prop · FW0323 · 1973-12-31 00:00:00 — Förslaget om en initiativrätt för hyresgästenmedför visserligen att denne kan få en omprövning av Indexklausulen tUl stånd.Samtidigt medför emeUertid förslaget viss risk för att hyresgäster okritisktgodtar indexklausuler i tanke att de lätt kan få tUl stånd en omprövning, omklausulen leder till en oriktig hyresnivå. Eftersom det krävs uppsägning föratt fä en omprövning till stånd, kan man befara att många hyresgäster skulletUl följd av indexklausuler få för hög hyra av den anledningen att de inteförstår eUer kommer sig för att ta tillvara sin rätt, medan tvärtom en meraregelmässig omprövning av indexklausuler hos hyresnämnderna skulle leda tUl enonödig arbetsbelastning på dessa. Den praktiska funktionen som en indexklausul fyllervid normala avtal, nämligen att hyresvärden kan få tUl stånd en hyreshöjningsom föranleds av ökade kostnader utan en individuell uppsägning av varjeenskilt hyresavtal, bör enligt min mening I stället tillgodoses genom ettsystem med överenskommelser om hyressättningen mellan hyresmarknadenspartsorganisationer. I fråga om långtidsavtal rörande bostadslägenhet kan enindexklausul vara praktisk också i det enskilda fallet. Jag finner emellertidinte skäl att i förevarande hänseende göra skillnad meUan normala avtal ochlångtidsavtal när det gäller bostadslägenheter. Vad jag nu har anfört om indexklausuler gäller medän större styrka andra avtalsbestämmelser som ger hyresvärden rätt att ensidigthöja hyran. Här finns i regel inte ens någon norm för beräkning av hyran utanhyresgästen är mer eller mindre utlämnad åt hyresvärdens gott-fkmande. Jagföreslår därför att tiUämpnlngen av indexklausuler och över huvud taget av klausulersom medför att hyran inte är på förhand bestämd förbjuds när det gällerbostadslägenheter. Ett sådant förbud får självfallet inte hindra vare sig atthyran ändras med hänsyn till ändringar i kostnaderna för värme, vatten,avlopp, elektricitet och liknande eller att hyresändring får ske på grandval avöverenskommelse mellan hyresvärden eller hans organisation och organisation avhyresgäster. Förbudetmot klausuler av det slag som diskuteras här torde lämpligen kunna komma tilluttryck genom en bestämmelse av innehåll att hyran frånsett vissa närmareangivna delposter skall vara till beloppet bestämd i avtalet. Häri får ansesligga att hyran skall utgå med visst i avtalet angivet belopp för helahyrestiden eller med på förhand bestämda belopp under närmare angivna delar avhyrestiden. Överenskommelser om preliminär hyra i den förut angivna meningenblir liksom indexklausuler och förbehåll om rätt för hyresvärden att höja hyranensidigt utan föregående uppsägning inte gUtiga. Någon särskild bestämmelseom förbud mot retroaktiv hyra som föreslås i promemorian behövs därför inte. Harhyran bestämts i strid med den förordade bestämmelsen bör hyran utgå medbelopp som är skäligt med hänsyn främst till partemas avsikter och övrigaförhållanden, när avtalet träffades. SkuUe i avtalet ha tagits in enindexklausul får bestämmelserna i regel anses innebära att hyran skall utgå meddet belopp som skuUe ha utgått med tillämpning av indexklausulen när avtaletingicks. I dessa faU bör man således bortse från den höjning av hyresbeloppetsom tUlämpning av indexklausulen skulle ha medfört efter avtalets ingående.Innebär avtalet att hyran endast är preliminärt bestämd, bör de förordadebestämmelsema leda till att den överenskomna preliminärhyran är hyran förlägenheten. Förbehåll om rätt för hyresvärden att ensidigt höja utgående hyrabör bli verkningslöst. I de exempel som har anförts har parternas avsiktkunnat utrönas. Skulle det undantagsvis inträffa att det inte kan utredas vadparterna har avsett såvitt gäUer hyrans storlek, bör hyran kunna bestämmas medledning av hyressättningsbestämmelserna i 48 §. Det bör i första hand ankomma påfastighetsdomstolen att på särskild talan av endera parten pröva med vilketbelopp hyran skall utgå, när avtal har träffats i strid med det tfrågakomnaförbudet. Hinder