prop · FW03178 · 1973-12-31 00:00:00 — En lämplig organisationsform, särskilt inomglesbygderna, är distrikt med mer än en veterinär, utan att fråga är om veterinärslalioner.Kraven på ökade insatser inom en viss del av distriktet kan då lättare mötassamtidigt som ett starkt vikande djurunderlag inte behöver betyda attdistriktsgränserna måste ändras, I StäUet kan en tjänst vakantsättas eller drasin, I de fall då tvekan råder om varaktigheten av behovet av en viss tjänstinom sådant distrikt bör den tas upp som extra, I regel bör veterinärer i tvåmansdistriktstationeras på skUda orter, men i särskilda fall kan även stationering på enoch samma plats komma i fråga. Verksamheten inom dessa distrikt bör i principbedrivas på samma sätt som inom enmansdistrikt. Veterinärerna bör alltså hapraktikskyldighet inom hela distriktet. Fören- och tvåmansdistrikten bedömer utredningen att ett djurunderlag av 5 000enheter per distrikt och veterinär utgör en godtagbar norm, under förutsättningatt längsta reseavståndet från stationeringsorten inte överstiger 4050 km.Distrikt som i nuvarande läge har uppemot 6 000 enheter per veterinär kanundantagsvis accepteras. Även etl djurunderlag som understiger 5 000 enhetermåste godtas för att få nöjaktiga reseavstånd. Frånsett glesbygdsområdena bördock distrikt med lägre djurunderlag än 4 000 inte accepteras annat än där detav praktiska skäl visar sig ofrånkomligt. Utredningenföreslår alt landet delas in i 110 distrikt, varav 19 sta-tionsdistrikl, medsammanlagt 240 veterinärer. Den nya organisationen innebär att ett 100-tal stationeringsorterdras in och att ett 15-tal kommer till. Inuvarande distriktsveterinärorganisation finns en ordinarie distriktsveterinäri varje distrikt. Utredningen föreslår att i samtliga distrikt skall finnas eneller flera ordinarie distriktsveterinärer. Dessutom föreslår utredningen atttjänster som extra distriktsveterinär inrättas, vilket innebär att behovet avtjänsten tid efter annan bör prövas om. Föralt täcka behov av ytterligare veterinär arbetskraft som föreligger i vissadistrikt, föreslår utredningen att särskilda tjänster för vikarier inrättas regionvikarietjänster och att i stäUel för extra veterinärtjänster inrättas tjänster rekryteringstjänster avsedda för sådana veterinärer, som önskar skaffa sigerfarenhet av arbetet under distriktsveterinärs överinseende eller direkt meriterasig för distriktsveterinärtjänst. Beträffanderegionvikarier anser utredningen att i avvaktan på närmare erfarenheter 30tjänster bör inrättas. Regionvikarie bör besitta samma kompetens somdistriktsveterinär och även kallas distriktsveterinär. Det är lämpligt attinnehavet av sådan tjänst i regel innebär den första fasta anställningen inom dislriklsveterinärkåren.Utredningen föreslår att landet delas in i fem geografiskt sammanhänganderegioner. omfattandeett visst antal län, inom vilka skall finnas inrättade tjänster somregionvikarier. av antalet vikariat på distriktsveterinär-tjänsterinnehas f. n, av veterinär som inte har annan tjänst. Detta innebär att någrasvårigheter att bereda innehavarna av de 30 regionvikarie-Ijänslernakontinuerlig tjänstgöring inte föreligger. Tillgång kommer alltjämt att finnastill vikariat för andra än regionvikarier. Detta är nödvändigt för att kunnabereda blivande distriktsveterinärer nödvändiga praktiska erfarenheter. Enligt bestämmdseri allmänna veterinärinstruktionen fordras nämligen för behörighet tUlordinarie tjänst som distriktsveterinär viss fullgjord tjänstgöring efterveterinärexamen. Utredningenframhåller alt behov av ytterligare veterinär arbetskraft föreligger i vissadistrikt och att behovet kan tillgodoses på ett sätt som också är av värde förfrågan om vidareutbildningen efter veterinärexa-men. Detta kan ske så att vidsådana velerinärstalioner där viss arbetskraftsförstärkning erfordras ettantal tjänster rekryteringstjänster avsedda för sådana veterinärerinrättas, som önskar skaffa sig erfarenhet