prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Köplagens bestämmelser ger delvis uttryck åt allmännarättsgrundsatser men är också delvis att betrakta som handelsrättsliga regler.Behovet av differentiering mellan olika slag av köp tillgodoses i lagen utomgenom särskUda regler för handelsköp och civila köp främst genom att lagenhar dispositiv karaktär, dvs. genom att dess regler kan frångås genom avtalmellan säljare och köpare. Refererad rättspraxis avser tUl övervägande delhandelsrättsliga frågor. Endast få fall, vilka direkt rör för konsumenternaviktiga ämnen, har kommit till bedömning i högsta instans. Köplagens regler kanemellertid enligt utredningen i stort sett anses tillfredsställande även förkonsumentköp. Avvägningen mellan rättigheter och skyldigheter för köpare ochsäljare avser att ge vardera parten tUlräckliga befogenheter i händelse avkontraktsbrott från den andra partens sida. En konsument som köpare har enligtlagen goda rättigheter, om säljaren gör sig skyldig till kontraktsbrott.Orsakerna till att det nuvarande rättsläget likväl medför påtagliga olägenheterför konsumenten är främst att söka i andra förhållanden. De viktigastebristerna i konsumenternas rättsskydd på det köprättsliga området är enligtutredningen följande. Genomatt formulärrätten i stor utsträckning har trätt i stället för köplagens reglerhar balansen i fråga om parternas rättigheter och skyldigheter förskjutits.Säljarna tillgodoser genom standardavtal sina intressen. Särskilt skyddar desig mot påföljder av fel i godset med hjälp av garantiklausuler, som vid sidanav t. ex. ett åtagande att avhjälpa fel inskränker köparnas rättigheter enligtköplagen. Olägenheterna för köparna består emellertid inte bara i attklausulerna är förenade med vitt- Dettaavsnitt motsvarar 5.1, 5.2 och 5.3.1 i utredningens betänkande. I många fall är villkoren ofullständiga eller otydligtformulerade. Rättsläget blir härigenom lätt oklart, vilket i första hand länderköparen till nackdel. I det underläge han förhandlingsmäs-sigt befinner sig,kan han vara ur stånd att göra gällande rättigheter som inte framgår av villkoreller lag utan endast med svårighet kan härledas ur en mycket ofullständigrättspraxis och allmänna överväganden. Utredningenframhåller vidare att vissa för konsumentema viktiga frågor över huvud interegleras i köplagen. SärskUt gäUer detta köparens förhållande till tredje man.Köplagen rör uteslutande förhållandet mellan säljare och köpare.Karakteristiskt för nutida försäljningsverksamhet är bl. a. att utfästelser avandra än säljaren, t. ex. varans tillverkare, spelar en betydande roll.Köparen kommer vidare i rättsförhållande till tredje man när säljaren vidkreditköp anlitar en finansiär som i den ena eller andra formen övertar hansfordran mot köparen. Även i sådana fall kan för köparna betungande bestämmelservara införda i köpavtalen eller oklarhet om köparens rättigheter uppstå. Ocksåi ett annat avseende medför nuvarande rättsläge olägenheter för konsumenterna,påpekar utredningen. Köparen måste ofta förlita sig på uppgifter som hanerhåller från säljaren genom reklam, påskrifter på varuförpackningar osv.Upplysningarna härrör ofta från annan än säljaren, t. ex. varans tillverkare.Om uppgifterna är oriktiga och köparen vilseleds, är han uppenbarligen i behovav rättsligt skydd. Frågan är inte närmare reglerad i köplagen och rättslägetär i flera hänseenden oklart. Depåtalade bristerna motiverar enUgt utredningens mening att särskildköprättslig lagstiftning tillskapas till konsumenternas skydd. I fråga om lagstiftningensallmänna inriktning och karaktär framhåller utredningen att etttillfredsställande skydd för konsumenterna i berörda hänseenden inte kanuppnås genom ändring av nuvarande köplag. Den allmänna översyn av köplagen somankommer på utredningen bör visserligen bl. a. syfta till att göra lagensregler bättre lämpade för konsumentköp. Det ligger emellertid i sakens naturatt man inte kan låta köplagen, vilken även i fortsättningen