prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — Med hänsyn härtill bör det beviljadetillståndets giltighet direkt göras beroende av alt den aktuella åtgärden harblivit utförd. Den som underlåter att inom skälig tid och på tillfredsställandesätt göra vapnet obrukbart kommer vid sådant förhållande alt inneha vapnet utantillstånd och kan lill följd härav drabbas av straffansvar enligt de regler somgäller för olaga vapeninnehav. Avpraktiska skäl torde det inte kunna komma ifråga att utfärda ett tillstånd somhar den innebörden att tiUståndshavaren i efterhand får möjlighet att välja omhan skall iaktta särskilda föreskrifter angående förvaringen av vapnet eUer omhan skall se lUl alt detta görs obrukbart. För den händelse sådana alternativalösningar framstår som lika godtagbara från säkerhetssynpunkt synes emellertidsökanden alltid böra ges möjlighet att i förväg uttala sig om vilkenderalösning han själv föredrar. Delfinns i delta sammanhang vidare anledning att la upp några frågor som gäller tUlämpningenav nuvarande regler om tillstånd att för samlarändamål inneha skjutvapen.Frågorna har aktualiserats genom att man i en promemoria, som upprättades inomdåvarande överståthållarämbetet, sökt dra upp vissa riktlinjer för tiUståndsgivningeni dessa faU. Ianslutning till vad som där anförts vUl jag för egen del uttala att jag finner detnaturligt att tillstånd för kulsprutepistoler och helautomatiska gevär i regelinte bör kunna meddelas för samlarändamål. Beträffande pistoler och andradylika fickvapen gäller redan nu enligt bestämmelser i 8 § 1 mom. VF alltillstånd får meddelas endast om det finns synnerliga skäl därtill. Denna regelgäller självfallet också när det är fråga om vapen som skall ingå i en vapensamling.Mot bakgrund av vad jag sagt föreslår jag att motsvarande föreskrifter iden nya VL får omfatta också kulsprutepistoler och liknande automatvapen. Denrestriktivitet som sålunda bör gälla vid tillståndsprövningen beträffandenämnda vapentyper i förening med tidigare förordade bestämmelser som innebärall polismyndigheten får befogenhet att i vissa fall utfärda närmareföreskrifter om förvaringen av vapen gör all del enligt min mening inte finnsnågon anledning att söka bestämma någon gräns för det högsta antal vapen avdessa slag som skall få ingå i en enskild samling. nämnda synpunkter angående behovet av restriktivitet vid tiUståndsgivningenså vitt gäller de från säkerhetsynpunkl särskilt känsliga vapentyperna tar iförsta hand sikte på sådana vapen som är användbara och till vilka ammunitionfinns tillgänglig på marknaden. I andra fall kan del sålunda finnas anledningtill en mera liberal praxis. TUlståndsmyndighetenbör vid sin behandling av en ansökan från en vapensamlare om tillstånd tillvisst innehav normall inte ge sig in på en prövning av vilket värde som delaktuella vapnet har från ren samlarsynpunkt. Del bör däremot inte finnas någothinder mot att tillståndsmyndigheten i tveksamma fall infordrar uppgifter ellerdokumentation från sökanden som styrker alt del verkligen är fråga om ett seriöstintresse och alt del aktuella vapnet har sin naturliga plats i denna samling. Gällandebestämmelser medger inte att någon enskUd person kan bygga upp en separatsamling av licensbdagd ammunition. För förvärv av licensbdagd ammunition krävssåledes att sökanden även har tillstånd att inneha ett sådant vapen för vilketammunitionen är avsedd. Behov av någon ändring på denna punkt torde inteföreligga. För de fall då någon önskar inneha ammunition till de vapen somingår i en vapensamling föreslås i departementspromemorian att samlaren börkunna medges rätt all inneha en patron, en hylsa och en projektil lill varjevapen. Föregen del finner jag alt det knappast böra möta något hinder mot att envapensamlare som har beaktansvärda skäl därför får möjlighet att inneha en patron,en hylsa och en projektil lill varje vapen som ingår i hans samling. Att det inågot enstaka faU kan visa sig bli svårt för sökanden att få köpa ammunition