prop · FW0321 · 1973-12-31 00:00:00 — Liknande synpunkter framförs av SBEF. En del remissinstanser riktar kritik mot utredningens sättatt angripa saneringsproblemen. De anser att problemen borde ha diskuterats uren vidare synvinkel där sociala och ekonomiska frågor getts större vikt.Vidare hävdas att utredningen i alltför hög grad utgått från bostaden. Hade istället de boende och deras problem tagits tiU utgångspunkt skullemålsättningen för saneringen kunnat bli en annan. Detta skulle även ha kunnatleda tUl delvis andra förslag. Till de kritiska i denna fråga hör hovrättenöver och , , statensplanverk, länsstyrelserna i , och ,, LO, TCO, , samtSvenska . påpekar att utredningen inte har angettvUka brister i det äldre bostadsbeståndet som är mest angelägna att avhjälpaför att uppnå uppställda bostadspolitiska mål och vilka krav på saneringsmetodersom föranleds av dessa. Utredningen har vidare inte diskuterat sane- Prop.1973: 21 41 ringensom en åtgärd för att höja bostadsstandarden för dem som bor sämst ochutifrån detta dragit slutsatser om dess inriktning. Såväl i sin inventering avsaneringsbehovet som i sin målangivelse har utredningen koncentrerat sig päbrister i lägenhetens inre standard. Brister i den yttre miljön tordeemellertid enligt verket vara det största hotet mot de boendes hälsa och detstörsta hindret för många hushåll att bebo det äldre bostadsbeståndet. Val avsaneringsmetod i förhållande tiU tUlgängliga resurser borde också habehandlats. Om de bostadssociala målen preciserats bättre, hade det också varitmöjligt diskutera hur standardkraven kan anpassas till en rimligresursawägning. Saneringsutredningenframställer problematiken i aUtför hög grad som ett byggnads- och låneteknisktproblem anser . Härigenom ger utredningen en alltför enkel bUdav de mycket sammansatta problem som ingår i saneringskomplexet. De primäramålen för saneringsverksamheten måste relateras till de boende och vara ettdirekt uttryck för samhällets uppfattning om hur boendesituationen bör varabeskaffad och hur bostadsefterfrågan skall tillgodoses. Genom att utredningeni huvudsak utgått frän bostadsbeståndets beskaffenhet har man enligt Svenskariksbyggen endast indirekt knutit an till det verkligt stora saneringsproblemet,nämligen social och kulturell rehabUitermg av de människor som i storutsträckning bor i saneringsmogna fastigheter. I större tätorter är dessaproblem inte koncentrerade enbart till vissa fastigheter utan i hög gradutmärkande för hela kvarter och i vissa faU stadsdelar. I stor utsträckning ärdet fråga om hushåll med begränsade ekonomiska resurser och politiskt småmöjligheter att göra sig gällande. 4.2Statistiskt underlag för bedömning av saneringsbehovet Utredningens statistiska belysning av saneringsbehovetkompletteras i vissa avseenden av med ledning av preliminärauppgifter års folk- och bostadsräkning samt statistiska centralbyrånsbostads- och hyresundersökningar. Styrelsen konstaterar att saneringen av lägenheteri flerfamUjshus har varit betydande men att det trots dettafinns kvar ett avsevärt antal omoderna och halvmoderna lägenheter. Till stordel torde detta bestånd bestå av fastigheter med hög exploatering. Saneringenkan antas stöta på större svårigheter än tidigare, eftersom det oftahar varit möjligt att göra saneringsprojekten fastighetsekonomiskt lönsammagenom ökat markutnyttjande. Det är angeläget att saneringen inte bromsas upp pågrund av sådana svårigheter. Saneringen synes ha omfattat främstomoderna lägenheter. Styrelsen anser att även modernisering av det halvmodernabeståndet och förbättring av lägenheter, som definitionsmässigt tillhörkvalitetsgrupperna 12 men ändå är av låg kvalitet, är angelägna uppgifter. Prop.1973: 21 42 Enligt Näringslivets byggnadsdelegaiion har detskett en icke obetydlig modernisering av bostadsbeståndet under perioden196570. Antals-mässigt synes upprustningen till större delen ha avsett småhusmen även flerfamiljshusbeståndet har undergått en betydande modemisering,framför