prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Med hänsyn härtUl anses reglema omnyttjande av samfällt fiske i 24 § första stycket lagen om rätt till fiske börautgå och ersättas med en hänvisning tUl bestämmelserna i lagen om förvaltningav samfälligheter. Andrastycket i nyssnämnda paragraf innehåller bestämmelser om rätt för delägare isamfällt fiske att upplåta fiskerätt. I detta hänseende är att märka, anförsdet i promemorian, att i 7 kap. 9 § nya jordabalken uppställs förbud motupplåtelse i faslighets andel i mark som är samfälld för flera fastigheter.Enligt 1 § tredje stycket i samma kapitel kan undantag från detta förbudföreskrivas i lag eUer annan författning. Frågan blir då enligt promemorian omdet kan anses föreligga tUlräckliga skäl att i fortsättningen ha någrasärbestämmelser om upplåtelse i andel i samfällt fiske. Av betydelse förbedömande av denna fråga är att bestämmelsen i 7 kap. 9 § jordabalken intetorde hindra att i samband med upplåtelse av jordbraksarrende arrendatom fårrätt att nyttja samfällt fiske vari upplåtelsefastigheten har del (jfr prop.1970: 20 del B s. 375). Någon särbestämmelse härom behövs därför inte. Detförtjänar i detta sammanhang påpekas att bestämmelsen i 25 § lagen om rätt tUlfiske att upplåtelse av jord till brakande omfattar rätt att nyttja det fiskesom hör tUl jorden, om inte annat avtalats, gäller också vid upplåtelse av jordmed andel i samfällt fiske (jfr NJA II 1951 s. 406). Ifråga om fristående upplåtelse av fiskerätt gäller f. n. i princip att sådaninte får göras av en av delägarna utan de flesta övrigas samtycke. Det krävsalltså att en majoritet av delägarna godkänner upplåtelsen. Även för framtidenbör enligt promemorian gälla att delägare i samfällt fiske inte utan stöd avmajoritetsbeslut bör kunna disponera över fisket genom fristående upplåtelse.Från såväl principiella som praktiska synpunkter är det då mest tilltalandeatt upplåtelsen får gälla i hela samfälUgheten och att frågan härom behandlasinom ramen för samfällighetsförvaltningen. En sådan ordning nås om denuvarande bestämmelsema i 24 § andra stycket får utgå. I24 § andra stycket bör enligt promemorian med endast redaktionella jämkningarlas upp bestämmelsen i det nuvarande tredje stycket. Ipromemorian anförs att i övergångshänseende torde böra föreskrivas attförordnande angående nyttjande av samfällt fiske som länsstyrelse meddelatenligt 24 § första stycket i dess nuvarande lydelse skall gälla tUl dessdelägama beslutat annat med stöd av lagen om förvaltning av samfälligheter. Remissyttrandena.Svea hovrätt påpekar att fritidsfiskeutredningen i sht betänkande (SOU 1968:13) Fritidsfisket föreslagit att andelsupplåtelser i samfällt fiske skall fåske utan restriktioner. I promemorian har skäl inte anförts för frångående avdenna ståndpunkt och grund saknas enligt hovrätten för att i samband medinförandet av en särskild förvaltningslag avseende bl. a. samfällt fiskefrångå den nu gällande principen att tillåta upplåtelser av andelsrätt isamfällt fiske. Lagtekniskt möter inga svårigheter att förena ett krav pågodkännande från majoriteten av delägaremed en bibehållen rätt för den enskilde delägaren att upplåta honom tUlhörigandel i fisket. Lantbruksstyrelsenanför att möjUgheten tUl fiske har stor betydelse för mångajordbraksarrendatorer. Deras fiskerätt bör därför inte i detta sammanhangupphävas eller begränsas, vUket enligt lantbraksstyrdsen också synes varapromemorieförslagets utgångspunkt. Stor risk finns emellertid för att denföreslagna lagtexten kommer att leda till ett annat resultat eUer i allt falltill påtaglig rättsosäkerhet. Om fastighet med andel i samfällt fiske upplåtspå jordbraksarrende, uppstår frågan vem av jordägaren och arrendatom somförfogar över fastighetens fiskerätt. Har det i avtalet sagts att upplåtelsenomfattar även fiskerätten, kan man, uttalar lantbraksstyrdsen, med hjälp avförarbetena våga anta att fiskerättsupplåtelsen inte är ogiltig. I de faU däravtalet tiger, är det svårt att ens med stöd av