prop · FW03111 · 1973-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 111 är 1973 Prop.1973:111 Kungl.Maj:ts proposition angående godkännande av konvention om förhindrande avhavsföroreningar till följd av dumpning av avfall; given den 6april 1973. Kungl.Maj:t vill härraed, under åberopande av bUagda utdrag av StatsrådsprotokoUetöver jordbruksärenden, föreslå alt bifalla det förslag ora varsavlåtande till föredragande departementschefen hemställt. Ipropositionen föreslås alt tiUträder en global konvention om förhhidrandeav havsföroreningar till följd av dumpning av avfall. Förhandlingarna om enkonvention av detta slag påbörjades säsom ett led i förbereddsemaför i . Med utgångspunkt från bl. a.miljökonferensens rekommendation nr 86 slutfördes förhandlingama i inovember 1972. Konventionenomfattar alla delar av det fria havet och kuststaternas terriiorialhav. Enligtkonventionen förbjuds dumpning av vissa särskilt angivna miljöfarliga äranenoch raaterial raedan dumpning av andra äranen och raaterial får ske endastefter tillständ av nationell myndighet i fördragsslutande stat. 1 1973.1 saml Nr 111 Utdragav protokollet över jordbruksärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet på . Närvarande:ministern för utrikes ärendena , statsråden , ,, , , , , , , , ,, , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efler gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fräga om godkännande av konventionom förhindrande av havsföroreningar lill följd av dumpning av avfall och anför. Problemenatt komma till rätta med havsföroreningarna intog en fraraträdande plats iförberedelsearbetet års om den mänskliga mUjön.Konferensens förberedande korarailté inrättade en särskild meUanstatiig arbetsgrappför havsföroreningsfrågor. Arbetsgmppen hade sitt första möte iLondon, varvid ett amerikanskt konventionsförslag avseende reglering avdumpning presenterades. Detta konventionsförslag raötle dock erinringar pä åtskilligapunkter. Vid arbetsgmppens andra raöle i fortsattedärför överläggningarna pä basis av ett omarbetat förslag. Ej heUer detta kundeeraellertid nä allmän uppslutning. Eftersomlösningar pä de utestående problemen av mänga ansågs ligga inom räckhållinbjöd den isländska regeringen till ett möte i Reykja vik föratt utarbeta ett konventionsförslag. Vid detta möte enades de 29 deltagandeländerna om ett konventionsförslag vilket i sina huvuddrag följde uppläggningenav den regionala dumpnkigskon-ventionen för och Nordostatlanten somundertecknades i . Dock kvarstod vissa detaljjusteringar i konventionstexten. Ett möte i lyckades ej lösadessa problem varför en slutlig konventionstext ej kunde framläggas förundertecknande vid . Konferensen antog i stället enrekommendation (nr 86) som uppmanade den brittiska regeringen att före noveraber1972 sararaankalla en regeringskonferens med syfte att framlägga en slutligkonventionstext för undertecknande före utgången av . Påinbjudan av den brittiska regeringen höUs i den 30 oktoberden 10november 1972 en konferens i vilken företrädare för 80 regeringar deltog.Konferensen enades om en konvention som öppnades för undertecknande i ,, och fr. o. ra. t. o. ra.den 31 december 1973. undertecknade konventionen den 29 december 1972pä samtliga fyra nämnda platser. Konventionen skall enligt artikel 17ratificeras. Den28 hade totalt 32 stater undertecknat konventionen. Konventionentorde i engelsk originaltext jämte översättning till svenska få fogas tillstatsrådsprotokollet i detta ärende sora bihang. Efterremiss har yttranden över frågan om tUlträde tUl konventionen avgettsav chefen för marinen, , generaltullstyrelsen, fiskeristyrdsen,, , utredningen rörandeomhändertagande av kemiskt avfall. , kemiska industrikonlor, , samt . Dumpningfrän fartyg, luftfartyg eller annat transportmedel regleras sedan den 1 januari1972 genom lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfaU i vatten. EnUgt deimalag får avfaU inle durapas från fartyg, luftfartyg eller annat transportraedel inoraSveriges sjöterritorium. Dumpning