prop · FW0340 · 1973-12-31 00:00:00 — Som exempel härpå kan nämnas platsbrist vidsjukhus eller väntetid hos specialläkare vid sjukhus. Den i 38 § angivna tidenför fri vård resp. skall falla inom de i denna paragrafangivna tidrymderna, eller . Påbörjas vården så sent att vissdel faller utanför sexmånaders- eller ettårsgränsen, bortfaller arbetsgivarensansvar för den delen. 40 § Paragrafen motsvarar 28 §tredje stycket SjmL och överensstämmer med nuvarande ordning. 41 § Paragrafen motsvarar 28 §fjärde stycket SjmL. Arbetsgivarens ansvar för vård av när denne lämnarbefattning på fartyg och har venerisk sjukdom följer av 38 § andra stycket. Ärsjukdomen i smittsamt skede, bör arbetsgivarens kostnader i likhet med vad somgäller enligt SjmL ersättas av statsverket. Detta får ses mot bakgrund avsmittskyddslagens (1968: 231, ändrad : 667) bestämmelser omkostnadsfri behandling av veneriska sjukdomar för den som vistas i . Denenligt 41 § ersättningsgUla vården omfattar liksom enligt SjmL sjukhusvård,läkarbehandling och läkemedel. Det är utan betydelse om sjömannen, sedan hanlämnat befattningen på fartyget, är kvar i redarens tjänst eller har frånträttanställningen. 1 detta sammanhang erinrasom den i undertecknade och av ratificeradeöverenskommelsen rörande vissa lättnader för sjömän, tillhörandehandelsflottan, vid behandling för könssjukdom. I hamnar i de länder somgodkänt överenskommelsen skall finnas läkarmottagning, där fartygspersonal fårkostnadsfri behandling för venerisk sjukdom. Enligt kungörelsen (1968:235) medsärskilda bestämmelser för beredande av. vård åt sjömän vid venerisk sjukdomsvarar befälhavaren för att fartygspersonalen känner till de 1973: 40 166 meddelandenom läkarmottagning som enligt överenskommelsen skall finnas på fartyget. Saknassådant meddelande skall befälhavaren skyndsamt inhämta upplysningar om läkarrtiöttagningoch delge personalen dessa. 42 § Paragrafen motsvarar 29 § SjmiL. Lagförslagetbehåller i huvudsak gällande regler. Befälhavaren bör sörja för att den avlidnesjömanneris anhöriga underrättas, att begravning eller hemsändning av urnainnehållande askan vid eldbegängdse sker och att kvarlåtenskapen ombord påfartyget omhändertas. Detta gäller vid dödsfall, som inträffar när sjömanneninnehar befattning på fartyg. Avlider sjömannen under väntetid föreslås också,vilket är en nyhet, att arbetsgivaren skall se till att dessa åligganden blirutförda. Befälhavarenser till att kvarlämnad egendom och förteckning över tillhörigheterna snarastmöjligt kommer dödsboförvaltningen tillhanda. Självfallet kan det i detenskilda fallet visa sig lämpUgt att på sätt som är föreskrivet i gällande SjmLöverlämna egendomen tUl svensk utlandsmyndighet för omhändertagande ochhemtransport. Särskild föreskrift härom synes dock inte erforderlig. Haregendomen måst avyttras, bör redovisningen av försäljningssumman ske direkttill dödsboet, 43 § Paragrafen motsvarar 30 § SjmL. Enligtförslaget skall arbetsgivaren också i fortsättningen vidkännas kostnader somföranleds av begravning eller eldbegängdse, om dödsfallet inträffarantingen under tid när sjömannen har befattning på fartyg, under väntetideller medan sjömannen vårdas på arbetsgivarens bekostnad enligt 38 och 39 §§.I det sistnämnda faUet har det ingen betydelse för betalningsskyldigheten, omsjömannen hade kvar anställningen vid dödsfallet eller éj. Avgörande är attsjömannen avlidit när han erhåller vård som bekostas av arbetsgivaren,I förhållande till nuvarande regel är att uppmärksamma, att vårdperioden omhögst 42 resp. kan komma att förskjutas inom en ettårsram enligt 39 §lagförslaget. Om dödsfall inträffar i tiden mellan en tjänstgöringstid ombordeller en vänteperiod samt en vårdperiod och dödsfallet inte föregåtts av vård,för vilken arbetsgivaren står kostnaden, bär han inte heller något ansvar förbegravningskostnader. 