prop · FW0323 · 1973-12-31 00:00:00 — Självfallet skaU emeUertid tUl-lämpningsområdetför regleringen bestänunas med hänsyn till behov av den som föreligger påskilda orter. Att detta på samma sätt som i fråga om hyresregleringen ledertill att straffbestämmelsernas tillämpning begränsas lokalt är enligt minmening helt naturligt. Vad jag har anfört i det föregående har tagit siktenärmast på bostadslägenheter. Det nuvarande uthymingsförbudet omfattar emellertidockså lägenheter för hotell- och penslonatrörelse. I promemorian föreslås intenågon begränsning av uthymingsförbudet till enbart bostadslägenheter. Inteheller enligt min mening bör sambandet mellan sådana lägenheter och lägenheterför hotell- eller pensionatsrörelse brytas. Jag vill emellertid framhålla attsambandet inte medför att, om Kungl. Maj:t bestämmer att bestämmelserna omuthyrningsförbudet skall tUlämpas i viss ort, förbudet nödvändigtvis måsteomfatta båda lägenhetskategorierna. Maj:t bör vara oförhindrad attbestämma att uthymingsförbudet skall i viss ort omfatta bara den ena lägenhetskategorien. Prop.1973: 23 151 I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring i jordabalken, 2. lag om arrendenämnder ochhyresnämnder, 3. lag med särskildahyresbestämmelser för vissa orter, 4. lag om ändring i lagen (1942;429) om hyresreglering m. m., 5. lag om ändring I lagen (1971:418) om dels fortsatt giltighet av lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.dels ändring i samma lag, 6. lag om ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande, 7. lag om ändring i lagen (1957:390) om fiskearrenden, 8. lag om ändring i lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet, 9. lag om ändring ibostadsrättslagen (1971: 479), Med hänsyn tUl att arrendenämnderna ochhyresnämnderna enligt departementsförslaget föreslås behålla sin nuvarandeställning som föi-valtningsmyndighet saknas anledning att, som föreslås ijustitiedepartementets promemoria Ds Ju 1972: 5, göra lagen (1955: 261) omavstängning av domare tillämplig på ledamot och lagfaren tjänsteman som ej ärledamot vid arrende- eller hyresnämnd. Departementsförslaget upptar såledesinte något förslag till ändring i nämnda lag. 15.1Förslaget tUl lag om ändring i jordabalken Arrendebestämmelserna i har på många punkterutformats med motsvarande hyresbestämmelser som förebild. Strävan har varit attså långt möjligt låta enhetliga regler gälla beträffande olika slagsnytt-janderätter. Jag har i det föregående angett i vilken utsträckning förslagentill ändringen i hyreslagstiftningen bör föranleda motsvarande ändringar iarrendelagstiftningen. I överensstämmelse härmed läggs i det följande framvissa förslag tUl ändringar i 8 och 9 kap. JB. Ändringarna stämmer överens medvad som föreslås beträffande motsvarande bestämmelser i 12 kap. I paragrafen ges närmare bestämmelser om huruppsägning av arrendeavtal skall göras. Huvudregeln är att uppsägningen skall vara 1973: 23 152 Lämnas skriftUgt erkännande av uppsägningen,får den dock vara muntlig. I fall som avses i 11 kap. 6 § JB, dvs. närjordägaren säger upp avtal om anläggningsarrende, är skriftiig formobligatorisk. Det hänger samman med att jordägaren i sin uppsägning skall lämnaarrendatorn underrättelse i vissa hänseenden. I avsnittet 13.2 i den allmännamotiveringen har föreslagits att anläggningsarrendator skall kunna medbibehållet besittningsskydd säga upp avtalet för ändring av villkoren. Iuppsägningen skall han enligt de föreslagna bestämmelsema i 11 kap. 6 a §första stycket uttryckligen begära förlängning av avtalet på ändrade villkor.Med hänsyn till de bevissvärigheter, som kan uppstå i efterhand i fråga ominnehållet i uppsägningen bör sådan uppsägning vara skriftlig. Vad som sagts nugäller också uppsägning som görs av jordbraks- eller bostadsarrendator förvUlkorsändring enligt 9 kap. 8 § respektive 10 kap. 5 § JB. I överensstämmelsehärmed har bestämmelserna i första stycket andra punkten i förevarande paragrafom obligatorisk skriftlig form utvidgats tUl att uniiatta ävcu lail sum harsagts . Det har däremot inte ansetts påkallat att göra någon ändring iparagrafens sjätte stycke. 