allt genom avgång ur beståndet av omoderna lägenheter. Denna spontanaförändring inom bostadsbeståndet bör enligt delegationen ägnas stor uppmärksamhetvid bedömning av de tvångsåtgärder utredningen föreslår. Härvid bör beaktasatt saneringsbehovet i hög grad är ett storstadsproblem. Utredningensbelysning av saneringsbehovet med ledning av uppgifter från folk- ochbostadsräkningen har kommenterats av några remissinstanser. Bostadsstyrelsenframhåller att klassningar på kvalitetsgrupper är en mycket grov uppdelning somendast bygger på förekomst av vissa utrustningsdetaljer I lägenheten men intesäger något om lägenhetens funktionsduglighet eller om lägenhetens ellerbyggnadens skick i övrigt. Det finns sålunda enligt styrelsen äldre lägenhetersom definitionsmässigt tUlhör kvalitetsgrapperna 12 men som ändå behövermoderniseras. Å andra sidan torde det finnas lägenheter i kvalitetsgrapperna37 med en sådan total kvalitet att de kan vara acceptabla under en längre tid.Liknande synpunkter framförs av hovrätten över och . anser att behovet av förbättringar måstebedömas med avseende på fler kvaliteter än utrustningsstandard. För attunderlätta en säkrare bedömning av saneringsbehovet fordras därföratt bostadsstatistiken kompletteras med uppgifter som kan tjäna som indikatorerpå dåliga boendeförhållanden. Enligt institutet kan exempelvis övervägas attvarje kommun gör en beskrivning av samtliga stadsdelar och en grovkategoriindelning med avseende på bebyggelsens genomsnittliga ålder,taxeringsvärden i förhållande till areal och byggnadsvolym, brandfarlighet,inslag av störande verksamhet och andra relevanta faktorer, vilket skulle geen mer rättvisande uppfattning av saneringsbehovet i stort än enbart data omenskUda lägenheter. Även efterlyser komplettering av bostadsstatistiken.Sålunda bör enligt uppgifter insamlas och redovisas i fråga omproduktionskostnader vid nybyggnad resp. modernisering i saneringsområden.Likaså är uppgifter om hyresläget efter olika saneringsåtgärder och omhyresläget i förhållande till lägenheter i exploateringsområden av intresse. 4.3Bostadspolitisk målsättning vid sanering Den av saneringsutredningen angivna målsättningenhar i stort mottagits positivt av remissinstanserna. Som tidigare nämntsriktas dock viss kritik mot begränsning av utredningsarbetet tUl flerfamiljshusI tätorter Prop.1973: 21 43 samt mot utredningens sätt att angripa problemen.Invändningar görs också mot utredningens bedömning av möjligheterna att uppnåde angivna målen. Ett stort antal remissinstanseruttalar ett aUmänt stöd för den av utredningen angivna bostadspolitiskamålsättningen. Till dessa hör hyresnämnden för , ,flertalet länsbostadsnämnder, länsstyrelserna i , ochVästernorrlands län, , , , och Härnösandskommuner, , boendeutredningen. , , , Näringslivets byggnadsdelegation och FöreningenSveriges stadsarkitekter. förbyggnadsforskning anser att utredningens konkretisering av målen försaneringsverksamheten är otUlräcklig och statens råd för byggnadsforskninguttalar att det för att de bostadspolitiska målen skall kunna vara vägledandekrävs en politisk målprecisering i sociala, ekonomiska och fysiska termer.Liknande synpunkter framförs av statens planverk. SBEF anser att målsättningen förbostadspoUtiken måste vara att åstadkomma balans på bostadsmarknaden för attdärigenom ge hushållen förutsättningar för valfrihet i boendet. Härmed följeratt utbudet av bostäder till utformning, läge och pris skall vara väl anpassattill konsumenternas krav och värdering. Det är inom ramen för denna målsättningsom lösningama på saneringsproblemen skall sökas. Den debatt som förekommit ibostadspolitiska frågor under senare är har emellertid enligt SBEF visat attkonsumenternas uppfattning om bostadsstandard, miljö och pris inte i alla delarsammanfaller med statsmakternas bostadspolitiska målsättning. SBEF anserdärför att tidigare antagna målsättningar inte utan vidare kan läggas tillgrand för nya bostadspolitiska program som kräver