skall reglera rentkommersiella köp och vilken också skall utöva inflytande på kontraktsrätten iallmänhet, helt präglas av konsumentskyddets krav. Men också andra och enligtutredningens mening avgörande skäl talar för att en revision av köplagen ärett otillräckligt medel för att tillgodose det lagstiftningsbehov, varom nu ärfråga. Utredningen betonar att olägenheterna av nuvarande rättsläge mindre berorpå att köplagens regler är olämpliga för konsumentköp än på att reglerna i storutsträckning sätts ur spel genom formulärrättsliga klausuler. Eftersomköplagens bestämmelser är dispositiva, kan en översyn av dessa inte antasmedföra någon avgörande ändring i rådande tiUstånd. En förstärkning av konsumentskyddettorde i stället kräva att tvingande regler införs på området. Införandeav sådana regler i köplagen framstår emellertid som olämpligt redan av denanledningen att man härigenom skulle nödgas bryta lagens ram i fråga om bådeämneskrets och systematik. Utredningen avser här särskilt spörsmålen omköparens förhållande till tredje man, vUka inte regleras i köplagen. Frånlagteknisk synpunkt skulle det även vara tUl nackdel att i samma lag behövasärskUja dels handelsköp och civila köp, dels som en undertyp av de senare konsumentköp. Utredningen förordar därför att behövliga regler tillkonsumentemas skydd tas hl i en fristående lag. Den sålunda föreslagnalösningen föregriper enligt utredningens mening inte i störande grad denöversyn av köplagen som utredningen har att företa. Arbetet på denna översynhar hunnit så långt, att utredningen anser sig kunna överblicka att det förslagsom nu läggs fram står i samklang med de ändringar i köplagen som senare skallföreslås. Enlösning med en från köplagen fristående lag är enligt utredningen även attföredra med tanke på det nordiska lagsamarbetet. Utredningen erinrar om attförutsättningama för ett sådant samarbete beträffande konsumentskyddslagstiftningeninte är alldeles desamma som i fråga om revisionen av köplagen, eftersomarbetet på konsumentskyddslagstiftning inte hunnit lika långt i de olikanordiska länderna. Utredningen uppehåller sigi detta sammanhang ytterligare vid frågan om en lag om konsumentköp bör hatvingande karaktär. Ett viktigt syfte med lagen bör vara att motverkaförekomsten av ensidigt utformade standardvillkor, genom vilka säljama tillnackdel för köparna begränsar sina skyldigheter enligt köplagens dispositivaregelsystem. Motsvarande gäller sådana formulärrättsliga klausuler varigenomannan än säljaren, t. ex. varans tillverkare, friskriver sig i olika hänseendenfrån ansvar för fullgörande av garantiåtaganden m. m. beträffande varan.Utredningen säger sig vara medveten om att de flesta säljare och tillverkaresträvar efter att behandla köparna på bästa sätt. Många konsumenter är självfalletockså i stånd att vid ingående av köpavtal ta tUl vara sina intressen och att om den köpta varan skuUe visa sig vara behäftad med fel skaffa sigrättelse, även om säljaren skulle vara obenägen att medverka härtUl. Isammanhanget erinras också om de förbättringar av konsumentemas situation somunder senare år kommit till stånd genom ökade insatser av samhälleliga ochenskilda organ. De nu berördaomständigheterna kan dock enligt utredningens mening inte åberopas somargument mot införande av tvingande regler tUl konsumenternas skydd.Nackdelarna av nuvarande rättsläge visar sig främst i sådana fall då en mindre vederhäftigsäljare söker undandra sig att uppfylla avtalet på det sätt som köparen bortkimna räkna med. I fall av detta slag är det uppenbarUgen av stor vikt attköparen för att hävda sina intressen kan stödja sig på tvingande rättsreglersom tydligt angerhans befogenheter mot säljaren. Behov av skydd föreligger också i fall då ensäljare, som eljest är noga med att iaktta en generös attityd tUl sina kunder,i en särskild situation vill falla tUlbaka på begränsningen i sina juridiskaskyldigheter. Åtskilliga konsumenter kan vidare på grund av okunnighet eller