av arbetet underdistriktsveterinärs överinseende eller direkt meritera sig för distriktsveterinärljänst.Dessa veterinärer kan härigenom under erfarna kollegers ledning få en värdefullvidareutbUdning som de i vanlig ordning deltar i verksamheten vidstationen. Utredningen föreslår att tio rekryteringstjänster inrättas.Innehavet av sådan tjänst bör vara tidsbegränsat. Utredningenhar undersökt om möjligheter föreligger alt överföra uppgifter inom velerinärväsendettill personal med lägre kompetens än veterinärutbildning. Att anlita personalmed annan utbildning än veterinär för rent veterinärmedicinska uppgifter ärenligt utredningens mening knappast realistiskt. Detta utesluter emellertidinte att distriktsveterinärerna i viss utsträckning kan avlastas från göromålsom nu åligger dem. Ianslutning till praktiken förekommer en mängd skrivarbete jour-nalföring,rapportskrivning av olika slag osv. som i regel utförs av distriktsveterinärernasjälva. Vidare förekommer vissa enklare blodanalyser, träckprover o, d,, som iregel är av den enkla karaktären att de kan utföras av ett biträde med förändamålet lämplig utbildning. Hos en ensam distriktsveterinär har dessa göromålsällan sådan volym att de motiverar anställandet av särskild personal förändamålet. Annorlunda ställer det sig på en veterinärstation där ett biträde kanberedas full sysselsättning. Genom inrättande av biträdestjänster kan den veterinäraarbetskraften utnyttjas på ett effektivare och därmed mera ekonomiskt sätt äneljest är möjligt. Varje veterinärslalion bör därför tilldelas en biträdesljänst, Veterinärväsendeulredningensförslag innebär sammanfattningsvis alt del skall finnas 240 veterinärtjänster,varav tio rekryteringstjänster. Därtill kommer 30 tjänster för regionvikarier. Utredningen föreslår också särskilda djurslagsspecialistersom skall vara knutna lill statens veterinärmedicinska anstaltskonsulentavdelning. Erfarenheten visar nämligen att distriktsveterinärerna ochäven andra veterinärer som en följd av den höga specialiseringen inom animalieproduktionenhar ett ökat behov av att kunna anlita kvalificerad expertis för såvälutredningsarbete som rådgivning. Utredningen föreslår därför att tjänster somdjurslagsspecialist tillförs konsulentavddningen. Innehavarna av dessatjänster bör inte stationeras vid anstalten utan ute i landet, där de inomresp, region skall tjänstgöra som specialister på vissa djurslag. En sådanspecialist bör i första hand tjänstgöra inom den del av landet till vilkenresp. djurslag är koncentrerat. Inom sina resp. ämnesområden bör specialisternaha i huvudsak fem arbetsuppgifter, nämligen sjukdomsutredningar, regionalrådgivning, insamling av uppgifter om sjukdomsproblem för central bearbetning,deltagande i centralt ledda undersökningar och deltagande i centralt ledda bekämpanden.De bör inte bedriva något egentiigt forskningsarbete. En tjänst somdjurslagsspecialist bör täcka rennäringens behov, I fråga om genomförandet av den nya veterinärdistriktsindd-ningenanför utredningen att detta bör ske successivt . För attmöjliggöra en smidig övergång bör lantbruksstyrdsen bemyndigas attövergångsvis besluta om provisoriska stationeringsorter, andra distriktsgränserän dem som finns angivna i beslutet om njdndel-ningen, tillfällig förstärkningmed förordnad extra distriktsveterinär och de övriga övergångsanordningar somkan bli nödvändiga. Utredningens förslag till ny distriktsindelning innebäratt distriktens omfattning förändras men även att omkring 100 stationeringsorterför distriktsveterinärer dras in och att 15 kommer till. Det åligger enligtutredningen staten som arbetsgivare att i möjligaste mån underlättaomställningen för den berörda personalen. Utredningen anser det mest rationellt att lantbruksstyrdsenfår i uppdrag alt genomföra nyinddningen, TUl styrelsen bör knytas en rådgivandenämnd med vilken styrelsen skall samråda vid genomförandet av nyinddningen. av dislriktsveterinärväsendel