31 och 33 §§ Jordbruksarrendator ochbostadsarrendator har i JB fått ett direkt besittningsskydd, som är uppbyggt päi princip samma sätt som bostadshyresgästs besittningsskydd (jfr 9 kap. 713§§ och 10 kap. 46 §§ JB). Arrendatorn har alltså i princip rätt att vidarrendetidens utgång få avtalet förlängt. Tvist om förlängning prövas i förstainstans av arrendenämnden. Bifalles ej arrendatorns talan om förlängning, fårskäligt uppskov med avträdet medges, om jordägaren eller arrendatorn begär det(9 kap. 13 § och 10 kap. 6 § JB). I 31 § anges i vilka faUarrendenämndens beslut får klandras och hur part som är missnöjd med beslutetskall förfara. Bestämmelserna i första stycket föreslås kompletterade på såsätt att däri anges att part som inte godtar arrendenämndens beslut i fråga omuppskov med avträde enligt 9 kap. 13 § eller 10 kap. 6 § JB får klandrabeslutet. Beträffande den närmare motiveringen får jag hänvisa till vad som anförsunder 12 kap. 70 § JB. 1 fråga om angetts nu bör talan mot hovrätts domemellertid inte få föras. Bestämmelsema i 33 § har utformats iöverensstämmelse härmed. Ändringarna i övrigt i 31 §föranleds av vad som föreslås beträffande tiden för av arrendenämndensbeslut. I denna del får jag i första hand hänvisa till vad som har anförts iavsnittet 13,9 i den allmänna motiveringen. I övrigt hänvisas till vad som anförs under 12 kap. 70 och72 §§ JB. Prop.1973: 23 153 I promemoriaDs Ju 1972: 5 läggs förslag fram till ändring i 12 och 13 §§ i detta kapitel.Ändringarna hänger samman med den ordning som föreslås i promemorian för attförmå hyresvärdarna och jordägarna att inte dröja med att lämnaavflyttningsmeddelande (jfr redogörelsen för promemorieförslaget i avsnittet5.2). Av skäl som redovisas i avsnittet 13.4 i den allmänna motiveringen har idepartementsförslaget valts en annan lösning av problemet vilken emellertidinte ansetts böra bli tillämplig i fråga om arrendeavtal. Departementsförslagetupptar därför inte något förslag till ändring i 13 §. I paragrafen ges bestämmelser omvillkoren för fortsatt arrende i samband med att avtal om jordbruksarrendeförlängs. Bestämmelserna äger enligt 10 kap. 6 § JB motsvarande tUlämpning vidbostadsarrende. Ändringarna i första stycket första punkten stämmer överensmed dem som föreslås beträffande 12 kap. 48 § första stycket första punkten JB.Vad som anförs under nämnda lagrum gäller i tillämpliga delar även här.Anledning har ej ansetts föreligga att disponera om bestämmelserna på sätt somföreslås beträffande motsvarigheten i 12 kap. Paragrafen innehåller bestämmelserom verkan i vissa hänseenden av att arrendatorns förlängningsyrkande bifalls avarrendenämnden eller domstol. Motsvarande bestämmelser vid hyra föresläs i 12kap. 51 § JB. Ändringarna i andra stycket i förevarande paragraf stämmeröverens med de ändringar som föreslås i nämnda lagrum. Vad som anförs underdetta äger motsvarande tiUämpning i fråga om denna paragraf. I övrigt får jaghänvisa till vad som har anförts i avsnittet 13.6 i den allmänna motiveringen. Den föreslagna ändringen är redaktionell. Paragrafen innehåller bestämmelserom det indirekta besittningsskyddet för anläggningsarrendator. I förstastycket, som inte föreslås ändrat, anges som en förutsättning för arrendatornsersättningsrätt att uppsägningen har gjorts av jordägaren. Idepartementsförslaget har till paragrafen fogats ett nytt andra stycke avinnehåll att bestämmelser- Prop.1973: 23 154 nai första stycket äger motsvarande tUlämpning, om uppsägningen har gjorts avarrendatorn och denne i uppsägningen har begärt förlängning av avtalet påändrade viUkor. Frågan har behandlats i avsnittet 13.2 i den allmännamotiveringen. Enligt 3 § i detta kapitel skall avtal om anläggningsarrendeanses förlängt, om uppsägning ej sker inom rätt tid. I motsats till vad somgäller om motsvarande regler beträffande jordbraksarrende med visst undantag