avoföretagsamhet eller annan anledning ha svårigheter att hävda sina rättighetermot yrkesmässiga säljare. Dessa kategorier av köpare bör naturligtvis kunnapåräkna lagstiftarens skydd mot att de missgynnas i jämförelse med köpare somär bättre lottade. Vid diskussionen av fråganom lämpligheten av tvingande regler på det köprättsliga området tar utredningenockså upp en ofta framförd synpunkt, nämligen att ett ökat ansvar för säljaremedför ökade kostnader och att dessa övervältras på köparna i form av höjdapriser på varorna. Argumentet kan dock enligt utredningens mening intetillmätas någon avgörande betydelse i förevarande sammanhang. En tvingandereglering beträffande konsumentköp bör främst avse att stärka köparensställning vid kontraktsbrott på säljarens sida. De befogenheter som enligtutredningens mening härvid bör tilläggas köparen innebär i huvudsak attköparen inte skall behöva bära den ekonomiska risken av att säljaren intefullgör sina förpliktelser. Utredningen finner det förvånande om ett sådanthandlande från säljarens sida skulle förekomma så ofta att den avseddaförbättringen av köparens ställning skulle medföra ökade kostnader försäljarna. Någon anledning att ta speciell hänsyn tUl ovederhäftiga ellerbedrägUga säljare finns givetvis inte. Om antalet oberättigade krav frånköparna ökar, kan det visserligen befaras att en icke önskvärd stegring avkostnaderna för säljama inträder. Risken synes dock inte vara så stor, att pågrand därav den lojale köparen inte bör tUl-erkännas tUlfredsstäUanderättigheter visavi säljama. I den mån ett skärpt juridiskt ansvar för säljamafaktiskt medför ökade priser något som inte kan antas utan vidare utgöremeUertid detta inte något bärande skäl mot att ålägga ett sådant ansvar.Följden blir nämligen att köparna får gemensamt bära kostnaden för fel i varane. d., medan eljest det jämförelsevis ringa antal köpare som råkar få enfelaktig vara etc. får vidkännas hela förlusten härav. Ävenandra förhållanden än de som har diskuterats nu talar enligt utredningensmening för att en särskUd lag om konsumentköp bör ha tvingande karaktär. Devägar som f. n. står till buds för att komma tUl rätta med de förut påtaladeolägenheterna av nuvarande rättsläge kan inte anses tiUräckliga, Utredningenåsyftar här främst möjligheten att enligt avtalsviUkorslagen ingripa motkontraktsvillkor, som på ett ensidigt sätt gynnar yrkesmässiga säljare, ochallmän domstols rätt att med stöd av 8 § skuldebrevslagen eller motsvarandebestämmelser åsidosätta eller jämka betungande avtalsvillkor. Ett förbud enligtavtalsvUlkorsla-gen tar sikte på en typiserad bedömning av om ett visstavtalsvillkor kan anses vara otUlbörligt mot konsumentema sedda som ettkollektiv. derprövningen till att ett villkor stämplas som otillbörligt mot konsumentema,får detta inte någon omedelbar effekt beträffande giltigheten av redan ingångnaköpavtal. Det syftar i stället till att för framtiden hindra att villkoretkommer till användning. En prövning av tUlbörlig-hetsfrågan enligtavtalsvillkorslagen kan således inte ersätta en tvingande köprättsliglagstiftning som i vissa bestämda och grundläggande hänseenden anger samhälletssyn på var gränsen bör gå för avtalsfriheten på området. En lag av detta slagger också parterna bättre möjlighet att på anpassa sitt handlandeefter de värderingar som uppbär lagen. Denna kan vidare ge viss ledning förbedömningen av tillbör-lighetsfrågan enligt avtalsvillkorslagen. Genom enkombination av de två metoderna uppnås i själva verket en betydligt mereffektiv och flexibel lösning än med endera metoden ensam. Några konsekventaprinciper rörande konsumentemas ställning på det köprättsliga området tordeinte heller kunna utbildas domstolsvägen med stöd av 8 § skuldebrevslageneller en generalklausul i eventuell ny lagstiftning under annan förutsättningän att tämligen många tvister kommer under domstols prövning. Detta synesvarken vara sannolikt eller ens önskvärt. Metoden får i stället ses som ettkomplement till