prop · FW03143 · 1973-12-31 00:00:00 — RAR-bestämmelserna tiUämpas av de länder som anslutit sig till 1944års Chicagokonvention om internationell civil luftfart, dvs. praktiskt tagetalla nationer med regelbunden luftfart. 4 Internationellt arbete 4.1 Harmoniseringssträvanden Motbakgrund av översikten över förekommande internationella regleringar avtransport av farligt gods konstaterar utredningen i betänkande I att reglemaför internationella transporter av farligt gods kan va- rierainte bara meUan olika transportgrenar utan även mellan olika delar av världennär det gäller en och samma transportgren. Föreskrifterna avviker frånvarandra i grundläggande hänseenden bl. a. i fråga om klassificering,förteckning och märkning av gods. Skiftande terminologi används. Även i frågaom emballage-, förpacknings- och stuvningsföreskrifter föreligger betydandeskillnader. Olikheterna skapar svårigheter för avsändare, exportörer,transportörer, speditörer, godsmottagare lika väl som förinspektionsmyndigheterna. Allteftersom den internationella handeln med farligtgods ökat, har därför med allt större kraft yrkanden framförts att man skallsöka unifiera eller åtminstone harmonisera säkerhetsföreskrifterna för deolika transportgrenarna. Ibetänkande I lämnar utredningen en översiktlig redogörelse för olikaharmoniseringssträvanden. I stora drag bedrivs dessa enligt följande. Förenta nationernasekonomiska och sociala råd (ECOSOC) har tillsatt en expertkommitté i syfte attfrämja harmoniseringen av de olika internationella reglementena i fråga omtransporter av farligt gods. Kommittén har vid olika tillfällen lagt framförslag till rekommendationer (de s. k. FN-rekommendationerna) som har godkäntsav ECOSOC. Enligt företalet till FN-rekommendationerna är avsikten inte attskapa ett nytt världsomfattande regelsystem som skall ersätta nationellaoch internationella regleringar för olika transportgrenar. FN-rekommendationernaborde dock kunna läggas till grund vid revision av existerande reglementen ochutfärdandet av nya sådana. Det förutsätts att regeringar samt internationellastatUga och icke-statUga organisationer som arbetar med en reglering avhithörande ämnesområden skall anpassa blivande föreskrifter tillFN-rekommendationerna. Härigenom borde det bli möjligt att på ett smidigt sättuppnå åtminstone viss likformighet på världsplanet för de skUda transportgrenarna. ECE och centralbyrån förintemationeUa järnvägstransporter (OCTI) samarbetar för att få till stånd enbättre överensstämmelse mellan ADR och RID å ena sidan ochF>J-rekommendationerna å andra sidan. IMDG-koden bygger redan i storutsträckning på dessa rekommendationer. Avståndet mellan /RID är fortfarande betydande även om vissa framsteg har gjorts isträvandena att minska klyftan. Det kan nämnas attInternationella atomenergiorganet (lAEA) har inlett samarbete med de organ, somär ansvariga för utarbetandet av internationella transportreglementen, i syfteatt åstadkomma en harmonisering mellan olika reglementen i fråga omsäkerhetsföreskrifter för transport av radioaktivt material. Verksamheten avseren revision av och sker vid gemensamma konferensermed företrädare för de olika organen. Avsikten är att de nya säkerhetsbestämmelsernaför transport av radioaktivt material till lands, till sjöss och i luften skall kunna inarbetas i nationella och internationella transportreglementen.Vid en konferens har lAEA behandlat en tredje reviderad upplagaav säkerhetsföreskrifterna för träns- port av radioaktivt material. har berört i betänkande I pågår fortlöpande en revision av ADR ochäven av RID i syfte att anpassa föreskrifterna till den tekniska ochindustriella utvecklingen. Arbete bedrivs också för att genom ändringar avredaktionell karaktär ge ADR:s bilagor liksom RID en ny struktur och göra demmera överskådliga och lätthanterliga. Denna verksamhet beräknas numera varaslutförd först . Detnyss nämnda revisionsarbetet har lett till smärre ändringar i bilagorna tillADR som trätt i kraft och till en rad mera omfattandeändringar