prop · FW0342 · 1973-12-31 00:00:00 — En betydelse av sådan anteckning har berörtsvid 32 § andra stycket. En annan måste bU att det förvärv som rättegången avserinte kan styrkas i registerärende. Anteckningen kan naturligtvis ej undgå attfå verkan på möjligheten till inteckning i skeppet eller bygget. Jag hartidigare berört detta (3.6.4.7). Ipunkt 3 regleras det fall att ägaren tUl skepp eller bygge försatts i konkurs.Den anteckningsskyldighet som avses med punkt 4 gäller inle bara det avkommittén föreslagna fallet att skepp eller bygge utmätts utan också att skeppeller bygge blivit föremål för kvarstad eller skingringsförbud. Betydelsenhärav har jag behandlat vid inteckningsförfarandet (3.6.4.7). Vidare har i dennapunkt med skepp och bygge jämställts vUlkorUg äganderätt tiU sådan egendom.När beslut om konkurs, kvarstad, skingringsförbud eller utmätning upphävtseller återgått, skall enligt punkten 5 anteckning göras om det. I punktema 6och 7 behandlas ett par specifikt sjörättsliga anteckningsgrunder, nämUgendels att skepp eller skeppsbygge skall avregistreras enligt 16 § men hindermöter enligt 17 § mot att det avförs ur registret, dels att beslut meddelatsenligt 36 § om avregistrering i anslutning till registrering i främmande stat. Defall då anteckningsskyldighet kan bli föreskriven i annan författning har intetagits med i uppräkningen säsom i kommitténs förslag utan behandlas i ett nyttandra stycke. Itredje stycket innehåller denna paragraf en bestämmelse ora att uppenbartbetydelselösa anteckningar skall avföras ur registren. Jag vUl fästauppmärksamheten vid att deparlementsförslaget inte, lika litet somkommittéförslaget, innehåller bestämmelser som ålägger domstol eller annanmyndighet att underrätta registermyndigheten om beslut eller förhållanden somskall antecknas i skepps- och skeppsbyggnadsregistren. Sådana får ges genomtiUämpningsföreskrifter eller i andra särskilda författningar. Dennaparagraf (38 § i kommittéförslaget) innehåUer föreskrifter om rättelse avfelaktiga införingar i skepps- och skeppsbyggnadsregistren. Paragrafen harförebild i 19: 17 och 18 JB. Medhänsyn till de viktiga rättsverkningar som är förenade med införingar iskepps- och skeppsbyggnadsregistren bör förutsättningarna för Prop.1973: 42 325 ochförfarandet vid rättelse av fel i sådan införing klart slås fast i lag. Jag hari likhet med kommittén funnit det naturligt att därvid ta JBs reglering tUlförebUd. Enligtförsta stycket skall registermyndigheten rätta införing, som befinns innehållauppenbar oriktighet tUl följd av skrivfel eller annat sådant förbiseende. Detär här fråga om sådana fall då införingen av misstag kommit att avvika från vadsom var den beslutandes vilja. Beror oriktigheten däremot på annat förhållande,t. ex. att inskrivet förvärv är behäftat med materiell brist eller att eninskrivningsrättslig föreskrift åsidosatts, kan man bara komma åt felet genombesvär över beslutet eller genom annan rättegång. Rättelse enligt dennaparagraf kan registermyndigheten vidta självmant eller efter påpekande av sökandeneller annan. Iförsta stycket ges vidare bestämmdser tUl skydd för aUmänna och enskildaintressen som kan beröras av rättelse. ges här ocksåbefogenhet att efter skälighetsprövning fastställa det inbördes företrädetmellan förvärv sora berörs av rättelse. Om berörd part är känd, skall tillfälleberedas honom att yttra sig. Den myndighet, som enligt 351 § sjölagsförslagetutsetts att företräda staten i frågor rörande ersättningsskyldighet för detallmänna, skall också beredas tillfälle att yttra sig, innan åtgärd vidtas förrättelse. Iandra stycket ges bestämmelser om förfarandet i samband med rättelse. Det ärnaturligt att beslut ora rättelse meddelas genom att föras in i skepps- ellerskeppsbyggnadsregistret. Från rättssäkerhetssynpunkt är det påkallat attskälen för sådant beslut alltid redovisas. Det skall ske genom att de antecknasi dagboken eller akten. Har den införing, som rättelsen gäUer, återgetts i beviseller handling, skall rättelsen