förarbetena hävda attupplåtelsen omfattar även fiskerätt. Flänvisningen i promemorian tiU prop.1970: 20 del B s. 375 kan inte utan vidare användas som stöd för arrendatomsfiskerätt. Lantbraksstyrdsen föreslår att i 24 § lagen om rätt tUl fiske görsett till-lägg i form av ett nytt andra stycke av följande lydelse: "Vad nusagts gäUer dock inte, om andel i samfällt fiske ingår i upplåtelse av jordbruksarrende." Vidare bör enligtlantbruksstyrelsen hänvisningen i 25 § andra stycket lagen om rätt tUl fiskeändras tUl 24 § tredje stycket. Dessutom anses den nuvarande sista punkten i 24§ andra stycket böra flyttas till paragrafens sista stycke. Slutligenframhåller lantbruksstyrelsen att betydande olägenheter av promemorieförslagetkan uppstå under en övergångstid. Innan nuvarande fiskevårdsförenuigar hinneratt organisera om sig tUl samfällighetsföreningar, vilket kan dröja ,kommer den hittUlsvarande rättsliga grundvalen för fiskevårdsföreningarnasfiskekortsförsäljning och andra upplåtelser att saknas, bortsett från de mycketfå fall då en sådan förening har anslutning från alla delägare i ett samfälltfiske. Styrelsen anser det därför nödvändigt med en övergångstid påförslagsvis , vanmder omorganisationen kan ske. Föredraganden.Som föreslås i promemorian bör de nuvarande bestämmelsema i 24 § förstastycket lagen om rätt till fiske ersättas med en hänvisning till lagen omförvaltning av samfälligheter. Vadangår fristående upplåtelse av rätt till samfällt fiske delar jag promemoriansuppfattning att det från både principiella och praktiska synpunkter ärlämpligast att sådan upplåtelse gäller i hela samfälligheten. De nuvarandebestämmelsema i 24 § andra stycket bör därför upphävas. Medanledning av vad lantbruksstyrelsen anfört om jordbraksarren-dators rätt tillfiske vUl jag understryka att denna rätt regleras i 25 §, somockså avser samfällt fiske. Någon saklig ändring av bestämmelsema i dennaparagraf föreslås inte i promemorian och är ej heller enligt min meningpåkaUad. finns sålunda inte för någon undantagsbestämmelse i 24 § av detslag som lantbruksstyrelsen föreslår. I25 § andra stycket första punkten hänvisas f.n . till bestämmelserna i 24 §första stycket. Ändras 24 § i enlighet med promemorieförslaget, bör somlantbruksstyrelsen påpekar också denna hänvisning ändras. Hänvisningen bör dockavse 24 § andra stycket. I24 § andra stycket sista punkten finns nu en bestämmelse av innebörd att desom med samäganderätt innehar viss fastighet tillsammans skall räknas som enägare och att bara en röst skall beräknas för den som äger flera fastigheter.Denna bestämmelse bör enligt lantbraksstyrdsen flyttas tUl paragrafens sistastycke. Som jag nämnt bör emellertid hela det nuvarande andra stycketupphävas. Görs lagen om förvaltning av samfäUigheter tUlämplig på samfälltfiske, bör röstberäk-nmgsreglema i denna lag tillämpas. Iövergångshänseende föreslås i promemorian endast en bestämmelse att förordnandeangående nyttjande av samfällt fiske som länsstyrelse meddelat enligt 24 §första stycket i dess äldre lyddse skall gälla till dess delägama beslutatannat med stöd av lagen om förvaltning av samfälligheter. Den föreslagnabestämmelsen har inte mött någon kritik vid remissbehandlingen. Inte hellerjag har någon erinran mot förslaget på denna punkt. Det skulle vidare kunnaövervägas om inte en övergångsbestämmelse behövs rörande anddsupplätdse somskett före lagens ikraftträdande. Det torde dock utan vidare enligt allmännarättsgrandsatser stå klart att lagändruigen inte rubbar beståndet av sådanupplåtelse. Ytterligareen övergångsfråga tas upp av lantbruksstyrelsen. Flertalet fisken i landet ärsamfällda. För att upplåtelse av fiskerätt i sådana fisken genom försäljningav fiskekort skall kunna ske har i stor utsträckning fiskevårdsföreningarbildats. Av praktiska skäl består dessa i aUmänhet inte av samtliga delägare ifisket men däremot av en klar majoritet. Föreningarnas fiskekortsförsäljningsker sålunda med de flesta delägarnas samtycke, varigenomfiskerättsupplåtelserna