följer inte enbart personellafrågor utan även andra av rent organisatorisk karaktär, såsom uppbyggnaden avveterinärstationerna. Utredningen föreslår att en särskild nämnd inrättas somskall ha hand om utrustningsfrågor m, m, för dessa stationer. I kostnadsfrågan framhåller utredningen att förslaget tillny veterinärdistriktsinddning innebär att antalet distriktsveterLnärtjänsterminskar från 285 till 270, Vidare uppstår ett minskat behov av vikarier.Utredningen uppskattar den sammanlagda kostnadsminskningen till 2,3 milj, kr.Utredningens förslag innebär vidare att varje distrikt med veterinärstationbör få en biträdesljänst. Utgifterna härför kan beräknas till Utredningens förslag innebär således totalt en årlig kostnadsminskningmed ca 1,8 milj, kr. Denna kostnadsminskning uppnäs successivt. Under enövergångsperiod kan extra utgifter uppkomma för övergångsanordningar av olikaslag. Utgifterna för djurslagsspecialisterna beräknar utredningen lill 500 000kr. Bidragentill mindre bemedlade djurägare är enligt utredningens mening närmast attbetrakta som en social kostnad som bör bibehållas. Bidrag utgår tUl djurägare,vars till statiig inkomstskatt laxerade inkomst inte överstiger , ochsom inte heller påförts statiig förmögenhetsskatt. Bidrag får utgå tiUbestridande av den del av veterinärarvodet och resekostnaden som överstiger 17kr. Utredningen har för sin del inte ansett sig böra ifrågasätta någon ändring idessa bestämmelser. Utredningenanser att kostnader för djursjukvård bör förbilligas i stora distrikt med långaavstånd lill veterinär. Sociala skäl men även t. ex, djurskyddssynpunkter ochrättviseskäl talar för delta. Även om bestämmelsema främst kommer att vinnatillämpning i inland och därmed jämstäUda områden, kan de fåbetydelse i vissa andra fall. Bidrag bör utgå då distriktsveterinär har altresa mer än tUl förrättning. Kostnaderna för bidragen beräknarutredningen tUl , . Detta belopp bör lämpligen belasta anslagetBidrag till djursjukvård i vissa fall. Utredningenförutsätter att veterinärernas inkomster även i fortsättningen bör utgöras aven fast lön och av behandlingsarvoden från djurägarna, Avnämiarna avdistriktsveterinärernas tjänster bör i princip bära kostnaderna för distriktsveterinäivirisendet.Den fasta lönen bör vara en ersättning för de tjänster, som kommer samhällettill godo i anslutning till eller som ett led i betjäningen av djurägare ulanatt vara direkt mätbara, Ifråga om distriktsveterinärernas anställningsförhållanden anför utredningenätt del är i och för sig genomförbart att bygga upp dislriktsvelerinärorganisationenpå sådant sätt att även distriktsveterinärerna kan erhålla en regleradarbetstid, har dock för utredningen uttryckligenförklarat alt man önskar bibe-håUa nuvarande ordning. Med hänsyn härtill harutredningen vid sina överväganden utgått från den ordning som gäller. Dennakan sägas ligga i linje med den fria ställning och de friatjänstgöringsförhållanden som följer med en tjänst av ifrågavarande karaktär.Enligt utredningens mening är en sådan ordning till fördel för såväl anställningshavarnasjälva som avnämarna av deras tjänster. De senare kan genom den stimulans somanställningssystemet innebär påräkna en fullgod service i princip dygnet runt.Arbetets karaktär är över huvud taget sådant att det påverkas av en sådanstimulansfaktor som ell prestationslönesystem innebär. I systemet med en iprincip oreglerad arbetstid finns enligt ut- redningens mening dock en påtaglig nackdel. Arbetstidenblir både oregelbunden och ofta även långt utsträckt. Det ligger över huvud lageti detta systems karaktär att arbelstidsförhållandena aldrig kan bli heltjämförbara med andra statstjänstemäns. Utredningen anser att även om verksamheten bedrivs ambulantden dock kräver tillgång till vissa lokaler. Utrymmen behövs för skrivarbetensamt för tjänstearkiv. Som bas för den ambulanta verksamheten tjänar tdefonmottagningenför vilken bör finnas tillgång lill ostört