i samma bUagor som trätt i kraft . Dessa ändringarredovisas i Ds K 1973: 5. a. gäller för ADR:s och även för RID:s del de farlighetsetiketter som rekommenderats av och som överensstämmer med farlighetsetiketterna enligtIMDG-koden. Ytterligareändringar i bilagorna till ADR har beslutats vid ett möte i början av maj 1973med vederbörande ECE-organ (se ECE-dokument TRÄNS 389, TRANS/WP15/104 av den 25maj 1973, bUagorna 13). a. har beslutats ett antal nya föreskrifter omtankcontainers konstraktion och provning, om fasta och flyttbara tankar avarmerad plast och om åtgärder för att vid olycksfall möjliggöra identifieringav farligt gods av visst slag. I fråga om den grupp av ändringar, i vilken denya föreskrifterna om tankcontainers ingår, har det formella ändringsförfarandetenligt artikel 14 i ADR påbörjats med sikte på ett ikraftträdande avändringarna . Övriga ändringar är avsedda att träda i kraftunder . 5 Gällande svenska bestämmelser om transport av farligt gods 5.1 Bestämmelserrörande vissa transportslag Ifråga om järnvägs-, sjö- och lufttransporter finns, till skillnad från vad somär fallet beträffande vägtransporter, bestämmelser om transport av farligtgods som är inriktade på de olika transportslagen. Förjärnvägstransport skall järnvägen enligt 3 § järnvägstrafikstadgan (1966: 202)fastställa normalvUlkor. SJ:s normalvillkor hänvisar tUl SJ:s föreskrifter förtransport av farligt gods (SJF 621). Dessa föreskrifter, som enligt 1 §järnvägstrafikstadgan gäller även i fråga om vissa vägtransporter som utförs avSJ, avser inrikes transport och de byg- geri princip på RID. I fråga om explosiva varor förekommer dock av bestämmelsernai förordningen (1949: 341) om explosiva varor betingade avvikelser från RID.När det gäller internationella järnvägstransporter av farligt gods gällerdäremot bestämmelserna i utan inskränk-nmg. I fråga om sjötransporthar med stöd av Kungl. Maj:ts kungörelse (1965: 908) medtillämpningsföreskrifter till lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg utfärdatkungörelse (1970: AIO) om transport till sjöss av farligt gods. Dennakungörelse äger enUgt 1 § tUlämpning på alla fartyg som nyttjats till sjöfart isvenskt farvatten och på svenskt fartyg som nyttjas tUl sjöfart utanför svensktfarvatten. Enligt 2 § gäller i fråga om transport till sjöss av farligt gods oavsettfartygets storlek eller fart föreskrifterna i kapitel VII reglerna 15 och 78i SOLAS. Enligt regel l(c) är transport av farligt gods förbjuden om den intesker i överensstämmelse med föreskrifterna i kapitel VII. Vidare sägs i regell(d) att varje fördragsslutande regering skall utfärda eller låta utfärdadetaljerade anvisningar för transport till sjöss av farligt gods. Regel 2klassificerar farligt gods på ett från RID/ADR något avvikande sätt. Regel 4innehåller bestämmelser om märkning. Enligt regel l(b) är last somtransporteras med fartyg, som är särskilt byggt eller helt ombyggt förändamålet, t. ex. tankfartyg, undantagen från bestämmelserna i kapitel VII. Av3 § i kungörelse framgår att i fråga om sjötransport avfarligt gods gäller IMDG-koden som föreskrift om tillförlitlig förpackning ochstuvning av farligt gods enligt regel l(d) i SOLAS och som föreskrift ommärkning enligt regel 4 i SOLAS. I 4 § anges att kan medge annanförpackning eller stuvning än som följer av IMDG-koden och i 5 § att farligtgods som inte med säkerhet kan hänföras tUl något i koden omnämnt ämne inte fårtransporteras utan särskilt tillstånd av . Somnyss har sagts gäller inte reglema i kapitel VII i SOLAS för farlig last somtransporteras med fartyg som särskilt byggts för ändamålet, t. ex. tankfartyg.Genom kungörelse (1970: A8) om transport tiU sjöss av , sliger ochUknande material i bulk har förordnat, att inlastning av ,sliger och liknande bulklaster skall ske enligt föreskrifterna i den av IMCOantagna Code of Safe Practice for Bulk Cargoes. Vissa av dessa laster ärbenägna för självupphettning. Ikungörelse (1972: All) om transport tUl sjöss av flytande kemikalier i bulkhar