också komma till uttryck däri.Registermyndigheten får därför fordra in sådan handling från den som inneharden och förfogar för detta ändamål över tvångsmedel i form av vite. Tredjestycket berättigar den myndighet som skall företräda staten att föra talan motbeslut i rättelseärende. Dennaparagraf (40 § i kommittéförslaget) innehåller i första stycket dengrundläggande definitionen av partrederiet i enlighet med vad jag har utvecklati den allmänna motiveringen (jfr avsnitt 3.5.1). Partrederietsändamål skall vara att driva sjöfart med eget fartyg. Fartyget måste ha eller,i fall av beställning, i beställarens hand få svensk nationalitet för attsvenska partrederiregler skall vara tillämpliga. Sjöfart i egentlig mening ärsamfärdsel till sjöss och omfattar alltså främst befordran av gods ochpersoner. Detta hindrar ej att även fiske 1973: 42 326 ochfångst, bogsering, bärgning och annan sådan verksamhet till sjöss som f. ö.vanligen innesluter något befordringsmöment räknas som sjöfart. All sådanverksamhet kan aUtså drivas i form av partrederi. Iandra stycket läggs den delade ansvarigheten fast såsom parttede-rietssärskilda kännetecken. Den inträder, som jag förat angivit, från det attpartrederiet anmälts till registermyndigheten enligt första stycket. Tredjestycket ger uttryck för att lagreglerna om partredarnas inbördes förhållandenär dispositiva och alltså kan ersättas av andra regler genom rederiavtaleteller annan intern överenskommelse. Idessa paragrafer (4143 §§ i kommittéförslaget) regleras frågor rörandehuvudredare i partrederi och hans behörighet. I 41§ första stycket slås fast, att huvudredare norraalt skall väljas i partrederioch att valet skall anmälas tUl registermyndigheten. De rättsligakonsekvenserna av underlåtenhet härvidlag begränsas till tredje mans rätt attvälja vem han vill av redarna att processuellt svara fer dera alla (jfr 42 §andra stycket). Tillhuvudredare i svenskt partrederi skall enligt 41 § andra stycket kunna utsesäven dansk, finsk eller norsk medborgare, som är bosatt i . Huvudredarenbehöver, som nämnts i det föregående (3.5.2), inte själv vara delägare ifartyget, I regel kommer huvudredaranmä-lan att fuUgöras genom anmälan tUlskepps- eller båtregistret. Ty så gott som alla partrederiägda fartyg kommeratt vara registrerade och uppgift om huvudredare hör till de data sora skallantecknas i dessa register. DärtiU kommer åtminstone teoretiskt denmöjligheten att partrederiet driver oregistrerat fartyg. I så fall blir detalltså fråga om särskild huvudredaranmälan. I 42§ första stycket regleras huvudredarens ställningsfullmakt och i andra stycketpåföljden för underlåtenhet att utse huvudredare. Förslagettar ej upp någon föreskrift om verkan av att redarna inskränkt huvudredarensställningsfuUmakt genom särskild föreskrift. En sådan finns i 11 § andrastycket SjöL men har numera ingen självständig funktion att fylla vid sidan av11 § lagen (1915: 218) om avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område. Idenna paragraf (44 § i kommittéförslaget) ges en ny föreskrift om huvudredarensskyldighet att hålla övriga redare underrättade om rederiverksamheten. Detskall ske på lämpUgt sätt, ett krav som bl a. får anses innebära att det skallske fortiöpande. Prop.1973: 42 327 Idenna paragraf (närmast 45 § första och andra styckena i kommittéförslaget)ges de regler om beslut i rederiangelägenheter vilka jag behandlat i avsnitt3.5.3 av den allmänna motiveringen, dock ej omrösl-ningsreglerna. Enligt första stycketfattas beslut i rederiangelägenheter vid allmänt sammanträde, tiU vilket redamakallats minst i förväg genom rekommenderat brev eller telegram ellertelexmeddelande under senast kända adresser. Enligt andra stycket är beslut vidallmänt sammanträde bindande för redare som uteblivit därifrån. Tredfe stycketmedger att allmänt sammanträde underlåts i fråga varom samtiiga redare är enseeller vars avgörande brådskar så att det inte kan anstå till dess allmäntsammanträde kan hållas. Det har ej motsvarighet