bör emellertid inte föreligga för hyresnämnd att medbortseende från frågan om storleken av den utgående hyran bestämma den framtidahyran i sam- bandmed prövning av förlängnings- eller villkorstvist som har hänskjutits tillnämnden. Självfallet bör hyresnämnden vara oförhindrad att medla i tvist omstorleken av utgående hyra i de fall som diskuteras här. När det gäller lokalhyresavtal är det f. n. meravanligt både med långtidsavtal och indexklausuler än i fråga ombostadslägenheter. Partsorganisationerna har utarbetat indexklausuler förlångtidskontrakt vid lokalhyra. Jag ser inte något skäl att bryta den praxissom sålunda har utbildat sig i fråga om lokaler. Vid avtal på exempelvis ett årom lokalhyra kan väl invändningar anföras mot indexklausuler på samma grundersom i fråga om bostadshyra. Jag finner emellertid inte heller i fråga omlokalhyresavtal skäl att göra skillnad mellan avtal pä kortare och längrehyrestider när det gäller indexklausuler, utan sådana bör vara till-låtna ibåda fallen. Eftersom det inte torde vara möjligt att från varandra avgränsaavtalsklausuler som lämnar hyran obestämd, bör förbud mot klausuler, som medföratt hyran inte är pä förhand bestämd, begränsas att gälla bara avtal om hyraav bostadslägenhet. Promemorian upptar också fOrslag tUl bestämmelsersom syftar till att minska olägenheterna för bostadshyresgäster av atthyreshöjning kan komma att bestämmas av myndighet i efterhand. Något förbud motsådan höjning bör inte Införas. Jag biträder det i promemorian framställdaförslaget att myndighet som medger retroaktiv hyreshöjning skall få rätt att,närmast efter förebild av 20 § första stycket hyresregleringslagen,diskretionärt medge hyresgästen anstånd med betalningen av hyreshöjningen.Någon erinran mot förslaget i denna del har inte gjorts vid remissbehandlingen. Anledning saknas enligt min mening att, som Malmötingsrätt föreslår, öppna möjlighet för hyresgäst att föra särskUd talan motbeslut varigenom begärt betalnlngsanstånd vägrats. I det följande avsnittet återkommer jag till fråganom retroaktiv höjning av hyran i samband med förlängningstvist, närhyresvärden har dröjt med att lämna avflyttningsmeddelande. 13.4Tid för avlämnande av avflyttningsmeddelande De nuvarande bestämmelserna ombesittningsskyddsproceduren på bostadssektom innebär att hyresvärden skalllämna hyresgästen avflyttningsmeddelande för att hyresgästen skall bli skyldigatt flytta från lägenheten efter uppsägning från hyresvärdens sida. Som jaghar anfört förut bör denna ordning behållas. Emellertid medförbesittningsskyddsbestämmelserna att hyresvärd som sagt upp hyresavtalet kandröja med att lämna avflyttningsmeddelandet utan nämnvärd olägenhet för egendel. Som framhålls i promemorian är denna ordning, sedd ur hyresgästernassynpunkt, mindre tUlfredsställande. Prop.1973: 23 119 I promemorian avvisas tanken på att införa enfrist, räknad från avtalstidens slut, inom vUken avflyttningsmeddelandet skalllämnas. Skälet är att en sådan ordning inte skulle vara förenUg med förslagetom rätt för bostadshyresgäst att säga upp avtalet för villkorsändring. Den lösningsom förordas i promemorian kan sägas verka mera indirekt. Genom att de nyahyresvUlkoren enUgt promemorieförslaget i princip inte blir gällande för tidföre avflyttningsmeddelandet, skall hyresvärdarna sporras att i ett tidigtstadium lämna sådant meddelande. En följd av den ordning som föreslås ipromemorian är att hyresgästen som regel inte behöver riskera att betalaretroaktiv hyreshöjning för tiden mellan den närmast föregående hyresperiodensutgång och avflyttningsmeddelandet. Flera remissinstanser däribland hyresrådet ochHyresgästernas riksförbund anser att en frist för avlämnande avavflyttningsmeddelande bör föredras framför den ordning som föreslås ipromemorian. Syftet med den ifrågasatta lagändringen ärtvåfaldigt. Promemorieförslaget vill undvika dels att hyresgästen drabbas avmera betydande retroaktiv hyreshöjning, dels att han hålls iovisshet om innebörden av en uppsägning