prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — Under den lid som tvisten pågår får arbetstagaren vidare inte förflyttastill annan ort, ora hans raöjligheter att söka ny anställning därigenom inteobetydligt försäraras. Han har även rätt till ledighet medbibehållna anställningsförmåner i den utsträckning som skäligen fordras föratt han skall kunna besöka arbetsförmedlingen eller annars söka arbete (14 §). Enligttredje stycket kan en arbetstagare, som anser sig ha bUvil felaktigt avslängdfrån arbetet, hos domstol begära interimistiskt förordnande om attavstängningen skaU upphöra. Frågan kan därvid gälla, om avstängningen har skettav sararaa anledning sora uppsägningen eller inte. Vid avgörandet av dennafråga torde domstolen kunna tUlämpa samma bevisbörderegler som arbetsdomstolenutbildat i mål om för-eningsrättskränkningar. Detta innebär all, oraarbetstagaren visar sannolika skäl för sitt påstående, arbetsgivaren har attstyrka att det har förelegat skälig orsak till avstängningen oberoende av denorasländighet sora ligger till grund för uppsägningen. Frågan kan också gälla,ora särskilda skäl förelegat för avstängning på grund av de omständigheter somföranlett uppsägningen. Därvid har arbetsgivaren bevisbördan för att sådanasärskilda skäl förelegat. Slutligenkan arbetsgivaren enligt tredje stycket påkalla ett interimistiskt förordnandeom att anstäUningen, trots att tvist råder om uppsägningens giltighet, skallupphöra vid uppsägningstidens utgång eller den senare tidpunkt som rättenbestäramer. Som jag har anfört i den allraänna motiveringen kan ett sådantförordnande meddelas, om det redan i detta skede frarastår som mer eller mindreuppenbart att uppsägningen är sakligt grundad. Bevisbördan för att så ärfallet åvilar givetvis arbetsgivaren. Den särskilda regeln att anställningenkan upphöra vid den senare tidpunkt rätten bestämraer avser det fallet att uppsägningstidengått ul när rätten fattar sitt beslut. Vidmeddelandet av ett sådant interimistiskt förordnande som har berörts kandomstolen alltså bli tvungen att göra en förhandsprövning av frågan om sakliggrand för uppsägning föreligger. tidpunkthar eraeUertid inte alllid de oraständigheter som föranlett uppsägningenhunnit bli fuUständigt utredda. Uppenbarligen är det inte tillfredsställandeora dorastolen därvid till följd av ett bristfälligt raaterial skulle koraraaall bedöma frågan felaktigt. Jag viU därför understryka att, om denna frågasynes tveksam, domstolen inte skall meddela ett förordnande om altanställningen skall upphöra innan tvisten slutligt prövats. På grund av vad jag nu haranfört kan del inträffa att domstolen vid en interimistisk prövning komraer tUldel resultatet att arbetstagaren skaU gå kvar i anställningen efteruppsägningstidens utgång raen när målet sedermera avgörs finner att uppsägningenär sakligt grundad. Någon återbetalningsskyldighel för den lön och andraförmåner som arbetstagaren uppburit efler uppsägningstidens utgång till dessatt tvisten slutligt prövats skall inte ske. Om å andra sidan arbetstagaren pågrand av domstols interiraistiska förordnande blivit tvungen alt lärana anställningenvid uppsägningstidens utgång men uppsägningen sederraera befinns varaogrundad, innebär detta en ändring av det interimistiska förordnandet och ettkonstaterande av att uppsägningen från början varit ogiltig. Arbetstagaren hardå givelvis rätt tiU den lön och andra förmåner som han kan ha gått förlustig.Han har även rätt att som ansläUningstid tillgodoräkna sig den tid som hanrätteligen borde ha varit kvar i anställningen. Ett yrkande ominteriraistiskl förordnande enligt tredje stycket kan fraraställas endast i ettvid dorastolen anhängiggjort raål ora uppsägningens giltighet. Omarbetsgivaren vill framställa ett sådant yrkande men arbetslagaren ännu inteväckt talan enligt 37 §, får arbetsgivaren därför väcka talan vid domstolen omfastställelse att uppsägningen är giltig och i det sålunda anhängiggjorda måletframsläUa sitt interiraistiska yrkande. På