iså små mängder som det här kan bli fråga om är enligt min mening inte etttillräckligt skäl för all medge rätt till innehav av större mängder ammunitionän vad jag nu har sagt. Deav mig nu förordade tillämpningsreglerna är emellertid inte av sådan art att debör ha sin plats i den nya vapenlagen. Jag återkommer lill frågan när jaganmäler ärendet om tillämpningsföreskrifterna för Kungl. Ianledning av vad som framförts från samlarhåll om önskvärdheten av att hindraatt obehöriga kan få ta del av de uppgifter om vapeninnehav som förekommer ivapenregistren vill jag instämma i det i departementspromemorian redovisadeställningstagandet att nämnda skäl inte utgör tUlräcklig anledning att göranågot undanlag från offentlighetsprincipen såvitt avser de aktuella registren. 4.6Förvaring av vapen och ammunition IVF finns föreskrifter om skyldighet för den som för egen eller annans räkninginnehar eller förvarar skjulvapen eller ammunition alt ta sådan vård om dennaegendom att någon obehörig inte kommer åt den (12 § första stycket och 26 §första stycket). Förstnämnda föreskrift, som avser förvaringenav vapen, är tillämplig inte bara på enskilda och sammanslutningar utan också påvapenhandlare. Bestämmelserna angående sådan handlares skyldigheter medavseende på förvaringen av ammunition finns däremot inte i VF utan i explosivvaruförordningen.Underlåtenhet från sammanslutnings eller vapenhandlares sida att iaktta nu berördaföreskrifter i VF kan straffas med böter. VFinnehåUer vidare bestämmelser om att polismyndigheten i orten skall se till attvapen som handlande innehar förvaras på föreskrivet sätt. Eftersom VF inteinnehåller några särregler om vapenhandlares förvaring av vapen har innebördenav 'föreskrivet sätt' fått tolkas med ledning endast av den allmänna regeln i12 § första stycket. Detta förhållande har visat sig ge upphov till enbetydande osäkerhet i den praktiska rättstiUämpningen. Mot bakgrund härav har RPSfunnit det motiverat att utfärda provisoriska anvisningar beträffande förvaringsutrymmenm.m. för vapen och ammunition hos handdsidkare. Eftersom det inte finns någotuttryckligt stöd i VF för styrelsens rätt att meddela sådana anvisningar hardessa f.n. endast en rent rådgivande karaktär. Såväl sakliga som praktiska skältalar dock för att det på detta område finns behov av bindande anvisningar. I departementspromemorianföreslås därför att RPS får ett formellt bemyndigande alt utfärda sådana anvisningar. Nyss berörda allmännavårdnadsföreskrifter i VF gäller som nämnts också för sådana sammanslutningarsom kan få tillstånd att inneha vapen. Föreskrifterna avser både vapen ochammunition och kompletteras för sammanslutningarnas del med en särbestämmelseav innebörd att sådan egendom får förvaras i skyttepaviljong eller annanliknande lokal endast om lokalen är godkänd av polismyndigheten på orten. Merdetaljerade föreskrifter för sammanslutningars förvaring av vapen ochammunition återfinns 1961 av Kungl. Maj:t utfärdade föreskrifterna ochanvisningarna rörande tillämpningen av VF. I anslutning till behandladeförslag angående närmare anvisningar om vapenhandlares förvaring av vapenförordas i departementspromemorian att RPS skall få befogenhet att utfärdaföreskrifter även beträffande sammanslutningars förvaring av vapen ochammunition. Ilikhet med remissinstanserna delar jag den i promemorian redovisade uppfattningenatt RPS lämpligen bör ges befogenhet att utfärda förvaringsföreskrifter bådenär det gäller vapen som ingår i vapenhandlares lager och i fråga om vapen ochammunition som innehas av sammanslutningar. Ett sådant bemyndigande föreslåsbli infört i VL. De särskilda bestämmelserna om skytlepaviljong och liknandelokaler som finns intagna i VF (12 § andra stycket och 26 § andra stycket)kan då lämpligen tas in i dessa föreskrifter och behöver sålunda ifortsättningen inte vara kvar bland författningsbestämmelserna. Särskildaregler om samråd mellan RPS och andra centrala myndigheter föreutfärdandet av nu berörda föreskrifter torde