i kommittéförslaget. Idenna paragraf (45 § tredje stycket i kommittéförslaget) föreskrivs, närprotokoll skall föras över vad som förekommer av vikt vid allmänt sammanträde ochatt redare som uteblivit från sammanträdet skall underrättas ora vad somdärvid beslutats. Sådan underrättelse skall ocksä ges redare utan varsmedverkan de övriga träffat brådskande beslut. Dennaparagraf (46 § och 54 § första stycket i kommittéförslaget) behandlaromröstning tUl beslut. Bestämmelsema har behandlats i den allmänna motiveringenunder 3.5.3. Paragrafen tar också upp föreskrift att beslut om rederietsupplösning kräver absolut majoritet. Den stämmer i sak såväl med gällande rättsom med vad kommittén föreslagit. Dennaparagraf (47 § i kommittéförslaget) behandlar huvudredarens skiljande från sittuppdrag. I första stycket slåsfast, att huvudredaren, som jag fömt berört, när som helst kan skiljas frånsitt uppdrag genom beslut av redama i föreskriven ordning eller, omstyrkeförhållandena ej ger medredarna denna möjlighet, genom domstolsbeslut.Jag hänvisar till avsnitt 3,5,2 i den allmänna motiveringen. I ett nytt andra styckehar genom departementsförslaget lagts till föreskrift att det skall anmälastill registermyndigheten om huvudredaren skiljts från befattningen. Det ärföljdriktigt med hänsyn tiU alt valet av honom skall anmälas dit och till dekonsekvenser det har alt parirederiet saknar huvudredare. Denna paragraf (48 § ikommittéförslaget) innehåller de bestämmelser om räkenskap och redovisning somjag behandlat i den allmänna 1973: 42 328 motiveringen(jfr under 3.5.5). Den innehåller också en ny, tämligen självklar regel om attredare har rätt att ta del av rederiets räkenskaper för att på så sätt kunnagranska redovisning. Dennaparagraf (närmast 49 § första stycket i kommittéförslaget) reglerar redamasskyldighet att bidra till rederiets verksamhet i förhållande till andel ochrätt för redare, som förskotterat annans bidrag, att av den andres utdelning taut ränta på fordran. Jag har behandlat detta under 3.5.4 i den allmännamotiveringen. Dennaparagraf (49 § andra stycket och 50 § i kommittéförslaget) reglerar fördelningav vinst och behandlingen av redovisat överskott så som jag angivit i denallmänna motiveringen under 3.5.5. Den berättigar ocksä den som förskotteratmedredares driftsbidrag att lyfta den senare tillkommande utdelning i avräkningpå sin fordran. Dennaparagraf (51 § i kommittéförslaget) reglerar den intema informationen rörandeandelsövergång eller redares nationalitetsförändring. Information i dessahänseenden fordras bl. a, för att lösningsrätt eller upplösnings- ellerutiösningsrätt skall kunna utövas. Naturligtvis kommer sådana förändringarrörande andelsinnehavet att återspeglas i skepps- eller båtregistret för fartygsom är införda där. Men för ansökan om inskrivning i skeppsregistret eUeranteckning i båtregistret måste gälla viss tidsfrist. Otvivelaktigt är det ettintemt redarintresse att få snabb information om förändringar av detta slag irederistrakturen. I överensstämmelse med kommittéförslaget krävs härofördröjlig underrättelse till huvudredaren och övriga redare. Vidandelsövergång skall både överlåtare och förvärvare svara för underrättelsen. Paragrafengäller även i det fall att andel övergår till någon av medredarna. Dennaparagraf (52 § i kommittéförslaget) reglerar redares rätt att lösa tUl sigmedredares andel, om den gått över i annans hand. Jag har behandlat hithörandespörsmål i avsnitt 3.5.6 av den allmänna motiveringen. Dennaparagraf (53 § d kommittéförslaget) reglerar de problem som hänger samman meden redares utträde ur rederiet och ny redares inträde. Jag har berört dessa iden allmänna motiveringen under 3.5.1. 