raotsvarande sätt måsle enarbetstagare, som önskar få interiraistiskl avgjort alt pågående avstängningskall upphöra, väcka talan om uppsägningens ogiltighel även om förhandlingarrörande denna fråga aUtjärat pågår. I ett dyUkt fall torde målet, sedandomstolen tagit ställning tiU det interimistiska yrkandet, få vila i avbidanpå förhandlingarnas slutförande. Paragrafen,sora i vissa delar motsvaras av 36 § andra stycket och 37 § tredje stycket iutredningens förslag, reglerar det fallet att avskedande skett under sådanaomständigheter alt inte ens saklig grund för uppsägning förelegat. Iöverensstäramelse med vad- som gäller beträffande uppsägning i ett sådan fallskaU eriligt första stycket avskedandel förklaras ogiltigt, ora arbetstagarenyrkar det. Arbetstagaren kan eraellertid, öm han föredrar det, låtaanstäUningen upphöra på grund av avskedandet och i stället yrka enbartskadestånd för det felaktiga avskedandet. övrigafall när ett avskedande inle står i överensstämmelse med lagens regler är dennamöjlighet den enda sora står arbetstagaren tUl buds. Detta gäUer således fördet fall att arbetsgivaren underlåtit del forraella förfarande som skaUiakttas vid avskedande eUer alt de åberopade omständighetema visseriigen inteär tillräckUga för avskedande men dock skuUe ha utgjort saklig grund föruppsägning. Ävenavskedande av arbetstagare som anställts för begränsad lid omfattas avparagrafen. Visserligen kan som regel uppsägning inte ske av sådanaanstäUningsavtal men paragrafen förutsätter endast att omständigheterna varitsådana alt saklig grand för uppsägning inle skulle ha förelegat och del ärdärvid ulan betydelse om uppsägning inle kunde ha skett av andra skäl. EnUgt6 § tredje stycket har avskedande den verkan att anställningen upphöromedelbart. Enligt andra stycket i förevarande paragraf kan arbetstagarenemellertid vid tvist om gUtigheten av ett avskedande interiraistiskl yrka attanställningen skall beslå utan hinder av avskedandel. Om domstolen på detdärvid föreliggande materialet finner övervägande skäl tala för attomständigheterna varit sådana att saklig grund för uppsägning inte skuUe haförelegat, skall arbetstagarens interimistiska yrkande bifallas. Därvid blirsituationen i princip densamma som när tvist uppkorarait om gUtigheten av enuppsägning. Arbetstagaren har rätt till samraa förraåner som enligt 1214 §§skuUe ha tillkomrait honom ora han i stället blivit uppsagd. Detla gäller dockendast för liden efter det att det interimistiska förordnandet meddelas.Arbetstagaren blir således inte på grund av det interimistiska förordnandetretroaktivt berättigad tUl förmåner som han efter beslutet om avskedande kanha gått miste om fram till tidpunkten för förordnandets meddelande. Skulledomstolen senare i dom förklara avskedandel ogiltigt uppkommer samraa siuationsora när uppsägning har förklarats ogiltig. Meddelas förordnande ora altanställningen skall bestå utan hinder av avskedandet, får arbetstagaren vidareinte avstängas från arbete under åberopande av de oraständigheter sora lagtstill grund för avskedandet. Något utiyrame föreligger därvid inte för entiUärapning av den vid uppsägning gällande bestämraelsen att avstängning dockfår ske ora särskilda skäl föreligger. I och med att förordnandet meddelats harju redan interimistiskt avgjorts att omständigheterna varit sådana alt sakliggrund för uppsägning inte förelegat. Ienlighet med vad jag har anfört i komraentaren till 34 § kan ett interimistisktyrkande om all anstäUningen skall beslå ulan hinder av avskedandet fraraställasendast i ett vid doraslolen anhängiggjort raål. Vill arbetstagaren fraraställaett sådant yrkande, måste han aUtså väcka talan om att avskedandet skall varaogUtigt, även om förhandlingar rörande denna fråga då inle ha avslutats. Idenna paragraf, som saknar uttrycklig motsvarighet i utredningens förslag,regleras arbetstagarens rätt tiU arbetsplatsen när domstol genom dora soravunnit laga kraft raeddelat förklaring om ogiltighel av uppsägning elleravskedande. EnUgl