väsentliga resurser ellerbinder utvecklingen . Ett beslut om åtgärder bör föregåsav allsidigare överväganden rörande målsättningen än de utredningenpresenterar. Utredningens förslag i fråga ombostadsstandard, nämligen att alla lägenheter som hör tUl kvalitetsgrupperna37 skall modemi-seras stöds av flertalet remissinstanser som uttalar sig ifrågan. Hit hör , , , och Örebrokommuner. , styrelsen för Sverigesstadshypotekskassa, HSB, Näringslivets byggnadsdelegation. Hovrätten över och Blekingeär kritisk till förslaget med hänsyn till att det inom de angivnakvalitetsgrapperna finns lägenheter som befinner sig i gott skick somen del lägenheter som är mycket nedgångna kan ha de utrastningsdetaljer somkrävs. 1973: 21 44 enligt hovrätten risk för att den valda målsättningenleder till att saneringsverksamheten Inriktas mot fel lägenhetsbestånd. Utredningens uttalande atttillgängliga resurser i första hand bör inriktas pä att sanera det sämstabostadsbeståndet biträds av flera remissinstanser. Till dessa hörbostadsslyrelsen som anser att en sträng turordning mellan lägenheter av olikakvalitet dock knappast kan upprätthållas. Modernisering av lägenheter medrelativt god standard måste i viss utsträckning förekomma jämsides medförbättring av det sämsta beståndet, bl. a. vid sanering områdesvis. understryker att områden somenbart Innehåller bostäder bör saneras i första hand. Detaljhandel och kontorhar ofta blivit ett ekonomiskt nödvändigt inslag i åtminstonetotalsaneringsobjekten, vilket utredningen enligt inte tUlräckligt beaktat.Enligt byalag har utredningen inte tillräckligt understrukit attde sämsta husen bör saneras först. förbyggnadsforskning och efterlyser en diskussion om prioriteringen mellande av utredningen föreslagna saneringsformerna. Institutet framhåller vidareatt målsättningsdiskussionen även borde ha berört sanerade fastighetersfunktion efter saneringen, varvid bl. a. kontoriseringsfrågan bort behandlas.Även i efterlyser kriterier för prioriteringmellan olika åtgärder. Enligt utgör en analys av hurbostadssituationen gestaltar sig för de sämst boende och hur bristerna primärtskulle kunna avhjälpas en lämplig utgångspunkt för en åtgärdsprioritering. Flera remissinstanser understrykeratt saneringsbehovet inte får bedömas enbart med hänsyn till lägenhetensutrustningsstandard. Med boendestandard måste enligt avsessåväl bostadens egenskaper som egenskaper hos närmiljön. Det är även angelägetatt man vid bedömning av boendestandarden studerar sambandet mellan de inre ochyttre bostadsförhållandena. framhåller att begreppetboendestandard omfattar även områdesegenskaper som trafikförhållanden,gemensamhetsanläggningar, friytor, omgivningshygien och stadsbild. SamspeletmeUan en lägenhets inre och yttre standard kan i viss utsträckning kompenserasav en hög yttre standard och vice versa. Liknande synpunkter framförs avNäringslivets byggnadsdelegation. målsättningatt samtliga lägenheter som inte har en godtagbar utrustningsstandard skallmoderniseras möter invändningar från flertalet remissinstansersom uttalat sig i frågan. TUIgängUga resurser i första hand på nivå anses inte vara tillräckliga för en så hög ambitionsnivå. Till den som ifrågasättermöjUghetema att nå målet hör statens institut förbyggnadsforskning, länsbostadsnämnderna i , , ,och län, länsstyrelserna i , , samt , , , Prop.1973: 21 45 Lunds,och kommuner. , , ,Näringslivets byggnadsdelegation. Svenska kommunaltekniska föreningen, för allmän hälsovård. i och länunderstryker vikten av den av utredningen uppställda tidsplanen men villsamtidigt betona att för den enskilda kommunen kan en snabb saneringstaktställa alltför stora ekonomiska krav, även om kommunen ges extraordinäramöjligheter till lånefinansiering. Frän såväl samhällsekonomisk somplanläggnings- och arbetskraftssynpunkt kan det dessutom vara fördelaktigt attinsatserna planeras för en något för att undvika alltför storaomställningsproblem. Redan av det skälet att de av utredningen föreslagna