utrymme. En distriktsveterinär haräven behov av vissa förrådsutrymmen för instrument, mediciner m, m. Inom stationsdistrikten aktuaUseras kravet på tillgångtill särskilda tjänsteavdelningar. Redan det förhållandet att minst treveterinärer tillsammans kommer alt sköta arbetet inom ett och samma distriktökar behovet av lokaler. Vid velerinärslationerna kan det vidare som regelkomma att anordnas stationär mottagning för hundar och andra smådjur, förvilken krävs särskUda utrymmen, Veterinärstalionerna förutsattes, för att blieffektiva, utrustade med särskild biträdeshjälp, som behöver etl eget arbetsram.Över huvud måste det antas att arbetet vid en veterinärslalion kräver tiUgångtill tjänstelokaler. När del gäller att tillgodose behovet av tjänstelokalerdiskuterar utredningen tre alternativ. Dessa är att antingendistriktsveterinärerna själva eller staten eller kommunerna svarar för att Ijänsldokalerstår till förfogande. Det ligger enligt utredningens mening närmast till handsatt kommunerna tar på sig delta ansvar. En primärkommun som får enveterinärstation får en väsentlig fördel av detta. Kommunen får härigenom tillväsentligt lägre kostnad än vad annars skulle bli fallet tillgång tillkvalificerad expertis på bl, a, livsmeddshygien och annan omgivningshygien. En velerinärstalionförbättrar även möjligheterna för alt tillgodose det behov av hund- och annansmådjurssjukvård, för vilket primärkommunerna i första hand är ansvariga. Ävenskäl av praktisk natur talar enligt utredningens mening för ett primärkommunaltåtagande. Kommunen kan t, ex, i många fall relativt enkelt tillgodose behovetav lokaler för veterinärstationer i samband med att kommunala byggnadsfrågorfår sin lösning. Underhållet av sådana lokaler måste också kunna ske på ettenklare sätl genom vederbörande kommunala organ än om statliga sådana skallkopplas in. Veterinärväsendeulredningens förslag i fråga ominriktningen av distriktsveterinärernas arbetsuppgifter lämnas utan erinran avremissinstanserna. Utredningsförslaget rörande den begränsade skyldighetenatt undersöka och behandla säUskapsdjur finner lantbruksstyrdsen anser det självklartatt i första hand behovet av hälso- och sjukvård för animalieproduktionens djurbör tillgodoses. samt länsstyrelserna i ochJämtlands län accepterar förslaget. Länsstyrelserna i , ,, , och framhåller att det bl, a, avetiska skäl och från djurskyddssynpunkt är motiverat att hundar och andrasällskapsdjur inte i onödan utsätts för lidande ulan bereds möjligheter tillvård och behandling av veterinär. Flera remissinstanser, däribland , understryker dessutom att man inte kan göra någon skillnad meUanolika djurslag utan att varje legitimerad veterinär i sin yrkesetik måsteinlägga skyldigheten att söka motverka alla djurs lidande. Statensveterinärmedicinska anstalt anför att den biologiska och mentalhygieniska rollsom sällskapsdjuren spelar för människan inte får underskattas. Dettaförhållande gör sig inte minst gällande i glesbygderna, där de s. k.sällskapsdjuren verkligen gör skäl för benämningen nyttodjur i lika hög gradsom animalieproduktionens djur. Svenska kenndklubben är starkt kritisk motutredningens förslag i denna del. I fråga om distriktsveterinärernas rådgivande funktionunderstryker i . ochLantbrukarnas riksförbund särskilt betydelsen av att distriktsveterinärerna iökande grad engageras i rådgivningsarbete. Detta kommer att få allt stöiTCbetydelse i och med utvecklingen mot större och för sjukdomar mer känsliga djurbesättningar,anför dessutom att staten bör ha ansvaret för denallmänna rådgivningen och även stå för kostnaderna. Det är vidare angeläget atten samordning sker med lantbruksnämndernas och branschorganisationernasinformation och rådgivning på anima-lieområdel. anser altdet är naturligt att man vill utnyttja den sakkunskap somdistriktsveterinärerna besitter i fråga om livsmedels- och omgivningshygien.Insatserna bör enligt förbundet dock inte övervärderas. Förbundet