prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Länsstyrelseni , lantmätareföreningen och skogsindustriernas samarbetsutskottanser att behovet av en garantifond är begränsat tiU sådana anläggningar somnu faller under LGA. samt och jordägande socknemän anföratt behov av uttaxering av bidrag från delägarna i deras samfäUigheter aldrighar förelegat och inte heller kommer att föreligga . De skuUe därförinte få någon nytta av en garantifond men enligt förslaget ändå åläggas attutge avgifter till en sådan. Socknemännen föreslår att det i allt fall öpp- nasmöjlighet för att lämna dispens från avgiftsskyldigheten.Kammarkollegiet ifrågasätter lämpligheten av att samfäUighetsför-eningsanslutnmg tiU garantifonden blir obligatorisk. Anslutningen synes i StäUetböra bygga på dispositionsfrihet för föreningen. Kollegiet utgår nämligen frånatt den omständigheten att LGAF i stor utsträckning Stannat på papperet kantUl en stor del bero på att det i anlägg-ningssammanhang vid sidan avkonventionella säkerheter i form av inteckningsgaranti och borgen inteföreUgger något större behov av ytterligare lagbestämmelser. I mångaföreningar torde det knappast bli aktueUt att utnyttja garantin. Uppfattningenatt anslutning tiU fonden bör vara frivUlig delas av vägutredning.Enligt utredningen torde dock förlustriskerna därigenom öka i sådan omfattningatt det kan ifrågasättas om verksamheten är möjlig att bedriva utan tUlskottav allmänna medel. Lantmäteristyrelsenanför att utformningen av reglema beträffande ändamålet med och storleken av debidrag som samfällighetsförening skall lämna till fonden torde få storbetydelse för tiUämpningen. Från denna synpunkt finns det enligt styrelsen vissanledning till betänksamhet mot det förhåUandet att storleken avsamfälUghetsförenings avgifter till fonden kan komma att röna inverkan avförluster som fonden gör på andra samfällighetsföreningar, vUkas verksamhetdessutom kanske avser intressen som är helt främmande för den först åsyftadeföreningen. Styrelsen framhåUer betydelsen av att reglema om garantifonden fårett sådant innehåU att de inte motverkar bUdandet av samfällighetsföreningareUer åstadkommandet av behövlig anläggningssamverkan. Uttalanden av sammainnebörd görs av lantbruksstyrelsen, , iVästemorrlands län, vägutredning, kommunförbundet, lantbrukarnasriksförbund, stadshypotekskassan, bankföreningen och hemställer att dessa frågor bUr föremål för ytterligareöverväganden. Viktenav att storleken av avgiftema till fonden inte motverkar en övergång tillföreningsförvaltning understryks också av i län.Enligt bedömning synes det finnas motiv för en längre gåendeavgiftsdifferentiering och ett större hänsynstagande tillförvaltningsobjektets värde vid bestämmandet av avgiftemas storlek.Länsstyrelsen ifrågasätter vidare om inte aUmänintresset i fråga omsamverkansföretageri kan anses så beydande att garantifonden till någon del börfinansieras med allmänna medel. promemorian föreslagna ordningen för förlustutjämning är enligtbankföreningen inte ändamålsenlig. I stället föreslås att staten såvitt avserborgenärs rätt tUl betalnmg av samfällighetsförening skaU ha en obetingadskyldighet att ur fonden erlägga betalning för sådant i föreningensdebiteringslängd upptaget belopp som utestår oguldet ännu efterförfallodagen. Betalning skall ske direkt tiU 9 1973.1 saml. borgenär,som anmält anspråk tUl nänmden för handläggnmg av garantiärendena. Föreliggersamtidigt anspråk från flera borgenärer som tUlsammans överstiger enligtdebUeringslängd förfallet belopp, bör betalning från fonden kunna ske iproportion tiU borgenärernas fordringar. Borgenär som inte får full betalningskall kunna påfordra och genomdriva extra utdebitering från föreningensmedlemmar. För utbetalda belopp från fonden bör staten ha regressrätt motföreningen i samma utsträckning som den enligt promemorieförslaget skall ägavägra utbetalning från fonden. Med den av bankföreningen föreslagna ordningenbör samfällighetsförening kunna