande påpekat, att det finns behov av särskUda processuellaregler som möjliggör interimistiska beslut om vem av parterna som skall harätt att nyttja bostaden till dess bostadsfrågan har blivit slutligt avgjord.Jag delar denna uppfattning. Bestämmelsema synes mig böra utformas eftermönster av reglerna i 15 kap. 11 § GB om interimistiska förordnandenbeträffande makes rätt att sitta kvar i hemmet. Lagenom makars gemensamma bostad är som jag förut nämnde tidsbegränsad och gäller f.n. till utgången av . På torde lagens regler böra inarbetasi GB. I avvaktan på att de sakkunniga slutför sitt utredningsarbete böremellertid lagens gUtighetstid förlängas, lämpligen till utgången av år 1979.Den nu föreslagna lagen om ogifta samboendes gemensamma bostad bör få sammagiltighetstid. Dennya lagstiftningen om samboendes bostad kräver vissa följdändringar ijordabalkens hyreskapitel. Jag har för avsikt att anmäla förslagtill andra ändringar i hyreslagstiftningen, och nyssnämnda följdändringar kanlämpligen tas upp i det sammanhanget. I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring igiftermålsbalken, 2. lag om ändring iföräldrabalken, 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring irättegångsbalken, 6. lag om medling mellansamlevande,