får sakrättslig verkan i enlighet med den nuvarandebestämmelsen i 24 § andra stycket första punkten. Slopas det i nämnda lagrumgjorda undantaget från huvudregeln i 7 kap. 9 § JB, som innebär att avtal omupplåtelse av särskild rätt till fastighets andel i samfällighet inte harsakrättslig verkan, bortfaller fiskevårdsföreningamas möjlighet att tUlgodosefritidsfiskets intressen genom försäljning av fiskekort. För att denna verksamhetskall kunna fortsätta krävs att fiskevårdsföreningama ombUdas tiUsamfällighetsföreningar. Bildande av samfällighetsförening är emellertidtidsödande med hänsyn till att omfattande arbete med eflerforskande av detofta stora antalet delägare är nödvändigt. Av hänsyn till fri- tidsfisketföreslår lantbruksstyrelsen att fiskevårdsföreningama får fortsätta sinnuvarande verksamhet under en övergångstid tUls samfällighetsföreningar somkan överta verksamheten hunnit bildas. För egen dd finner jaglantbraksstyrdsens förslag i hög grad beaktansvärt. Skulle möjligheten tillfiskekortsförsäljning upphöra , kommer fritidsfisket att blilidande i en utsträcknuig som bör förhindras. Promemorieförslaget bör av dennaanledning kompletteras på ifrågavarande punkt. Jag föreslår sålunda enövergångsbestämmelse av innebörd att den nuvarande undantagsregeln i 24 § andrastycket får tiUämpas i varje särskUt fall till dess samfällighetsförening av det samfällda fisket. Föreningsbildningen bör docki möjligaste mån påskyndas. Därför föreslås att undantagsregelns tilllämplighetinte sträcks ut längre än till utgången av . XI Förslagettill lag om ändring i fastighetsbildningslagen Paragrafeninnehåller regler om fastighetsbUdning inom område där fastställd plan finnseller där andra särskilda bestämmelser för bebyggelse eUer markanvändninggäller, såsom regionplan, utomplansbestämmelser eller naturvårdsföreskrifter.Gäller bestämmelser av sistnämnda slag skall fastighetsbildning enligtparagrafens andra stycke ske så, att syftet med bestämmelsema inte motverkas. Itredje stycket anges vUka möjligheter som finns att awika från sådanabestämmelser. Undantag kan medges av eller efter dess förordnandeav . Även utan sådant medgivande får enligt nuvarande lydelsemindre awikelse från bestämmelserna ske, om åtgärden är förenlig medbestämmelsernas syfte. Motsvarighet tillförevarande paragraf finns i 9 § departementsförslaget till anläggningslag.Där har inte tagits in någon särskild regel om att mindre avvikelse frånbestämmelser för marks bebyggande eller användning får ske utan medgivande.Anledningen härtill är att det redan av andra stycket följer att sådan avvikelsefår ske i den män syftet med bestämmelsema inte motverkas (sespecialmotiveringen tUl 9 § förslaget tUl anläggningslag). 3 kap. 2 § FBL börändras på denna punkt så att överensstämmelse mellan de båda lagama nås. Paragrafeninnehåller bestämmelser som i första hand är avsedda att motverka uppkomsten avolämplig bebyggelse inom område där plan saknas. Enligt nuvarande lydelsegäller bestämmelsema i fråga om sådant område, under föratsättning atttätbebyggelse har uppkommit eUer är att vänta eller det annars kan väntas attflera fastigheter avsedda för I så fall får fastighetsbUdning inte ske, om åtgärden skuUeförsvåra områdets ändamålsenliga användning, föranleda olämplig tätbebyggelseeller motverka lämplig planläggning av området. Underförarbetena tUl FBL övervägdes införande av ett generellt förbud mot varjefastighetsbildning som motverkar allmänt intresse av betydelse. Ett sådantförbud avvisades emellertid med hänvisning tUl att det skulle ingripa iglesbebyggdserätten och lägga befogenheter i fastighetsbUdningsmyndighetenshand som normalt bör ankomma på planmyndighet. Vidare anfördes att det uitesäUan genom speciaUagstift-ningen är sörjt för att åtgärder som medför en frånallmän synpunkt olämplig markanvändning inte kommer tiU stånd (prop. B 101). Förevarandeparagraf fick sin nuvarande lydelse genom 1971:1035. Ändringen föranleddes (seprop. 1971: 180 s. 96) av att definitionen av begreppet tätbebyggelse i 6 §byggnadslagen ändrades (SFS 1971:1088). 