godkännas som sådant subjekt tUl vUket kreditkan lämnas utan särskUd säkerhet. Statskontoretpåpekar att någon begränsning av möjligheten för fonden att ersätta föreningför uteblivet bidrag från föreningsmedlem inte synes ha föratsätts. Fondenskulle således år kunna få svara för medlemmens bidrag. Fondensregressrätt mot medlemmen torde vara imaginär. Sveahovrätt och grustäktskommittén anför att konsekvenserna av medlemsunderlåtenhet att erlägga den särskilda avgiften för lånegaranti inte harbelysts i promemorian. Hovrättenöver och samt grustäktskommittén riktar kritik mot förslaget attsamfällighetsförening alltid skall bära en viss "självrisk". I mindreföreningar torde flertalet debiterade avgifter inte uppgå till det föreslagnasjälvriskbeloppet av . Sådana föreningar har bara belastningen att betalaavgifter tUl fonden men kan aldrig påräkna något utbje härav. Hovrättenpåpekar vidare att det vid varje debitermgstillfälle kan vara flerabetalningsskyldiga som inte kan betala, varför föreningen totalt skulle lidaen förlust som betydligt överstiger . även om varje enskild debiteringinte går upp tUl detta belopp. Sett ur föreningens synpunkt torde det varaangeläget att garantin kunde verka i sådana fall. Statskontoretanför att förvaltningen av fonden bör kunna anförtros statskontorets fondbyråsom redan förvaltar andra fonder av liknande slag. Erforderlig sakkunskap tordefinnas tUlgänglig på fondbyrån, och den lokala bevakningen kan ordnas genomsamarbete mellan fondbyrån och vederbörande länsstyrelse. Det kan alltså enligtstatskontoret ifrågasättas om ett nytt organ skall behöva tillskapas förändamålet. 1.1.10Verkan av ändrade förhållanden Promemorieförslaget.Den aktivitet och rörlighet som allmänt utmärker dagens samhälle har enUgtpromemorian i allt högre grad framhävt behovet av ett ändamålsenligt och smidigtsystem för att anpassa en gemensam anläggning efter olika ändrade förhållandensom kan inträffa sedan beslut om anläggningens inrättande meddelats. kensindelning i fastigheter och dess användning är inte i samma utsträckning somtidigare konstanta faktorer. Från såväl allmän som enskild synpunkt synes detangeläget att anpassningen i görligaste mån sker utan en ny tids- ochkostnadskrävande förrättning. Omprövning avlagakraftägande beslut om delaktighet i vägföretag, som handlagts enligt 2 kap.EVL, kan i princip endast ske vid ny förrättning (65 §). För omprövningenkrävs att det inträtt "ändrade förhåUanden, som på frågan i synnerlig måninverka". Detta innebär till en början en viss begränsning av möjlighetenatt över huvud taget få till stånd en minskning eller ökning av de till envägsamfällighet hörande fastigheternas antal eller en omfördelning avväghållningsskyldigheten. Av större praktisk betydelse är emellertid attfrågan måste prövas vid en förrättning till vUken en av särskiltförordnad förrättningsman skall utfärda kungörelse och kalla samtliga kändasakägare. Vad som sagts om EVL:sordning för anpassning av vägsamfällighet tiU ändrade förhåUanden är emeUertidinte uttömmande. I 67 § EVL finns nämligen vissa generella bestämmelser om hurrättigheter och skyldigheter enligt 614 §§ EVL påverkas av att fastighet ingåri sammanläggning eller delas. Som huvudregel gäller att den av sådanfastighetsbildningsåtgärd berörda fastighetens rättigheter eUer skyldighetertUls vidare skaU hänföras tUl den eller de nybUdade fastigheterna. FördelningsfaUen anges vidare att den ursprungliga fastighetens väghållningsskyldighetskall fördelas meUan de nybUdade fastighetema i förhållande tUl deras taxeringsvärden.Denna fördelningsnorm gäller såväl när väghåUningsarbetet redan från börjanutförts gemensamt för flera fastigheter som när den delade fastigheten svararför viss väg-lott. I sistnämnda fall skall nämligen väghåUningsarbetetbeträffande denna väglott i fortsättningen utföras gemensamt för de nybildadefastigheterna. Bestämmelserna i 67 § EVLär närmast avsedda som övergångsvis tUlämpliga schablonregler. De gällersålunda