prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Har t. ex. ett biträde i en butik muntUgen lämnat enoriktig uppgift om en vara till en köpare, kan kravet på tydlighet i fråga omrättelse av uppgiften inte anses uppfyllt, om en vid köpet överlämnadbruksanvisning innehåUer en beskrivning av varan varav kan slutas att biträdetsuppgift varit felaktig. Tydlighetskravet kan inte heUer anses uppfyUt om ensäljare, som i en tidningsannons lämnat en felaktig uppgift om en begagnad bilsegenskaper, vid invändning om fel i varan hänvisar till att han i sinaallmänna leveransvillkor beträffande bUen tagit in en bestämmelse varigenom hanfritar sig från ansvar för uppgifter som inte ingår i köpekontraktet. För attsäljaren i sistnämnda fall skall undgå ansvar enligt 7 § torde böra krävas atthan för köparen av bilen särskilt påpekat att han inte åtar sig något ansvarför uppgiftens riktighet (jfr NJA 1964 s. 239). Det bör enligt utredningeninte krävas att rättelsen i det enskilda fallet faktiskt undanröjt varje inverkanav den oriktiga uppgiften. Det räcker att den typiskt sett är ägnad att medförasådan effekt. Även en annan inskränkningi säljarens ansvar för oriktig uppgift görs i första stycket andra punkten. Ifall då säljaren har saknat kännedom hurvida en uppgift är riktig eller intekan det för köparen genom säljarens uttalanden eller uppträdande eller påannat sätt. klart ha framgått att säljaren inte åtagit sig något ansvar föruppgiftens riktighet. Främst kommer här i fråga fall då säljaren uttryckligenoch klart friskrivit sig från ansvar, t. ex. för äktheten hos ett konstverk.Vidare åsyftas situationer då säljaren t. ex. till en köpare, som berettstillfälle att granska ett färgprov beträffande en möbel, meddelar att det inteär möjligt att garantera att den möbel som skall levereras till färgen överensstämmermed provet. Även i fall av nu nämnda slag bör enligt utredningen undantag fränförsta stycket gälla. I 7§ andra stycket behandlar utredningen frågan om säljarens ansvar för sådanaoriktiga uppgifter om varan som lämnats av tredje man. Även omförutsättningarna för säljarens ansvar för uppgift av tredje man tUl stor delbör vara desamma som enligt första stycket, finns dock enligt utredningenviktiga skillnader mellan de två fallen. Vadangår kretsen av personer för vUkas uppgifter säljaren bör svara kommer enligtutredningen främst i fråga sådana personer i tidigare distributionsled som harintresse av att varan säljs, dvs. varans tillverkare samt generalagent ochgrossist. Den personkrets för vars uppgifter säljaren bör svara bör därförbestämmas till "varans tillverkare eller annan. somi tidigare säljled tagit befattning med varan". Med den valda formuleringenutesluts bl. a. uppgift som lämnats av någon av säljarens konkurrenter eller avmyndighet som t. ex. avgett utlåtande om viss egenskap hos varan. Somen ytterligare förutsättning för att säljaren skall bli ansvarig för uppgift avtredje man bör enligt utredningen krävas att uppgiften lämnats av denne föregen eller säljarens räkning. Genom uttrycket "för säljarensräkning" utesluts bl. a. att säljaren blir ansvarig för uppgift somtillverkaren (eller annan med honom jämställd) lämnat för tredje mans räkning,t. ex. för säljarens konkurrents räkning. Något särskilt uppdrags- ellerfullmaktsförhållande mellan uppgiftslämnaren och säljaren behöver inte finnas. Vadgäller arten av de uppgifter från tredje man för vilka säljaren bör svara tordeenligt utredningen någon skillnad inte böra göras i förhållande till vad somstipuleras i första stycket. Det skall alltså röra sig om uppgift som lämnatsvid köpet eller på varans förpackning eller i annons eller annat meddelande,som är avsett att komma till allmänhetens eller köparens kännedom. Uppgiftenskall avse varans beskaffenhet eller användning och vara att karakterisera somoriktig. Säljarenbör enligt förslaget inte bli ansvarig för varje oriktig uppgift som lämnas avnågon som hör tiU den angivna personkretsen. De