1972: 111 om regional utveckling och hushållning med mark och vatten harlagts fram förslag tiU ytterUgare ändringar i byggnadslagstiftningen. Dessaändringar innebär bl. a. att all bebyggelse och således även glesbebyggelseskall föregås av planmässiga överväganden, som i fråga om glesbebyggelse fårske i samband med prövning av ansökan om byggnadslov. Motsvarande övervägandenmåste göras redan av fastighetsbildningsmyndigheten i samband medfastighetsbildning för bebyggelse. Förevarande paragraf bör sålunda ändras föratt överensstämmelse med byggnadslagstiftningen skall uppnås. För prövningen ifastighetsbildningsärenden bör gälla samma riktlinjer som angetts i nyssnämndaproposition för prövningen i byggnadslovsärenden. Utövervad som föranleds av förslagen i sistnämnda proposition saknas det enligt minmening anledning att nu frångå den bedömning som gjordes vid tillkomsten av FBLbeträffande lämpligheten och behovet av ett genereUt förbud mot fastighetsbildningsom skulle föranleda en från allmän synpunkt olämplig markanvändning. Jagföreslår därför att 3 kap. 3 § ändras så att den kommer att innehållaföreskrifter om att fastighetsbildning skall föregås av planmässigaöverväganden dels i samtliga fall då fastighetsbildningen avserbebyggelseändamål och dels, oavsett ändamålet med fastighetsbildningen, närdenna sker inom område där tätbebyggelse enligt definitionen i 6 §byggnadslagen föreUgger. För tydlighets skull har paragrafen delats upp i tvåpunkter, varvid bestämmelsen om fastighetsbildning för bebyggelse placerats iden första punkten, medan övriga fall behandlas i andra punkten. Vidtillämpning av andra punkten märks att, om det kan väntas att flera fastigheteravsedda för bebyggelse skall bildas inom visst område, tätbebyggelse undantagslöstföreligger enligt 6 § byggnadslagen. Iparagrafen föreskrivs vissa begränsningar i möjligheterna att genomfastighetsreglering ändra eller upphäva servitut. EiUigt andra punkten i dessnu gällande lydelse får bl. a. servitut som tUlkommit enligt lagstiftningen omenskilda vägar eller enligt LGA ändras eUer upphävas genom fastighetsregleringendast under vissa närmare angivna föratsättnUigar. Hänvisningen i andrapunkten till LGA bör vid anläggningslagens ikraftträdande uppenbarligenersättas med en hänvisning tiU den senare lagen. För att servitut somtillkommit enligt LGA alltjämt skaU omfattas av bestämmelsen bör dockhänvisnmgen också avse motsvarande äldre bestämmelser. Eftersom däremot EVLinte skaU upphöra att gäUa vid anläggningslagens ikraftträdande, börhänvisningen tUl lagstiftningen om enskilda vägar stå kvar. Iparagrafen anges vilka anläggningsarbeten och liknande åtgärder som skallutföras under fastighetsregleringsförrättning och behandlas somregleringsangelägenheter. Om hinder föreligger mot att utföra ett företag somgemensamt arbete enligt FBL, får fastighetsbildningsmyndigheten enligt tredjestycket i stället förordna om prövning enligt VL, EVL eUer LGA. Efteranläggningslagens ikraftträdande bör hänvisning ske tiU denna lag och inte tUlEVL och LGA. Paragrafeninnehåller f. n. en bestämmelse om skyldighet för fastighetsbildningsmyndighetenatt ta initiativ till lösning av frågan om det framtida imderhållet avanläggning som utförts som gemensamt arbete enligt FBL. Denna fråga skallprövas enligt föreskrifterna i spedaUag-stiftnmgen, dvs. VL, EVL eller LGA. Idessa lagar finns fr. o. m. bestämmelser varigenom fastighetsbildningsmyndighetentillerkänns rätt att ta initiativ tUl sådan prövning av underhåUsfrågorna somavses i de olika förfaltnmgama (se prop. 1971: 151). Frågan om fördelning avkostnadema för utförande av gemensamt arbete skall avgöras vid fastighetsregleringsförrättningenenligt de allmänna normer rörande fördelning av kostnader förfastighetsreglering som finns i 5 kap. 13 § FBL. Som huvudregel gäUer attkostnaderna skall betalas av sakägama efter vad som är skäligt med hänsynfrämst tUl den nytta varje sakägare har av regleringen. Kostnad