1973: 42 329 Kommittéförslagetinnebär, att redare som lämnar rederiet ej blir fri från ansvarighet gentemotmedredarna för de förbindelser som åvilade rederiet då redaren frånhände sigsin andel. Det norska lagförslaget föreskriver detsamma. Avfattningenavviker från nuvarande regel (21 § andra stycket första punkten SjöL), som gårut på att utträdande redare inte fär till sitt fredande från ansvarighet iförhållande tUl medredarna åberopa sitt utträde förrän dessa underrättats omövergången och det visats att andels-förvärvaren godkänt övergången. Trots sinallmänna formulering torde emellertid denna regel syfta endast på sådanaförpliktelser som uppkommit efter andelsövergången. Att en redare inte kan ensidigtoch endast genom att överlåta sin andel till tredje man befria sig från ansvarighetför förbindelser, som uppkommit före övergången, torde ha ansetts såsjälvklart att det inte behövt sägas ut i lagtexten. Den nu föreslagnaformuleringen innebär endast ett förtydligande. Departementsförslagetkompletterar kommittéförslaget med en uttrycklig regel om att utträdanderedaren ej blir fri från intemt rederiansvar med avseende på förpliktelser somuppkommit för redarna efter andelsövergången, förrän hanunderrättat de föratvarande medredarna om denna eller inskrivning sökts förandelsförvärvet. Bestämmelsen i 21 § andra stycket första punkten SjöL ersättsalltså med två regler, som tillsammans fär väsentligen samma innebörd som dennuvarande. Att inskrivningsansökan i fråga om andelsförvärvet tillläggs sammaverkan som om den utträdande redarens föratvarande medredare blivitunderrättade om anddsövergängen skall ses mot bakgrund av denpublicitetsverkan som skeppsregistret får enligt departementsförslaget (jfr 23§ och avsnitt 3.4.8.4). Inskrivningsansökningen skall på motsvarande sättutesluta att tredje man förbUr okunnig om andelsövergången och den däravföljande förändringen i redarkretsen. Först med tredje mans kännedom omandelsövergången upphör nämligen anddsöverlåtarens ansvarighet utåt. Att hanförblir ansvarig visserligen ej med den överlåtna andelen men säsom förut medsina övriga tUlgångar för tidigare förbindelser är en annan sak. Det sammanhänger,som jag förat berört, med att partrederiet saknar rättsförmåga. Dennaparagraf (54 § andra och tredje styckena i kommittéförslaget) reglerarupplösnmgrätten, som jag behandlat utförligt i den allmänna motiveringen under3.5.7. Dennaparagraf (55 § i kommittéförslaget) reglerar rätten att lösa ut medredare sombegärt rederiets upplösning enligt 54 § första stycket 1973: 42 330 ellerföranlett upplösningsgrand enligt 54 § andra stycket. Den ändringen har gjortsi departementsförslaget att lösens storlek och prövning av tvist därom heltskall följa de regler som gäller för lösningsrätt enligt 52 §. Dennaparagraf (56 § i kommittéförslaget) reglerar fartygets försäljning som enföljd av rederiets upplösning. Jag har behandlat spörsmålet i den allmänna motiveringenunder 3.5.7. Kommittéförslagetföreskriver, att försäljningsorten skaU bestämmas av god man, sora utsetts avdomstol enligt lagen (1904: 48 s. 1) om samäganderätt, ifall redarna ej enatsi frågan. Föratsättndngen är att fartyget befdnner sig utomlands.Departementsförslaget gör ingen skUlnad mellan det fall att fartyget ärutomlands och det fall att det befinner sig i . I båda fall skall alltsåtvist om försäljningsorten avgöras av god man utsedd enligtsamäganderättslagen. Vad beträffar försäljningssättet föreskriverkommittéförslaget offentlig auktion enligt samäganderättslagen, ifall redarnaej enas om annat. Departementsförslaget innebär också, att försäljningen skalläga ram på offentlig auktion, ifall redarna inte kan enas om annatförsäljningssätt. Det innefattar i förhållande tUl kommittéförslaget ettförtydligande av innebörd att samäganderättslagen fömtsätts kunna fåraotsvarande tUlämpning endast på försäljning i medan utomlands fårföljas där gällande regler om offentlig auktion. Bestämmelsema omförsäljningsort och försäljningssätt tas i departementsförslaget upp i ett nyttandra stycke. Enligt18 § samäganderättslagen utses god man av domstolen i den ort där godset är.Skulle fartyget vara utomlands, saknas alltså bestämmelse om vilken domstolsom skall utse god man att slita tvist om försäljningsort.Departementsförslaget går ut från att tingsrätten