prop · FW0314 · 1973-12-31 00:00:00 — De mest betydelsefulla olikheterna meUantrafikUvräntelagstiftningen och den föreslagna nya lagstiftningen hänför sigtiU valet av kapitaltäckningssystem och tUl inflationsgarantins storlek. Dessatvå frågor hänger nära samman, Kapitaltäckningssystem B, som innebär attfondavsättningen skall ske i ett sammanhang, förutsätter nämUgen attindextilläggen begränsas inom en årlig procentuell ram. Valet av finansieringssystemberor alltså på om en sådan ram kan godtas eller inte. Den enda begränsning som finns i TLL och TLF ärmöjUgheten för Kungl. Maj:t att, om särskUda skäl föreligger, förordna att nyttindextiUägg inte skaU utgå eller att det skaU utgå endast i mindre omfattningän som annars skuUe vara faUet (11 § TLL, 2 § TLF). Som kommittén harkonstaterat innebär TLL och TLF att den som uppbär en tra-fikUvränta förnärvarande åtnjuter praktiskt sett obegränsad värdesäkring. En begränsning avinflationsgarantin tiU skulle alltså innebära viss försämring förlivräntetagama vid jämförelse med nuvarande förhåUanden. Utvecklingen avLndextUläggen enUgt trafiklivränte-lagama ger en påtaglig praktisk UlustrationtiU detta. Om inflationsgarantin hade varit begränsad tUl redan enligt TLLoch TLF skuUe det senaste indextUlägget, som utgår fr. o. m. den 1 januari 1972med , ha stannat vid . JagvUl rent allmänt framhålla att det måste krävas mycket starka skäl för enlagändring som försämrar de nuvarande livräntetagamas förmåner enUgttrafiklivräntelagstiftningen. Jag kan inte finna att remissinstansemasargument har tiUräcklig tyngd för att motivera en sådan lagändring. Depåtalade administrativa svårigheterna torde kunna övervinnas, och de skillnaderi indextUläggens storlek som kan bli resultatet av att skadeståndslivräntorvärdesäloras enligt två skilda system får ses som en direkt konsekvens av attde båda systemen vUar på olika fömtsättningar. Det rör sig i ena fallet omvärdesäkring inom ramen för ett obligatoriskt garantrförsäkringssystem och idet andra fallet om värdesäkring av livräntor som utges på grundval avfriviUig ansvarsförsäkring. Det bör f. ö. uppmärksammas att livräntor somregleras enligt TLL och TLF blir en övergångskategori som i och med att denallmänna lagen om ändring av skadeståndslivräntor genomförs kommer att utgöraen allt mindre del av det totala livräntebeståndet och som kommeratt helt försvinna. I enlighet med det anförda bör alltså det nuvarandefinansieringssystemet och den i princip obegränsade inflationsgarantinbehållas beträffande de äldre trafiklivräntoma. Detta bör gälla även sådanatrafik-livräntor som fastställs efter den nya lagstiftningens ikraftträdandemen på vilka äldre lag blir tiUämpUg därför att skadan har inträffat . EnUgt uttalande av kommittén bör ett merarealistiskt räntetagande inverka även på de nuvarande trafiklivräntefonderaa.Denna bedömning har vid remissbehandlingen vunnit stöd av , Frågan omeyen-tueU omräkning av fonderingsbehovet inom trafiicförsäkringen prövas iförsta hand av försäkringsinspektionen. Vid uppskattningen av kostnadema förvärdesäkringen av äldre ansvarslivräntor har jag utgått från att ävenfonderingen för existerande förpliktelser bör kunna påverkas av ett nyttränteantagande. Detsamma synes mig böra gälla i fråga om de äldretrafikUvräntoma. 4.4Yärdesäkring av livräntor med internationell anknytaing TLL och TLF medger inte attvärdesäkringstiUägg utgår till livränta tiU följd av skada som har inträffatutomlands. Kommittén föreslår den ändringen att tUlägg skall kunna utgå tillsådan Uvränta om den uppbärs av svensk medborgare eller av utlänning medhemvist i . Förslaget är utformat med beaktande av atttrafikförsäkringsbolagen har åtagit sig att tillämpa svenskskadeståndsrätt vid reglering av trafikskador som i utlandet drabbar svenskareller här bosatta utlänningar, om en sådan tUlämpning är tiU förmån för denskadade. Kommitténs förslag har inte mött några erinringarunder remissbehandlingen. anser att det tillgodosersyftet med den framstäUning som