och bostadsarrende är denna bestämmelse dock inte tvingande. Har jordägarenoch arrendatorn konmiit överens om att avtal om anläggningsarrende skallupphöra att gälla utan uppsägning, inträder inte någon ersättningsrätt förarrendatorn. Detta ligger i linje med att bestämmelserna om arrendatornsersättningsrätt också i sig själva är dispositiva, se 4 §. Som en förutsättningför att arrendatom skall kunna fä rätt till ersättning, sedan han själv sagtupp avtalet, uppställs därför i det föreslagna nya stycket att uppsägningen harskett i fall som avses i 3 § (jfr 9 kap. 8 § och 10 kap. 5 § JB). I dettaligger att uppsägningen skall ha gjorts till den dag då arrendetiden löper utoch med iakttagande av den uppsägningstid som gäller för avtalet på grund avlag eller överenskommelse. För att rätt till ersättning för arrendatorn skallföreligga krävs givetvis dessutom att avtalet inte Innehåller förbehåll attbesittningsskyddsbestämmelserna inte skall gälla. Detta följer av 4 §. Paragrafen har erhållit ny lydelse fr. o. m. den 1juli 1972 (SFS 1972: 252). Den föreslagna ändringen i första stycket ärredaktionell. Till tredje stycket i paragrafen har emellertid i förslagetfogats en bestämmelse som utgör ett undantag från kravet att arrendatorn skallhänskjuta tvisten till arrendenämnden efter jordägarensuppsägning för att vara bevarad vid sin rätt till ersättning enligt 5 §.Motsvarande undantagsbestämmelse föreslås tillagd tUl 12 kap. 58 § JB.Beträffande den närmare innebörden av bestämmelsen hänvisas till vad som anförsunder 12 kap. 58 a § JB i förslaget. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser ombesittningsskyddsproceduren i de fall då det är arrendatorn som har sagt uppavtalet och påkallat villkorsändring. Bestämmelsema har behandlats i avsnittet13.2 i den allmänna motiveringen. Vad som i det följande anförs i anslutningtill 12 kap, 58 a § JB äger motsvarande tillämpning i fråga om förevarandeparagraf. Någon motsvarighet till bestämmelserna i 12 kap. 59§ JB om rätt för hyresnämnden att meddela anstånd med avflyttningen finns f. n.inte i fråga om anläggningsarrende och föreslås inte heller i förevaran- 1973: 23 I55 Det får ankomma pä parterna att träffa avtal om förlängning avarrendeavtalet på viss , om utrymme krävs för förhandlingar. Inledningsvis vill jag ta upp en fråga som haraktualiserats av . Frågan rör förhållandet mellan hyres- ochexpropriationslagstiftningen. Enligt kommunens mening är det intetillfredsställande att hyresgästema för det fall att fastigheten skall tas ianspråk för ändamål som kan tillgodoses genom expropriation behandlas olikarättsligt sett, beroende på om fastigheten exproprieras eller om den redan ägsav den som kunnat ansöka om expropriationstillstånd. Somkommunen påpekar föreligger det viktiga skillnader mellan de båda nu åsyftadefallen i fråga om hyresgästemas rättsställning. Enligt min mening måste detvara så för att principen att exproprierad fastighet skall övergå till denexproprierande fri från alla rättigheter skall kunna upprätthållas. I dennyligen antagna expropriationslagen (1972: 719) har, liksom i 1917 årsexpropriationslag, andra vägar måst väljas för att tillgodose hyresgästernasintressen sä långt det är möjligt med hänsyn till expropriationens syfte. Sammanfattningsviskan sägas att detta har skett i första hand genom bestämmelserna omexpro-priationsändamålen och den behovsprövning, som tillståndsmyndigheten haratt företa (se särskUt 2 kap. 12 § första stycket expropriationslagen ochprop. 