fall där ett sådant ansvarbör inträda är framför allt de situationer där säljaren använt sig av uppgiftensom ett försäljningsargument. Det bör med andra ord krävas att säljaren"åberopat" uppgiften. Ett åberopande bör anses föreligga inte baranär säljaren uttryckligen har hänvisat till viss uppgift om varan av tredje manutan också om han i samband med köpet överlämnat en av t. ex. varans tUlverkareutgiven broschyr angående varan. Har säljaren förklarat sig inte stå förriktigheten av viss uppgift av tredje man, kan han däremot inte anses ha"åberopat" uppgiften. Föratt köparens skydd mot oriktiga uppgifter skaU bli effektivt bör säljarensansvar för uppgifter av tredje man enligt utredningen utsträckas att gällaäven andra fall än då han åberopat sådan uppgift. Har säljaren sålt varan medkännedom om uppgiftens oriktighet bör han ådra sig samma ansvar som om hanuttryckligen åberopat den. Däremot bör säljaren inte göras ansvarig enbart påden grunden att han bort inse uppgiftens oriktighet. Ett så långt gående ansvarskulle uppenbarligen aktualisera en skyldighet för säljaren att undersökariktigheten av varje uppgift som lämnas exempelvis på varuförpackningar. Medtanke på de bevissvårigheter som kan uppstå, om säljarens ansvar begränsas tillfall då han känt till uppgiftens oriktighet, föreslär utredningen att ansvarskall inträda, när säljaren måste ha insett uppgiftens oriktighet. Något ansvarför säljaren bör inte föreligga när han över huvud inte känt till atttillverkaren lämnat någon uppgift om varan och alltså inte heller hur detförhåller sig med uppgiftens riktighet. Ienlighet med det anförda har i 7 § andra stycket utredningens förslag tagitsin en bestämmelse av innehåU att, om varans tillverkare eller annan, som itidigare säljled tagit befattning med varan, för egen eller säljarens räkninglämnat sådan oriktig uppgift som avses i första stycket och den kan antas hainverkat på köpet, köparen äger göra gällande befogenhet enligt 4 eller 5 §,om säljaren åberopat uppgiften eller måste ha insett dess oriktighet. Remissyttrandena.Förslaget att säljarens ansvar för oriktiga uppgifter om varan skall begränsastill uppgifter som rör varans beskaffenhet eller användning godtas i allmänhetav remissinstanserna. Från några håll uttalas dock önskemål om att ansvaretskall utsträckas även till uppgifter om varans pris. Uttalanden i sådanriktning görs av , TCO och reklamutredningen(majoriteten). a. att uppgifter om varans prisallmänt sett är av lika stor betydelse från konsumentsynpunkt som uppgifter omvarans beskaffenhet och användning. Erfarenheterna från och verksamhet visar, att ofullständiga och eljestmissvisande uppgifter om själva priset på en vara eller om förmånligheten avett pris inte säUan förekommer i reklamen. En missvisande prisuppgift måsteockså anses ägnad att påverka efterfrågan på den aktueUa varan. Det kanvisserligen hävdas, att köparen i många fall får kännedom om varans rätta prissenast före själva köpslutet och att han då har möjlighet att avståfrån köp om priset är högre än vad som uppgetts i annons, på varans förpackningetc. Därvid bortser man emellertid från att köparen kan finna det svårt att drasig tillbaka från köpet trots det högre priset därför att han kommit i tidsnöd e.d. Dessutom förekommer det situationer i vilka köparen först efter förvärvetav varan får kännedom om att en prisuppgift, som han förlitat sig på vidköpslutet, varit felaktig. Detta gäUer framför allt vid beställnings- ochkreditköp men även då köpet avser en vara, som skall infogas i något sammanhangi anslutning till köpet, t. ex. en bildel som köps i samband med reparation avfordonet. Om köparen i dylika fall förlitat sig på en felaktig eller vUseledandeprisuppgift har han ingått köpavtalet under felaktiga förutsättningar. Han hardå i vissa fall rätt att häva avtalet enligt gällande avtalsrättsliga regler.Då det gäller huvuddelen av konsumentköpen torde denna möjlighet vara enbartteoretisk. Från de utgångspunkter