nyahjälpmedlen inte kan vara i praktiskt bruk förrän närmare mitten av årtiondetmåste man enligt räkna med en tidsförskjutning. Kommunenframhåller vidare att det nu torde vara tillräckligt att ange riktlinjerna fören successiv förbättring av bostadsstandarden. Takten i standardhöjningenkommer att bero på vilka resurser som ställs till förfogande. ochMalmö kommuner föreslår att saneringen i första hand inriktaspå kvalitetsgrupperna 47. EnUgt kommun bör man undersöka om intelägenheterna i grupp 3 kan användas som evakueringslägenheter.Svenska kommunförbundet uppfattar utredningens bedömning av saneringstaktensom en genomsnittsbedömning för riket. Förbundet anser, bl. a. med hänvisningtUl boendeutredningens arbete, att det är mindre lämpligt med någon gräns förden tid inom vUken alla omoderna lägenheter skall vara sanerade. Mot bakgrundav det äldre bostadsbeståndets kondition och de sociala missförhållanden somsammanhänger med en bristfällig boendemiljö är det dock angeläget att allaansträngningar inriktas på att uppfylla utredningens målsättning beträffandesaneringstakten. Den tidplan som utredningen föreslår måste enligtNäringslivets byggnadsdelegation göras mer flexibel. De uppställdastandardkraven måste modifieras och kunna anpassas tiU rådande oUkheter iskilda boendemiljöer. Hänsyn måste även kunna tas till lokala förhåUanden. Vad utredningen har anfört om standardskillnaderinom saneringsområden har föranlett kommentarer från några remissinstanser.Till dessa hör som betonar att ett väsentligt mål för bostadssaneringenär att motverka kategorisering av bostadsområdena. Styrelsen framhållersärskUt risken för en allt för exklusiv sanering till höga kostnader, som ledertiU att endast hushåll med mycket god betalningsförmåga kan efterfrågalägenheterna. Enligt länsbostadsnämnden i län utgör sanering av detäldre bostadsbeståndet I städer och tätorter en mycket viktig del avframtidens bostadsproduktion. Det ger inte endast ett nytillskott av välbelägnagoda bostäder utan utgör även ett operativt ingrepp I sociala sjukdomshärdar,innebärande bättre betingelser för en social rehabilitering avsaneringsområdenas invånare. Prop.1973: 21 46 anser att begreppet allsidigbefolkningssammansättning används alltför onyanserat i betänkandet. Enligtkommunen bör givetvis en ekonomisk bostadssegregation motarbetas. Däremotfinner kommunen det inte lika självklart att varje del av ett bostadsområdeskall ha en allsidig befolkningssammansättning i avseende på hus-hällstyper.Det nuvarande lägenhetsbeståndets sammansättning och andra egenskaper hosbostadsområdena varierar i en kommun liksom efterfrågan från olikahushållstyper. Ungdoms- och pensionärshushåll t. ex. har andra behov avbostadsutrymme och service än barnhushållen. I dominerarsmålägenheterna det nuvarande beståndet. Kommunen finner det varkenrealistiskt eller önskvärt att annat än pä lång sikt eftersträva en allsidighushällssammansättning i innerstan. Ett av de bostadspolitiska problem somåterstår att lösa är enligt länsbostadsnämnden i deensamståendes och ungdomens bostadsproblem. För ensamstående är det särskiltangeläget att bostäderna placeras i de centrala delarna med hänsyn tillspeciella behov av service. bedömer att efterfrågan på bostäderför ensamstående kommer att öka på grund av ökad hushållssprängning och ökatmotstånd mot inneboendesystemet. bör därför ett större antalsmålägenheter produceras i saneringsområden. Det torde vara självklart att en sanering i siginte löser de sociala problemen anser LO. Tvärtom kan man befara att vissagruppers problem skärps efter en genomförd sanering, nämligen om de inte harekonomiska möjligheter att bo kvar i eUer återflytta till området utan tvingasflytta tUl en annan bristfällig miljö. En saneringspolitik med den inriktningsom saneringsutredningen skisserar måste därför baseras på bostadspolitiskavärderingar och målsättningen att också ge inkomstsvaga hushåU möjlighet attefterfråga de sanerade bostäderna. Om så inte sker måste