får inte heller ske frän svenskt fartygeller luftfartyg i det fria havet. Avfall som är avsett att dumpas i det friahavet får inte föras ut ur landet. Undantag frän dumpningsförbudet fär medgesom dumpiung kan ske utan olägenhet frän miljöskyddssynpunkt. Fräga om undantagprövas av . Dumpningslagen är inte tUlämplig pä sådantutsläppande av olja eller oljehaltig blandning som avses i lagen (1972: 275) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg eller på avfall som härrör fränfartygs drift. Den är inte heller tillämplig på sådant utsläppande som enligt mUjöskyddslagen(1969: 387; omtryckt 1972: 782) utgör miljöfarlig verksamhet. Sverigeundertecknade den s. k. Oslokonventionen om förhindrandeav havsföroreningar genom dumpning från fartyg och luftfartyg och konventionenratificerades av den 29 raaj 1972. Tillärapningsområdet för dennakonvention är begränsat till och Nordostatlanten, inbegripetkuststaternas territorial-hav. Ikonventionens inledning betonas betydelsen av den miljön ochutnyttjandet av havens levande resurser för hela mänskligheten. Defördragsslutande parterna erkänner staternas rätt att exploatera sina egnaresurser i enlighet med FN:s stadga och folkrättens principer samt staternasansvar för att verksamheten inte skadar andra staters raUjö eller områden utanförnationell jurisdiktion. Internationella ätgärder för att bekämpahavsföroreningar till följd av dumpning kan och måste genomföras utandröjsmål. Dessa åtgärder bör dock ej utesluta att åtgärder för bekämpning avhavsföroreningar från andra källor diskuteras möjUgt. Vidare uppmuntrasstater med gemensarat intresse i särskilda geografiska områden att slutalämpliga tilläggsavtal till konventionen. De fördragsslutandeparterna skall enskUt och koUektivt förhindra förorening av havet och förbindersig att vidta alla praktiskt genomförbara ätgärder för att förhindraförorening av haven genora durap-ning av avfall och andra ämnen som kaninnebära risker för människors hälsa, skada levande tillgångar och det marinaväxt- och djurlivet, skada skönhets- och rekreationsvärden eller störa annatlegitimt utnyttjande av haven (art. 1). Ätgärdema skall vidtas delsindividuellt inom raraen för tUlgängliga vetenskapliga, tekniska och ekonomiskaresurser, dels ock kollektivt. Staterna skall därvid samordna sin politik föratt förhindra havsförorening genora durapning (art. 2). Artikel 3 innehåUerdefinitioner av vissa begrepp som används i konventionen. Med havet försläsalla vattenområden utom staternas inre vatten. De fördragsslutandeparterna skall förbjuda dumpning av avfall eller andra ämnen upptagna ikonventionens bilaga I. Avfall, sora i betydande mängd innehåller vissa, ibilaga II angivna ämnen, får dumpas endast efter tiUstånd avnationell myndighet i varje särskilt fall. Durapning av allt annat avfall fårske efter ett allmänt tillstånd av nationell myndighet. Tillståndsprövningskall ske enligt de kriterier som anges i bilaga III (art. 4). I artikel 5 anges vissaundanlag frän bestämmdsema i artikel 4 på grund av force majeure. Undantagenavser vissa nödsituationer till följd av exempelvis hårt väder där det gälleratt rädda människoliv eller fartyg. Dumpningen skall i dessa fall ske sä attminsta möjliga skada uppkomraer. I särskilda nödsituationer färfördragsslutande part utfärda tillständ till dumpning efter konsultationer raedde länder som kan påverkas av åtgärden liksom med den organisation som anförtrottskonventionens sekretariatsfunktion. Organisationenskall rekommendera parten lämpliga åtgärder. Parten är skyldig att följa dessa rekomraendationersä långt det är möjligt ochinformera organisationen om vidtagna ätgärder. De fördragsslutande parternaförbinder sig att hjälpa varandra i sädana situationer. Enligtartikel 6 skall varje fördragsslutande part utse myndighet raed uppgift attutfärda tUlstånd i erUighet raed konventionen. Myndigheten skall även föraregister över de ämnen som godkänts för dumpning liksom plats, tid och metodför dumpningen. Vidare skall myndigheten övervaka