som ligger tUl grund för 7 och 14 §§ iförslaget kan det enligt reklamutredningens mening finnas anledning övervägaatt i konsumentköplagen meddela uttryckliga bestämmelser också om säljarensansvar för oriktiga uppgifter om varans pris. Detsamma gäller i hög grad oriktigauppgifter om betalningsvillkor vid kreditköp. KOfinner det realistiskt att som utredningen föreslår begränsa paragrafenstillämplighet till positivt oriktiga uppgifter om en varas beskaf- 1Se även 5.2.4. uttalar att ansvar inte börstipuleras för underlåtenhet av säljaren att lämna viss upplysning. Sammainställning redovisar näringslivet, som anser att det bör överlämnas åträttsutvecklingen att avgöra, om och i vad mån en säljare bör vara skyldig attlämna upplysningar om varan och dess användning. Näringslivet anmärker vidarebl. a. att det inom har utbildats en praxis, sominnebär att en säljare av textilvaror är skyldig att lämna anvisningar om hurett klädesplagg skall tvättas. En sådan utveckling, som sker i samverkan medberörda branschorganisationer, ger praktiska och lämpliga lösningar som äravpassade till skiftande förhållanden för olika varugrapper. Det torde varaatt föredra framför en reglering i lag. En ledamot av marknadsdomstolenansluter sig också till utredningens uppfattning. Han erinrar bl. a. om att 33§ avtalslagen erbjuder ett remedium vid grava fall av inte bara positivtoriktiga uppgifter utan också underlåtenhet frän säljarens sida att lämnaväsentliga upplysningar om den sålda varan. Oberoende av denna möjlighet ärdet i vissa fall motiverat att ålägga säljaren en plikt att informera om envaras egenskaper, t. ex. i fråga om farliga eller vådliga pro dukter(läkemedel, bekämpningsmedel o. Förhållandena är emellertid så skiftandefrån varagrapp tUl vamgrupp att informationsplikten i varje särskUt fall böranpassas efter det enskUda varuslagets speciella beskaffenhet och tänkbaraanvändningsområden. Problemet bör därför lösas genom särskUd lagstiftning förolika produkter om innehålls- och egenskapsdeklaration, varnings- ochskyddsföreskrifter etc. Konsekvensen av en abstrakt schablonregel inom konsumentköplagensram kan lätt bli svårlösta tvister tiU nackdel för både konsumenter ochföretagare. En motsatt uppfattningkommer tiU synes i de yttranden som avgetts av kommerskollegium ochmarknadsdomstolen (majoriteten). Dessa instanser anser att med positivtoriktiga uppgifter bör jämställas underlåtenhet att lämna upplysning om sådanaegenskaper hos varan som köparen ägt räkna med och säljaren måste ha känttill. framhåller att säljaren enligt 9 § lagförslaget vid försäljningav vara i befintligt skick är ansvarig även för underlåtenhet att lämna sådanupplysning. Kollegiet har svårt att se någon anledning till att detta inteskall gälla även vid försäljning av ny vara. ochSamhälle förklarar att förbundet gärna sett att man kunde ålägga säljaren enuppgiftsskyldighet beträffande väsentliga egenskaper hos varan, särskilt i defall då varans användningsområde är begränsat till endast exempelvis ett momenti en arbetsprocess. M framhåUer att det i och för sig hade varit önskvärt medbestämmelser om säljarens/tillverkarens ansvar för skadebringande egenskaperhos såld vara. I vart fall torde dock krav på att utförliga instruktionerangående handhavandet av varan skall medfölja varan kunna ställas. Näringslivetavvisar med hänsyn till sin inställning till frågan om säl- jarens upplysningsplikt tanken på en utvidgning avsäljarens ansvar tiU att avse vilseledande uppgifter. Sådana uppgifter behöverinte i sig vara osanna. Ett ansvar för vilseledande uppgifter skulle innebäraatt det läggs säljaren till last, att han underlåtit att lämna viss uppgift,med påföljd att övriga uppgifter kommer att framstå som missvisande. Förutomatt säljaren härigenom blir ålagd en sådan upplysningsplikt som utredningenprincipiellt avvisat, tillkommer svårigheten att avgöra_ vad som skall vara"vilseledande". Frågan gäller t. ex. huravida ett sådant kriteriumskall bedömas