från hyresvärdens sida. Det är heltklart att, som påpekar, den ordning som föreslås ipromemorian inte tillgodoser det senare önskemålet. Enligt min mening är detdessutom tveksamt om den valda lösningen medför någon större förhyresgästens del genom minskningen av de belopp som kan komma att utgåretroaktivt. Som framhålls av ett par remissinstanser utgör de hyreshöjningarsom i förekommande fall belöper pä tiden mellan hyresperiodens utgång ochavflyttningsmeddelandet ett mindre problem. Allvarligare, sett från hyresgästens synpunkt, ärde krav pä högre hyra som kan ackumuleras villkorsfrågan ärberoende på prövning. Enligt min mening står således inte mycket att vinna medden lösning som förordas i promemorian. Över huvud taget ställer jag migtveksam till om problemet med retroaktiva hyreskrav i samband med förlängningstvistkan ges en helt tUlfredsstäUande lösning genom jämkning av bestämmelserna omavflyttnlngsmeddelande. Kvar står emeUertid önskemålet att en hyresgäst,som har sagts upp av hyresvärden för avflyttning eller villkorsändring, inteskall få sväva i ovisshet om verkan av uppsägningen, därför atthyresvärden underlåter att lämna avflyttningsmeddelande. Som jag anförde nyssär den ordning som föreslås I promemorian inte tUlfredsställande från dennasynpunkt. Också systemet med den frist för avlämnade av avflyttningsmeddelandetmedför oundgängligen att hyresgästen efter uppsägningen kommeratt sväva i ovisshet om verkan av uppsägningen. En utväg att tiUgodosehyresgästens intresse av att tidigt få veta om uppsägningen kommer attfullföljas eller inte är att kräva Prop.1973: 23 120 attavflyttningsmeddelandet skall lämnas I uppsägningen eller i samband med denna.En motsvarande ordning gäller efter lagändring I fråga om lokalhyra(se SFS 1972: 252). Samma ordning tiUämpas I viss utsträckning i praxis närdet gäller bostadshyra. Att framtvinga en sådan ordning på bostadsmarknadensynes mig emellertid mindre välbetänkt. Den nuvarande ordningen lämnar utrymmeför förhandlingar mellan uppsägningen och den tidpunkt då fristen för hyresgästenatt hänskjuta frågan till hyresnämnden börjar löpa. Det bör alltjämt stå ihyresvärdens val att åstadkomma sådant utrymme i fråga om bostadshyra, därnämnda frist är endast . Om man vill förbättra hyresgästensställning i det hänseende som är i fråga vilket enligt min mening börgöras står valet mellan den orditing som föreslås I promemorian och det avvissa remissinstanser förordade systemet med en frist för avlämnande avavflyttningsmeddelande. Motatt ålägga hyresvärden skyldighet att lämna av- fl-..*-t-ri..>r'..,.Ac.1r,ryr1r. ttJ/ ÖTranf-Trr- nt+ Tir,r,caftninapn pnnarc förfaller åhe- ropasi promemorian att en sådan ordning inte passar ihop med förslaget om rätt förhyresgästen att säga upp hyresavtalet för villkorsändring. En sådan uppsägningkan självfaUet inte tillåtas förfalla på grand av hyresvärdens passivitet.Denna invändning bortfaller emellertid, om som jag har föreslagit i detföregående hyresgästens uppsägning för omprövning av hyresvUlkoren inte skallgäUa för avflyttning. I så fall skall självfallet inte hyresvärden heller lämnanågot avflyttningsmeddelande. Jag har i stället föreslagit att hyresgästenskall ha att hänskjuta tvisten till hyresnämnden för att bevaraverkan av uppsägningen. Sammanfattningsvis anser jag att systemet med enfrist inom vilken avflyttningsmeddelandet skall lämnas är att föredra framförpromemorieförslaget när det gäller att försöka nedbringa den tid under vilkenhyresgästen inte vet om hyresvärdens uppsägning kommer att fullföljas. Jag villpeka på att den ifrägakomna ordningen, som bl. a. bör innebära attuppsägningen blir utan verkan om tiden inte iakttas, även har den fördelen attden skingrar den tveksamhet som f. n. råder i frågan hur länge en avhyresvärden gjord uppsägning gäller, när den inte följs avavflyttningsmeddelande. I överensstämmelse med vad som anförts föreslår jagatt i hyreslagen införs en bestämmelse av innehåll att hyresvärd, som säger uppavtal om hyra av