i fartygets hemort (jfr 7 §)i alla lägen kan vara lämpligt forum för dessa frågor. därom harlagils upp i ett nytt tredje stycke. Det är här fråga om allmän domstol utanbegränsning tUl sådan som är behörig att uppta sjörättsmål. Dennaparagraf (57 § d kommittéförslaget) svarar utan saklig ändring mot 24 § SjöL. I 69§ SjöL åläggs fartygsbefälhavare att underrätta kända inteckningshavare, ifallfartyget tas i mät eller beläggs med kvarstad utomlands. Bestämmelsen fick sinnuvarande lyddse i samband med 1967 års 1973: 42 331 sjölagsändringar.Den anknyter till särskilda föreskrifter om att bevis om inteckningsåtgärderbör fogas vid fartygs nationalitets- och registreringscertifikat.Inskrivningsdomarens bevis om inteckningsåtgärd skall överlämnas tillbefälhavaren. Denne skall så snart det kan ske förete beviset hos sjöfartsverketeller publicus eller svensk konsul för att fästas vid certifikatetunder ämbetssigill. Isamband med nyssnämnda sjölagsändringar uppdrogs åt kommittén att överväga ombefälhavare borde åläggas att också underrätta konsul vid långvarig kvarstadutomlands, med tanke särskilt på problem rörande besättningens underhåll m. m. Kommitténhar funnit det naturligt att frikoppla frågan om underrättelse tillinteckningshavare angående kvarstad och utmätning från dnnehållet dskeppshandlingarna. Med det system för inteckning som kommittén föreslår är detsjöfartsverket som får bäst möjlighet alt ombesörja dessa underrättelser. Medhänsyn även till det socialt betingade behovet att svensk konsul erhållermotsvarande underrättelse föreslår kommittén, att befälhavaren åläggsunderrätta både och närmaste svenske konsul om kvarstad på ellerutmätning av fartyget. Kommittén föreslår att vid underrättelsen om möjligtskall fogas utländsk myndighels bevis om åtgärden. Underrättelseplikt föreslåsäven gälla för den händelse kvarstaden eller utmätningen hävs. Underremissbehandlingen har kommittéförslaget rönt ringa uppmärksamhet i denna dd.Sjöfartsverket och har dock uttalat sig, bådapositivt. Verket har antagit, att förslaget naturligt följer av det nyainteckningssystemet, och har påpekat, att underrättelse till verket kan vara avintresse för sjöfartsinspektionens kontroll av fartyget fränsjösäkerhetssynpunkt. finner det naturligt att ansvaretgentemot inteckningshavarna övertas av en myndighet iland ochtillfredsställande att inteckningsbevis ej längre skall fästas vidnationalitets- och registreringscertifikat. Jagdelar uppfattningen att befälhavarens underrättelse om utomlands beslutadkvarstad pä eller utmätning av svenskt skepp inte lämpligen bör ställas direkttill inteckningsborgenärerna. Han kan f. ö. inte förutsättas ständigt haaktuella uppgifter om dem ens under nuvarande förhållanden. I stället börintresset av information till inteckningsborgenärerna tillgodoses genom attregistermyndigheten, sora förfogar över de säkraste uppgifterna ominteckningsborgenärer i skepp, förmedlar informationen. Hur detta skall gå tiUfår bestämmas genom tillämpningsföreskrift. Underrättelse tiU konsul som jagi likhet med kommittén finner motiverad behövs vare sig det är fråga omstort eller litet fartyg. Någon begränsning till skepp föreslås alltså inte iden delen. 113§ tredje stycket SjöL hänvisar tUl 277 § samma lag beträffande verkan av attinlastat gods som redaren enlig första stycket ej är skyldig att lämna utförrän mottagaren betalt viss fordran säljs exekutivt. Mot nuvarande 277 §svarar 253 § departementsförslaget. Bestämmelserna där innehåller emellertid,tUl skillnad från 277 §, ingen uttrycklig erinran om borgenärens rätt att videxekutiv försäljning få utdelning ur köpeskillingen för godset. Detta följerlikväl av exekutionsrättsliga regler. Hänvisningen i förevarande paragraf harföljaktligen fått utgå i departementsförslaget. Dettakapitel har i överensstämmelse med vad kommittén föreslagit förskjutits från254263 §§ SjöL till 233243 §§. Därvid har i 233 § utan ändring i sak upptagitsbestämmelsema i 8 § SjöL om redarens ansvarighet för