från den individuelle köparens uppfattning eller från en merobjektiv synpunkt. Även framhåller att det för attregeln inte indirekt skall medföra upplysningsplikt bör krävas att uppgiftenkan karakteriseras som objektivt sett felaktig. ,Föreningen , , M och reklamutredningen(majoriteten) ifrågasätter däremot om inte ansvaret bör utsträckas att gällaäven uppgift som är vilseledande. anför som exempel att enannons, som innehåller i och för sig riktiga uppgifter om en vara, kan bli attbetrakta som vilseledande därför att relevanta uppgifter har utelämnats ellerdärför att den getts en layout, som gör att den till en mindre uppmärksamläsare förmedlar ett annat intryck än den gör tUl personer, som studerar annonsennoggrant. I regel torde direkt oriktiga uppgifter i reklam och liknande merasällan förekomma medan underlåtenhet att lämna relevanta uppgifter förekommeri större utsträckning. På grund härav är risken för vilseledande effekterrelativt stor. Man skulle nå större överensstämmelse med marknadsföringslagenom man lät säljarens ansvar för uppgifter enligt konsumentköplagen gälla även vUseledandesådana. anför liknande synpunkter och hävdar att säljaren(liksom tillverkaren m. i allt fall bör ansvara, om han utformar sinreklam på ett uppenbart vilseledande sätt. förklarar sigmedveten om att en sådan lösning skulle medföra svårigheter bl. a. i vad gällerden processuella samordningen mellan marknadsföringslagen och konsumentköplagen.Frågan är dock av sådan vikt att den bör utredas närmare. Föreningen framhåller att en positivt oriktig uppgift och envilseledande uppgift, som lett köparen till ett visst stäUningstagande, tordeha samma karaktär för honom. Om ett civUrättsligt ansvar åläggs säljaren enligtkonsumentköplagen både för vilseledande uppgift och för positi\'t oriktiguppgift kan man förvänta sig större försiktighet än f. n. i fräga om utformningav annonser och liknande meddelanden, vilket i en dd fall får anses vara mycketönskvärt. 1 fräga omkravet på orsakssammanhang mellan den oriktiga uppgiften och köpet betonarnäringslivet att bevisbördan härför bör klart anges åvila köparen. Kravet påbevisning bör inte vara så uttunnat som anges genom utredningens uttalande attdet "i tveksamma fall får an- kommapå köparen att göra antagUgt att uppgiften haft inflytande på hans beslut attköpa varan". Ett så uttunnat orsakssammanhang och beviskrav inbjuder tUlmissbrak i fall då köparen inte känt tUl uppgiften eller väl känt till dessexistens men inte fäst närmare vikt därvid och han av andra kanskeirrelevanta skäl önskar dra sig ur köpet. Det bör också av lagregeln ellermotiven framgå att styrkan av presumtionen för att säljaren "avsettåberopa uppgiften" är väsentligt mindre vid vissa typer av meddelanden,som inte lämnats i direkt säljfrämjande syfte, exempelvis information av PR-karaktäroch instruktionsböcker. Beträffande fall då den oriktiga uppgiften lämnats vidpreliminära överläggningar rörande köpet men däremot inte ingått bland deslutliga köpevillkoren påpekar näringslivet vidare att lagförslaget synesinnebära att särskild rättelse behövs även om det efter uppgiftens lämnandeupprättats skriftligt kontrakt, vars innehåll avviker från den tidigare uppgiften.Det skriftliga kontraktsvillkoret bör dock enligt näringslivets mening kunnaneutralisera den tidigare lämnade uppgiften, om underskrivandet av kontraktetframstår som den avtalsstiftande faktorn och de föregående diskussionernaendast är av förberedande natur i jämförelse härmed. Medanledning av utredningens uttalande att det i fråga om uppgifter hur en varaskall skötas eller användas bör krävas att uppgiften lämnats köparen i sambandmed köpet på sådant sätt att den måste inverka på användningen eller skötseln framhåUerKO att han inte kan se något skäl att här frångå det i 7 § första stycketuppställda kravet på att det är köpbeslutet som skall ha påverkats genom denlämnade uppgiften. Dei 7 § första stycket andra punkten föreslagna undantagen från