endast tUl dess annat blivit bestämt i laga ordning. Härmed avses intebara beslut vid ny väg-förrättning eller av domstol utan också särskiltfördehiingsbeslut vid den begränsade form av förrättning om vUket det finnsföreskrifter i paragrafens sista stycke. Vid sådan förrättning prövas endastfrågan om den inbördes fördelningen av delad fastighets skyldigheter meUan denybildade fastigheterna. Enda sakägare vid förrättningen är därför dessafastigheters ägare. saknas en motsvarighet tiU 67 § EVL. Huvudregeln i 39 § första stycket omprövning vid ny förrättaing överensstämmer däremot i stort sett med 65 § EVL.VilUcoret för ny förrättning är dock enligt 39 § LGA att det inträtt"ändrade förhållanden av beskaffenhet att i väsentlig mån inverka påfrågan". Avförarbetena till LGA framgår (prop. 1966: 128 s. 266) att fastighetsbildningskommitténövervägt en regel om verkan av att fastighetsindelningen ändrats. Innebördenav regeln skulle vara att de rättigheter och skyldigheter inomgemensamhetsföretaget som varit knutna till den av fastighetsbildningsåtgärdenberörda fastigheten skuUe hänföras till den eller de fastigheter till vilkaden förstnämnda fastighetens mark övergått. Enligt kommitténs mening skulleemellertid en sådan föreskrift knappast motsvara de krav man kunde ställa iförevarande sammanhang. En reglering i ämnet borde sålunda åstadkomma ennågorlunda varaktig lösning av de aktuella frågorna så att nya förrättningarkunde undvaras i en inte alltför obetydUg utsträckning. Hithörande frågorborde enligt kommitténs uppfattning i stället lösas antingen inom ramen för nylagstiftning om fastighetsbildning eller annars i större sammanhang,omfattande alla de fall där fastighetsbUdningsåtgärd kunde påverka tillfastighet knutna rättigheter. I promemorian understryksatt det i fortsättningen liksom måste finnas möjlighet att få tUlstånd en omprövning av beslut som fattats vid inrättandet av engemensamhetsanläggning. Det synes naturligt att omprövningen som regel sker isamma ordning som den ursprungUga prövningen, dvs. I likhetmed vad som skett i 65 § EVL och 39 § LGA bör i den nya lagen som föratsättningför omprövning anges att det inträtt väsentligt ändrade förhåUanden sedanbeslutet meddelades. Eftersom man strävar efterett system som medger att en gemensamhetsanläggning på ett smidigt sättanpassas tUl ändrade förhållanden, bör enligt promemorian kravet på ändradeförhållanden inte tolkas alltför restriktivt. Omprövning bör kunna ske även omsådana förhållanden inträtt beträffande en enstaka fastighet. Emellertid ärdet tydUgt att en ny förrättning som kommer tUl stånd på begäran av ägaren aven sådan fastighet och som genomförs med tUlämpning av de van-Uga reglerna ominrättande av gemensamhetsanläggning i vissa fall skulle kunna leda tUlstötande konsekvenser från enskild och allmän synpunkt. Exempelvis skulle enfastighets utträde ur ddägarkretsen kunna omintetgöra anläggningens lönsamhet.Trots att anläggningen fortfarande kanske hade väsentiig betydelse såväl frånövriga delägares som från det allmännas synpunkt, skulle det måhända bliomöjligt att driva den i fortsättningen. Anslutning av en ny fastighet till enbefintlig anläggning skulle i sin tur kunna medföra att anläggningen måstebyggas ut och därigenom få en försämrad lönsamhet. I 39 § andra stycket LGAhar tagits in en bestämmelse som har till syfte att hindra delägare igemensamhetsanläggning att helt eller delvis dra sig undan sina förpliktelser.I bestämmelsen föreskrivs att vid prövning av fråga om fastighets fortsattaanslutning till anläggningen eller om minskning av fastighets andelstal hänsyninte skall tas till sådan ändringav fastighetens bebyggelse eller användning som kan antas ha skett i syfte attfå utträde eUer nedsättning av fastighetens bidragsskyldighet. Enligt ettuttalande i motiven (prop. 1966:128 s. 266) har bestämmelsen tiUkommit medtanke på "de verkUgt Ulojala fallen". Den nu redovisadebestämmelsen är, framhålls det i promemorian, inte