inspektionen har gjort i syfte att få enlagändring tUl stånd (avsnitt 3,3,1), Jag instämmer med kommittén i att det åtagande somtrafikförsäkringsbolagen har gjort bör hälsas med tillfredsställelse. konstaterat har åtagandet i viss mån förändrat de fömtsättningarunder vUka udandsundantagen i TLL och TLF tUlkom, Det bör inteföreligga hinder mot att utge värdesäkringstUlägg tUl livräntor som utgår tUlsvenskar och här bosatta utiärmingar, vilka har trafikskadats utomlands ochvilkas rätt till skadestånd bedöms enligt svensk rätt. Jag anser att kommitténsförslag utgör en lämplig lösning av denna fråga. Emellertid bör vid tiden förlagstiftningens ikraftträdande fastställda livräntor på grund av utiandsskador,vilka med hänsyn till utiandsundantaget i TLL inte värdesäkrats, förses medallmänt tillägg enligt samma grunder som gäUer för äldre ansvarslivräntor. Jagskall i specialmotiveringen behandla denna och övriga frågor som uppkommer medanledning av ett förändrat utlandsundantag i trafiklivräntelagstiftningen. Beträffande de äldre ansvarslivräntorna tänker sigkommittén ett mera restriktivt utiandsundantag än i fråga om de äldretrafiklivräntorna. Lagstiftningen om äldre ansvarslivräntor bör enligtkommittén över huvud taget inte gälla livränta till följd av skada som harinträffat utomlands. JK har ifrågasatt om inte även äldreansvarslivräntor på grund av utlandsskada bör värdesäkras i faU då denskadelidande är svensk medborgare eller bosatt i . I övrigt harkommittéförslaget inte mött några invändningar under remissbehandlingen. I likhet med kommittén räknar jag med att livräntaendast undantagsvis förekommer som skadestånd vid skada som har inträffat i utlandet.Här finns inget utvidgat åtagande från försäkringsbolagens sida omtUlämpning av svensk skadeståndsrätt. Om Uvränta skulle förekomma är det pågmnd av lex loci deUcti-regelns dominans troligt att den har bestämts medtUlämpning av utländsk lag. Jag kan visserligen instämma i kommitténsuppfattning att det är principiellt och praktiskt olämpligt att en livränta somhar bestämts enligt utländsk lag förses med värdesäkringstillägg, men sammasituation kan uppkomma med den utvidgning av TLL:s tUlämpning som jag enligtdet tidigare sagda förordar. Även om de fall där äldre ansvarslivränta på gmndav skada i utiandet har faststäUts på grund av svensk lag torde vara sällsyntafinner jag att intresset av likformighet i lagstiftningen om äldre Uvräntoroch av rättvisa meUan olika kategorier av Uvräntetagare motiverar attansvarslivräntelagen i det nu berörda avseendet får samma tUlämpUghet som TLL, Den ordning för värdesäkring av nya livräntor somjag föreslår innebär en utvidgning av skadeståndsskyldigheten. Den som enligtsvensk lag åläggs att utge skadeståndslivränta bUr skyldig att håUalivräntan värdesäkrad. Avgörande för om värdesäkring skaU ske eller inte ärföljaktiigen om svensk lag tUlämpas vid prövningen av skade-ståndsskyldlgheten.I detta avseende bör inte göras någon skUlnad mellan värdesäkringstillägg ochandra skadeståndsposter som kan komma i fråga enligt svensk lag. Det är sålundaenligt min mening från principiella och praktiska synpunkter inte lämpligt attutvidga värdesäkringsförpliktelsen att gälla också i fall då skadeståndetbestäms enUgt utländsk lag. Jag kan därför inte tiUmötesgå de önskemål JK harframställt om tUlämpning av värdesäkringsreglema också i andra fall än dåskadeståndet bestäms enligt svensk lag. Beträffande trafikskador som drabbarsvenskar eller här bosatta utlänningar utomlands och för vilka svenskttrafikförsäkringsbolag svarar torde f. ö, det förutnämnda åtagandet ipraktiken leda till att svensk lag så gott som alltid blir tillämpad. InteheUer är jag beredd att föreslå någon inskränkning i tillämpningen, innebärandeatt endast livräntor tUl personer av svensk nationalitet eller med hemvist iSverige värdesäkras. De argument på denna punkt som har anförts av P &I-assuradörerna har inte övertygat mig om nödvändigheten att göra ettprincipieUt så betydelsefullt