inte behövas. Jag förutsätter dockall det kan finnas goda skäl för ett sådant samråd med bl.a. planverket ochkommerskollegium liksom för att ge berörda sammanslutningar tillfälle altanlägga synpunkter på utformningen av de delar av föreskrifterna som är avsärskilt intresse för deras medlemmar. Somjag har nämnt har del i departementspromemorian framlagts förslag omatt en vapenhandlare inte skall få påbörja sin rörelse förrän polismyndighetenhar godkänt de lokaler eller andra utrymmen som är avsedda för förvaringen avde vapen som skall ingå i rörelsen. Kontrollen skall i första hand gå ut pä attse till att lokalerna och där befintliga förvaringsutrymmen motsvarar kravenenligt de föreskrifter på detta område som RPS i enlighet med vad jag nytt sagtbör få i uppdrag att utfärda. Förslagethar inte mött någon kritik under remissbehandlingen. Den föreslagna kontrollenär enligt min mening lämplig och kan i många fall ulföras i samband med attlokalerna insynas enligt de bestämmelser härom som redan finns intagna i explosivvaruförodningen.Regler av nämnda innebörd bör emellertid inte ha sin plats i VL. Jagåterkommer därför till frågan i samband med alt jag anmäler ärendet omtillämpningsföreskrifter för Kungl. I departmenlspromemorianföreslås vidare, att reglerna i 12 och 26 §§ VF om den aUmännavårdnadsskyldighet som åligger var och en som innehar vapen och ammunitionskall ersättas med bestämmelser som direkt anger alt sådan egendom skallförvaras under lås eller på annat betryggande sätt. Moten bestämmelse av det innehållet har framför allt gjortinvändningar. Förbundet, som i första hand tänker på den enskildevapeninnehavarens situation, menar att ett sådant krav skulle vara alltförlångtgående. Jaghar viss förståelse för denna kritik. Det torde sålunda inte kunna bestridasatt ett krav på sådana skyddsanordningar som skuUe behövas för att effektivthindra en person som har brutit sig in exempelvis i en privat bostad där vapenförvaras från att komma åt vapnen kan medföra kostnader eller andra olägenheterför den enskilde som ofta inte skulle vara rimliga i förhållande tillomständigheterna. Vadnu sagts undanskymmer emellertid inte del förhällandet alt det framstår som ihög grad önskvärt all så många vapen som möjligt kommer alt förvaras under lås.Det måste sålunda förutsättas att förekomsten av ett lås som regel kommer attha en klart positiv effekt i förevarande sammanhang även om låset måhända intealltid kommer att vara av sådan beskaffenhet att det effektivt kan motståmålmedvetna och kraftfulla försök alt bryta det. Om vapnen är inlåsta innebär emeUertidforcerandet av låset alltid en viss tidsåtgång och ett besvär som detkan medföra buUer eUer på annat sätt få till följd att faran för upptäckt ökar.Dessa förhållanden kan medföra att gärningsmannen avstår från tillgreppet. man emellertid i detta sammanhang framför allt bör tahänsyn lill är att även del enklaste lås kan vara tillräckligt för att avhålladen som regelbundet eller tillfälligl vistas hos en vapeninnehavare från attulan dennes vetskap och lov låna vapen. Jag tänker här bl.a. på det ytterstangelägna i att hindra barn från all komma åt vapen. Del anförda ger enligt min mening vid handen att enförvaring under lås i regel är mycket lämplig och inte sällan direkt nödvändigför att hindra att ett vapen kan komma i händerna på någon obehörig. Syftet medpromemorieförslaget kan emellertid nås utan en generell regel om alt vapenalllid skall förvaras under lås. Jag har tidigare påtalat alt det i vissa fall,bl.a. när det är fråga om större vapeninnehav eller särskilt farliga vapen, t.ex.pistoler och kulsprutepistoler, kan vara motiverat att meddela särskildaföreskrifter om hur en enskild tiUslåndshavare skall förvara sina vapen. Med hänsynhärtill förordade jag redan i det sammanhanget att del i den nya lagen äveninförs regler som medger alt polismyndighet, i samband med tillslåndsgivningeller när del i övrigt finns särskild anledning därtill, kommer att kunnakomplettera nu