ifrågasätterom distriktsveterinären är bäst lämpad att medverka i det allmänna arbetet attförbättra livsmedelshygienen. Principen bör i stäUet vara att haspecialutbildat folk som ansvarar för livsmedelshygienen. Länsstyrelserna i och tar uppdjurskyddsfrågorna. Den förstnämnda anser all ökad arbetstidmåste ägnas djurskyddsfrågor, särskilt i samband med inrättande avfabriksdrift för mjölk- och köttproduktion. i anseratt djurskyddstiUsynen i lika hög grad måste avse sällskapsdjuren som de animaUeproducerandedjuren. Det är nödvändigt att antalet distriktsveterinärer blir så stort attde får tid att ägna sig åt denna tillsyn. Samtliga remissinstanser som yttrat sig om huvudmannaskapetmed undantag av anser att staten bör kvarstå som huvudmanför dislriktsveterinärväsendel. inte utredningens motiv för att bibehålla staten somhuvudman helt övertygande utan finner ett landstingskommunalt huvudmannaskapligga närmast till hands. Flertaletremissinstanser ställer sig positiva tUl en omorganisation avveterinärväsendet för all anpassa dess uppgifter och organisation . Statskontoret tillstyrker den föreslagna organisationen istort då det framlagda förslaget är utarbetat med hänsynstagande både tillregionala önskemål och tUl de speciella krav som verksamhetens art reser samtdå förslaget i förhållande till nuläget visar en viss rationaliseringsvinst.Länsstyrelsen i framhåller att del är värdefullt att veterinärorganisalionenmot bakgrund av den fortgående förändringen av djurbeståndet inom landets jordbraksnäringsamt pågående strukturrationaliseringar inom densamma gjorts till föremål föröversyn. framhåller att den föreslagnaomorganisationen i stort måste innebära en välbehövlig anpassning till nutidakrav på distriktsveterinärernas medverkan i husdjurshållningen och i övrigadem tillkommande arbetsuppgifter. Även tillstyrker i principutredningens förslag. Överbefälhavaren har inte heller något att erinra motförslaget. Överbefälhavaren framhåller särskilt betydelsen frånförsvarssynpunkt av förslaget all i rimlig mån stödja jordbruket iglesbygderna genom alt, så länge detta jordbruk består, bibehålla en någotstörre organisation än som från strängt rationeUa utgångspunkter är motiverat.Det är angeläget att avvecklingen av organisationen inte sker i sådan takt attden påskyndar jordbrukets aweckling. Länsstyrelserna i och är bådapositiva till en omorganisation av velerinärväsendet, men anför kritiskasynpunkter på del föreslagna sättet för omorganisationen. iMalmöhus län anser att utredningen har lämnat många frågor obesvarade. Enligtlänsstyrelsen i har rationaliseringen drivits alltför långt,inte minst i . ifrågasätter riktigheten av attgrunda en ny veterinärdistriktsinddning enbart på prognoser. 1 stället föreligger del starka skäl all avvaktaresultatet av vissa på se nare lid tillkomna slalUga insatser till jordbrukets stödjande i form av prisstimulerande åtgärder, förbättrade möjligheter till bl. a. driflslån och s. k. begränsat investeringsstöd m. m. Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslaglill grunder för indelningen i veterinärdistrikt och att gräns för distriktbör sammanfalla med kommun- och länsgräns. Enligt statskontorets mening bör man sträva efter alt deolika verksamhetsgrenarna inom den statliga förvaltningen som bygger på någonform av distriktsindelning så långt möjligt sammanfaller geografiskt. Undanlagbör göras bara då starka skäl anförs mot en sådan lösning. Eftersom detframlagda förslaget är utarbetat med hänsynslagande både till regionala önskemål och till de speciella krav somverksamhetens art reser tillstyrker statskontoret förslaget. Liknande synpunkter framförs av lantbruksstyrdsen och avlänsstyrelserna i , , , , , , , samt . iÖrebro län anser dessutom att totalförsvarsaspekten talar för utredningensgrundprincip att länen bör utgöra grundstenar vid indelningsöverväganden. Ävenlänsstyrelsen i och statens veterinärmedicinska anstalt delarutredningens mening att veterinärdistriktens gränser i princip bör följakommun- och länsgränserna. Principen bör dock inte hårdras så att en splittringav naturligt sammanhörande områden åstadkoms. ochSveriges veterinärförbund kan däremot inte ansluta sig lill nyssnämnda principutan finner det mer rationellt att välja gränser med hänsyn till husdjurensfördelning inom området, vägnätets beskaffenhet etc. Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utanerinran förslaget om inrättande av stationsdistrikt med placering av minst treveterinärer på en ort inom samma distrikt. Lantbruksstyrelsen anför att jordbruketsbehov av service dygnet runt från distriktsveterinärerna bör lättare kunnatillgodoses med denna organisationsform, som de enskildaveterinärernas olika bakgrund och kunskaper bättre kan tillvaratas. Därtillkommer kraven från distriktsveterinärerna själva att fåtjänstgöringsförhållanden som mer än ansluter sig lill vad andra arbetstagargrupperhar. anför liknande synpunkter. Ävenlantbrukshögskolan understryker behovet av all velerinärstalioner inrättas.Även om delta kan innebära en del nackdelar, exempelvis längre resväg, innebärförslaget dock övervägande fördelar. AB framhålleratt veterinärstationer på vissa platser kan bli en värdefull del av ettregionalt veterinärmedicinskt centrum, beslående även av laboratorier,djursjukhus och slakteri. framhåller att delade meningarråder inom distriktsveterinärkåren i fråga om fördelarna med stationsdislrikt.Orsaken till detta är främst att förutsättningarna för en tillfredsställandeservice gentemot djurägarna starkt varierar i olika landsdelar. Fortsattaförsök bör enligt förbundets mening ifrågakomma under den nya organisationensförsta tid. Även andra vägar för samarbete mellan veterinärerna bör prövas.Man bör då först pröva ett system med samarbetsområden. framhåller att man bör vara försiktig när det gäller att dragenerella slutsatser av försöksverksamheten med veterinärstationer. Med hänsyn tiUde skiftande förhållanden som råder i landet är det omöjligt alt åstadkomma enallmängiltig modell för distriktsveterinärernas arbete. Länsstyrelserna iKristianstads och anser att förslaget i vissa viktiga hänseendeninnebär en försämring i jämförelse med nuvarande ordning. Detta gäller både i frågaom de intressen som djurägarna företräder och veterinärernas tjänstgöringsförhåUanden,Det föreslagna systemet ger exempelvis inte något utrymme för en husveterinär.Även i har uppfattningen att fördelarna med att hatvå veterinärer stationerade på samma ort inte uppväger de nackdelar som kanfölja därmed. Bestämda fördelar kan däremot följa med att inom samma distriktha två veterinärer stationerade på olika platser. Detstora djurantalet per veterinär kan enligt begränsafördelarna med en jämnare fördelning av arbetsuppgifterna och därmed ettlättare organiserande av jourtjänslen. Även möjligheterna till specialiseringär begränsade så länge det inte finns någon ordnad specialistutbildning ellerregler om specialistbehörighet. Samtligaremissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran utredningens förslag om tjänster. Veterinärstyrelsenfinner förslaget om regionvikarier särskilt tillfredsställande. Statensveterinärmedicinska anstalt anser att rekryteringstjänsterna möjliggör envärdefull fortbildning för distriktsveierinäryr-ket, veterinärförbundtillstyrker också förslaget om regionvikarier. Det föreslagna antalet är dockför litet. Ytterligare tio sådana tjänster behövs. Samtligaremissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget om inrättandeav tjänster för djurslagsspecialister. Mångaremissinstanser anser alt den av utredningen föreslagna femårsperioden för genomförandetav den nya distriktsindelningen är för snävt tilltagen, men uttalar sig i sakpositivt till att den centrala verksmyndigheten får relativt stora befogenheterunder en övergångsperiod för möjliggörande av en smidig anpassning lill dennya organisationen,