helt tUlfredsstäUande. Deninnebär enligt sin ordalydelse att en delägare som vidtagit viss åtgärd föratt få utträde eller nedsättning kan vara förhindrad att få bifall till sinbegäran härom, även om nägon som helst olägenhet för övriga delägare eller fördet allmänna inte uppkommer. Om något sådant syfte inte kan påvisas tillåterbestämmelsen å andra sidan utträde trots att anläggningens fortsatta driftkanske helt omöjliggörs. En bestämmelse i ämnet torde i stället böra direkt tasikte på att hindra att omprövningen leder till konsekvenser som inte kan ansesgodtagbara. Den synes lämpligen kunna formuleras som ett förbud att vid dennya förrättningen besluta sådan ändring angående kretsen av fastigheter somdeltar i gemensamhetsanläggning eller fastighets andelstal att avsevärdolägenhet uppkommer från allmän eller enskild synpunkt. FörrättningsförfarandetenUgt den nya lagen erbjuder goda möjligheter att genomföra en förrättning förprövning av ändrade förhållanden på ett jämförelsevis enkelt sätt. I vissafall framstår emellertid en ny förrättning trots detta som en onödigtbetungande åtgärd. Det är därför angeläget att undersöka om man inte föråtminstone vissa fall av ändrade förhållanden kan nå en anpassning på ettsmidigare sätt. Intresset knyts då i första hand till den anpassning somaktualiseras av en ändrad fastighetsindelning. Det institut i FBL som därvidbör ägnas särskUd uppmärksamhet är fastighetsregleringen. Genom fastighetsregleringkan betydande markområden, i vissa fall t. o. m. fastighets hela ägovidd,överföras till en eller flera andra fastigheter. Marköverföring kan väntas bliav betydelse för inrättade gemensamhetsanläggningar främst i följande tvåfall: 1. som ingår i gemensamhets-anläggnmgs båtnadsområde överförs frånfastighet som deltar i anläggningen till annan sådan fastighet. Ibåtnadsområdet ingående mark överförs från deltagande tUl utomståendefastighet. I fall 1 torde i allmänhet endast uppkomma fråga om vissomfördelning av berörda fastigheters delaktighetstal. I fall 2 skaparmarköverföringen däremot större problem eftersom den kan innebära att nyfastighet får ett behov av att utnyttja gemensamhetsanläggningen.Samtidigt kan anläggningen ha förlorat sin betydelse för en ansluten fastighet. Fråganhuruvida marköverföringen skall föranleda omprövning av anläggningsförrättningutgör främst ett internt problem för de av åtgärden direkt berördafastigheternas ägare. Fastighetsregleringen som sådan påverkar ju intesamfällighetens rätt att uttaxera medel i enlighet med tidigare faststäUdaandelstal. Det torde därför i allmänhet knap- pastfinnas något intresse för annan delägare att ta initiativ till en omfördelningav andelstalen. Mot denna bakgrund skulle, heter det i promemorian, en tänkbarlösning vara att man efter förebild från 67 § fjärde stycket EVL införbestämmelser om en särskild form av förrättning med enbart berördafastigheters ägare som sakägare. En sådan lösning är emellertid inte idealisk.En betydligt smidigare ordning kan nås, om fastighetsbUdningsmyndigheten fårbefogenhet att i samband med fastighetsregleringen meddela ett provisorisktbeslut angående fördelningen av fastigheternas skyldigheter gentemotsamfälligheten. Det torde fmnas goda föratsättningar för att en sådanfördelning blir mer rättvis än den som i allmänhet kan uppnås med en schablonmetod,t. ex. fördelning efter taxeringsvärden (jfr 67 § EVL). Detta bör bli falletäven om det förutsätts att fastighetsbildningsmyndigheten inte skall varatvungen att grunda sitt beslut på en uttömmande utredning om samtiiga deförhållanden som kan påverka fördelningsberäkningen. Genom attfastighetsbildningsmyndighetens beslut får provisorisk karaktär kan varjesakägare som är missnöjd med beslutet när som helst ansöka om ny förrättningenligt huvudregeln. Vid prövningen av frågan huravida förutsättningarna försådan ny förrättning är uppfyUda bör det interimistiska beslutet givetvis intetillmätas någon betydelse. Enlösning efter nu