aktuella allmänna bestämmelser om förvaringen av skjutvapen medsådana individuellt utformade föreskrifter. I övrigt bör krävas att i den måninte hela vapnet förvaras under lås, en för vapnets funktion vital del förvaraspå sådant sätt. Ifrågavarande bestämmelser bör vara tillämpliga så snartvapnet inte används eller eljest hålls under vederbörlig uppsikt.Bestämmelserna bör gälla såväl för enskilda som för sammanslutningar ochvapenhandlare. Det synes enligt milt förmenande inte heller kunna riktasnågra bärande invändningar mot en bestämmelse av innebörd att ammunition alltidskall förvaras under lås. Här förordade generella vårdnadsbestämmelser kommer även ifortsättningen att framstå som rätt allmänt hållna. Del torde därför ävenfinnas behov av vissa närmare råd och upplysningar lill vägledning för deenskilda vapeninnehavarna. Dessa kan sålunda tänkas behöva upplysning om vilkaolika alternativ del finns för alt hålla vapen och ammunition under lås, vadsom kan räknas som vital del av vapen m.m. Det synes i delta sammanhang ävenfinnas skäl framhålla exempelvis att del är direkt olämpligt att förvara vapeneller ammunition i sommar- och jaktstugor under tid då dessa inte är bebodda.Nu avsett informationsmaterial torde lämpligen kunna stäUas samman av RPS. De allmänna förvaringsbeslämmdserna bör, liksom f.n. ärfallet, vara straffsanktionerade såvitt de gäller vapen och ammunition sominnehas av sammanslutningar och vapen som innehas av vapenhandlare. Som jagnärmare kommer alt beröra längre fram (avsnitt 4.11) anser jag däremot alt detinte heller i fortsättningen finns tillräckliga skäl för en ordning som innebäralt en enskild vapeninnehavare som bryter mot nu avsedda bestämmelser alltidskall kunna drcibbas av ett straffansvar. Försumligheti samband med förvaringen av vapen torde i aUvarligare fall kunna föranledaansvar enligt . Därtill kommer att en överträdelse av de allmänna förvaringsbeslämmdsernaredan enligt gällande rätt kan medföra alt polismyndigheten återkallar inne-havsliUståndetför vapeninnehavaren. Hitintills torde emellertid detta ha skett i mycket ringaomfattning och endast då vapeninnehavaren har försummat sin vårdnadsplikt påett iögonfallande sätt. Den skärpning av deallmänna förvaringsbestämmdserna som jag har förordat i det föregående liksomden tidigare av mig föreslagna regeln om möjlighet för polismyndighet att ivissa fall ge särskild föreskrift om förvaring av vapen markerar ytterligarevilken stor vikt jag anser alt man i fortsättningen bör fästa vid de frågor somhänger samman med förvaringen av vapen och ammunition. Det bör kunna förväntasatt delta synsätt kommer att leda liU en i förhållande till hittillsvarandepraxis strängare bedömning av försumlighet från vapeninnehavarnas sida att ta erforderiigvård om sina vapen. Möjligheterna alt återkalla innehavstillslånd kan sålundaantas komma all utnyttjas i ökad omfattning. En sådan utveckling torde intebara vara sakligt motiverad i de enskilda fall det då är fräga om utan bör ävenha sitt givna värde genom att den kommer att påverka vapeninnehavarna tillstörre aktsamhet vid förvaringen av vapen. Jag vUl emellertid slutligen i dettasammanhang ansluta mig lill den i departementspromemorian uttaladeuppfattningen att vad som kanske framför allt behövs är en ökad upplysning omvilka risker som är förknippade med en förvaring som gör det möjligt för barneller obehöriga att komma ål skjutvapen och ammunition. 