förordnat, att för byggnad och utrustning avkemikalietankfartyg samt transport av flytande farliga kemikalier skall gällaföreskrifterna i Code for the Construction and Equipment of ships in bulk (kemikaliebulkkoden) antagen av IMCO den 12 oktober1971. Också denna kungörelse äger tillämpningpå alla fartyg som nyttjas till sjöfart i svenskt farvatten och på svensktfartyg utanför sådant farvatten. Koden är intagen som bilaga till kungörelsenoch vissa ändringar däri i kungörelse 1973: All. För transportav flytande farlig kemikalie i tank på annat fartyg än sådant som är att ansesom kemikalietankfartyg enligt kungörelsen, krävs särskilt tUlstånd avsjöfartsverket. Fartyg, för vilket kemikaliebulkkoden gäller, skall varaförsett med certifikat eller intyg som utvisar att fartyget vidtillsynsförrättning befunnits uppfylla de fordringar som enligt koden gällerför fartyget. Certifikat tidsbegränsas till . I fråga om verksamheten ombordpå kemikalietankfartyg gäller, utom kodens föreskrifter, anvisningarna iInternational Chamber of Tanker Safety Guide (Chemicals). I fråga om lufttransportgäUer enligt 107 § luftfartskimgörel-sen (1961: 558, ändrad : 407)att luftfartsverket får föreskriva särskilda villkor för befordran medluftfartyg av gods som medför brandfara eller fara för explosion eller sanitärolägenhet, påverkar luftfartygets instrument eller radioutrustning, avger gas,radioaktiv strålning eller annat som kan påverka fartyget, dess besättningeller passagerare, eller av annan sådan grund måste anses vara farligt försäkerheten eller störande för allmän ordning ombord. Av 108 § första stycketluftfartskungörelsen framgår att vid transport av explosiva varor, radioaktivaämnen, brandfarliga varor, film eller hälso- och miljöfarliga varor skallutöver vad som föreskrivs i eller med stöd av 107 § iakttas vad som är särskiltstadgat om sådant gods. har medstöd av 107 § luftfartskungörelsen meddelat bestämmelser om lufttransport avfarligt gods (Bestämmelser för Civil Luftfart, Driftsbestämmelser, AllmännaBestämmelser, Godsbefordran i Luftfartyg, BCL D 1.8). Enligt dessabestämmelser (mom 4.2) skaU RAR med därtill hörande ändringar ochtillägg gälla som de i luftfartskungörelsen nämnda särskilda villkoren. Deskall tiUämpas för i registrerade luftfartyg var helst dessa befinnersig samt för andra än i registrerade luftfartyg vid start från,landning på eller överflygning av svenskt territorium. Till nu ifrågavarandegrupp av transportbestämmelser kan räknas vissa bestämmelser om postbefordran.Dessa finns i förordningen (1877: 43 s. 1, ändrad : 858) angåendeförbud mot postbefordran av eldfarliga eller explosiva eller frätande ämnen.Förbudet innebär att tiU postbefordran inte får mottas försändelser som innehållernågot av de eldfarliga, explosiva eller frätande ämnen som anges iförordningen. Enligt förordningen kan postverket undantagsvis medge befordranav sådant ämne. Ett generellt beslut om undantag, avseende befordran avsäkerhetständstickor, har meddelats av Kungl. Maj:t i SFS 1929: 29. I 3 §allmänna poststadgan som beslutas av postverket (se3 § instruktionen (1969; 736) för postverket) har tagits upp ettbe-fordringsförbud vars omfattning i huvudsak överensstämmer med det som följerav förordningen och dispensbeslut. 5.2Bestämmelser rörande vissa varugrupper Bestämmelserom transport av vissa kategorier farligt gods finns dels i förordningen (1949:341) om explosiva varor, förordningen (1961: 568) om brandfarliga varor,läkemedelsförordningen (1962: 701) och lagen (1973: 329) om hälso- ochmiljöfarliga varor, vilken lag fr. o. m. den 1 juU 1973 har ersatt bl. a. giftförordningen(1962: 702) och bekämpningsmedelsförordningen (1962:703), i strålskyddslagen(1958: 110) och atomenergUagen (1956: 306), dels i tUlämpningsföreskrifter sommeddelas av Kungl. Maj:t eller av vederbörande centrala förvaltningsmyndighet.Författningsbestämmelserna är i regel allmänt hållna. Enligtförordningen om explosiva varor skall explosiv vara vid transport varaförpackad och märkt på sätt statens