1972: 109 s. 219), samt genom ersättningsbestämmelserna (jfr 1 kap. 5 §och 4 kap. nämnda lag samt prop. 1971: 122 s. 192). Vid sidan av de nu angivnareglerna finns bestämmelser i expropriationslagen, som siktar till att mUdraverkningarna av expropriationen för bl. a. nyttjanderättshavarna. Så t. ex.skall vid förhandstillträde tiden för tillträdet bestämmas så att den varsrätt berörs får skäligt rådrum (5 kap. 18 § första stycket andra punkten). Under hänvisning till vad som har anförts anser jagmig inte kunna biträda kommunens förslag om tillämpning av hyreslagensbestämmelser beträffande hyresgäst som är sakägare vid expropriation. tar upp en fråga som inte heller har berörts ijustitiedepartementets promemorior Ds Ju 1972: 5 och 14. Frågan rör 12 kap. 50och 52 §§ JB. Enligt det förra lagrummet har hyresgästen vid förlängningstvisträtt att bo kvar i lägenheten till dess att förlängningsfrågan är slutligtavgjord. Om hyresgästens förlängningstalan inte bifalls, får enligt 52 §första stycket i domen eller beslutet utom i vissa fall skäligt uppskovmedges, om det begärs. Hyresgäst som önskar flytta som hansålunda får bo kvar i lägenheten efter hyrestidens utgång bör enligt SABOåläggas att iaktta en avise-ringstld av ungefär samma längd somuppsägningstiden enligt hyresav- 1973: 23 156 Med en sådan ordning får hyresvärden möjlighet atthyra ut lägenheten på nytt utan att riskera hyresbortfall. Det skall inte förnekas att den gällande ordningen i vissafall innebär olägenheter för hyresvärdarna. De fall där enaviseringsskyldighet skulle få betydelse är emellertid fätaliga, varförproblemets räckvidd är ganska begränsad. Därtill kommer att hyresvärden kanskydda sig mot hyresbortfall genom att utnyttja sin rätt enligt 52 § förstastycket att begära uppskov med hyresgästens avflyttning. Den ordning som vill rekommendera inrymmer dessutomvissa problem av både praktisk och rättslig art som måste lösas. Det tordeinte kunna undgås att bestämmelser om hyresgästens aviseringsskyldighet skullebli ganska komplicerade. Jag är därför inte beredd att föreslå någon ändringav bestämmelserna i den föreslagna riktningen. I 12 kap. 1 § andra stycket första punkten JB meddelasbestämmelser om gränsdragningen mellan hyra och arrende. Enligt dem skallbeträffande avtal, som har Inslag av både hyra och annat arrende än jordbruksarrende(se 8 kap. 1 § andra stycket JB), hyreskapitlet, frånsett visst undantagsfalltiUämpas oavsett vilket ändamål med upplåtelsen som är mest betydelsefuUt. Frånkommunalt håll har satts i fråga om inte det huvudsakliga ändamålet medupplåtelsen bör vara avgörande för vilka regler som bör gälla i dessa fall avblandade upplåtelser. I promemorian Ds Ju 1972: 5 anförsatt den nuvarande gränsdragningen har den fördelen att den är klar och enkelatt tillämpa. Regler som tar sikte på det huvudsakliga ändamålet medupplåtelsen medför tillämpningssvårigheter och rättsosäkerhet. I de fall upplåtelsenav jord dominerar torde enligt promemorian hinder inte möta att parterna kommeröverens om att hyresförhållandet skaU tas undan från besittningsskyddet. Ipromemorian anförs att de synpunkter som har föranlett önskemål om ändradgränsdragning i väsentlig grad torde kunna tillgodoses på denna väg. Skäl förlagändring kan enligt promemorian därför inte anses föreligga. För att hyresavtal skall blibindande föratsätts inte att det har ingåtts i viss form. Enligt 12 kap, 2 §JB skall hyresavtal upprättas skriftligen, om hyresvärden eller hyresgästenbegär det. Bestämmelser saknas dock om verkan av att ena parten inte villmedverka till att skriftligt avtal kommer till stånd. I samband med förevarandeöversyn av hyreslagstiftningen har föreslagits att 2 § kompletteras med enbestämmelse av innehål! att hyresavtal kan sägas upp, om part vägrar attmedverka till skriftligt avtal. I den förut nämnda promemoriananförs att, om parterna inte kan enas om att upprätta skriftlig handling,tvisten kan på endera partens begära hänskjutas tUl synes kunna antas att sådan medling regelmässigt leder till önskatresultat. Prop.1973: 23 I57 rianermras vidare om bestämmelserna i 12 kap. 51 § andra stycket JB om att domeller beslut, varigenom hyresgästs talan om förlängning av hyresavtal bifalles,anses som avtal om fortsatt förhyrning. Bestämmelserna torde enligtpromemorian leda tiU att många muntliga avtal kommer att fixeras skriftligen.Med hänsyn till att redan de gällande bestämmelserna öppnar vissa möjligheteratt komma tUl rätta med hithörande problem och till att svårigheter möter attkonstruera lämpliga regler om verkan av att endera parten inte vill medverkatill skriftligt avtal, läggs i promemorian Inte fram något förslag tilländring i reglerna om hyresavtalets form. I de båda senast behandlade frågorna ansluter jagmig till den bedömning som har gjorts i promemorian. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser omrätt för bostadshyresgäst att säga upp långtidsavtal, dvs. avtal somär träffat för bestämd tid överstigande . Beträffande motiven tillbestämmelserna får jag hänvisa till vad jag har anfört i avsnittet 13.2 i denaUmänna motiveringen. Uppsägning i fall som åsyftas i paragrafenkan avse avtalets upphörande eller villkorsändring, I sist angivna fall skallhyresgästen iaktta föreskrifterna i 12 kap. 54 § JB i dess föreslagna lydelse. Hyresvärd eller hyresgäst har i vissa situationerrätt att efter uppsägning frånträda hyresavtalet före hyrestidens utgång.Bestämmelser om när avtalet upphör att gälla till följd av sådan uppsägningfinns i förevarande paragraf. I första stycket anges i vilka fall avtalet upphöratt gälla genast. Övriga fall behandlas i andra stycket. Härunder faller bl.a. dels hyresvärdens uppsägningsrätt enligt 28 § i detta kapitel, då säkerhetsom hyresgäst ställt för hyresavtalets fullgörande försämrats och hyresgästeninte på anfordran ställer ny säkerhet, dels konkursbos rätt enligt 31 § attuppsäga hyresavtalet, då hyresgästen försatts i konkurs, dels också hyresgästensuppsägningsrätt enligt 32 §, då hyresvärden utan skälig anledning vägratsamtycke till överlåtelse eller inte lämnat hyresgästen besked iuom tre veckorefter det att samtycke begärts. I dessa fall gäller enligt andra stycket iförevarande paragraf enligt dess nu gällande lydelse att bestämmelsema i 3 §andra stycket och 4 § andra stycket om uppsägningstid och tid för avtalsupphörande äger motsvarande tUlämpning, om ej annat har särskUt angetts ilagen. Sker uppsägning innan hyresgästen har tillträtt lägenheten, upphör dockavtalet att gälla genast. InnehåUer hyresavtal, som har ingåtts för bestämdtid och enligt 3 § första stycket i detta kapitel skall sägas upp för attupphöra vid hyresti- 1973: 23 158 densutgång, inte någon bestämmelse om uppsägningstid, skall enligt andra stycket inämnda paragraf uppsägning ske senast i förväg. Uppsägningstidenslängd varierar med hänsyn till den avtalade hyrestiden. För det fall atthyrestiden inte är bestämd och uppsägningstid inte har avtalats, utgårhyrestiden enligt 4 § andra stycket samma kapitel efter uppsägningeller på viss fardag. Beträffande bestämmelsernas närmare Innehåll hänvisastill lagtexten. Bestämmelsernai 6 § fick sin nuvarande utformning vid hyresrefor-men . I promemorianDs Ju 1972: 5 anförs att viss tveksamhet har yppats rörande innebörden avhänvisningen I 6 § andra stycket till 3 § andra stycket och 4 § andra stycket.Bl. a. har det ansetts oklart, om de i 3 och 4 §§ angivna uppsägningstidernaskall tUlämpas endast i de fall hyresavtalet saknar bestämmelse omuppsägningstid eller även i andra fall av förtida uppsägning. Denna oklarhetbör, som föreslås i promemorian utan erinran från remissinstanserna,undanröjas. I departementsförslaget har lydelsen av den ifrägakomnabestämmelsen jämkats så att det klart framgår att de uppsägningstider som förvarje särskilt fall anges i 3 § andra stycket (t. ex. för avtal medhyrestid men längst ett är) och i 4 § andra stycket (t.ex. en månad vid hyresförhållande, som varat längst ) skall tUlämpasoavsett vad avtalet innehåller om uppsägningstid. Därvid gäller 3 § andrastycket i fråga om tidsbestämda avtal och 4 § andra stycket beträffande avtaldär hyrestiden inte är bestämd. Om emellertid särskild uppsägningstid skaUiakttas enligt andra bestämmelser i hyreskapitlet, t. ex. vid uppsägnmg enligt5 §, gäller självfallet den uppsägningstiden. för kan det övervägas att ändrabestämmelserna om uppsägningstiden i de fall dä hyresavtalet är tidsobestämtoch hyresförhållandet har varat längre än . Sorn det är , kan det