bl. a. befälhavarens ochbesättningens fel eller försummelse i tjänsten. Det norska förslaget tUlfogarhär en uttrycklig erinran om redarens ansvarighet för bogserares fel ellerförsummelse men det svenska kommittéförslaget innehåller ingen motsvarandeändring. Det gör inte heller den danska propositionen. Departementsförslagetutgår liksom kommittéförslaget från att det ej är påkallat att låsarättstillämpningen genom en uttrycklig reglering svarande mot den norska. Attfrågan hålls öppen medger att motsvarande ståndpunkt väljs i den män det ärmotiverat. antar jag, att så i regel är fallet. Isamband med förskjutningen av kapitiet har i 234, 240 och 243 §§ tagits uppbestämmelserna i nuvarande 254, 260 och 263 §§ SjöL utan ändring medan 237,238, 241 och 242 §§ återger innehåUet i nuvarande 257, 258, 261 och 262 §§ SjöLutan andra ändringar än som föranleds av att vissa hänvisningar nu skall avseparagrafer, som omnumreras enligt förslaget och av alt avfattningen av 241 §första stycket behöver jämkas för att stämma med motsvarande föreskrift i 244 §tredje stycket sjölagsförslagel. De nya 235 och 236 §§ återger innehåUet i 255och 256 §§ med viss omdisponering och med sådan ändring, som föranleds av attbestämmelserna om den s. k. Poincaréfrancen en konstruerad myntenhet förberäkning av ansvarighetsbegränsning förts över till 15 kap. SjöL. Denenda paragraf som underkastats ändring i sak är 259 § SjöL, vilken utgör 239 §i förslaget. Paragrafen hänvisar dispasch rörande begränsningsbelopp i frågaom fartyg utan hemort i tUl dispaschö- 1973: 42 333 Den reglerar också förfarandet vid dispasch rörandebegränsningsbelopp enligt detta kapitel. Dispaschören i har nyligenbegärt och bevUjats avsked från utgången av . Det finns numeraknappast underlag för mer än en verksam dispaschör i . Enligt vad jaginhämtat av chefen för kommer han ej att föreslåatt efterträdare utses till dispaschören i efter dennes avgång.Departementsförslaget utgår från att endast en verksam dispaschör kommer altfinnas i när lagförslaget träder i kraft och någon kompetensfördelningblir därför inte behöv- Sedanbestämmelserna om dispasch för bestämning av redares begränsningsbelopp enldgt10 kap. SjöL översågs i samband med sjölagsändringar, harbestämmelsema om generaldispasch m. m. i 7 kap. SjöL revdderats genom 1967 årssjölagsändringär. De ägnar sdg nu för motsvarande tdllämpning på dispaschenligt 10 kap. Departementsförslaget innefattar, Idksom kommittéförslaget,ändring i paragrafen i detta syfte. Fråganom mer än en dispaschör bör finnas i landet kan naturligtvis tas upppå nytt om det skulle visa sig motiverat. Dennaparagraf (244 § i kommittéförslaget) behandlar, dels de fordringar som gerupphov till sjöpanträtt i fartyg, dels den krets av gälde-närer som genom sådanfordran kan ådra fartyget sjöpanlrätt. Deparlementsförslaget innefattar vissaredaktionella jämkningar i kommittéförslaget. Desjöpantberättigade fordringarna är liksom i konventionen upptagna under femskilda punkter. De anges i paragrafens första stycke. En för dem gemensara, ikonventionstexten underförstådd fömtsättning är att de hänför sig till fartygeti fräga. Denna förutsättning kommer till direkt uttryck i förslaget. Den harbetydelse bl. a. för tolkningen av punktema 2 och 5. Departementsförslaget tarej upp någon uttrycklig erinran att sjöpanträtt i fartyg gäller i fartygetstillbehör. Det är självklart, att tUlbehör som avses i 34 §§ delar fartygetsrättsliga öde. Underpunkt 1 tar förslaget upp lön och annan gottgörelse som tUlkommerombordanställd på grand av dennes tjänst på fartyget. Detta ansluter nära tillgällande rätt (jfr 267 § 2 SjöL). En principiellt betydelsefull nyhet ligger,som berörts tidigare (jfr avsnitt 3.6.1.3), däri att den ombordanställde intebehöver stå i anställningsförhållande till redaren. Lönekrav från t. ex. köks-och serveringspersonal som är anställd hos en självständig restauratör ombordpå passagerarfartyg blir alltså förenade med sjöpanträtt trots att redaren ejär arbetsgivare. 1973: 42 334