4.7Införsel till riket av vapen och ammunition Svenska jägareförbundetoch / Landsbygdens jägare har i en gemensam skrivelse lill Kungl.Maj :t hemställt om införandel av en ordning som innebär alt jaktvapen somskall saluföras på den svenska marknaden måste ha underkastats entypbesiktning. I skrivelsen konstateras att del har inträffat etlantal olyckor, där orsaken varit fel eller brist i vapnets konstruktion. En typbesiklningborde särskilt avse vapnets säkringsanordningar samt en kontroll av attmaterialet i pipa, låda och låsning är av sådan beskaffenhet att risk försprängning elimineras även vid relativt höga övertryck. Jaghar förestådse för de synpunkter och önskemål som förbunden här tagit upp.Hithörande problem kan emellertid inte få en lösning inom ramen för den nya VL.Frågan får därför tas upp i ett annat sammanhang. Skjutvapenoch ammunition får inte föras in i landet utan särskilt tillstånd. Undanlaghärifrån gäller bl.a. för svensk, dansk, finsk eller norsk medborgare som viUföra in sedvanliga jakt- och lävlingsskjutvapen med tillhörandeammunition från , eller för tillfällig användning här iriket och som kan styrka att han har rätt att inneha vapnet i något av nämndaländer. I sådant fall krävs endast alt vederbörande lämnar en skriftligdeklaration angående ifrågavarande egendom tUl tullmyndigheten påinförselorten. Införsel som bevUjals på denna grand medför rätt att licensfrittinneha vapnet och ammunition här i riket av högst . Utförsel av vapen ochammunition som införts med stöd av nu avsedda bestämmelser är också tillåtenutan särskilt tillstånd. harföreslagit all de möjligheter till licensfri in- och utförsel som sålunda nuföreligger i vissa fall för nordiska medborgare skall utvidgas tUl alt omfattaalla resande. Den aktuellasärregleringen med avseende på viss in- och utförsel av vapen och ammunitionhar för den internordiska samfärdselns del kunnat genomföras lack vare attvapenlagstiftningen inom de nordiska länderna är tämligen likformig. 1 mångaandra länder har emellertid frågorna om rätt att inneha vapen och ammunitionkommit att lösas med utgångspunkt i ett synsätt som är helt annorlunda än detsom ligger till grund för ifrågavarande nordiska lagstiftning. Det finnssålunda fortfarande gott om exempel på stater i vilka det inte finns någradirekta restriktioner med avseende på den enskUdes möjligheter att förvärvaskjulvapen av skilda slag. Med hänsyn härtill anser jag det f.n. inte varatillrådligt att efterge kravet på individuell prövning av utomnordiskamedborgares rätt att införa och inneha vapen och ammunition i riket. Jag ärdärför inte beredd alt nu föreslå någon ändring av gällande regler på dettaområde. Frågan kan självfalletkomma i ett annat läge om det skuUe visa sig att man kan nå framtill större internationell likformighet på detta område än som är falleteller komma överens om enkla och enhetliga regler för in- och utförsel av vapenoch ammunition för jakt och för övnings-och tävlingsskylte. Del kan i dettasammanhang bl.a. finnas skäl att nämna att för brotlslighetsfrågorpå sitt arbetsprogram bl.a. tagit upp just frågan om försäljning och innehav avskjutvapen. 4.8Handläggningen av vissa vapenärenden Förhandel med skjutvapen krävs som tidigare nämnts särskilt tillstånd. Om sådanttillstånd meddelas för bolag eller förening skall det finnas en föreståndareoch eventuell vikarie för honom. Har tUlståndshavare avlidit eller försalts ikonkurs, får rörelsen ändå fortsättas därefter under förutsättning attdet görs en särskild anmälan därom. Handelstillstånd kan återkallas. Frågor om tillstånd tUlhandel med vapen liksom om godkännande av föreståndare och dennes vikariehandläggs f.n. av i det län där Samma myndighet skall vidare ta emot anmälan om tillståndshavaresdödsfall eller konkurs samt pröva frågor om återkaUdse av meddelathandelstillstånd. Hos skall också föras ett register över ärendenom handel med vapen. 1 vissa fall handlägger dessutom ärenden omin- och utförsel av skjutvapen och ammunition. Mot beslut isamtliga dessa ärenden får talan föras endast såvitt gäUer tillstånd att idkahandel med skjutvapen eller återkallelse av sådant tiUstånd. Övrigamyndighetsfunktioner enligt VF åligger den lokala polismyndigheten. 