en tvingande lag om konsumentköp. Enligt utredningens meningkan det således inte råda något tvivel om att en särskild lag om konsumentköpmed det innehåll som förut antytts bör ha tvingande karaktär. I fråga om detallmänna syftet med lagen tillägger utredningen att lagen så klart som möjligtbör ange de grundläggande befogenheter som köparen under alla förhållanden börha mot säljaren eller annan med vilken han träder i rättslig förbindelse pågmnd av köpet. Någon fullständig reglering bör dock inte eftersträvas. Inteheller finns skäl att låta reglerna bilda hinder mot att på konsumentköptillämpa vad som avtalats mellan parterna eller vad som eljest gällerbeträffande sådana köp, i den mån detta skulle leda till ett för köparenförmånligare resultat eller röra fråga som lämnas utanför den tvinganderegleringen. Denna bör med andra ord kunna sägas representera enminimistandard i fråga om köparens rättigheter. tvingande lag om konsumentköp bör naturligen kunna krävas att den utformasså, att den inte leder till onödiga tvister mellan köpare och säljare. Genomurvalet av ämnen bör enligt utredningens mening tiUses att konsumenterna fårjuridiskt skydd på de punkter där detta framstår som mest betydelsefullt fördem. Reglerna bör i första hand syfta tUl att stärka köparensförhandlingsposition visavi säljarsidan i fall då säljaren inte fullgjort sinaförpliktelser. Skyddet bör normalt fungera utan att köparen skall behöva påkalladomstols prövning av hans mel-lanhavande med säljaren. Skulle detta likväl blinödvändigt, bör lagen underlätta bedömningen av tvisten. Detta innebär givetvisinte att lagen skall ge stöd åt köpare som framställer oberättigade krav. formningbör hänsyn tas till behovet av att förekomma missbruk av de tvingande reglema.En viktig effekt av den tvingande lagen bör enligt utredningen bli attnuvarande formulärrättsUga villkor ses över och bringas i samklang med lagensändamål. En sådan översyn har f. ö. redan påbörjats i anslutning tillikraftträdandet av avtalsvillkorslagen. Utredningen anser sig kunna utgå frånatt näringslivet såväl dess organisationer som enskilda företagare kommeratt respektera det ytterligare krav på sanering av formulärrätten som en lagom konsumentköp ställer. De fadl då köpeviUkor enUgt den tvingande lagen blirogUtiga med därav följande konsekvenser kan med hänsyn härtiU antas bli sällsynta. Ianslutning till diskussionen om lagstiftningens tvingande karaktär berörutredningen också ett från säljar- och tillverkarhåll tidigare uttalat önskemålom precisering av gränsen för avtalsfriheten på området (se bl. a. prop. 1971:15 s. 36, 42 och 70). Detta gäller särskilt möjligheten till ingripande mototUlbörliga avtalsvillkor enligt avtalsvillkorslagen. Den lag som utredningenföreslår tillgodoser i viss utsträckning detta önskemål. Lagen bygger påuppfattningen att vissa befogenheter är så viktiga för köparen att de inte fårberövas honom genom avtal. Villkor som strider mot lagen blir med hänsynhärtill att anse som otillbörliga. Lagen kan naturligen tjäna till vägledningockså beträffande en del situationer som formellt inte täcks av den.Utredningen syftar här på exempelvis sådant avtal om köparens ställning vidförsenad leverans som inte träffas av de tvingande reglerna. Eftersom denföreslagna lagen inte är avsedd att innehålla någon fullständig reglering avparternas rättigheter och skyldigheter vid konsumentköp och då vissa frågorsom i och för sig kan få aktualitet vid tillämpningen av de regler som föreslåslämnats utanför den tvingande regleringen, får i sådana fall bedömningen av omett avtalsvillkor är otillbörligt eller ej liksom ske med utgångspunktfrån de överväganden som ligger bakom avtalsvillkorslagen. Vidurvalet av ämnen för lagstiftningen bör enhgt utredningen två allmännasynpunkter vara vägledande: lagen bör å ena sidan ange de gmndläggandebefogenheter som skall tUlkomma köparen i förhållande till säljaren eller annanmed vilken han träder i rättslig förbindelse på grand