havens tiUstånd med avseendepå konventionens bestämmelser. Myndigheten skall utfärda särskilda eUerallmänna förhandstill-ständ för de dumpningsämnen som tagits orabord pä dess territoriura.Konventionens bestäramelser om tiUstånd skall gälla de dumpnings-äranen soratagits orabord på den fördragsslulande parlens territoriura eller som tagits orabordpå fartyg och luftfartyg sora är registrerade inora dess territorium.Utfärdandet av tillstånd skaU ske i överenssläraraelse raed konventionensbilaga III. Varje part skall underrätta organisationen och då så är lämpligtandra parter om registrerade uppgifter, insamlad information ora havets tiUståndsamt de ytterligare kriterier som parten tillämpat vid tillståndsgivning. Konventionensbestämmelser skall enligt artikel 7 gälla fartyg och luftfartyg registreradeinom fördragsslutande parts territorium eller sora för dess flagga, fartyg ochluftfartyg sora pä dess territorium eller terriiorialhav tar ombord ämnen somskall dumpas särat fartyg, luftfartyg och fasta eller flytande plallforraarunder dess jurisdiktion som antas utföra dumpning. Fördragsslutande part skallinom sitt territorium vidta lämpliga ätgärder för att förhindra och straffabeteenden som strider mot bestämmelserna i konventionen samt samarbeta medandra parter vad gäller effektiv tillämpning av konventionen, däri inbegripettillvägagångssätt för rapportering av överträdelser. Iartikel 7 anges även att konventionen inle är tillämplig pä fartyg ochluftfartyg sora åtnjuter folkrättsUg imraunitet. Dock skall part genomlämpliga åtgärder tillse att även sådana farkoster används på sätt sora är förenUgtraed konventionen. Fördragsslutandeparter med gemensarama intressen att skydda den miljön i särskiltgeografiskt oraråde skall eftersträva alt ingå regionala avtal i överenssläraraelsemed konventionen. Dessa avtal skall delges organisationen. Konventionens parterskall eftersträva att handla i enlighet med dessa regionala överenskoraraelser.Fördragsslutande parter skall eftersträva att saraordna förfaringssätt och saraarbetai fråga om konlrollmälning och vetenskaplig forskning (art. 8). Genorasamarbete mellan parterna inom organisationen och med andra internationellaorgan skall de parter stödjas som begär hjälp med utbildning av vetenskapligoch teknisk personal samt med utrustning och behandling av avfall (art. 9). Enresolution har fogats till konventionen i enlighet med denna artikel med enuppmaning tUl FN:s generalselcreterare alt orabesörja att resolutionen tUlställsde behöriga organen för övervägande. Enligtartikel 10 åtar sig de fördragsslutande parterna att i enlighet med folkrättensprinciper utveckla tillvägagångssätt för att fastställa ansvarsfördelning ochavgöra tvister rörande dumpning. Parterna skall vid sitt första rådgivande mötediskutera sätt att bilägga tvister om tolkning och tillämpning av konventionen(art. 11). Defördragsslutande partema förbinder sig att inom behöriga fackorgan och andrainternationella organ främja skyddet av den miljön mot föroreningarorsakade av olja, andra skadliga eller farliga ämnen under fartygstransport,avfall frän farkoster och konstruktioner till havs, radioaktiva föroreningarfrän aUa källor, kemiska och biologiska stridsmedel samt avfall och andraämnen som komraer från utforskning eller utvinning frän havsbottnen. Parternaskall även verka för införande av enhetliga signaler för fartyg sora utför durapning(art. 12). Konventionenskall ej föregripa eller staternas åsikter rörande havsrätlenoch omfattningen av kust- och flagg-statsjurisdiktion. Efter FN:s havsrättskonferensoch inte senare än är 1976 skall ett möte mellan parterna sararaankallas föratt definiera kuststats rätt och skyldighet att tillärapa konventionen i en zonsora gränsar till dess kust (art. 13). Enligtartikel 14 skall ett möte med parterna sammankallas av brittiska regeringensenast efter konventionens ikraftträdande för att fatta beslut iorganisatoriska frågor. Parterna skall därvid uppdra åt en vid tiden för mötetexisterande organisation