säljarens ansvarkritiseras av flera remissinstanser. Vad gäller det första undantaget("rättelsefallet") understryker KO att kraven på rättelses tydlighetbör ställas höga. Han erinrar om att rättelse av reklamuppgift inte friar frånansvar enligt marknadsföringslagen. Beträffande det andra undantaget ("friskrivningsfaUet")kan enligt KO fömtses att, om det införs, säljare blir benägna att tillgripafriskrivningar från ansvar för reklamuppgifter i allt högre grad. Som exempelnämner KO att en bilförsäljare annonserar om en personbil och i annonsen uppgeratt den gått 9 . Vid sammanträffandet med spekulanten förklarar säljarenantingen att det inte går att garantera att uppgifter av detta slag är riktigaeller att han inte kan svara för riktigheten i fräga om den aktuella bUen. Närdet sedan visar sig att bilen har gått , åberopar säljaren sinfriskrivning och uppger att han saknat kännedom om att uppgiften om körsträckanvar oriktig. Det torde visserligen få anses åligga säljaren att visa att hansaknade sådan kännedom, men denna fråga är av naturliga skäl svårbedömbar ochkan inbjuda tiU onödiga diskussioner, vilket i sin tur försvagar köparens förhandlingsposition. Denregel om säljarens ansvar för sina reklamuppgifter som 7 § avser att skapa kanenligt KO bli alltför urvattnad genom det nu berörda undantaget. KO avstyrkerdärför att undantaget ges den vidsträckta form som utredningen har föreslagit.LO uppger att den allvarligaste invändning LO har att göra mot förslaget till konsumentköplaggäller inskränkningarna i säljarens ansvar för lämnade uppgifter. De inskränkningari ansvaret som 7 § innebär, är alltför långtgående med hänsyn till vikten avatt lämnade uppgifter är riktiga. För att bestämmelsen skall få avsedd,konsumentskyddande verkan bör därför inskränkningarna begränsas. LO föreslåratt det senare av de två undantagen i 7 § första stycket utgår ur lagtexten. Också de inskränkningarsom föreslås beträffande säljarens ansvar för tredje mans uppgifter (7 § andrastycket) utsätts för kritik i åtskilliga remissyttranden. KO finner detbetänkligt att säljaren också här skall kunna friskriva sig från ansvar föruppgiftens riktighet. Han framhåller vidare att utredningen inte gjorttillräckligt klart vad som skall ligga i att säljaren har "åberopat"en uppgift. Det kan tänkas en rad olika situationer där, enligt utredningens uttalande,säljaren kan sägas ha "åberopat" en reklamuppgift. Sakligt sett ärdet svårt att se någon skillnad mellan den i betänkandet nämnda situationenatt tUlverkarens broschyr överlämnas med varan och t. ex. den situationen atten varudeklaration eller bruksanvisning eller ett annat meddelande står attläsa pä en burk eller annan förpackning i en snabbköpsbutik. Det kan emellertidenligt KO inte vara rimligt att uppgiften i deklarationen etc. skall anses"åberopad" enbart genom att varan exponeras i hyUan. KO:s erfarenhetvisar att "åberopande" kan avse en rad skiftande situationer somutredningen inte berört. Med hänsyn härtill måste krävas att innebörden avbegreppet "åberopa" och av säljarens ansvar vid "åberopandet"klargörs på ett helt annat sätt än som skett i betänkandet. Enligt statenskonsumentråd bör säljaren inte kunna frita sig från ansvar, exempelvisbeträffande en oriktig skötselanvisning, genom att säga att han inte åberopatuppgiften, då varan exponerats för köparen i affär eller liknande. Rådet anservidare att man inte kan lägga på köparen att visa att säljaren måste ha insettuppgiftens oriktighet. I en sådan situation kommer köparen i ett markantunderläge gentemot säljaren, som kan bygga på fackkunskap och erfarenhet påområdet. I relationen mellan säljare och tillverkare eUer annan i tidigare säljledkan däremot en bättre balans mellan parterna upprätthällas. Inser säljaren attuppgiften är oriktig eller vilseledande bör han givetvis inte få lämna uppgiftenför att påverka köparen vid köpet. Endast sådana uppgifter som säljaren medutgångspunkt i normal fackkunskap och erfarenhet på