iytterlighetsfall inträffa att hyresgästen inte kan bli fri frän avtalet förräninemot har förflutit från det att han fick rätt att säga uppavtalet . Enligt min mening bör uppsägningstiden i de fallsom diskuteras här inte bestämmas alltför kort, när uppsägningen görs avhyresvärden. Det är rimligt att hyresgästen får skäligt rädram för den händelsehan måste lämna lägenheten. De nuvarande bestämmelserna tillgodoser detta intresse.Jag anser inte att det föreligger skäl att här införa olika uppsägningstiderberoende på om det är hyresvärden eller hyresgästen som säger upp avtalet. I paragrafen ges bestämmelser om hur uppsägning avhyresavtal skall göras. Huvudregeln är att uppsägningen skall vara skriftlig,om hyresförhållandet har varat i följd vid den tidpunkttill vUken uppsägningen sker. Utom i fall som avses i 12 kap. 58 §, dvs. 1973: 23 159 närhyresvärd säger upp lokalhyresgäst och i uppsägningen skall lämna underrättelsei vissa hänseenden, får uppsägningen dock vara muntlig, om skriftligterkännande av uppsägningen lämnas. Bestämmelsen i första stycket andra punkteni förevarande paragraf om obligatorisk skriftlig form har utvidgats till attomfatta även fall som avses i 54 och 58 a §§ i detta kapitel. I båda fallen,som har behandlats i avsnittet 13.2 i den allmänna motiveringen, är det frågaom uppsägning från hyresgästens sida för villkorsändring. I dessa fall skallhyresgästen i sin uppsägning uttryckligen ange att han begär förlängning avavtalet på ändrade vUlkor. Det har här, lika väl som i motsvarande fall vidanläggningsarrende (jfr 8 kap. 8 § JB i departementsförslaget), ansetts lämpligtatt inte tiU-läta muntlig uppsägning. Rubrikennärmast efter 19 § I det följande föreslås att bestämmelser om hurhyran skall bestämmas skall tas upp i en ny paragraf, 19 a §. Med hänsynhärtill bör rubriken närmast efter 19 § jämkas. Som jag har utvecklat närmare i avsnittet 13.3 iden allmänna motiveringen bör det i princip inte vara tillåtet för hyresvärdenatt knyta hyran för bostadslägenhet till viss index eller förbehålla sig rättatt ensidigt och utan uppsägning höja hyran mer eller mindre efter egetgottfin-nande eller annars att lämna frågan om hyrans storlek oreglerad i avtalet.Bestämmelsema härom har tagits upp i förevarande paragraf som saknarmotsvarighet i gällande rätt, Iförsta stycket första punkten meddelas huvudregeln, som är att hyran förbostadslägenhet skall vara till beloppet bestämd i avtalet. Det är den inte omden har knutits tUl viss index eller om hyresvärden har förbehållit sig rättatt ensidigt höja hyran. Så är inte heller fallet om hyran anges för varje årvara basbeloppet eller viss procent av basbeloppet. Enligt 1 §sista stycket i förevarande kapitel blir förbehåll som strider mot bestämmelsenutan verkan mot hyresgästen. Avtalsklausul som träffats I strid medbestämmelsen blir sålunda ej gällande mot hyresgästen. Förbudetmot obestämda hyror lägger självfallet inte hinder i vägen för partema attkomma överens om att hyran skall utgå med olika belopp för skUda hyresperiodereller delar av sädana. Det är således till-låtet att i exempelvis ett treårsavtalbestämma att hyran skall vara, , under detandra året och under det tredje året . Ett gUtigtavtal föreligger vidare om parterna i ett ettårsavtal kommer överens om atthyran skall höjas med t. ex. för varje ny hyresperiod, som avtaletgäller på grund av att det inte sägs upp. Den bärande tanken bakom deförevaran- Prop,1973: 23 160 debestämmelserna är nämligen att hyresgästen skall ha möjlighet att i förvägkunna bedöma omfattningen av sina åtaganden i ekonomiskt hänseende. Skulle ivisst fall överenskommelse av det slag som har angetts leda till att hyrankommer att överstiga lägenhetens bruksvärde, är hyresgästen självfalletoförhindrad att säga upp avtalet för vUlkorsjämk-ning i enlighet med vad jagförut har föreslagit. Vidare är det naturligtvis möjligt att jämka sådanavtalsbestämmelse enligt 12 kap. 64 § JB. Förbudet mot obestämda hyror är emellertid inteutan undantag.