44 §Enligt 31 § andra stycket SjmL har redaren rätt till ersättning av statsverket för utgifter som befälhavaren nödgats göra för svensk men vilka ej ålegat redaren enligt 28 eller 30 § SjmL. Här avses utgifter, som är betingade av föreskriftema i 27 och 29 §§ SjmL om befälhavarens skyldighet att sörja för sjukvård och begravning. Det kan t. ex. röra sig om utgifter för vård av självförvållad sjukdom. Prop.1973: 40 167 Redarenkan dock inte regressvis vända sig mot staten för kostnader, som går utöver detidsgränser som 28 och 30 §§ SjmL anger. Har han med hänsyn till främmandeimmigrationslagstiftning tvingats utge t, ex, vårdko.stnad än i28 § SjmL stadgade , ikläder sig staten inget betalningsansvar förden överskjutande tiden (se NJA 1949 s. 330), En förutsättning för dennaregressrätt är att befälhavaren inte kunnat få bistånd av svensk konsul medåtgärden. Befälhavarens-arbetsgivarensskyldighet att bereda sjuk eller skadad behövlig vård är ovillkorligockså enligt 37 § lagförslaget. Som jag anfört i anslutning till sistnämndaparagraf har också gjorts en viss utvidgning i befälhavarens-arbetsgivarensvårdansvar. Lagförslaget behåller arbetsgivarens regressrätt gentemot staten. Däremotbör, som jag också anfört under 37 §, någon utvidgning av regressrätten på motsvarandesätt som av vårdansvaret inte ske. Detta framgår av andra punkten i 44 §lagförslaget. Enligt31 § andra stycket SjmL har arbetsgivaren motsvarande regressrätt förbegravningskostnad som för sjukvårdskostnad. Eftersom arbetsgivarens ansvar förbegravningskostnad enligt lagförslaget är vidsträcktare än hans skyldighet attombesörja begravning, kan dock regressrätten aldrig aktualiseras. Regressrättför begravningskostnad är därför utesluten ur lagförslaget. Regressrättenföreslås utvidgad att omfatta också utgift som gjorts för här i riket bosattutländsk , 45§ Paragrafen motsvarar 10 § SjmL och ger föreskrifter om minimiålder för arbetstagaresom skall användas i fartygsarbete. Vidtiden för SjmL:s tillkomst var den grundläggande skolutbildningen regelmässigtavslutad när bamet uppnått . Enligt gällande skollag (1962: 319,ändrad : 630) upphör skolplikten, om den inte fullgjortsdessförinnan, med utgången av vårterminen det kalenderår, när barnet fyller 16år. Kommitténhar föreslagit att minimiåldern för yngling att användas i farlygsarbeteanpassas till den förlängda obligatoriska skolgången. Jagbiträder kommitténs av remissinstanserna förordade förslag till generellaminimiåldersregler. Underremissbehandlingen har anfört att kravet på för eldare hindrar rekrytering av personal. Yngling kan nämligen efteravslutad skolgång genomgå nödvändig utbildning och praktisk tjänstgöring förinnehav av sådan befattning ombord, innan han fyller : Enligt föreningensuppfattning är det olyckligt, om han då på grund av åldersregeln hindras frånatt ta anstäUning till sjöss som eldare. Prop.1973: 40 168 Svenska maskinbefälsförbundetoch har motsatt sig att minimiåldersgränsen föreldare sänks, .Arbetarskyddsstyrelsen finner att skäl till undantag kan föreligga,om den minderårige har genomgått lämplig utbUdning för arbetet. Sjöfartsverkethar utfärdat föreskrifter om utbildning ocb praktisk tjänstgöring för innehavav tjänst som eldare på fartyg. För egen del viU jag stryka under att eldartjänst påfartyg medför ett betydande säkerhetsansvar varför åldersgränsen generellt börfastställas vid . Den som fått nödvändig utbildning för sådan tjänstgöringkan emellertid vara skickad att anförtros detta ansvar även om han inte uppnåttdenna ålder. Jag föreslår därför att bestämmelsen kompletteras med föreskriftatt yngling, som uppfyller de i paragrafens första stycke föreskrivnavillkoren, kan få användas i farlygsarbete som eldare, innan han fyllt ,om medger det, 46 § Stadgandet i55 § SjmL om skyldighet för arbetsledningen att vid skeppsarbetets ordnande tahänsyn till den enskilde sjömannens ställning i tjänsten och till hansfortsatta utbildning har fått ökad betydelse . Kravet på attarbetskraften ombord utnyttjas på rätt sätt får särskild tyngd, närrationellare drift medför minskade besättningar. Den avancerade