industriverk (före den 1 juli 1973kommerskoUegium) föreskrivit (48 §). I vissa fall krävs polismyndighetstillstånd till transport av explosiv vara (48 och 49 §§), i andra fall skaUtransporten ske under tillsyn av särskild, behörig person (50 § 1 mom.). Iförordningen indelas de explosiva varorna med hänsyn till sin farUghet vidtransport i olika transportklasser (3 § 2 mom.). Denallmänna tillsynen över efterlevnaden av gällande bestämmelser om explosivavaror utövas av länsstyrelserna med biträde av vederbörande polismyndighet.Centralt tUlsynsorgan i tekniska frågor, särskUt i fråga om tUlverkning, ärsprängämnesinspektionen (55 §). för inspektionen ärindustriverket (före kommerskollegium) som meddelartillämpningsföreskrifter till förordningen (51 och 59 §§). I fråga om transportav explosiv vara på järnväg eller med fartyg ankommer det dock på vederbörandecentrala förvaltningsmyndighet att i samråd med industriverket meddelaföreskrifter om de kvantiteter av vissa transportklasser som får försändas ochom vad som skall iakttas vid och i anslutning till sådan transport (51 §). Itrafik till och från länder som har anslutit sig till det internationellafördraget angående godsbefordran på järnväg skall fördragets föreskrifter (dvs.RID) lända till efterrättelse (53 §). I fråga om post- och luftbefordran avexplosiva varor gäller liksom i fråga om transport i vissa fall av statentUlhöriga explosiva varor som är avsedda för försvarets behov särskildabestämmdser (2 och 53 §§). Iförordningen om brandfarliga varor föreskrivs bl. a. att anordning för transportav brandfarlig vara skaU vara utförd på ändamålsenligt och betryggande sättoch, om statens industriverk (före kommerskollegium)föreskrivit det, godkänd av myndighetför sitt ändamål innan den saluhålls, försäljs eller nyttjas (5 §). Vidareföreskrivs att tankbil eller annat fordon, som är tillverkat för transport avbrandfarlig gas eller vätska, skall vara för ändamålet inrättat enligtföreskrifter som meddelas av industriverket (före kommerskollegium)och att sådant fordon inte får användas utan att vara godkänt för sitt ändamålefter särskild besiktning av trafikinspektör eller bilinspektör (vid ), besiktningsman (vid AB ) eller annanperson som förordnats av industriverket (före kommerskollegium)(40 §). I fråga om brandfarlig vara som transporteras som styckegods gäller attden skall hållas tätt innesluten i behållare som erbjuder erforderligt skyddmot skada under transporten (41 §). I förordningen finns också vissabestämmelser om märkning av behållare och fordon (48 och 49 §§). Brandfarligavätskor indelas i förordningen med hänsyn till sin brandfarlighet i olikaklasser (1 § 2 mom.). Detankommer på industriverket (före kommerskollegium) att meddelanärmare föreskrifter och allmänna anvisningar för tillämpningen av förordningenom brandfarliga varor, bl. a. om vad som skall iakttas till skydd mot skada vidtransport av brandfarlig vara (14 och 42 §§). Stadigt tUlsynsorgan för frågorom brandfarliga varor är främst sprängämnesinspektionen (15 §) medindustriverket (före kommerskollegium) som chefsmyndighet. Ifråga om transport av brandfarlig vara på järnväg, med luftfartyg, med statentillhörigt fartyg och med fartyg som är underkastat inspektion enligt lagen(1965: 719) om säkerheten på fartyg samt i fråga om förvaring i samband medsådan transport gäUer de föreskrifter som meddelas av vederbörande centralaförvaltningsmyndighet. Beträffande transport av brandfarlig vara tiU och frånländer som har anslutit sig till det internationella fördraget angåendegodsbefordran på järnväg skall dock tillämpas fördragets föreskrifter, dvs. RID(8 §). I fråga om postbefordran av brandfarlig vara samt i fråga om transporti vissa fall av brandfarlig vara som omhänderhas av krigsmakten gällersärskilda bestämmelser (7 och 8 §§). Läkemedelsförordningenföreskriver i fråga om vara som är att anse som läkemedel att vid handhavande,förvaring och transport nödig aktsamhet skall iakttas så att medlet inteåtkommes av obehörig person