angivna riktlinjer synes inte bara vara ändamålsenUg förhuvuddelen av fastighetsregleringsfallen utan bör med fördel kunna tUlämpasockså på delningsfallen. Ett interimistiskt beslut avfastighetsbildningsmyndigheten ersätter i dessa fall sådanfördelnings-förrättning som avses i 67 § fjärde stycket EVL. F.n. gäUer enligt 67 § första stycket EVL att, om väghållningsskyl-dig fastighetingår i sammanläggning, väghållningsskyldigheten efter åtgärden skall hänförastUl den nybildade fastigheten. En motsvarighet tiU denna bestämmelse bör enligtpromemorian tas upp i den nya lagen. På sätt tidigare angetts kanmarköverföring ibland leda tUl samma praktiska resultat som en sammanläggning,nämUgen när fastighets hela ägovidd överförs till en enda fastighet. Det tordeinte finnas skäl alt i förevarande sammanhang göra någon skUlnad mellan verkanav sådan ensidig marköverföring och sammanläggning. Fastighetsbildningsmyndighetsbefogenhet att meddela interimistiskt fördelningsbeslut i samband medfastighetsreglering bör vid sådant förhällande inte avse fall när allfastighets enskilda mark överförs till en annan fastighet. Beslutom fördelning av andelstalet mellan fastigheter som nybildats vid delning ellermellan fastigheter som berörs av marköverföring bör gälla endast framtidaskyldigheter. Det torde i allmänhet vara lämpligt att anknyta beslutetsrättsverkningar till tUlträdesdagen, eller om tillträde redan skett, till dendag beslutet meddelas. Enpåtaglig praktisk fördel med det sålunda förordade systemet är att fördelningenav ifrågavarande skyldigheter med anledning av fastig- hetsbUdningkan samordnas med fördelningen av motsvarande rättigheter (jfr 2 kap. 5 §, 10kap. 4 § och 11 kap. 5 § FBL). Vid fastighetsreglering kan en samordningdessutom ske med den ekonomiska uppgörelsen. Vad härefter angår fall dåändrade förhållanden uppkommer genom fastighetsbildningsåtgärd som inte berören till anläggningen redan ansluten fastighet erinras i promemorian om att detkommer att bli möjligt att samordna ny förrättning enligt den nya lagen medfastighets-bUdnmgsförrättning (jfr avsnitt 1.1.8). Detta kan bli aktueUt närfastighetsbildningsåtgärden medför att nybildad eller ändrad fastighet får ettdirekt behov av anslutning till anläggningen. I vissa fall kan ett sådant behovvara så angeläget att anslutningen är en föratsättning förfastig-hetsbUdningsåtgärden. Möjligheten att samordna en ny anläggningsförrättningmed en pågående fastighetsbUdningsförrättning är givetvis ägnad att underlättaanpassningen till de ändrade förhållandena. Det kan emeUertid inte bestridasatt det ibland måste anses onödigt omständligt att över huvud taget anordna enny förrättning. Detta kan vara fallet när fråga uppkommer om att nyanslutafastighet tUl en anläggning med stor ddägarkrets. Besvär och kostnader isamband med en ny förrättnmg kan i sådant fall framstå som alltför betungandei förhåUande tUl den aktuella frågans vikt. SärskUt påtagligt blir detta närfastighetens anddstal kan väntas bli jämförelsevis obetydligt eller när det pågrund av planbestämmelser eller av andra skäl är alldeles uppenbart att anslutningskall medges. Behovav ett enklare förfarande för nyanslutning föreligger också när ettanslutningsbart objekt tillkommer på annat sätt än genom fastighetsbUdning,exempelvis i samband med upplåtelse av bostadsarrende. Medtanke på de nu nämnda fallen bör det finnas möjlighet att få tUl ståndnyanslutning på ett smidigare sätt än genom en ny förrättning. Det är då enligtpromemorian naturligt att tänka sig att delägarna i anläggningen får möjlighetatt träffa överenskommelse med ägaren av en utomstående fastighet om dennasanslutning till anläggningen. Det kan emellertid göras invändningar mot ensådan ordning av både principiella och praktiska skäl. Det är sålunda ettväsentiigt intresse från såväl allmän som enskUd synpunkt att samfällighetensomfattning liksom delägarnas yttre ansvar och inbördes skyldigheter är klartfixerade och offentligt redovisade. Andra