enligt LO:s meningsaneringsmetoder och stödåtgärder utformas så att dessa grupper ges sädanmöjlighet. Svenska samtSveriges socionomförbund understryker de sociala problemen. Flera remissinstanser framhåller att planeringenmåste kombineras med sociala åtgärder eller ett socialt handlingsprogram.Arbetet med ett sådant program kan enligt lämpUgen grundas påprincipen att uigen skall tvingas bo i en dålig lägenhet . Desaneringsprogram som utredningen föreslår att kommunema skall upprätta kan bliinstmment för att identifiera de hushåU som är i första hand aktuella förflyttning till bättre lägenheter. I samråd med dessa hushåll bör därefter derasåterstående boendetid i området fastställas. Vetskapen om möjligheten att fäflytta till bättre förhållanden finns då levande hos områdets invånare ochbidrar i sig själv till att motarbeta förslunaning-en. Förberedande arbete ochåtgärdsförslag för aktuella saneringspro- 1973: 21 47 jektmåste enUgt administteras i samarbete med kommunenssocialvårdande organ. Enligt TCO är slumbostadsmiljöer ett resultat avväxelverkan mellan dåligt fastighetsunderhåll och en ansamling av fattiga,sjuka, gamla och socialt avvikande människor. Genomförs tekniska förbättringarutan hänsyn tUl detta tvuigas dessa människor på grund av höga boendekostnaderatt flytta till andra nedgångna bostadsmiljöer. En lyckad sanermgsinsats måstedärför föregås av omfattande social planering inriktad på att insatsen skallförbättra bostadsförhållandena för de människor som bor sämst. iStockholms kommun understryker att upprastning måste kompletteras medbostadssociala åtgärder exempelvis genom att de nu utgående bostadstilläggenutsträcks tUl att gälla även famUjer utan barn samt ensamstående. Liknandesynpunkter framförs av . Erfarenheter frän genomfördasaneringar visar enligt att hyresgästema utsätts förstora påfrestningar och i vissa fall personliga katastrofer som en följd avgenomgripande tvångsåtgärder. Förbundet anser det därför vara ett absolut kravatt utredningen kompletteras med ett socialt handlingsprogram där de berördamedborgarnas situation och krav på hänsyn kommer till uttryck och att dennasociala planering integreras med den tekniska planeringen. framhåller att det finnskonflikter mellan målet att främja en allsidig hushällssammansättning och måletatt förbättra bostadsstandarden. Detta ställer stora krav på hanteringen avevakueringsfrågorna. Styrelsen framhåller betydelsen av att kommunema påolika sätt begränsar de påfrestningar som saneringen kan innebära för vissahushåll genom att de tillfälligt eller permanent tvingas flytta tUl andrabostadsområden. MöjUgheter att genomföra moderniseringar utan evakuering avhyresgästerna eller under en kortare tids evakuering bör prövas. redovisar vissa uppgifter omhushällsstrukturen i halvmodema och omodema lägenheter i flerfamUjshus. Avredovisningen framgår att småhushållen dommerar mycket starkt, medanbarafamil-jema utgör en tämligen liten grapp. Det relativa antalet unga bostadsföreståndareär större i det omodema beståndet än i flerfamiljshusen i genomsnitt, medanäldre bostadsföreståndare är överrepresenterade i halvmodema lägenheter. Dehushållstyper som dominerar det halvmodema och omoderna beståndet har en låginkomstnivå. Man måste därför enligt räkna med att lösningenav bostadsfrågan för små hushåll med låga inkomster är ett väsentligt problemvid genomförandet av saneringen. anser det som ett värde i sig om den boendeinte tvingas bort frän sin invanda miljö. förordar därför attsaneringsåtgärdema, när de boende så önskar, inriktas på mindre omfattandeåtgärder. Någraremissinstanser tar upp frågan om hushållens rätt till Prop.1973: 21 48 återflyttning i samband med sanering. Enligtsocialstyrelsen bör en av utgångspunkterna vid sanering vara de i områdetboendes behov av högre boendestandard. Saneruigen bör därför medföra att dessabereds möjlighet att flytta tUlbaka till området efter saneringen. Frågan om atttillförsäkra tidigare hyresgäster en reell möjlighet