bostadslägenhet, är skyldig att lämnahyresgästen avflyttningsmeddelande vid äventyr att uppsägningen annars är utanverkan. Tiden, som bör anknytas, inte till uppsägningen utan till avtalstidensutgång, kan lämpligen bestämmas tUl . Den föreslagna regeln borinte gälla om hyresgästen före utgången av tremånaders-fristen avflyttar ellerändå hänskjuter tvisten tUl hyresnämnden. Därigenom får partemas behov avskäligt rådrum för förhandlingar anses tUlgodosett. Bestämmelserna om den tidinom vilken hyresvärden skall 1973: 23 121 lämnaavflyttningsmeddelandet i vissa fall och verkan av hans passivitet bör föras ini 49 §. Motsvarandeändring bör ej göras i fråga om besittningsskyddsproceduren vid jordbruks- ochbostadsarrende (9 kap. 10 §, jfr 10 kap. 6 § JB). I dessa fall gäller nämligenarrendatorns uppsägning för villkorsändring också för avflyttning och jordägarenbör ej kunna göra sådan uppsägning utan verkan genom att ej lämnaavflyttningsmeddelande. Att, som ifrågasatt, ge olika regler förjordägarens resp. arrendatorns uppsägning skulle enligt min mening leda tillett alltför komplicerat regelsystem. 13.5Besittningsskyddet beträffande tjänstebostäder m. m. Hyresgästens besittningsskydd är och måste förövrigt vara förenat med vissa inskränkningar. Dessa kommer i hyreslagen tilluttryck genom reglema om s. k. besittningsskyddsbrytande grunder. Dessa reglerinnebär en avvägning mellan hyresgästens intresse att bo kvar i lägenheten ochfastighetsägarens behov i vissa fall av att kunna disponera över lägenheten påannat sätt. Denna avvägning är vansklig att genomföra när den skall uttryckasi lagregler, som måste täcka vitt skilda situationer. Allmänt synes manemellertid vara ense om att den ram för prövningen i det enskilda fallet somdras upp genom hyreslagens katalog över besittningsskyddsbrytande granderinnefattar en i stort sett lämplig avvägning mellan de Intressen som här stårmot varandra. Denkritik som framförts mot utformningen av de besittningsskyddsbrytandegranderna gäller bl. a. besittningsskyddet beträffande tjänstebostäder somupplåtits åt bl. a. anställda för skötsel och tillsyn av fastighet. Sålundahar framhållits att de nuvarande bestämmelserna fått en alltför kategoriskutformning i det att de inte i någon situation medger att ett i avtalet intagetavflyttningsförbehåll blir utan verkan så att hyresgästen/arbetstagaren skullefå behålla lägenheten trots att han lämnar sin anställning. Promemorieförslagetinnebär i princip att tjänstebostäder som upplåtits åt anställda för skötseloch tillsyn av fastighet eller personer anställda inom lantbruket rättsligtjämställs med personalhyresbostäder beträffande vilka hyresförhållandet ejvarat längre än . I enlighet härmed skall hyresgästen/arbetstagaren varaskyldig att avflytta från lägenheten när anställningen upphör endast omhyresvärden har saklig grund för uppsägning av hyresförhållandet. Förslaget hari allmänhet godtagits vid remissbehandlingen. fastighetsägareförbundavstyrker dock förslaget i fråga om fastighetsskötarbostäder.Fastighetsan-stäUdas förbund vill för sin del förorda en lösning som innebär attde båda kategorierna tjänstebostäder i alla avseenden blir att jämställa medvanliga personalhyresbostäder i det att hyresvärden måste kunna åbe- Prop.1973: 23 122 ropasynnerliga skäl för att upplösa hyresförhållandet, när det har varat längre . Starkt kritiska mot förslaget i vad det avser tjänstebostäder Inomlantbruket är och . Kritiken går sammanfattningsvis ut på att denföreslagna ordningen innebär en allvarlig risk för att de bästatjänstebostädema i anslutning till arbetsplatserna inom lantbraket undandrasde anställda, som i stället blir hänvisade att bo i ett sämre bostadsbeståndpå arbetsplatsen eller utanför denna. Inledningsvis kan vara anledning att understrykaatt promemorieförslaget inte tar sikte på sådana fall då tjänstebostad är såbeskaffad att det är nödvändigt för arbetsgivaren att förfoga över den förupplåtelse åt anstäUd. Detta följer av den föreslagna ändrade utformningen