tekniskautrustningen på fartygen och den intensifierade driften ställer större krav påyrkesskicklighet. Det är en viktig uppgift för arbetsledningen ombord att setill att de ombordanställda bereds möjlighet till den utbildning som gör demväl lämpade för arbetet ombord. Många sjömän har också behov av att under sinanställning till sjöss kunna fortbilda sig för kommande arbetsuppgifter. Jagbiträder kommitténs förslag att de föreskrifter för skeppsarbelets anordnandesom nuvarande lag innehåller i 55 § förs över till ny lag, 47 § Paragrafenmotsvarar 50 § första stycket och 71 § andra st\cket SjmL. Den lydnadsplikt som f. n. gäller enligt 50 § förstastycket SjmL är inle underkastad några uttryckliga inskränkningar.Arbetstagaren är skyldig utföra de åligganden som föreskrivs ianställningsavtalet. Lydnadsplikten kan emellertid inte vara absolut.Arbetsgivaren kan inte stödja sig på en avtalstolkning som han bort förstå varaohållbar (AD 1934 nr 179), Ej heller torde lydnad kunna krävas, när ordernleder till att sjömannen utsätts för allvarlig förlust eller tUl att han begåruppenbart olagliga handlingar. Kommittén har övervägt att slopa nuvarande uttryckligalagregel . Den framhåller emellertid bl.a. att,lydnadsplikten ombord på fartyg har en delvis annan innebörd än den man läggerin i lydnadsförhållandet vid anställningsavtal tUl lands. 1973: 40 169 sammanmed de särskilda krav som måste uppställas från säkerhetssynpunkt. För attinte fartyg, ombordvarande eller last skall utsättas för fara krävs, att givnaorder följs snabbt och ovillkorligt. Sjötjänsten förutsätter också' i motsatstUl vad som vanligtvis är regeln inom det övriga arbetslivet attarbetstagaren, när säkerheten ombord kräver särskilda insatser, påtar sigarbetsuppgifter som utsätter honom för fara till liv och hälsa. Mycket harotvivelaktigt gjorts för att minska riskerna inom sjömansyrket. Trots dettaåterkommer ständigt situationer ombord, t. ex. vid hårt väder, när enbefattningshavare måste kunna beordras till en riskfylld arbetsuppgift för attförebygga allvarligare fara. Med hänsyn härtill anser kommittén principiellaoch praktiska skäl tala för att lydnadsplikten får slöd i en uttryckliglagregel av innehåll att skall efterkomma förmans order angåendetjänsten och noga följa givna föreskrifter. Påde grunder som anförts biträder jag kommitténs av remissinstansernatillstyrkta förslag. 48§ Paragrafen saknar motsvarighet i SjmL. Jaghar tidigare (avsnitt 10.7) redogjort för nuvarande rättsläge och deöverväganden som ligger till grand för 48 § lagförslaget. 1enlighet med kommitténs förslag föreslås att i befattning ombord ej ärskyldig utföra arbete, som är föremål för stridsåtgärd, Kommittéförslagetinnebär att neutralitetsrätt föreligger endast under villkor att denifrågavarande stridsåtgärden är lovlig, varmed torde förslås lovlig enligt lagoch avtal. Under remissbehandlingen har framhållits att denna begränsning intebör gälla vid fall av lockout. Jag biträder denna uppfattning. Enregel om rätt att vägra utföra arbete kan av hänsyn till sjösäkerheten integes obegränsad tUlämpning, Det är självklart att strejk ombord inle får brytaut medan fartyget befinner sig till sjöss. Detta bör också gälla sådanpersonal, t, ex, intendenturbiträden, som har befattning på fartyget men varsarbetsuppgifter i vanlig mening kan sägas sakna betydelse för säkerhetenombord. Nedläggs arbetet inom sådana servicefunktioner kan det menligt inverkapå rutinerna ombord och bör därför inte få förekomma så länge fartyget inte äri hamn, 1 enlighet med kommittéförslaget föreslås därför att stridsåtgärd fårvidtas endast när fartyget uppehåller sig i hamn. För att utesluta tillfälliga hamnanlöputomlands, som för bunkring, m.indre reparation o. d,, bör regeln uttryckligengälla förutom svensk hamn endast utländsk lossnings-, lastnings- elleruppläggningshamn. Underväntetid gäller vanliga regler för arbetskonflikt. Bestämmelsenbör avse samtiiga sjömän och omfatta både det fallet att konflikt