1 likhetmed vad som gäller i fråga om länstyrelses beslut i vapenärenden kanverkställighet av polismyndighets beslut enligt VF ske utan hinderav anförda besvär. Statskontoret har i enutredningsrapport förordat att samtliga ärenden som det här är fråga om iförsta instans skall handläggas av den lokala polismyndigheten. Detta innebär bl.a.all den nuvarande registreringen av handdstUlstånd hos länsstyrelse kommer attupphöra. I rapporten föreslås vidare att talan mot polismyndighets beslut ivapenärenden liksom hittUls skall kunna föras hos länsstyrelse men att dennamyndighets beslut sedan inte skall kunna överklagas hos Kungl. Maj:t i andrafall än när beslutet gäller en fråga om handelstiUstånd. Det föreslås vidareatt omedelbar verkställighet av polismyndighets beslut i vapenärenden inteskall kunna äga rum ulan hinder av besvär annat än då särskilda skäl föreliggeroch förordnande därom meddelas. De remissinstanser, somhar yttrat sig i dessa frågor, har med ett undantag liUstyrkt förslagen istatskontorets utredningsrapport. Redannu gäller som regel att det är polismyndigheten som verkställer den utredningsom sedan läggs lill grund för beslut i de ärenden enligt VF somf.n. prövas av denna myndighet. Erfarenheten har därvid visat attlänstyrelsernas beslut praktiskt taget alllid slår i överensstämmelse med detyttrande i vilket polismyndighetens utredning har utmynnat. Risken för att endecentralisering av handläggningen av dessa ärenden skulle kunna leda lill enbristande enhetlighet i tillämpningen torde inte heller böra överdrivas.Därtill kommer all sökanden enligt förslaget alllid får möjlighet att besvärasig hos länsstyrelse över beslut som har gått honom emot. Mot denna bakgrundansluter jag mig lill uppfattningen att övervägande skäl talar för att samtligamyndighetsfunktioner med avseende på vapenärenden i fortsättningen börkoncentreras lill polismyndigheten. Densålunda förordade ordningen bör som framgår av statskontorets utredningsrapportäven leda till vissa ändringar i förhållande tUl gällande besvärsregler. F.n.skall samtliga beslut i vapenärenden som polismyndighet meddelat lända tillomedelbar efterrättelse utan hinder av anförda besvär. Med hänsyn lill denbetydelse som etl beslut om återkallelse av tillstånd alt idka handel med vapenkan ha synes det emellertid nu vara motiverat att sådant beslut avpolismyndighet blir verkslällbart först efter särskilt förordnande ibeslutet. Sådant förordnande bör få meddelas endast när det föreliggersärskilda skäl därtill. En bestämmelse av no nämnda innebörd bör tas in bland VL:sbesvärsregler. Idepartementspromemorian föreslås att såväl registren över beviljade tillståndtill vapeninnehav som de individuella liUslåndsbevisen, vapenlicenserna, ifortsättningen skaU tUlföras uppgifter om det aktuella skjutvapnets fabrikatoch tiUverkningsnummer. Dessa åtgärder anses framför allt komma att underlättaövervakningen av jakt- och vapenförfattningarnas efterlevnad. Den föreslagnaordningen kommer dessutom att kunna medföra betydande fördelar i samband med spaningoch utredning av vissa allmänna brottmål. Förslagets genomförande skulle vidarefå till följd all del blir möjligt att lägga upp vapenregister efter såvälvapennummer som fabrikat. Till slut torde nämnda åtgärder även ökaförutsättningarna för alt kunna få fram ett funktionsdugligt centraltvapenregister. Det övervägande flertalet av remissinstanserna har tUlstyrktifrågavarande förslag eller lämnat det utan erinran. För egen del vUl jag till en början konstalera att detgivelvis framstår som angeläget att ta tillvara alla möjligheter att förbättravapenkontrollen och göra polisens arbete på detta område mer effektivt. Det somär avgörande i detta sammanhang är därför om den föreslagna ordningen kanåstadkommas utan oproportionerligt stora arbetsinsatser. Insamlandet av de uppgifter som det här är fråga om kantänkas ske på olika sätt. I departementspromemorian föreslås alt licens skallutfärdas med en duplett eller, när del är fråga om överlåtelse eller upplåtelseav vapenhandlare, med två dupletter. Det skall sedan åligga vapenhandlare atti samband med överlåtelse eller upplåtelse av vapen förse vapenmottagarens tUlståndsbevisoch de två dupletterna med påskrift om vapnets fabrikat och tUlverkningsnummer.Därefter skall han återställa liUståndsbeviset tUl vapeninnehavaren.