att ansvara för sekretariatsfunktionen förkonventionen. Den brittiska regeringen skall såsom depositarie utföra de underartikel 14 erforderliga sekretariatsfunktionerna tills organisationen . Iartikel 15 behandlas proceduren rörande ändringar av konventionen. Ändringarkan antas med två tredjedels majoritet av de närvarande partema. Ändring av bilagomaskall grundas pä vetenskapliga och tekniska hänsyn. Artikel 15 anger ocksä detsätf pä vilket ändringar av konventionen och bilagorna träder i kraft för varjepart liksora formerna för hur en part genom deponering av ett instrument hosorganisationen kan godkänna eller invända mot en ändring. Organisationen skallunderrätta alla parter om ändringar som antagits, deras ikraftträdande förvarje part samt de instrument som organisationen mottagit. Innan organisationenhar utsetts utövas sekretariatsfunktionerna enligt artikel 15 av den brittiskaregeringen. Konventionenskall vara öppen för undertecknande för alla stater i , ,och fr. o. ra. den 29 deceraber 1972 t. o. ra. den 31 deceraber1973 (art. 16). Konventionen skall ratificeras och ratifikationsinstmraentenskall deponeras hos regeringarna i , , ochAmerikas förenta stater (art. 17). Efter skallkonventionen vara öppen för anslutning för alla stater (art. 18). Konventionenträder i kraft den trettionde dagen efter det att det femtonde ratifikations-eller anslutningsinstrumentet deponerats. För varje part som ratificerar elleransluter sig till konventionen efler det att det femtonde ratifikations- elleranslutningsinstrumentet deponerats skall konventionen träda i kraft trettiondedagen efter det att den tillträdande parten deponerat sitt instrument (art.19). Depositariemaklerna skall informera parterna om undertecknande,ratifikation, tillträde och fränträde av konventionen liksom datum för dessikraftträdande (art. 20). Konventionens bilaga Iupptar de ämnen som orafattas av absolut durapningsförbud. Dessa äranen ochföreningar är organiska halogenföreningar, kvicksilver ochkvicksilverföreningar, kadmium och kadmiumföreningar, beständiga plaster ochandra beständiga syntetiska material som kan flyta eller hålla sig svävande ihavet på ett för fisket, sjöfart eller annat legitimt utnyttjande av havetstörande sätt, råolja, brännolja, tung dieselolja, sraörjolja och hydrauliskavälskor och blandningar sora innehåller någon av dessa substanser och soratagits orabord i syfte att durapas, höggradigt radioaktivt avfall sora avInternationella atoraenergiorganet (lAEA) definierats som olämpligt fördumpning till havs samt material i alla tillstånd som framställts för biologiskoch kemisk krigföring. Uppräkningenav äranen är inte tilläraplig på substanser som snabbt oskadliggörs av fysiska,kemiska och biologiska processer i havet, förutsatt att inte ätbara marinaorganismer blir osmakliga eller att hälsorisker för raänniskor och husdjuruppstår. Vid tvivel rörande ett ämnes ofarlighet skall part följa denrådgivande procedur sora stadgas i artikel 14. Bilagan skall ej tUlärapas påavfall som i förra av spårära-nen innehåller de under de fem första punkterna närandaäranena. För sådant avfall skall i tillärapliga delar gälla bestäraradserna ibilagorna II och III. Ibilaga II upptas äranen och material som under vissabetingelser kan vara railjöskadliga och därför kräver särskild uppmärksamhet.Dessa ämnen får durapas endast efter tillstånd av den ansvariga nationellamyndigheten i varje särskUt fall (art. 6). De i bUaga II upptagnaämnena är arsenik, bly, koppar, zink och föreningar av dessa äranen, kisel-organiskaföreningar, cyanider, fluorider, biocider och biprodukter därav som inte läcksav bilaga I. Närtillsländ utfärdas för dumpning av stora kvantiteter syror och basiska ämnenbör förekorasten av de näranda äranena i bUaga II och beryUiura,krora, nickel och vanadin särat föreningar därav särskilt uppraärksararaas.Särskilt, tillstånd krävs även för durapning av behållare, raetallskrot ochannat skrymmande avfall som kan sjunka till havsbottnen och utgöra ettallvarligt hinder för