eller på annat sätt kan vålla skada (13 §).Tillsynen över efterlevnaden av förordningen och i anslutning därtillmeddelade föreskrifter som inte innehåller särskilda transportföreskrifter utövas av . Dennya lagen om hälso- och miljöfarliga varor gäller dels ämnen och beredningarsom med hänsyn till sina kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper ochhantering kan befaras medföra skada på människor och i miljön, dels varor sominnehåller eller behandlats med ämnen eller beredning av detta slag, om varandärigenom och 1973; 143 18 medhänsyn tUl sin hantering kan befaras medföra skada på människor eller i miljön.Efter Kungl. Maj:ts föreskrift kan lagen tillämpas även på annan vara, om detär av särskild betydelse från hälso- och miljöskyddssynpunkt (1 §). Lagen ärinte tUlämplig på vara som är att anse som läkemedel enligtläkemedelsförordningen och gäller inte heller i fråga om radioaktiva ämneneller andra källor till joniserande strålning. I fråga om brandfarlig ellerexplosiv vara äger lagen tillämpning endast i den mån varan är hälso- ellermiljöfarlig också av annat skäl än på grund av risken för brand eller explosion(3 §). Lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor ersätter, som redan har nämnts, bl.a. gift- ochbekämpningsmeddsförordningarna. Lagen är en central ramförfattning, sominnehåller dels grundläggande bestämmelser om tillverkning, försäljning, annanhantering t. ex. transport och import av hälso- och miljöfarliga varor,dels bemyndigande för Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmeratt ingripa mot hälso- och miljöfarliga varor. Enligt den nya lagen skall densom hanterar eller importerar hälso- och miljöfarlig vara vidta de åtgärderoch iaktta de försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka attvaran får skadliga verkningar. Särskilt anges att tillverkare och importörerskall noggrant undersöka varans sammansättning och egenskaper i övrigt frånhälso- eller miljöskyddssynpunkt. Vidare föreskrivs att varan skaU märkastydligt med uppgifter av betydelse i nämnda hänseenden (5 §). I lagenbemyndigas Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer attföreskriva att visst slag av hälso- och miljöfarlig vara får hanteras ellerimporteras endast efter särskilt tUlstånd eller att för hantering eller importskaU gälla annat särskUt viUkor (6 §). Totalförbud mot hantering eller importav hälso- och miljöfarlig vara kan också meddelas (7 §). Den som yrkesmässigthanterar vara är enligt den nya lagen skyldig att till myndighet som Kungl.Maj:t bestämmer och i den ordning sådan myndighet föreskriver lämna deuppgifter om varans sammansättning, egenskaper i övrigt och hantering som ärnödvändiga för utredning om varans hälso- och miljöfarlighet (8 §). Myndighetenfår också föreskriva att den som yrkesmässigt hanterar eller importerar hälso-och mUjöfarlig vara skaU göra anmälan om verksamheten (9 §). För prövning av frågor omhälso- och miljöfarliga varor enligt den nya lagstiftningen har inrättats ettsärskUt organ, produktkontrollnämn-den. Denna nämnd är självständigt beslutandei fråga om tUlämpningen av lagstiftningen men är administrativt knuten tillstatens naturvårdsverk. har ersatt giftnämnden som harupphört. Enligt kungörelsen (1973: 334) om hälso- och miljöfarliga varor gäUeri fråga om produktkontroUnämnden bl. att nämnden meddelarytterligare föreskrifter om försiktighetsmått och undersöknings- ellermärkiiingsskyldighet enligt 5 § lagen om hälso-och miljöfarliga varor (50 §), attnämnden eller efter nämndens bemyndigande poUsmyndigheten kan föreskrivaatt transport på väg av hälso- och mUjöfarlig vara får ske endast efter särskilttillstånd eller, om det är av särskild betydelse från hälso- ellermiljöskyddssynpunkt, förbjuda sådan transport (51 §), attnämnden meddelar ytterligare föreskrifter i fråga om annat särskilt villkorför hantering eller import av hälso- och mUjöfarlig vara än skyldighet att hatillstånd (53 §), attnämnden meddelar föreskrifter enligt 8 och 9 §§ lagen och att, uppgifter