av köpet, men den bör åandra sidan inte syfta till någon fullständig reglering av alla spörsmål somkan uppkomma vid konsumentköp. Vad gäller sistnämnda synpunkt understryks atten lag, som för konsumentköpens del skulle både täcka samma område somnuvarande köplag och innehålla de ytterligare regler som behövs, skulle blividlyftig och följaktligen kunna motverka sitt eget syfte. Utredningen harinte funnit belägg för att behovet av tvingande regler till konsumenternasförmån på köprättens område skulle vara väsentligt större än nu antagits. mening bör konsumentköplagen i första hand reg- lerafrågor om verkan av kontraktsbrott på säljarens sida, dvs. de spörsmål som iden allmänna köplagen behandlas i 2127 §§ (dröjsmål) och 4254 §§ (fel igodset). Regleringen bör främst precisera påföljderna av kontraktsbrott ellermed andra ord köparens befogenheter när en vara inte levererats i rätt tideller är behäftad med fel. Härvid bör också köparens ställning i förhållandetill varans tillverkare m. fl. Att konsumentköplagen i främstarummet bör ta upp dessa spörsmål beror naturligen på att de formulärrättsligaklausuler som från konsumentskyddssynpunkt framstår som mestotillfredsställande till alldeles övervägande del rör frågor av sådant slag.Vad särskilt angår frågan om köparens ställning vid fel i varan detojämförligt viktigaste spörsmålet bör erinras om den rikliga förekomsten avsådana klausuler i garantier och liknande utfästelser som inskränker köparensrätt att göra gällande påföljder vUka annars skulle stått honom till budsenligt köplagens dispositiva regelsystem. Även erfarenheterna från allmänna reklamationsnämndensverksamhet ger stöd för att konsumentköplagen i första hand bör innehållaregler i angivna ämnen. De klagomål som konsumenter anför hos nämnden rörtill allra största delen frågor om köparens möjlighet att få rättelse med anledningav fel i varan. En reglering av köparensbefogenheter vid dröjsmål på säljarens sida och vid fel i varan har naturligennära samband med frågan om vilka krav som i materiellt hänseende skall ställaspå säljarens prestation. Särskilt intresse har enUgt utredningen frågan omkonsumentköplagen vid sidan av regler om köparens befogenheter vid fel i varanockså bör närmare precisera vilka krav köparen äger göra gällande i fråga omden sålda varans kvalitet och användbarhet eller med andra ord vad som skallräknas som "fel" i en vara. Utredningen har här intagit denprincipiella ståndpunkten att konsumentköplagen inte bör söka lösa denna frågagenom regler med generell räckvidd och avfattning. Utredningen förordaremellertid att tvingande bestämmelser i ämnet införs i vissa bestämda och förkonsumenterna särskilt viktiga avseenden (4.2.3 och 4.2.4). Utöverde nu berörda frågorna bör konsumentköplagen också i ett betydelsefullthänseende reglera de särskilda problem som uppkommer vid kreditköp. Utredningensyftar här på köparens behov av skydd mot förlust av sin rätt att framställainvändningar på grund av köpet, t. ex. om fel i varan, mot den som förvärvatsäljarens fordran på köpeskillingen eller eljest i sista hand finansieratköpet. Denna fråga har uppenbarligen mycket nära samband med spörsmålet omköparens rätt att framställa sådana invändningar i allmänhet. I övrigt falleremellertid frågor om konsumentkredit utanför utredningens uppdrag. Frågornaundersöks f .n. Utredningenanför att den även har övervägt införande av bestämmelser i en del andra ämnenrörande konsumentköp, t. ex. om köparens rätttill avbeställning av vara efter avtalets ingående och om verkan avforce-majeure-klausuler i köpekontrakt. I intetdera fallet torde emellertidenligt utredningens mening tvingande bestämmelser till konsumenternas skyddvara nödvändiga. Ämnena hör närmast till den grapp där man vid ändring av denallmänna köplagen också bör ta hänsyn till konsumentintresset. Det påpekasemellertid att de regler utredningen föreslår beträffande verkan av dröjsmål påsäljarens sida bl. a. begränsar räckvidden av