brutit utinom det fack sjömannen tillhör och det att konflikten avser andraarbetstagare, i förhällande till vilka sjömannen vill 1973: 40 170 Han skall sålunda - med vissa begränsningar inte vara skyldig attöverta konfliktdrabbat arbete, som normalt utförs av annan arbetstagarkategori.Häri ryms såväl sådant arbete som utförs av andra kategorier ombord som sådantsom utförs av landbaserade arbetstagare. Denreglering som föreslås i första stycket utesluter ej att parterna påarbetsmarknaden kommer överens om längre gående fredsplikt, Ipraxis har som sagts konflikt i' regel brutit anställningsförhållandet.Lagförslaget torde i detta avseende principiellt likstäUa sjömännen med övriga arbetstagargrupper.Lämnar sjömannen sin befattning på fartyget för att delta i strejk, bör handock avmönstras. Med skyddsarbete skalljämställas arbete, som någon är skyldig att utföra på grund av särskildföreskrift i lag. Under det sistnämnda faller sådant arbete som omfattas av ensärskilt föreskriven tjänstepUkt, såsom arbetsskyldighet enligt aUmänna tjänstepUktslageni ett läge när denna satts i kraft. Sådana skyldigheter som t, ex, sjölageneller sjösäkerhetslagen ålägger befälhavaren och maskinchefen har inle den häråsyftade tjänstepliktskaraktären men får å andra sidan anses tillkomna för atttrygga säkerheten på fartyget, I viss utsträckning sammanfaller följaktiigendessa åligganden med begreppet skyddsarbete och kan i så fall utföras somsådant arbete, om föratsättningarna härför föreligger i övrigt. 49 § Paragrafen motsvarar 51 § andra stycket SjmL. Detfår betraktas som en självklar regel att sjömannen vid hamnuppehåll har rättatt lämna fartyget under sin fritid, I princip har sjömannen samma rätt närfartyget ligger på säker ankarplats utan att vara i hamn, I sistnämnda fall kandock de faktiska förhållandena, såsom kommunikationerna mdlan fartyget ochland, vara sådana, att sjömannens landgångsrätt blir betydligt begränsad, t.ex, av hänsyn till svårigheterna att återvända till fartyget i rätt tid föreavresa. om rätt för sjömannen att under fritid gå i land synes meddenna utgångspunkt inte vara nödvändig. Däremot är motiverat att enligtkommitténs förslag föreskriva en viss inskränkning i denna fritid, om det ärpåkallat med hänsyn till fartygets, de ombordvarandes eller lastens säkerhet ellertill fartygets förestående avresa eller förhalning. Sjömannen skall i sådantfall stanna ombord under fritid. Bestämmelsen hindrar ej att en enligt träffat kollektivavtal under hamnuppehåll beordras till arbetepå fartyget eller till att stå till förfogande ombord (s. k. stand-by). Meddenna regel blir nuvarande straffbestämmelse för befälhavare, som utan lagaskäl vägrar att gå i land under fritid, obehövlig, 50 §Paragrafen motsvarar 53 § SjmL, Lagförslagetbehåller med redaktionella ändringar i huvudsak de nu- Prop.1973: 40 171 varandereglerna utom särregeln för som rymt. En särskild preskriptionstid fördessa fall synes inte längre motiverad. Nuvarande SjmL innebär bortsett från det fall rymt skyldighet för arbetsgivaren att, i denmån redovisning inte kan ske till sjömannen, hålla försäljningssumman för kvarlämnadegendom avskild för dennes räkning intill dess reglerna om tioårig preskriptioninträder. Detsamma kommer givetvis att gälla också enligt lagförslaget. 51§ Paragrafen motsvarar 54 § SjmL, som rör besättningsmedlems rätt att föra medsig ombord förnödenheter för personligt bruk och handelsvaror, och 68 § tredjestycket sjölagen, som ger motsvarande regel för befälhavaren i fråga omhandelsvaror, I 54 § SjmL gesbefälhavaren också en rätt att låta undersöka besättningens utrymmen, om detfinns anledning anta att gods medtagits olovligen. rätt att ombordföra med sig personliga förnödenheter behöver numera enligt min uppfattninginte något särskilt lagstöd. De praktiska begränsningama i denna rätt vållarknappast problem utan beror av omständigheterna i det enskilda fallet och av deföreskrifter som redaren kan ha utfärdat. Däremot bör