betänkligheter som gör sig gällande iförevarande sammanhang hänger samman med behovet av skydd för borgenars- ochminoritetsintressen liksom för allmänna intressen. Motbakgrund av dessa synpunkter synes det uppenbart att en eventuell möjlighetatt ingå avtal beträffande förevarande frågor måste förenas med någon form avofficiell kontroll. En sådan ordning kan lättast åstadkommas genom attöverenskommelse angående fastighets anslutning tUl gemensamhetsanläggningalltid måste underställas fastig- Myndigheten bör kunna besluta att överenskommelsen skall tUlerkännassamma verkan som ett vid förrättning fattat beslut eller att anslutningsfråganskall prövas i normal ordning. Härvid bör gälla att ny förrättning skall kunnaundvaras endast när myndigheten finner det uppenbart att överenskommelsen intestrider mot lagens bestämmelser. Detnu föreslagna förenklade systemet för anpassning tUl ändrade förhållanden börkunna tUlämpas även i fall då den aktuella fastigheten redan är ansluten tillanläggningen. En höjning eller en sänkning av en delägares andelstal kansålunda under vissa förhållanden framstå som en rätt självklar åtgärd. Utträdeur en anläggningssamfällighet kan visserligen på sätt tidigare visats oftaaktualisera betydligt flera kontroversiella och mera svårbedömda frågor än somnormalt innefattas i ett ärende om nyanslutning eller ändring av fastighetsandelstal. bör emellertid förhållandena även i ett sådant fall kunnavara av så enkel beskaffenhet att det finns möjUgheter att avstå från en nyförrättning. Ettanpassningsproblem av speciell natur har, sägs det i promemorian,uppmärksammats under tiUämpningen av LGA. Det förekommer sålunda att engemensamhetsanläggning inrättas för en grapp av fastigheter vUka sedermeraskall upplåtas med tomträtt. Förrättningsutlåtandet kommer i dessa fall attange att fastighetema är anslutna tUl anläggningen. Det naturliga synesemellertid vara att, sedan tomträtten inskrivits, innehavaren av tomträtteninträder som delägare i anlägg-ningssamfälligheten i fastighetsägarens ställeoch att han i fortsättningen utövar de rättigheter och fullgör de skyldighetersom följer med del-ägarskapet. Rättsläget bör med andra ord gestalta sig påsamma sätt som om anläggningen inrättats efter tomträttsupplåtelsen. Dennaverkan av tomträttsupplåtelse i fastighet som deltar i gemensamhetsanläggningbör av praktiska skäl inträda automatiskt. En särbestämmelse härom bör tas uppi den nya lagen. EnligtEVL skall de fastigheter som ingick i vägsamfällighet när denna ådrog sig enskuld svara för betalningen av denna skuld i förhållande tUl då gällandeandelstal för den gren av samfällighetens verksamhet till vilken skuldenhänför sig (59 §). Betalningsskyldighet intill visst belopp av skuld kan ivissa fall åläggas fastighet som inträder i redan bestående vägsamfällighet (66§ andra stycket). Sammanläggs eller delas fastighet som enligt nu nämnda reglerär ansvarig för samfällighets gäld, övergår ansvaret på den eller de nybildadefastigheterna (68 §). För vägförenings förbindelser svarar de i föreningeningående fastigheterna efter de andelstal som gäller i fråga omväghållningsskyldigheten (90 §). LGAbygger i fråga om ansvaret för skulder i princip på samma system som gäUer förvägföreningar. Särbestämmelser gäller dock för detfaU då fastighet inträder i eller utträder ur samfällighet eller då fastighetsandelstal höjs eller sänks (41 och 42 §§). Nyansluten fastighets ägare liksomägare av fastighet med höjt andelstal svarar sålunda inte efter det nya ellerförhöjda andelstalet för högre belopp av skulderna än som motsvaras avanläggningens värde och samfällighetens tillgångar för den nyaförrättningen. På liknande sätt skaU utträdande fastighets ägare eller ägare avfastighet med sänkt andelstal fortfarande svara för samfällighets skulder iden mån dessa överstiger värdet av aiUäggningen och tUlgångarna liksom förbrist hos annan delägare beträffande betalning av skuld som uppkommit före dennya förrättningen.