enligt8 § lagen skaU lämnas till nämnden (54 §). Ifråga om transport av hälso- och miljöfarlig vara med luftfartyg, fartyg ellerjärnväg gäller enUgt 56 § kungörelsen att de uppgifter, som enligt 50, 51, 53och 54 §§ ankommer på produktkontrollnämnden, i stället skall åvilavederbörande centrala förvaltningsmyndighet. Dencentrala tiUsynen över efterlevnaden av lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor åvilar med vissa undantag arbetarskydds styrelsen inom dess verksamhetsområde och i övrigt. Den regionala och lokala tillsynen utövas av yrkesinspektionen och läns styrelsen resp. hälsovårdsnämnden. Undantagen gäller transport av häl so- och mUjöfarlig vara med luftfartyg eller fartyg. I fråga om sådan transport utövas tillsynen av vederbörande centrala förvaltningsmyndig het (58 § kungörelsen). Ytterligare föreskrifter för tillämpningen av lag stiftningen om hälso- och miljöfarliga varor meddelas av produktkon troUnämnden. I fråga om transport av hälso- och mUjöfarlig vara med luftfartyg, fartyg eller järnväg ankommer det dock på vederbörande cen trala förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter (64 § kun görelsen). Enligtstrålskyddslagen krävs för innehav och hantering av radioaktivt ämne i principtillstånd av . Tillstånd enligt strålskyddslagenbehövs dock inte för vad som omfattas av tUlstånd enligt atomenergUagen.Institutet har också att meddela närmare föreskrifter och anvisningar förtUlämpning av lagen, bl. a. rörande transport av radioaktivt ämne, och harvidare att övervaka att lagen och, med stöd därav meddelade föreskrifter följs. Ifråga om ämnen som kan användas eller omvandlas tUl atombränsle, föreningarsom innehåller sådant ämne och atombränsle som har använts i atomreaktor gällerbestämmelsema i atomenergilagen. TiUstånd av Kungl. Maj:t eUer myndighet som,Kungl. Maj:t bestämmer behövs för innehav och hantering av ämne eller föreningsom avses i lagen. När sådant tiUstånd meddelas och under tillstånds gUtighetstidfår enligt lagen meddelas de viUkor som behövs av säkerhetsskäl och annarsfrån allmän synpunkt. Tillsynen över efterlevnaden av atomenergilagen och medstöd därav meddelade vUlkor utövas av delegationen för atomenergifrågor, som i den råån Kungl. Maj :t bestämmer också är tUlståndsmyndighet enligtatomenergUagen. . /.,. Ocksåi arbetarskyddslagen (1949: 1) och arbetarskyddskungörelsen (1949: 208) finnsbestämmelser som berör transport av farligt gods. Här skall först erinras omden i arbetarskyddslagen (7 §) inskrivna allmänna skyldigheten för arbetsgivareatt iaktta allt som skäligen kan erfordras för att förebygga att hos honomsysselsatt arbetstagare ådrar sig ohälsa i arbetet eller drabbas av olycksfalldäri. Bestämmelsen kompletteras av bl. 1 § arbetarskyddskungörelsen, enligtvilken arbetsgivaren skall tillse att hos honom sysselsatta arbetstagare fårkännedom om de särskUda risker som är förbundna med arbetet. När det behövsskall han meddela de föreskrifter och förhållningsregler som arbetstagare skalliaktta för att undgå dessa risker. I 11 § arbetarskyddslagen föreskrivs bl. a.att åtgärder skall vidtas för att i möjligaste mån förebygga att arbetstagareskadas genom eldfarliga, explosiva, frätande, giftiga eller annars hälsofarligaämnen. Det sägs också i samma paragraf att till förekommande av olycksfall iarbetet bl. a. tryckkärl, vartill räknas t. ex. behållare eller andra kärl förvätskor m. m., samt lyft- och transportanordningar skall vara så utförda ochanordnade att de erbjuder betryggande säkerhet. I fråga om tryckkärl föreskrivsi 33 § arbetarskyddskungörelsen bl. a., att de med hänsyn till material,konstruktion och utrustning skall erbjuda betryggande säkerhet, att de skallunderhållas väl samt underkastas erforderlig besiktning, provning ochfortiöpande tillsyn. Liknande föreskrifter finns i 35 och 36 §§ kungörelsensåvitt avser lyft- och transportanordningar. Anvisningar rörande besiktningoch provning som avses i bl. 33, 35 och 36 §§ meddelas enligt 31 §kungörelsen av arbetarskyddsstyrelsen.