lagen också i fortsättningenföreskriva att sjömannen inte får ta med något ombord som kan utsätta fartyg,ombordvarande eller last för äventyr eller vålla oordning. En sådan bestämmelseupptas i första stycket och omfattar såväl befälhavaren som övriga sjömän.Regeln i 68 § tredje stycket sjölagen bör upphävas. Den som vUl ta medhandelsvaror har att inhämta samtycke av redaren. Denne kan självfallet helt eUerdelvis överlåta på befälhavaren att ta ställning i fråga om övriga sjömänshandelsvaror. Skyldighet att erläggafrakt eller ersätta uppkommen skada för det fall gods tagits med i strid motföreskrifterna i första stycket bör behållas. Den undersökningsrätt somnuvarande SjmL ger befälhavaren bör ses i sammanhang med stadgandet i 7 § lagen(1960: 418, ändrad : 194) om straff för varusmuggling. Enligt dettalagrum kan befälhavare på fartyg dömas för bristande tillsyn övertransportmedel, om det påträffas smuggelgods i fartyget. Har befälhavaren gjortvad på honom skäligen ankommit för att förhindra varusmuggling, är han fri frånansvar. Har tillsynen över fartyget i detta hänseende anförtrotts annan personav befälsgrad, gäller ansvarsskyldigheten denne. I enlighet med kommitténsförslag förordar jag att gällande regel överförs till ny lag med en mindreredaktionell ändring. Bestämmelserna i 54 § SjmLär enligt 170 § sjölagen tillämpliga också på passagerare. Förslaget innebärinte någon ändring av gällande ordning. Bestämmelsen i sjölagen bör ändras så,att hänvisning sker till 51 § i lagförslaget. 53 §I 24 kap. 2 och 3 §§ stadgas rätt för vissa befatt ningshavare att bruka våld för att genomföra en tjänsteåtgärd om de under tjänsteutövning möts eller angrips med våld eller hot om våld. Reglerna är inte tillämpliga på befälhavare ombord på handelsfartyg. Denisolering, som präglar livet ombord på fartyget, särskilt när det seglar påutländska hamnar, innebär bl. a,, att fartyget långa tider är avskuret från denallmänna polisiära samhällsmakten. Vanligen ger detta inte upphov tUl någraproblem, I lagstiftningen kan dock inte undvaras bestämmelser för sådanasärskilda tillfällen, när ordningen ombord inte kan upprätthållas med vanligamedel. Gällande SjmL innehåller sådan reglering och kommittén har ansett detvara ofrånkomligt att behålla bestämmelser, som ger befälhavaren rätt alt i ytterstafall använda tvång för att upprätthålla ordningen ombord. Jagbiträder denna uppfattning. Reglerna bör utformas i nära överensstämmelse medden nämnda föreskriften i 24 kap. 2 § . Reglerna i 24 kap. 1 och 4 §§brottsbalken om straffrihet för den som befinner sig i en nödvämssituationeller som handlar i nöd kan tjäna till ledning för när tvång får tillgripas.Graden av våld måste anpassas efter situationen. För att komma till rätta meden myterisituation eller ett fall där fartygets säkerhet står på spel kanbehövas kraftigare våld än när det gäller att återföra en enstaka tillordningen. Densom för tillfället tjänstgör i befälhavarens ställe äger samma rätt sombefälhavaren. Användsstörre våld än som är försvarligt med hänsyn till omständigheterna, kan straffådömas enligt tUlämpligt lagrum i . Straffansvar kan också inträdaenligt 66 § lagförslaget, som handlar om missbruk av befogenheten att brukavåld. Omständigheterna kan emellertid ofta vara sådana, att det förelegatsvårigheter att överblicka situationen. För sådana fall bör finnas möjlighetatt efterge eller sätta ned straffet. Jag förordar därför kommitténs förslagatt i andra stycket ta in en bestämmelse, som ger samma möjlighet till ansvarsfriheteller strafflindring som 24 kap. 5 § . nödvärnssituation kan befälhavaren liksom varje annan ombord varaberättigad att utöva ett våld som går längre än som följer av förevarandebestämmelse. Regler härom ges som nämnts i 24 kap. 1 och 4 §§ . 