av46 § 7. Även den som är anställd inom lantbruket eller för skötsel och tillsynav fastighet bUr alltså enligt promemorieförslaget skyldig att efter uppsägningfrån anställningen utan vidare prövning flytta i enlighet med avflyttningsförbehålli hyresavtalet, om bostaden är av denna särskUda karaktär. Hyresvärden måstevisserligen visa att anställningen är av sådan art som anges i 46 § 7 sistaledet för att den anställde skall vara skyldig att flytta utan särskUdprövning. Ofta torde det emellertid inte vara förenat med några störresvårigheter att visa att anställningen är av denna särskilda art. Är lägenhetenförsedd med särskilda anordningar som möjliggör eller i avsevärd mänunderlättar den anställdes arbete, t. ex. bevaknings- eller alarmanordnlng,torde det få anses utgöra ett starkt Indicium för att anställningen är avangiven art. Promemorieförslaget har emellertid sin störstabetydelse i de fall där anställningen inom lantbruket eller för skötsel ochtillsyn av fastighet inte är sådan som anges i 46 § 7 sista ledet. Denautomatik som finns inbyggd i de nuvarande bestämmelserna föresläs ersatt av enprövning i varje särskUt fall, vid vilken hyresvärdens/arbetsgivarens intresseav att kunna disponera över bostadslägenheten skall vägas mot hyresgästensintresse av att bo kvar trots att han slutat sin anställning. För egen del anser jag lämpligt att öppna möjlighettill en avvägning mellan parternas motstående intressen när det gällerlägenheter som har hyrts ut tUl anställd för skötsel och tillsyn av fastighet.Jag grundar denna uppfattning främst på det förhåUandet att det äldre systemetmed särskilda portvaktslägenheter i huvudsak har upphört och att därförsambandet mellan anställningen och bostaden har tunnats ut väsentligt. Situationenkan ofta vara den att när någon som varit anställd för skötsel eller tillsynav fastighet lämnar sin anställning någon lägenhet inte behöver disponeras förden som i fortsättningen skall sköta dessa sysslor eller att dennes behov avlägenhet kan tUlgodoses på annat sätt. Jag ansluter mig därför till det ipromemorian framlagda förslaget. Förslaget har inte den innebörden attfastighetsägaren skulle ha mindre möjligheter än hittiUs att disponera överlägenhet som verkli- 1973: 23 123 genbehövs för anställd som är satt att sköta eUer tillse fastighet. Om situationenär den att fastighetsägaren behöver lägenheten för sådant ändamål, börbesittningsskyddet brytas. En uppgift från hyresvärden att lägenheten skallhyras ut till fastighetsskötare och att annan lägenhet inte finns tillgängligför detta ändamål torde i allmänhet få tagas för god, om den inte ter sigosannolik. Detta kan också uttryckas så att hyresgäst som anställts förskötsel och tUlsyn av fastighet och som lämnat anställningen skall vara skyldigatt flytta från lägenheten endast om hyresvärden har saklig grand föruppsägning av hyresförhållandet. Jag återkommer i det följande till frågan om dennärmare utformningen av lagtexten. Som anförs i promemorian synes det föra för långtatt göra bestämmelsema om personalhyresbostäder, beträffande vilkahyresförhållandet har varat längre än , tillämpliga på hyresförhållandesom beror av anställning för skötsel och tillsyn av fastighet. Jag är därförinte beredd att biträda det förslag som för fram. Jag övergår härefter tUl att behandla de fall därhyresförhållandet beror av anställning inom lantbraket. Av den remisskritik somSvenska lantarbetareförbundet och anförmot promemorieförslaget i denna del framgår att helt andra synpunkter måsteanläggas på frågan om besittningsskyddet beträffande lantbruketstjänstebostäder än i fråga om fastighetsskötarlägenheter. Att såvälarbetstagare- som arbetsgivaresidan är kritiska mot förslaget ger kritikensärskUd tyngd. Jag är därför inte beredd att tillstyrka promemorieförslaget idenna del. skisserar en lösning som innebär attbesittningsskyddet vid lantarbetarbostäderna skulle utformas som ett slagsföreträdesrätt till andra bostadslägenheter som hyresvärden/arbetsgivareneventuellt förfogar över. En sådan lösning är dock inte lämplig från vare sigpraktiska eller principiella utgångspunkter. Någon ändring i förhållande tUlvad som gäller nu bör således inte göras i fråga om tjänstebostäder föranställda inom lantbruket. Beträffande den närmare utformningen av den härföreslagna regleringen får jag anföra följande. Vid remissbehandlingen harfrån flera håll uttryckts önskemål om att punktindelningen i 46 § behålls oförändrad.