force-majeure-klausuler i ettför konsumenter viktigt hänseende. Utredningendiskuterar också vissa frågor med anknytning till konsumentköp som rör frånkonsumentskyddssynpunkt i och för sig viktiga ämnen men som faller utanförutredningens uppdrag. Dit hör bl. a. vad som rör den allmänna avtalsrätten. Somexempel nämns frågan om att bereda köpare möjlighet att frånträda köp i störreutsträckning än som följer av hemförsäljningslagen. Utredningen framhåller attäven om ämnet berörs i den i köplagen ingående bestämmelsen om öppet köp (60§), är det väsentligen avtalsrättsligt och kan knappast behandlas utan att mangår in på reglerna om slutande av avtal i allmänhet. Till spörsmål med sådannära anknytning till konsumentköp får enligt utredningen också hänföras fråganom ökat skydd för konsument som ingår avtal om tjänst, t. ex. avtal omreparation av en bil, tvättning av ett klädesplagg o. d. Bortsett från attavtal av sådant slag faller utanför utredningens uppdrag, talar även praktiskaskäl mot att i konsumentköplagen införa regler om sådana avtal. De regler somutredningen föreslår hänför sig nämligen till köp av fysiska föremål och dekan inte utan vidare tUlämpas på avtal om tjänster. Om emellertid ett åtagandeatt avhjälpa fel i en vara gjorts av tillverkaren eller säljaren i samband medförsäljning av varan, kan det ofta uppfattas som en del av köpavtalet. Frågan omåtagandets rättsliga konsekvenser faller då under konsumentköplagen (4.2.5). Ensärskild fråga är om konsumentköplagen bör reglera spörsmålet om skyldighet försäljare, tillverkare eller annan att till köpare utge skadestånd med anledningav att en såld vara har skadebringande egenskaper eller med andra ord är såbeskaffad att den medför personskada eller skada på annan egendom än den såldavaran. Utredningen framhåller att detta ämne givetvis har stort intresse frånkonsumentsynpunkt. Det ligger på gränsen mellan köprätten och den allmännaskadeståndsrätten och det är redan därför något tvivelaktigt om det hör underutredningens uppdrag. Sakligt sett har ämnet nära samband med frågor omförsäkring av säljares eUer tillverkares skadeståndsansvar, vilka frågorskUjer sig från utrednuigens övriga arbete. Utredningen har med hänsyn till detanförda inte ansett sig böra i konsumentköplagen lägga fram förslag tillregler om ansvaret för skadebringande egenskaper hos såld vara. Detskyddsbehov som motiverar införandet av tvingande regler om köparensminimibefogenheter mot säljaren m. fl. gör sig enligt utredningens meningfrämst gällande i fall då konsument för enskilt brak köper vara avnäringsidkare. Lagens tillämpningsområde bör därför i princip begränsas tillfall av detta slag. För en sådan gränsdragning talar också vikten av att lagenpå denna punkt nära anknyter till de lagar som tillkommit i liknandesyfte, t. ex. avtalsvillkorslagen och hemförsäljningslagen. Det skuUe beredabåde osäkerhet och praktiska svårigheter, om författningar med så likartadeändamål gavs helt olika tillämpningsområden. Ett behov av skydd förköpare i de avseenden som konsumentköplagen avser att reglera kan i och försig också framträda i andra fall än när konsument köper vara för enskilt brak.Utredningen åsyftar här främst sådana situationer då yrkesutövare som driversin verksamhet i icke affärsmässiga former, t. ex. lantbrukare, fiskare,hantverkare, läkare och tandläkare, gör inköp i och för sin yrkesverksamhet.Det är emellertid ovisst vilket behov av skydd genom tvingande regler som kanfinnas beträffande köp av sådana yrkesutövare. Den möjlighet som kan föreliggaför yrkesutövare att genom organisation som han tillhör få råd ochrekommendationer för sina inköp bör bl. a. beaktas. Man kan inte heller bortsefrån att en utvidgning av konsumentköplagens tillämpningsområde till fall avnu berört slag skulle erbjuda avsevärda gränsdragningsproblem i förhållandetill köp av yrkesutövare i övrigt eller näringsidkare i allmänhet. Utredningenförordar därför inte någon sådan utvidgning av lagens giltighetsområde.