54 §Paragrafen motsvarar reglema i 61 §. andra stycket SjmL om befälhavares skyldighet, att tillse att den som begått allvarligare brott inte lämnar fartyget och om den brottsliges hållande i förvar ombord. Efter påpekande från en remissinstans föreslås, att lagrummet får så- 1973: 40 173 danavfattning att det också täcker fall när brottet begåtts i svensk hamn menupptäcks först . Befälhavaresom missbrukar sin rätt att ta någon i förvar kan bestraffas enligt 66 §lagförslaget. Nuvarande regel är enligt170 § sjölagen också tillämplig på passagerare. Förslaget innebär ingenändring. Hänvisningen i 170 § sjölagen bör ändras till att avse 54 §lagförslaget. 55 §Paragrafen motsvarar 19 § tredje stycket SjmL. I enlighet med lagförslagets principiella uppbyggnad omfattar bestämmelsen inte bara lönemedel som uppburits enligt anställningsavtal med redaren utan också enligt avtal med annan arbetsgivare ombord. Rätten föreligger också i fråga om medel, som förvärvats genom sjömansarbete på ut ländskt fartyg. Förmånen avser samtliga sjömän utan inskränkning i fråga om nationalitet. Bestämmelsen medger endast att lönemedel sänds till . Jag avser att senareunderställa Kungl, Maj:t förslag att ersätta kungörelsen (1965: 493) omutlandsmyndighets medverkan vid översändande av penningmedel frånutlandet till med nya bestämmelser som ansluter till lagförslaget, 56 §Paragrafen motsvarar 20 § SjmL som reglerar systemet med dragsedlar, dvs. månatlig utbetalning av viss del av lönen till bestämd person här i landet eUer till konto i svensk bank för sjömannens räk ning. Kommittén konstaterar attsystemet med dragsedlar har visat sig vara av stor praktisk betydelse försjömannen och föreslår att det behålls. Kommittén finner vidare att nuvarandebegränsning av antalet löpande dragsedlar till tre kan medföraolägenheter för sjömannen, I vissa fall kan finnas ett fullt legitimt behov avatt få utbetalning efter flera än tre dragsedlar och farhågor som uttrycktsvid tidigare lagrevision för en alltför stor arbetsbelastning för arbetsgivaren,om antalet skulle öka, förefaller ogrundade. Nuvarande begränsning föreslåsdärför slopad. Skulle behov uppkomma att reglera antalet dragsedlar tordedenna fråga kunna lösas förhandlingsvägen. Kommittén föreslår att densärskilda förmånsställning i kvittnings-hänseende som dragseddsbelopp harenligt nuvarande stadgande behålls. Stadgandet har länge inneburit enavvikelse från vad som i allmänhet gällt för lönefordringar, som varitunderkastade de kvittnings-regler som gällt för fordringar i allmänhet. 1973: 40 174 meragenom lagen (1970: 215) om arbetsgivares kvittningsrätt, som trätt i kraft den1 . Där görs inget undantag för sjömanslön. Genom kommittéförslagetskulle dragseddsbeloppet också i fortsättningen kunna bli föremål förkvittning först i andra hand, dvs. endast i den mån den kontanta delen av löneninte förslår till att täcka sådana löneavdrag som arbetsgivaren enligt lageller annan författning är skyldig att göra, t. ex. för skatteskuld, böter,vissa underhållsbidrag eller till kvittning av arbetsgivarens motfordran i defall detta är medgivet enligt nyssnämnda lag om arbetsgivares kvittningsrätt.Jag biträder kommittéförslaget också i denna del. 57§ Lagförslaget innehåUer inte någon motsvarighet till befälhavarens skyldighetenligt 31 § första stycket SjmL att överlämna sjuk eller skadad , som kvarlämnatsi utiandet, åt konsuls försorg. I praktiken har man i stor utsträckning gåttifrån denna lagstadgade ordning. Frågor om vård av sjuka eller skadade sjömänhandläggs numera genom rederikontoren och ingår som ett normalt led irederirörelsen. De fall där svensk utiandsmyndighets medverkan visar signödvändig kan i fortsättningen antas bli få. Någon skyldighet för redaren att isådana fall ställa säkerhet för nu ifrågavarande kostnader och för sjuklön upptasej heller i lagförslaget. Det finns inte tillräcklig anledning att för dessarelativt få fall behandla redarnas kostnadsansvar för sjömän på annat sätt ännär utlandsmyndigheten biträder med alt ordna motsvarande angelägenheter förandra yrkesgrupper. För staten torde den nuvarande regeln om skyldighet att stäUasäkerhet sakna praktisk ekonomisk betydelse.