tUl återflyttning måsteenligt LO beaktas, medan vUl gå längre och anser att bestämmelser omhushållens äterflyttningsrätt bör Införas I hyreslagen. förbyggnadsforskning påtalar konflikten mellan önskemålet om en allsidighushållssammansättning och möjligheter till kvarboende efter sanering. Mängaäldre bostadsområden har en ensidig befolkningssammansättning. Ett omfattandekvarboende efter sanering i dessa områden står uppenbarligen i strid med måletför befolkningssammansättningen. Utredningens uttalande att kommunerna skall ställa upp målför bostadskostnaderna samt verka för att de realiseras stöds avbostadsslyrelsen. Styrelsen framhåller dock att det kan ta innan flertaletkommuner kan fä ett väsentligt inflytande på bostadskost-nadema. Styrelsenpåpekar vidare att det föreligger en oklarhet i fråga om den praktiskatiUämpnlngen av kommunala kostnadsmälsättnlngar med hänsyn till tillämpningenav hyreslagens bestämmelser om prövning av begärd hyra. Liksom utredningenanser emellertid styrelsen att kommunema kan påverka hyresnivån isaneringsområden genom att de kommunala och allmännyttiga företagen i ökadomfattning blir ägare av såväl nybyggda som moderniserade lägenheter. Utredningens markpolitlska målsättning har fått ettblandat mottagande. TUl dem som uttalar sig positivt om förslaget hörbostadsslyrelsen, länsbostadsnämnderna i och ,statens planverk, länsstyrelserna i och ,och kommuner, boendeutredningen, , . Svenska samt Sveriges lantmälareförening.Enligt måste det allmänna få ett dominerande inflytande överbostadssaneringen för att snabba resultat skall kunna nås och för attsaneringen skall kunna genomföras utan privata vinst- ochspekulationsintressen. Det är nödvändigt att kommunen direkt engagerar sig isaneringen i första hand genom att kommunala bolag förvärvarsaneringsfastigheter och svarar för saneringen. När de kommunala bolagenförvärvar saneringsobjekt, bör som huvudprincip gälla att marken skall övergåi kommunens ägo och upplåtas med tomträtt. För ett kommunalt övertagande avsaneringsmogna hyresfastigheter talar också enligt kommunen starkaprincipiella skäl. Med anledning av att utredningen i sina beräkningar avmedelsbehovet för markförvärvslån har utgått från att kommunema skulle ha rådighetöver av fastighetskapitalet i äldre bostadsområden anför bostadsstyrelsenatt det knappast finns anledning att ange något särskilt 1973: 21 49 tal som riktpunkt för det kommunala markinnehavet. Behovetav kommunala markförvärv torde variera. Varje kommun måste därför i sittmarkpolitiska handlingsprogram ta ställning till behovet av markförvärv. Kritiska mot utredningensmarkpolitiska uttalanden är statens hyresnämnd. Handelskammaren i ,, styrelsen för stadshypotekskassa, SBEF samtNäringslivets byggnadsdelegation. Styrelsen för stadshypotekskassaanser att fastighetsägare som bereds ekonomiska möjligheter att rusta upp sinafastigheter inom ramen för bostadssaneringsprogrammen också kommer attverkställa behövliga åtgärder. Kommunala förvärv av den anledningen attfastighetsägare inte underhäller och rustar upp sina fastigheter torde behövaförekomma endast i undantagsfall. Med den omfattning som de allmännyttigaföretagens saneringsverksamhet redan nu har torde deras prisbildande funktionför hyressättningen i enlighet med bestämmelserna om bruksvärdehyra på deflesta orter vara säkrad. Någon mer omfattande ökning av förvärven frånkommunernas sida i fråga om saneringsfastigheter torde därför enligt styrelseninte vara erforderlig för detta ändamål. Näringslivets byggnadsdelegation anseratt kommunala fastighetsförvärv i den omfattning utredningen föreslär inte harnämnvärt med saneringsfrågan att göra. Förslaget tycks snarare ha en ideologiskbakgmnd. Såväl kommunemas ekonomi som ekonomin inom fastighetsförvaltningen ärf. n. så ansträngd att ekonomiska och tekniska effektivitetsfrågor i ställetborde få vara avgörande när ställning tas till vilka medel som skall användasför att på bästa sätt främja saneringsverksamheten.