ingrepp i tiUämpUghe-ten av skadeståndsreglernasom en inskränkande föreskrift av detta slag skuUe innebära, JK har ifrågasatt om inte allvärdesäkringslagstiftning beträffande skadeståndslivräntor bör samlas i en endaförfattning. Jag kan för min del instämma i att man härigenom kan vinna vissöverskådlighet, men jag viU påpeka att åtgärden innefattar åtskilligakomplika- tionerav lagteknisk natur. Värdesäkringssystemen för nya och äldre Uvräntor kommermed mitt förslag att skUja sig åt i viktiga avseenden, liksom systemen föräldre trafiklivräntor och äldre ansvarslivräntor kommer att på vissa punkterinnehåUa olikheter sinsemeUan. Vidare bör i sammanhanget beaktas attregleringen beträffande äldre Uvräntor är av övergångsnatur. Jag anser motdenna bakgmnd att avgörande skäl talar för en uppdelning av reglema på skildaförfattningar. Ienlighet med kommitténs förslag anser jag att bestämmelsema om ändring av nyaskadeståndsUvräntor bör tas upp i en särskUd lag. I skadeståndslagen börinföras en hänvisning tUl derma lag, I fråga om äldre ansvarsUvräntor bör ocksåen särskUd lag utfärdas. Vissa mindre ändringar bör göras i TLL ochTLF. TUl dessa ändringar återkommer jag i specialmotiveringen. I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag tUl 1) lag om ändring avskadeståndslivräntor, 2) lag om tiUägg tiU vissaansvarslivräntor, 3) lag om ändring iskadeståndslagen (1972: 207), 4) lag om ändring i lagen (1967:663) om tillägg tiU vissa trafildivräntor, 5) lag om ändring i förordningen(1967: 666) om tiUägg tiU vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m. m. Förslagen torde få fogas tUl statsrådsprotokollet idetta ärende som bilaga 3. Rörande de enskUda bestämmelsema i förslagen villjag ytterligare anföra följande. 6.1Förslaget till lag om ändring av skadeståndslivräntor Dennaparagraf innehåller den grundläggande föreskriften att skadeståndsUvräntaskall ändras i anslutning tiU basbeloppet enligt AFL. Som framgår av denallmänna motiveringen (avsnitt 4,2.1) skall livräntan följa såväl stigande somsjunkande penningvärde. Därför sägs i paragrafen att livräntan skall ändras.Index för ändringama är basbeloppet erUigt AFL, Att värdesäkringens omfattningbegränsas inom viss årlig ram framgår av 3 § första stycket andra punkten. Vadsom förstås med livränta kan i allmänhet inte vara svårt att av- göra.Periodisk ersättning som bestäms med tillämpning av 5 kap, 2 eUer 3 § skadeståndslageneller annan regel om skadestånd vid personskada hör hit EnUgt kommitténs mening bör även en s. k,provisorisk livränta omfattas av lagen. Denna ståndpunkt har kritiserats frånflera håll under remissbehandlingen. Det framhåUs att man, då en provisorisklivränta beräknas, kan ta hänsyn tiU eventuellt förestående löne- och kostnadsutveckling.Vid omprövning av livräntan görs som regel en justering med hänsyn även tiUutfallet för gången tid. ErUigt ingår provisoriskalivräntor i den fortlöpande regleringen av skadan tUl dess att Uvräntan blirdefinitiv och kapitalbelopp fonderas. För egen del anser jag att kritiken mot kommitténsståndpunkt har avsevärd tyngd. Jag viU också peka på svårigheten att beträffandelivräntor som inte har slutligt prövats ange utgångspunkten för värdesäkringen.Vidare måste det mången gång bli svårt att dra gränsen meUan en provisorisklivränta och sådan a conto-betalning av ett periodiskt belopp som görs iavvaktan på en grundligare prövning av skadeståndet och som enligt kommitténsmening inte bör jämställas med livränta. Jag förordar av nu angivna skäl attvärdesäkringen skall omfatta bara slutiigt fastställda livräntor. Ettlivräntebelopp som inte har blivit definitivt fastställt får i ställetanpassas tUl penningvärdeförändringama genom att beloppet justeras videventuell omprövning eller vid det slut-Uga faststäUandet, Jag anser mig kunnaräkna med att försäkringsbolagen vid sin skadereglering kommer att se tUl atten sådan anpassning kommer till stånd. I övrigt viU jag i detta sammanhangendast tiUfoga att lagen givetvis skall