för särskild åtgärdfår dock fördelas för sig, om det är lämpUgt. Hade åtgärden kunnat utförasutan samband med regleringen och skuUe annan gmnd för fördelningen då ha gällt,får i stället den granden tUlämpas. Detta innebär att exempelvis reglema i EVLom fördelning av kostnader för byggande av väg får tillämpas, när vägbyggnadutförts som gemensamt arbete vid fastighetsregleringsförrättning. Eftersomanläggningsförrättning enUgt förslaget till anläggningslag skall handläggas avfastighetsbildningsmyndigheten, som ju också har att handläggafastighetsregleringsförrättning, framstår det som onödigt omständligt ochtillkrånglat att kräva särskild förrättning för avgörande av fråga om fördelningav driftskostnader för anläggning som utförts såsom gemensamt arbete vidfastighetsreglering. Ett enklare och billigare förfarande erhålls, omfastighetsbUdningsmyndigheten får möjlighet att avgöra också sådan fråga vidfastighetsregleringsförrättningen. Detta förfaringssätt bör dock inte varaobligatoriskt. I sådana fall då frågan om fördelning av driftskostnader intelämpligen bör avgöras vid fastig-hetsregleringsförrättaingen börfastighetsbUdningsmyndigheten alltjämt kunna förordna att frågan skall tas uppvid särskild förrättning. Denna möjlighet kan användas exempelvis närdriftskostnadsfrågan är särskUt svårbedömd eller tidskrävande. Föratt anläggningslagens regler om fördelning av driftskostnader skaU blitUlämpliga i fråga om anläggning vilken utförts som gemensamt arbete enligt FBLfordras en särskUd bestämmelse därom. Vidare måste frågorna om den framtidaförvaltningen av sådan anläggning och om verkan av ändrade förhållandenregleras. Sistnämnda syfte synes bli tiUgodosett genom en bestämmelse iförevarande paragraf om att anläggning av ifrågavarande slag skaU ansesinrättad enligt anläggningslagen. Detta innebär att även servitut avseende rätttill utrymme för anläggningen skall bedömas enligt sistnämnda lag. EnsärskUd fråga är om dike skall omfattas av de nu skisserade bestämmelsernaeller om en särreglering beträffande diken behövs. Departementsförslaget tUlanläggningslag avser ju inte dikning utan för sådant företag skall 7 kap. VLalltjämt gäUa. Om inget undantag beträffande dikning görs från de bestämmelserjag förordat, kommer dock anläggningslagens bestämmelser om fördelning avdriftskostaader och verkan av ändrade förhållanden samt bestämmelsema i lagenom förvaltning av samfäUigheter att bli tillämpliga på sådant dike som utförtssom gemensamt arbete vid fastighetsreglering. Dedikningsföretag som kan vara aktuella att utföra som gemensamt arbete enligtFBL torde oftast vara av mindre omfattning. Skillnaden mellan anläggningslagensoch om fördelning av driftskostnader är inte så markanta, attdet i sådana fall kan anses möta betänkligheter mot att tiUämpa bestämmelsernai anläggningslagen. En fördel är också, om gemensam förvaltning kan komma tillstånd för alla samfäUigheter och anläggningar som tillkommit vid sammafastighetsreglering. Skulle fastighetsbildningsmyndigheten i det enskildafallet finna att driftskostnaderna för dike av någon anledning bör fördelasenUgt bestämmelserna i 7 kap. VL, torde det i allmänhet vara lämpligast attockså övriga frågor rörande dikningsföretaget prövas enligt VL, och attfastighetsbUdningsmyndigheten alltså meddelar förordnande enligt 9 kap. 31 1973.1 saml. 1§ tredje stycket FBL. kan förhållandena dock vara sådana att detframstår som angeläget att utföra dikningen som gemensamt arbete, medandriftskostnadsfrågan bör bedömas för sig. Möjlighet bör därför finnas attavskilja sistnämnda fråga för handläggning och prövning enligt VL. Sker ensådan uppdelning saknas det anledning att därefter behandla dike enligt andrabestämmelser än VL:s. På grund av det anförda föreslår jag att för dike, somutförts som gemensamt arbete enligt FBL, skall gälla samma bestämmelser somgäller för andra i samma ordning utförda anläggningar utom i det fallet attfrågan om fördelning av driftskostnader handlagts enligt bestämmelsema i VL. Iparagrafen