paragrafen får arbetsgivaren i ett dylikt fall inte avstängaarbetstagaren från arbete under åberopande av de oraständigheter sora föranlettuppsägningen eller avskedandet. Beträffande den närraare innebörden av dennabestäraraelse kan hänvisas tiU vad jag i koraraenlaren till 34 § har anfört oradet raotsvarande avstängningsförbudet för tiden innan sådan dora meddelats. Imotsats lill vad sora gäUer enligt nämnda paragraf har i förevarande paragrafinte föreskrivits något undantag från avstängningsförbudet för det fall attsärskUda skäl föreligger. Någol utrymme för en tillämpning av en sådanbestäramelse föreligger inte i detta fall. Genom dorastolens dora har jukonstaterats att uppsägningen inte är sakligt grandad. Avstängningsförbudetenligt denna paragraf är inte begränsat tUl viss lid. En arbetsgivare sora frånbörjan lar tiUbaka arbetstagaren i arbete har alltså inte rätt all någon liddärefter avslänga arbetstagaren raed hänvisning till sararaa oraständighetersora låg till grund för uppsägningen eller avskedandet. Del ligger emellertidi sakens natur att det finns mindre anledning alt anta alt avstängningen skettav sådan orsak ju som förflutit från det att arbetstagaren efterdoraen återtogs i arbete lill dess att avstängningen skedde. Det kan tUläggasatt arbetsgivaren har rätt att vägra la tillbaka arbetstagaren av andra skäl ändet som föranlett uppsägningen resp. avskedandet. Något utrymme torde dock iprincip inle finnas för arbetsgivaren att åberopa oraständigheter som hankunnat lägga till grund för sin talan i dorastolen. Däremot kan han åberopaoraständigheter sora inträffat efter dorastolens dom. Av 39 § första stycketframgår att en avstängning som sker i strid mot bestämmelsen i förevarandeparagraf får till följd att anställningsförhållandet därmed är alt anse soraupplöst. Arbetstagaren är i sådant fall berättigad till skadestånd enligt 39 §. Idenna paragraf, sora motsvaras av 36 § tredje stycket i utredningens förslag,regleras de frister sora skall iakttas ora arbetstagaren vill göra gällande alluppsägning eller avskedande är ogiltigt. Enligt första stycketskall arbetstagaren underrätta arbetsgivaren ora sitt anspråk inora två veckorefter det att uppsägningen eller avskedandel skedde. arbetsgivarenunderlåter att lärana skriftiig uppgift enligt 9 § första stycket eller 19 §tredje stycket ora vad arbetstagaren skall iaktta, ora han vill göra gällandeatt uppsägningen eller avskedandel är ogiltigt, uppgår tidsfristen emellertidenligt förevarande paragraf till fyraveckor, räknat från den dag när anställningen enligt uppsägningen elleravskedandet upphörde. Skulle en arbetsgivare först sedan någon del avuppsägningstiden förflutit lärana uppgift enligt 9 § första stycket räknastvåveckorsfristen från den tidpunkt då uppgiften lämnades. Andrastycket innehåller bestämmelser om den tid som skall iakttas för väckande avtalan. SkUda regler gäUer för det fall att förhandlingar rörande tvistefråganpåkallats enhgt lagen om förenings- och förhandlingsrätt eller med stöd avkoUeklivavlal och när så inte är faUet. Har förhandlingar påkallats inora dentid som föreskrivits i första stycket skall talan väckas efterdel alt förhandlingarna slutförts, i sista hand på det centrala planet. Omförhandlingar inte påkallas skaU talan i stället väckas fråndel alt liden för underrättelsen enligt första stycket gick ut. Tredjestycket innehåller en erinran om att talan är förfaUen om någon av de i förstaeUer andra styckena angivna tidsfristerna inte iakttas. Del förhållandel attarbetstagaren förlorar rätt till talan enligt denna paragraf hindrar inte atthan i stället för talan ora skadestånd enligt 38 §, förutsatt givetvis att handärvid iakttar de tidsfrister som föreskrivs för sådan talan i 40 §. Dennaparagraf, som raotsvarar 35 § i utredningens förslag, innehåller i förstastycket bestämmelser om ersättningsskyldighet för arbetsgivare soraåsidosätter sina förpliktelser enligt lagen. I andra stycket reglerasersättningsskyldigheten för arbetstagare som