fiske eller sjöfart. Radioaktivt avfaU och andraradioaktiva ämnen som inte upptas i bilaga I kräver likaså särskilt tiUståndvarvid hänsyn skall tas till rekomraendationer frän lAEA. BilagaIII anger de faktorer som skall beaktas vid uppställande av kriterier fördumpningsmedgivanden. a. skall beaktas avfallets sammansättning och tUlståndliksom dess fysiska, kemiska och biologiska egenskaper, giftighet,beständighet, anrikning i näringskedjor eller sediment etc. Även i fråga om durapningsplatsensegenskaper och utsläpp-ningsraelod skall vissa faktorer uppraärksararaas.Tillgängen pä altemativa landbaserade metoder för avfallshantering skall ävenbeaktas. Reraissinstansernaförordar eller godtar överlag att ansluter sig till konventionen.Chefen för marinen har intet att erinra eraot konventionen. Sjöfartsverketanser ej hinder föreligga mot att biträder konventionen. Verket finneratt en svensk anslutning till konventionen är ett följdriktigt steg pä den vägsom biträtts genom anslutningen till den regionala konventionen i sarama ämne. Generaltullstyrdsenhar intet att erinra mot konventionen och förordar att ansluter sig tiUkonventionen. Styrelsen påpekar dock att kompletterande bestäraraelserutfärdade av Kungl. Maj:t erfordras bl. a. beträffande rapporteringen av durapningi strid raot konventionens bestäraraelser. Inte heller harnågot att erinra mot föreliggande konvention. Enligt styrelsens uppfattninginnebär konventionen ett väsentligt ökat skydd av havets levande resurser ochdärmed ett viktigt instruraent för havets skydd. anseratt en anslutning till konventionen utgör ett naturligt led i internationellaansträngningar att medverka i kontroll över dumpningen i haven och tillstyrkeren svensk anslutning. Koncessionsnämndenför miljöskydd anser det vara angelägel att konventionen sä snart sora möjligtträder i kraft och alt den får bredast möjliga anslutning. Näranden förordaratt ansluter sig till konventionen även ora det hade varit önskvärtatt den innehållit i vissa hänseenden raer bindande föreskrifter än som ärfallet. Enligt nämnden bör lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfalli vatten samt lagen (1972: 275) om åtgärder mot vattenförorening från fartygkompletteras så att de äger tillämpning även på utsläpp frän sådanaplattformar till havs sora oranärans i konventionstexien. Utredningenrörande omhändertagande av kemiskt avfall har inget att erinra mot att Sverigeansluter sig tUl konventionen. Ej heller harnågot att invända emot konventionen vilken förbundet anser bör medverka tUlökat skydd av havet och havsbottnen särat därmed ocksä av fisken och fisket. anser att konventionen utgör ett stort steg framåt i strävandenaatt hålla haven fria från föroreningar. Förbundet tillstyrker en svensk ratificeringav konventionen. dockatt den föreliggande konventionstexien på vissa punkter är för allmänt hållen.Svenska anser att konventionen bör utgöra ett utmärktunderlag för fortsatt reglering av den ytterst viktiga frågan om skydd avhavet. Föreningen tUlstyrker att ratificerar konventionen. Sverigeskemiska industrikontor förordar en svensk anslutning till densamraa och att densvenska lagstiftningen anpassas till konventionen. ansluter sig oförbehållsarat till konventionens målsättning ochhar ingen erinran mot konventionens ratificering. hälsar den föreslagna konventionen raed tillfredsställelseoch påpekar vikten av att konventionen skyndsamt genomförs. Förbundetframhåller att sjöfarande betraktar kanaler och floder med anknytning tillöppet vatten som en uitegrerad del av havet. Förbundet rekoramenderar därföratt utsläpp och dumpning i floder och kanaler öppna för trafik tas upp ikonventionen och att sararaa bestäraradser blir gällande sora vid utsläpp och durapningi hav. Havenmottar allt större föroreningsraängder i huvudsak från industriländema.Om denna utveckling fär fortgå ohäraraat kan världshavens produktivitetallvarligt hotas. En stor del av det avfall sora tillförs haven durapas frånfartyg. Denna verksarahet har pä senare år raötts