vara tUlämpUg på faststäUd livräntabeträffande vilken vid fastställandet har föreskrivits att den skall omprövasvid viss tidpunkt Enligt mitt förslag skall lagstiftningen träda ikraft . Den kan då tillämpas på livräntor som gmndar sig påhändelser vUka har inträffat nämnda datum eller . Tidpunkten för den skadeorsakandehändelsen är avgörande för lagens tUlämpUghet, inte tidpunkten för livräntansfastställande. Denna tidpunkt får däremot betydelse för frågan om en livräntaskall ändras (2 § tredje stycket). Om den skadeorsakande händelsen harinträffat före ikraftträdandet kan någon av de lagar som reglerar värdesäkringenav äldre livräntor i stället gälla, Lagen innebär en utvidgning avskadeståndsskyldigheten i förhållande till vad som gäller f, n. Skadeståndetskall omfatta också belopp som behövs for att anpassa livräntan tillpenningvärdets utveckling. För att en Uvränta skall värdesäkras fömtsätts attden har fastställts tUl fuUgörande av skadeståndsskyldighet. Den dom eUer detavtal som bestämmer skyldigheten skall grunda sig på skadeståndslagen, skadeståndsrättsligspeciallagstiftning eUer i rättspraxis utbildade gmndsatser Som kommittén har framhållit innebär en uttrycklig ellerunderförstådd hänvisning i speciallag eller i avtal till allmärmaskadeståndsregler i fortsättningen att livränta som bestäms enligt speciallageneller avtalet skall vara värdesäkrad. Livränta som utgår på grand av s. k.trygghetsförsäkring bör omfattas av värdesäkring, eftersom ersättningen enligtdenna försäkring skall bestämmas efter samma gran-der som skadestånd. Kommittén behandlar även det fallet att någon tarpå sig betalningsskyldighet utöver skadeståndsreglerna, t, ex, iförlikningsavtal. Jag instämmer i kommitténs uppfattning att det ofta bör varanaturligt att värdesäkring då skall gälla, särskUt om åtagandet endast till endel går utöver skadeståndsreglerna. Däremot måste man, när det gäller olikaformer av ersättning "ex " eller annan gottgörelse som inteinnebär fullgörande av skadeståndsskyldighet, kräva uttryckligt stöd i särskUd förklaringe. d, för att värdesäkring skall komma i fråga. Kommittén diskuterar betydelsen i vissa sammanhangav att värdeföljsamhet är en del av själva skadeståndsskyldigheten(betänkandet s. 7172). a. påvisas att värdesäkringskostnaderna måste inräknasvid prövningen av om skadeståndet tacks av de belopp vartill trafikförsäkringsgivaresansvarighet begränsats enligt 11 § TFL eller begränsningsbelopp som gällerenligt villkoren i vanlig ansvarsförsäkring. Om begränsningsbelopp av dettaslag inte räcker tUl kommer skadeståndsbördan tUl en del att falla på denskadeståndsskyldige personligen. För trafikförsäkringens del saknar dettaförhållande praktisk betydelse eftersom begränsningsbeloppet vid personskadaredan nu är tUlräckligt högt. Men beträffande den frivUUga ansvarsförsäkringenfömtsätter jag, i Ukhet med kommittén och försäkringsinspektionen, att enhöjning av begränsningsbeloppen kan behöva övervägas. I vissa fall är själva skadeståndsskyldighetenbegränsad till visst belopp. Kommittén ger flera exempel på detta, bl. a.reglema om begränsning av redares ansvar i 254 § sjölagen (1891: 35 s. 1). Omvärdesäkringen är en del av själva skadeståndet måste kostnaderna för denrymmas inom det belopp tUl vilket skadeståndsansvaret har begränsats. Underlag för beräkning av ändring är livräntansgmndbelopp, eventuellt förhöjt eller reducerat med hänsyn till tidigareändringar enligt lagen. Detta är så naturligt att det inte särskilt behöveruttalas i lagen. Också sådana förändringar i livräntans storlek som enligt detbeslut varigenom denna fastställts skall äga mm, t. ex. när livräntetagarenuppnår viss ålder, inverkar givetvis på beräkningsunderlaget. Om det i beslutet har angetts att livräntan vidviss tidpunkt skall reduceras till viss kvotdel av tidigare belopp bereder detinte nägra svårigheter att avgöra vUket underlag som skall gälla för beräkningav ändring. Har det t. ex. bestämts att livräntan skall nedsättas till hälftendå