underlåter att iakttauppsägningstid enligt 11 § första stycket. Tredje stycket innehållerbestämmelser om beräkningen av uppkomraen skada, medan fjärde stycket upptarbestämmelser om jämkning av skadestånd. Tvister om ersättningenligt första stycket kan vara av olika beskaf fenhet. Tvisten kan röra frågan om lön under uppsägnings- eller per mitteringstid eller andra anställningsförraåner vartill arbetstagaren enligt lagen kan vara berättigad. Sådana förmåner är inle alt betrakta som skadestånd. Järakning kan alltså inte komma i fråga beträffande dessa förmåner. Däreraot kan avräkning ske på lönen enligt reglema därom i 13 §. Tvisten kan också röra ersättning för skada som uppstått på grund av arbetsgivarens åsidosättande av lagens bestämmelser, t. ex. om det formella förfarande sora skall iakttas vid bl. a, uppsägning eller av skedande eller ora turordning vid uppsägning och perraittering saral företrädesrätt lill ny anställning! Skadestårid kan också korriraa i fråga vid en obehörig uppsägning, oavsett ora talan dessutora förs mot upp sägningens giltighet eller inte. Detsararaa gäller vid avskedande som sker under sådana omständigheter att irite ens saklig grund för upp sägning förelegat. Vidare kan skadestånd yrkas't: ex. för ätt arbets-' tagaren avstängts från arbete i strid mot lagen. Tvisterenligt andra stycket avser enbari skadestånd. Enligt detta stycke kan enarbetstagare förpliktas att ersätta arbetsgivaren den skada som tillskyndatsdenne genom att arbetstagaren underlåtit att iaktta den uppsägningstid soragäller för enligt 11 § första stycket. Har i kollektivavtal besläratsvissa schabloner för beräkning av skadeståndets storlek, torde sora regel dessakunna tillärapas vid bestäraraande av skadeståndets storlek. Jag har inteansett det påkallat att, sora en remissinstans föreslagit, begränsaarbetslagarens skadeståndsansvar i enlighet med vad som gäller enligt den s. k.Ivåhundrakronorsregeln i kollekliv-avtalslagen. AvIredje stycket fraragår alt skadeståndet enligt denna paragraf kan avse såväl ekonoraisksom ideeU skada. För arbetstagarens del beslår den ideella skadan i denkränkning som han genom arbetsgivarens åsidosättande av lagens bestämraelserkan ha utsatts för, exerapelvis genom att ha blivit uppsagd utan att sakliggrund förelegat för uppsägningen. Även arbetstagarorganisation kan yrkaersättning för ideell skada. Sådan skada kan uppstå för organisationen om deninte erhållit varsel enligt vad sora föreskrivs i lagen eller om arbetsgivarenefter varsel undandragit sig att ingå i överläggningar med organisationen oraden varslade åtgärden. Organisationen kan eraellertid lida skada även i detfall att arbetsgivaren åsidosatt sina förpliktelser gentemot arbetstagaren. Somfraragår av tredje stycket kan organisationen i ell sådant fall erhållaideellt skadestånd efter vad sora är skäligt raed hänsyn till organisationensintresse av att lagens bestäraraelser iakttas i förhållande tillorganisationens raedlemraar. Sorajag har anfört i den allraänna raotiveringen (avsnittet 5.2.9) bör det synsättsom uppbär lagförslaget återspeglas i den ersättning för ideell skada sora kankoraraa att utdöraas, ora arbetsgivaren åsidosätter sina förpliktelser enligtlagen. Vad särskilt gäller skadestånd för en obefogad uppsägning eller ettograndat avskedande bör skadeståndsbeloppen enligt min mening sättasväsentligt högre än som brukat utdömas i praxis. Ersättningför skada som uppkommit efler anställningens upphörande kan bestämmas tillhögst det belopp som avses i 39 §. Denna regel får särskild betydelse bl. a. idet fallet då en arbetstagare avslår från att få en obehörig uppsägningogUtigförklarad och endast yrkar skadestånd. Enligtfjärde stycket kan ersättning enligt denna paragraf för uppkomraen skadanedsättas ora det raed hänsyn till skadans storlek eller andra oraständighelerär skäligt. Möjlighet all erhålla fullständig' befrielse frånskadeståndsskyldighet föreligger också, Oraett kollektivavtal hänvisar tiU lagen orn anställningsskydd