Även om jag har viss förståelse för denna inställning, anser jag att de av migförordade bestämmelserna om fastighetsskötarbostäder i klarhetens intresse,bör tas upp i en särskild punkt mellan de nuvarande punkterna 7 och 8 i 46 §.Mot utformningen av den i promemorian föreslagna lagtexten, som har 46 § 8första ledet som förebild, invänder ett par remissinstanser att den läggertyngdpuiticten vid hyresgästens/arbetstagarens intressen, medan man imotlvuttalandena i promemorian ställt hyresvärdens/arbetsgivarens intressen iförgrunden. I kravet på att det inte får vara "obilligt" mothyresgästen att han får flytta Prop.1973: 23 124 pågrand av avflyttningsförbehåll, när anställningen upphör, ligger, som jagantytt i det föregående, att hyresvärden skall ha ett sakligt skäl för attupplösa hyresförhåUandet. Motsvarande Innebörd har den som förebUd användaregeln I 46 § 8 första ledet. Den I promemorian förordade lagtexten får medhänsyn härtill anses godtagbar. Den ifrägakomna bestämmelsen bör därför,såvitt gäller fastighetsskötarbostäderna, utformas i överensstämmelse med vadsom föreslås i promemorian. Några remissinstanser uppehåller sig vid frågan omvilken betydelse som i detta sammanhang bör tillmätas grunden för attarbetsanställningen har upphört eller skall upphöra. Uppenbarligen öppnar deföreslagna bestämmelserna viss möjlighet för de tillämpande myndigheterna attbeakta sådana förhållanden. I normala fall bör dock enligt min mening storförsiktighet iakttas när det gäller att tillmäta anledningen tillanställningens upphörande någon mera väsentlig betydelse (jfr prop. 1967: 141s. Bl.a. Närinjislivets byggnadsdelegation efterlvser uttalanden om giltigheten avöverenskommelse om avstående från besittningsskydd då fråga är ombesittningsskyddade tjänstebostäder. Detta önskemål är jag inte beredd atttillmötesgå. Frågan i vad mån sådan överenskommelse bör godkännas får i nuåsyftade faU liksom annars övervägas av hyresnämnden med beaktande avomständigheterna i det enskilda fallet. Jag övergår härefter tUl att behandla vissa andrafrågor rörande besittningsskyddet inom bostadssektorn som tagits upp ipromemorian. Enligt46 § första stycket 6 har hyresgästen inte rätt till förlängning avhyresförhållandet, när avtalet avser lägenhet i en- eller tvåfamiljshus ellerlägenhet som upplåtaren innehar med bostadsrätt och upplåtaren har sådantintresse att förfoga över lägenheten att hyresgästen skäligen bör flytta. Frånhyresgästhåll har tidigare framförts önskemål om förstärkning avbesittningsskyddet beträffande lägenhetstyper av det slag som bestämmelsenavser. I promemorian anförs att rättstillämpningen numera torde i alltväsentUgt motsvara statsmakternas intentioner, när bestämmelsen tillkom.Enligt promemorian saknas därför anledning att ändra bestämmelsema. Vadsom anförs i promemorian i denna del har godtagits eller lämnats utan erinranvid remissbehandlingen. Också jag är av den uppfattningen att någon lagändringinte är påkallad . Fråganom besittningsskyddet beträffande personalhyresbostäder, dvs. sådana bostädersom avses i 46 § första stycket 8, har behandlats av . Sålunda har ien motion, 1971: 653, yrkats att hos Kungl. Maj:t skulle hemstäUa omsådan utformning av nämnda lagram att besittningsskyddet förpersonalhyresbostad anställning blev ovillkorligt. I motionenhävdades att domstolama vid tillämpningen av uttrycket "synnerligaskäl" främst tagit hänsyn till företagarens behov av anställda. Iöverensstämmelse med lagutskottets utlåtan- de(LU 1971: 7) beslutade att motionen inte skulle föranleda någonriksdagens åtgärd.