anges vilka frågor som fär prövas vid fastighetsbestämning ochunder vUka föratsättningar fastighetsbestämning skall äga rum. Enligt andrastycket första punkten i dess gällande lydelse får fastighetsbestämning skefristående, dvs. utan samband med fastighetsbildning, för prövning av bl. a.fråga om beståndet eller omfånget av servitut som tUlkommit enligtlagstiftningen om enskilda vägar eller enligt LGA. Paragrafenbor ändras på samma sätt som jag föreslagit i fråga om 7 kap. 9 §. XnFörslaget till lag om ändring i väglagen I60 § väglagen finns bestämmelser om rätt för väghållare i visst fall attpåkalla förrättnmg enligt EVL och att föra talan vid förrättningen. Som jaganfört i den allmänna motiveringen till förslaget till anläggningslag (avsnitt1.2.7) bör dessa bestämmelser behållas utan ändring i sak. Väghållarens ifrågavaranderättigheter avser sådan förrättaing som regleras i 2 och 4 kap. EVL.Hänvisningen i 60 § väglagen tUl EVL har därför ersatts med hänvisning tillanläggningslagen. VäghåUarens rätt att föra talan är inte begränsad till attgälla enbart förrättningshandläggningen utan innefattar också rätt attfullfölja talan i högre instans. Dei detta avsnitt behandlade lagförslagen har tUlkommit vid departementsbehandlingenoch saknar således motsvarigheter i promemorian. Bankaktiebolag, sparbank,postbanken samt centralkassa för jordbrukskredit och, efter medgivande avcentralkassa, ansluten jordbrakskassa får f. n. bevUja samfäUighet som avses iLGA kredit utan särskild säkerhet, om krediten inte överstiger belopp förvUket förmåns- rättåtnjuts på grund av LGAF och förmånsrätten får göras gällande på kreditgivarensföranstaltande (59 § första stycket lagen om bankrörelse, 28 § första stycketlagen om sparbanker, 9 § första stycket lagen om postbanken samt 36 § förstaoch andra styckena lagen om jordbrakskasserörelsen). Samma möjlighet harKonungariket stadshypotekskassa och med viss begränsningstadshypoteksförening (11 § samt 31 § första och andra styckena förordningen omKonungariket stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar). Medanledning av alt LGA och LGAF föreslås skola upphöra att gälla i och medanläggningslagens ikraftträdande måste ändringar ske i nyssnämndaförfattningsmm. Som jag anfört i den allmänna motiveringen till förslaget tillanläggningslag (avsnitt 1.2.9) bör ändringarna ske på sådant sätt attsamfällighetsförening hänförs till de subjekt som får beviljas kredit utan attsärskUd säkerhet ställs. Ändringmåste göras också i bankinstitutens kapitaltäckningsbestäm-melser, dvs. debestämmelser som anger det minsta egna kapital som ett bankinstitut måste hatill insätlamas skydd (57 § lagen om bankrörelse, 26 § lagen om sparbanker, 34§ lagen om jordbrukskasserörelsen och 7 § lagen om postbanken). Vid beräkningav kapitalkravet är placeringarna indelade i fyra riskgrupper med skUda krav påtäckning med eget kapital. Placeringarna i gruppen med den lägsta risken ärhelt fria från täckningskrav och i övrigt är täckningskravet 1, 4 resp. förde olika grupperna. Län till samfällighet enligt LGA, där förmånsrätt på grundav LGAF får göras gällande på bankinstitutets föranstaltande, förs till deplaceringar för vUka täckningskravet är . Enligt min mening bör sammatäckningskrav gälla i fråga om fordran för vUken samfällighetsförening svarar. Utövervad som anförts måste vissa ändringar ske i förordningen om KonungariketSveriges stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar. 30 § fjärdestycket innehåller en bestämmelse om att den som söker lån hosstadshypoteksförening och i vilkens fasta egendom eller tomträtt förmånsrättfår åtnjutas på grand av LGAF skall anses redan ha erhåUit lån mot bästainteckningssäkerhet till belopp motsvarande förmånsrätten. Denna bestämmelsebetingas av att stadshypoteksförening i princip inte får lämna lån annat änmot säkerhet av sådan inteckning i fast egendom eller tomträtt som ligger inomtre fjärdedelar av uppskattningsvärdet av den fasta egendomen eUer av byggnadsom hör tiU tomträtten.