av en växande kritik.Riskerna för skador på den raarina miljön är uppenbara eftersom det dumpadeavfallet ofta är starkt koncentrerat och i vissa fall på grund av sin giftigheteUer allmänna mUjöeffekt inte praktiskt kan hanteras i den normala avfaUsbehand-lingenpä soptippar eller i reningsverk. Sedande nordiska regeringarna överenskommit att i de nordiska länderna införa enlagstiftning enligt vilken dumpning frän fartyg avsärskilt miljöfarliga äranen skulle förbjudas, antog den i detföregående näranda lagen (1971: 1154) ora förbud mot dumpning av avfall ivatten. Enligt denna lag, som trädde i kraft , får avfallinte durapas inora Sveriges sjöterritorium från fartyg, luftfartyg eller annattransportmedel. Durapning får inte heller ske från svenskt fartyg dierluftfartyg i det fria havet. Avfall som är avsett att dumpas i det fria havet färinte föras ut ur landet. Pä så sätt är det i princip möjligt att hindra ellerkontrollera dumpning av avfall som kommer från och svenska industrier.Undantag från dumpningsförbudet får medges om dumpning kan ske utan olägenhetfrån mUjöskyddssynpunkt. fall då dumpning sker på kontinentalsockeln och inom andra havsområden medrelativt ringa vattendjup, t. ex. i , har riskerna bedömts som särskUtstora. och Nordostatlanten har ock- 1 saml Nr 111 såi detta avseende blivit föremål för en reglering genom en regional konventionom förhindrande av havsföroreningar genom dumpning frän fartyg och luftfartyg.Denna konvention. Oslokonventionen, undertecknades i den 15 februari 1972av de tolv stater som deltagit i dess utarbetande, däribland , och haräven godkänts av riksdag (prop. 1972: 71, JoU 1972: 37, rskr 1972:235). Konventionen kan väntas träda i kraft . Dennu föreliggande globala konventionen om dumpning av avfall har säsom framgårav rain föregående redogörelse till stor del tillkommit under förberedelsearbetetinför 1972 ärs om den mänskliga miljön. Konventionen kundeslutligen färdigställas vid en konferens i den 30 oktoberden 10november 1972 och öppnas för undertecknande samma är. Sverigeundertecknade konventionen nämnda dag med en rad andra stater.Konventionen som undertecknats av totalt 32 stater träder ikraft dä den ratificerats av femton stater. Konventionenföljer i sin huvudsakliga uppläggning Oslokonventionen, dvs. den innebärgenerellt dumpningsförbud för ämnen, som upptagits pä en "svart" Usta(BUaga I) samt medger dumpning enligt en "grå" lista (BUaga II) endast efter särskilt tUlstånd. I det föregående har jag redogjort fÖrinnehållet i de enskilda konventionsartiklama. Jag skall därför i det följandebegränsa mig att kommentera de delar av konventionen som kan vara av särskUtintresse. Konventionentäcker det fria havet och den del av kuststaternas sjöterritorium sombetecknas som territorialhav. Staternas inre vatten omfattas inte avkonventionen. Utöver rätten att på fria havet ingripa mot fartyg under deras flaggjurisdiktion,skall kuststaternas möjligheter att tUlämpa konventionen och ingripa motavfallsdumpning utanför territo-rialhavsgränsen, bli föreraål förkonsultationer mellan de fördragsslutande partema (art. 13). Ett möte i dettasyfte skall saramankallas , dä man räknar med att FN:s havsrättskonferensskall ha behandlat de problera sora hänger samman med kravet på utvidgad kust-statsjurisdiktion. Konventionenomfattar alla fartyg eller luftfartyg som är registrerade hos denfördragsslutande parten eller för dess flagga, liksom fasta och flytandeplattformar till havs. Konventionen är inte tillämplig på sädana fartyg ochluftfartyg som åtnjuter oinskränkt immunitet enligt folkrätten, exempelviskrigsfartyg. Parterna har emellertid förbundit sig att tillse att även dessafarkoster används på ett sätt som är förenligt med konventionens målsättning. Vidutarbetandet av konventionsförslaget rådde delade raeningar ora i vUkenutsträckning undanlag från konventionens bestämraelser kunde medges i vissasituationer där ingen annan kvittbUvningsmetod än durapning till havs återstod (art. 5). Konventionen tUlåter sådan durap-