området kan ansvara förbör enligt rådet få vidarebefordras till köparen. Om säljaren ändå råkarvidarebefordra oriktiga eller vilseledande uppgifter, kan det bero på att hantrots sina kunskaper och erfarenheter miss- I sädana fall bör säljaren få stå ansvaret för den oriktiga ellervilseledande uppgiften och ha regressrätt mot tillverkaren eller annan, som i tidigaresäljled tagit befattning med varan. Rådet anser därför att bestämmelserna i konsumentköplagenbör ändras så att säljaren står ansvaret för såväl oriktiga som vilseledandeuppgifter, även om han inte åberopat dem eller insett deras oriktighet. LO redovisarsamma inställning. Enligt LO bör den sista delen av andra stycket ("omsäljaren åberopat uppgiften eUer måste ha insett dess oriktighet") utgå.Om 7 § utformas i enlighet med LO:s förslag kan man förvänta sig attkontrollen av egna uppgifter ökar hos den enskilde säljaren, som manmåste förmoda att säljarnas branschorganisationer kommer att ställa ökade kravpå vederhäftigheten hos uppgifter som lämnas av exempelvis varans tillverkare.Detta bör leda till färre oriktiga uppgifter, vilket är till gagn förkonsumenterna. En skärpning av 7 § ger också köparen större möjligheter ochrättigheter i de fall oriktiga uppgifter, trots skärpt kontroll, lämnas. Idenna del innebär 7 § ett viktigt komplement tUl marknadsföringslagen. LOförklarar sig medveten om att svårigheter kan uppstå för säljare att exempelviskontrollera riktigheten hos uppgifter som lämnas direkt på vissa importeradevaror. I de flesta fall bör problemen kunna via generalagenter, menerfarenheterna får ge vid handen om några speciella regler behövs vid import avvissa varor. En motsatt inställning iden berörda frågan redovisas från näringslivshåll. ,näringslivet och understryker att ansvar börinträda endast om säljaren för den händelse han inte åberopatuppgiften känt till den oriktiga uppgiften och måste ha insett dessoriktighet. Återförsäljaren kan inte åläggas att hålla reda på alla uppgiftersom lämnats i tidigare led och kontrollera varje uppgift t. ex. på varuförpackningaroch i broschyrer. tiUägger att säljaren närhan inser oriktigheten bör för egen del uppmärksamma köparen på sakförhållandetgenom tryckt eller stencilerat tiUrättaläggande. Näringslivet förklarar siginte ha något att invända mot utredningens uttalande att "ett åberopandebör anses föreligga inte bara när säljaren uttryckligen hänvisar till vissuppgift om vara av tredje man utan också om han (säljaren) i samband med köpetöverlämnat en av t. ex. varans tillverkare utgiven broschyr angåendevaran". I sistnämnda faU bör enligt näringslivet dock krävas att säljarenöverlämnat broschyren utan att göra något förbehåll för dess riktighet. KOförklarar sig förutsätta att säljaren normalt skall kunna hållas skadeslös avtillverkaren för de kostnader han fått ikläda sig genom att han enligt 7 §andra stycket t. ex. tvingas återta den sålda varan eller medge prisnedsättning.I annat fall finns risk att det ansvar som konsumentköplagen här åläggersäljaren av denne uppfattas som oskäligt hårt, vilket i sin tur kan leda tUlfriskrivningar i en utsträckning som KO ifrågasätter med hänsyn härtill om inte enlagbestämmelse om säljarens regressrätt mot tillverkaren bör övervägas. Föredraganden.För konsumenten är det uppenbarligen av stor vikt att han kan lita påriktigheten av den information som säljaren lämnar om varan. Med nutida säljmetodergäller detta inte minst sådana uppgifter som konsumenten får genom reklam ellerpå liknande sätt. I överensstämmelse med vad som har anförts i den allmännamotiveringen (6.2.4) bör i 7 § tas in regler om köparens ställning för denhändelse han förmåtts att köpa varan genom ovederhäftiga uppgifter från säljarenssida. Regleringen bör utformas med utgångspunkt från utredningens förslag. förordar bör härvid skiljas mellan den situationen att denovederhäftiga informationen lämnats av säljaren själv och det fallet attinformationen härrör från annan än säljaren.