blirkolleklivavlalslagens skadeståridsbestäraraelser tiUärapliga även i de fall,när någon åsidosätter vad som åligger honom enligt lagen om anställ- Arbetsdomstolens ordförande ocharbetsrättskommiltén har dragit upp frågan vad som skaU gälla i fråga orakonkurrensen meUan skadeståndsbestäraraelserna i dessa båda lagar. Enligt vadjag har inhämtat avser utredningen att behandla bl. a. denna fråga i sittfortsatta arbete med en översyn av den arbetsrättsliga lagstiftning som kankomma att beröras av den föreslagna lagen. Jag saknar därför f. n. anledningatt göra något uttalande i frågan. I denna paragraf, som närraast raotsvarar 38 § iutredningens förslag, föreskrivs vad som skall gäUa för del fall attarbetsgivaren åsidosätter domstols förklaring om ogiltighel av uppsägningeller avskedande, dvs. i strid raot 36 § avslänger arbetstagaren från arbete.Enligt paragrafen är anställningsförhåUandet i sådant fall att anse soraupplöst. Arbetslagaren är därvid berättigad till ett i paragrafen särskiltangivet skadestånd, som varierar meUan 12 och 24 raånadslöner beroende på hurlänge arbetstagaren varit anställd hos arbetsgivaren. Anställningstiden räknasfram lill den dag när anslällningsförhållandet anses sora upplöst. Hänsyn skalltas till den tid sora arbetstagaren sararaanlagt har varit anställd hosarbetsgivaren. Även anställningstid i tidigare anställning hos arbetsgivarenskall alltså raedräknas. Vid beräkningen av anställningstiden äger 4 §tUlärapning. Arbetstagare som fyllt skall för varje därefter påbörjadanslällningsraånad tillgodoräknas en extra anställningsmånad, sammanlagt dockhögst 60 sådana extra anställningsraånader. Enligt en särskild spärregel kanskadestånd aldrig beräknas till ett större antal månadslöner än det antalanställningsmånader arbetstagaren har påbörjat. Syftet med reglema om raånadslöner är att få en schablonför skade-slåndsberäkningen. Det är inte avsett att dorastolarna skall göranågra antaganden om vilken lön arbetstagaren kunde länkas ha haft 1224 månadersenare om anställningen hade fortsalt. Skadeståndet skall beräknas på den lönarbetstagaren hade när anställningen upphörde. Skulle arbetstagarens faktiskainkorast under den senaste raånaden ha varit lägre än norraalt, t. ex. på grundav alt arbetstagaren har varit sjuk, bör den i 12 § första stycket andrapunkten angivna principen tillämpas vid skadeståndets bestämmande. De skadeståndsbelopp som avses i paragrafen kan inlejärakas. I denna paragraf, som har sin raotsvarighet i 35 § Iredjestycket i utredningens förslag, återfinns regler ora de frister som gäller förtalan om skadestånd enligt 38 eller 39 §. Bestämmelserna, som äger tiUämpningvare sig talan förs av arbetsgivare, arbetstagare eller arbetstagarorganisation,innebär att motparten skall underrättas om anspråket inom fyramånader från del skadan inträffade. Vidare skaU, om inom denna tidförhandlingar påkallas enligt lagen om förenings- och förhandlingsrätt ellerraed stöd av koUeklivavlal, talan väckas inora frånförhandlingarnas avslutande. I annat fall skall talan väckas inom åtta månaderfrån skadans uppkomst. Grimdas anspråket på alt reglerna om företrädesrätttill ny anställning eUer liU återintagning efter permittering åsidosatts,börjar preskriptionstiden löpa från den dag då annan intagits i det arbeteeUer tiUträll den anställning vartiU arbetstagaren gör gäUande företrädesrätt.Vid anspråk enligt 39 § börjar liden löpa från den dag när arbetsgivaren vägratatt återta arbetstagaren i arbetet. Enligt andra stycket skallde angivna lalefristerna äga motsvarande tillämpning i fråga ora anspråk på lönoch andra anställningsförraåner enligt lagen. Sådana anspråk preskriberassuccessivt aUteftersora lönen e, d. förfaller till betalning. Paragrafeninnehåller vissa föreskrifter av processuell natur. Sora jag har utvecklat iden allmänna motiveringen (avsnittet 5.2.10) föreligger vid en tvist oragUtigheten av en uppsägning eller ett avskedande ett intresse för parterna påörase sidor att få tvisten bringad