livräntetagaren uppnår skall senare tillägg eller avdrag räknaspå hälften av det livräntebelopp som utgick . Skulle ett beslut om livränta däremot innebära attUvräntan vid viss framtida tidpunkt skall höjas eller sänkas till visst angivetbelopp är det inte lika givet vad som utgör underlag för beräkning av fortsattaändringar. Kommittén har för sin del tänkt sig att man till följd av den nyalagen alltid bör ange förändringar i Uvräntan under dess löptid som kvotdel avtidigare gällande livränta. Om framtida livräntebelopp i stället anges som ettabsolut tal, kan det enligt kommittén ifrågasättas om inte detta tal börjusteras med hänsyn tUl de ändringar enligt lagen som har ägt rum under tidenmellan fastställandet och den tidpunkt från vilken det nya beloppet skallgälla. Jag anser emellertid att frågan bör lösas på det sättet att ändringenligt den föreslagna lagen får giltighet beträffande alla fastställdalivräntebelopp, alltså även sådana som ännu inte har aktualitet när ändringäger mm. Om det t. ex. i en dom eller ett avtal har angetts att livränta skallutgå med . fram till dess att livräntetagaren fyller ochdärefter med . innebär den av mig förordade principen attbeloppet . då det skall börja utgå har ändrats ienlighet med vad som beslutats beträffande övriga Uvräntor mellanfastställandet och nämnda tidpunkt. Begreppet livränta i förslaget avser ienlighet härmed alla livräntebelopp som finns fastställda dåändring sker enligt 2 §, vare sig livräntan faktiskt utgår vidändringstillfället eller skall utgå först . Skadeståndslivränta utgår ofta vid sidan av annanförmån, t, ex, förtidspension enligt AFL eller yrkesskadelivränta enligt YFL,Vissa sådana förmåner inverkar på skadeståndets belopp. Så är fallet t. ex, medde nämnda förmånerna från socialförsäkringen men också med vissa förmåner somarbetsgivare utger (se exempelvis betr, statiig sjukpension NJA 1955 s, 676).Samordningen mellan skadeståndet och den andra förmånen kan äga rum enligt tvåolika metoder, bruttoUvräntemetoden och nettolivräntemetoden (betänkandet s.72). Valet av metod bestäms bl. a. av om regress kan utövas församordningsförmånen eUer inte. I regressfallen måste skadeståndsUvräntankontinuerligt anpassas till den andra förmånen. Livräntan bestäms därför tUlett bmttobelopp som inkluderar den andra förmånen, vUken sedan avräknas vidvarje utbetalning av livräntan. Är den som utger samordningsförmånen inteberättigad tUl regress räcker det om skadeståndslivräntan och samordningsförmånenanpassas till varandra när skadeståndet bestäms, eller med andra ord attlivräntan fastställs till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan deninkomstförlust som skall täckas och samordningsförmånen (nettolivräntemetoden).Senare växlingar i samordningsförmånens storlek har ingen betydelse förskadeståndsansvaret. När samordningen sker enligt nettolivräntemetodenkan det inte råda någon tvekan om att värdesäkringen enligt den nya lagen skallberäknas enbart på den del av den samlade ersättningen som skadeståndslivräntanutgör. 5 1973.1 saml. Används brattoUvräntemetoden kan frågan däremot bliberoende av om samordningsförmånen är värdesäkrad eller inte. Man kan numerautgå från att de flesta tänkbara samordningsförmåner är värdesäkrade. I dessafall bör sådan del av samordningsförmånen som utgör värdesäkringstillägglämnas ur räkningen när det gäller att fastställa det belopp som skall liggatUl grund för ändringen. Eljest kommer möjligheten att utöva regressbeträffande samordningsförmånen att vidgas och avse även indextUlägg ellermotsvarande gottgörelse, som beräkningsunderlaget förskadeståndslivräntans värdesäkring och därmed tilläggen enligt den nyalagstiftningen minskar. När nu berörda förhållanden övervägdes vid TLL:stUlkomst fann man att tillägg vid bruttosamordningen borde beräknas påskadeståndsUvräntan minskad med samordningsförmånen utan därtiU knutenvärde-säkringsgottgörelse (prop, 1967: 137 s. 66 ff). Detta kom tiU uttryck i10 § andra punkten, jämförd med 5 § andra stycket TLL, Kommittén har ansett attmotsvarande bör gälla vid tUlämpningen av den nu aktuella lagen men har intefunnit särskUd föreskrift härom nödvändig, RFV hävdar däremot att enbestämmelse i ämnet behövs. För egen del vill jag ansluta mig tUl RFV:suppfattning. De fall, hänförliga tiU den nya lagstiftning som jag föreslår,där brattoUvräntemetoden måste tillämpas vid samordning kan visserligen antasvara mycket få, framför aUt beroende på att yrkesskadeförsäkringensbestämmelser om regressrätt har upphävts fr, o, m, , Men itydlighetens intresse bör förevarande lag, i likhet med de övrigavärdesäkrings-lagarna, innehålla en föreskrift om beräkningsunderlag vidbmttosam-ordning mellan skadeståndslivränta och annan värdesäkrad periodisk förmån.Utformningen av en sådan föreskrift berör jag vid 5 §. Skulle samordningsförmånen vid brattosamordningundantagsvis inte vara värdesäkrad bör enligt kommitténvärdesäkringsförpliktelsen omfatta hela livräntan, alltså även den del däravsom svarar mot samordningsförmånen. Kommittén anser att den skadelidandesintresse motiverar en sådan ordning, som f, ö, enligt uttalande avtrafiklivräntekommittén skall gälla vid tillämpningen av TLL. I likhet medkommittén anser jag att värdesäkringstUlägg bör beräknas så att hela livräntanblir värdesäkrad. Någon uttrycklig lagreglering synes mig inte behövlig för desäUsynta fall det kan bli fråga om. RFV tar också upp frågan hur man skall förfara omsamordningsförmånens storlek inte är känd när skadeståndet skall bestämmas.Detta problem har inte enbart samband med värdesäkringen utan rör mera allmäntsamordningen mellan skadestånd och andra förmåner. Behovet av regler för dennasamordning övervägs f. n. av skadeståndskommittén. I detta sammanhang kanendast framhållas att nettometoden givetvis förutsätter kännedom omsamordningsförmånens slutliga belopp. Detta innebär att det kan blinödvändigt att låta skadeståndspröv- ningenanstå tUl dess man får klarhet i samordningsförmånens storlek. Det äremellertid ingenting ovanligt att prövningen av en skadestånds-livränta skjutsupp av olika anledningar. Några praktiska olägenheter av det slag som RFVbefarar har jag följaktligen svårt att se, 1 denna paragraf anges dels när ändring av livräntaskall ske (första och andra styckena), dels vilka Uvräntor som skaU ändras(tredje stycket). Ändring av livränta skall liksom enligt TLL äga mmden , I enlighet med vad jag har sagt (avsnitt 4,2,6) skallemeUertid basbeloppet för december månad ligga till grund för prövningav frågan om livräntoma skall ändras . Eftersom lagstiftningen föreslås träda i kraft den1 blir utgångspunkten för senare jämförelser basbeloppet fördecember 1973, Jämförelse skall först ske med basbeloppet för , Ärdetta förändrat med i förhållande tiU basbeloppet för december 1973ändras livräntorna. Ändringen räknas fr, o, m, . Uppgårbasbeloppets ökning eller minskning inte tiU sker ingen ändring, utanny jämförelse får ske med basbeloppet för påföljande decembermånad, alltsådecember 1975, Om detta basbelopp är högre eller lägre än basbeloppetför ändras livräntoma , dock med högst (3§ första stycket andra punkten). Aimars görs en ny jämförelse ,etc. Det kan aUtså vid en långsam förändring av basbeloppet tänkas attjämförelsen sträcker sig . De nu beskrivna förhållandena kommer tUl uttryck iförsta stycket. Tidpunkten för senare ändringar bestäms efter samma principer iaruira stycket. Det basbelopp med vilket jämförelse skall ske blir här det basbeloppsom har legat till grund för senaste ändring. Om höjning utlöses fr. o, m, den1 på grund av en minst 5-procentig ökning av basbeloppet mellandecember 1973 och är det sistnämnda basbelopp som ligger tillgmnd för följande jämförelser. Vid jämförelserna enligt andra stycket skall man tahänsyn tiU inte bara de förskjutningar i basbeloppet som skett sedan föregåendeänd-ringstUlfälle utan också procenttal från tidigare förändringar i basbeloppetsom enligt 4 § får balanseras från ett ändringstillfälle tUl ett annat.