ur världen raöjligt. Av dennaanledning har de för sådana tvister gäUande lalefristerna gjorts relativtkorta. Självfallet är det även angelägel att tvisten handläggs skyndsaratsedan talan väckts vid dorastol. En föreskrift härom har intagits i förstastycket, som motsvarar 39 § första stycket i utredningens förslag. Det ligger isakens natur att interimistiska yrkanden, som framställs med stöd av 34 §tredje stycket eller 35 § andra stycket, skall handläggas med störstaskyndsamhet. Innan rätten fattar besluli anledning av ett sådant interimistiskt yrkande som nämnls kan del iblandvara ändamålsenligt att muntlig förberedelse hålls i målet för att deoraständigheter sora föranlett uppsägningen eller avskedandet skall kunna blinärraare utredda. rätlen bedömer att sådan förberedelse inte är nödvändig,kan det interimistiska beslutet eraellertid fattas på grandval av handlingarnai ärendet. Enligt andra stycket, sora saknar motsvarighet i utredningensförslag, får rätten dock inte bifalla ett interimistiskt yrkande utan attmotparten beretts tillfälle alt yttra sig över yrkandet. Av 1 kap. 3 §rättegångsbalken framgår att tingsrätt vid meddelandet av ett interiraistisklbeslul är domför med en lagfaren doraare. Del torde inle vara helt klarthuruvida 10 § lagen ora arbetsdomstol ger slöd för alt ett sådant beslul kanfattas av arbetsdomstolens ordförande. Frågan vem sora skall fatta beslut avdetta slag i arbetsdomstolen koramer alt prövas av utredningen och jag ärdärför f. n. inte beredd att ta någon definitiv ståndpunkt i frågan. Enligt18 kap. 1 § gäller som huvudregel att part som förlorar etttvistemål skall ersätta raotparten hans rättegångskostnad, om inte annat ärföreskrivet. Beträffande rättegångskostnad i mål vid arbetsdomstolen gällerenligt lagen om arbetsdorastol att dorastolen kan förordna att vardera partenskall bära sin kostnad även när den part, som förlorat målet, med hänsyn tUlmålets beskaffenhet haft skälig anledning att få tvisten prövad av domstol.Efter mönster härav har i tredje stycket i förevarande paragraf föreskrivitsatt kvittning av rättegångskostnaderna kan ske, ora arbetstagaren förlorar målom tillämpning av denna lag men hade skälig anledning att få tvisten prövad.Bestämmelsen motsvarar i sak 39 § andra stycket i utredningens förslag. Iövrigt gäller regler ora fördelningen av parternasrättegångskostnader. Paragrafen,som har viss motsvarighet i 40 § i utredningens förslag, innehåller i förstastycket en föreskrift om att raål ora tillärapning av denna lag prövas avallraän domstol, om målet rör oorganiserad arbetstagare, och i annat fall avarbetsdomstolen. Bestämraelsen skUjer sig något från de motsvarandeforurabeslämmelser, som återfinns i annan arbetsrättslig lagstiftning såsomsemesterlagen och lag om anställningsskydd, Besläraraelsen fåroraprövas av utredningen vid den samlade bedömning av vUka foruraregler som förframtiden skall gälla i arbetstvister sora utredningen har alt företa. Jag villtillägga alt frågan ora den statliga arbetsgivarens rätt alt vidta uppsägningf. n. prövas i adrainistrativ ordning, i sista hand av regeringsrätten. Förstastycket innehåller vidare en erinran ora att tvist på grund av lagen kan genoraavtal hänskjutas till avgörande av sklljeraän. I andra stycket föreskrivsatt i fråga om talans väckande och utförande vid arbetsdomstolen 13 § lagen omarbetsdomstol skall tillämpas, även ora raålet inte är sådant som avses i denlagen. Härigenom tillförsäkras organisationerna rätt att utan fuUmakt frånsina raedleraraar föra deras talan vid arbetsdomstolen. Skulle en organisationinte vilja föra en medlems talan, får denne själv utf öra sin talan. Enligt tredje stycketskall talan mol interimistiskt beslut, som meddelats av tingsrätt med stöd av34 § Iredje stycket eller 35 § andra stycket, föras särskUt. Sådan talan försgenora besvär hos hovrätt. Mot hovrättens beslut får talan dock inte föras. Enligtpunkten 1 skall lagen träda i kraft den 1 juU 1974, då lag omanställningsskydd upphör att gäUa.