prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad gäller kravet på sexuelltrohet har de sociala skälen härför minskat i betydelse och det är i överensstämmelsemed nämndens åsikt att kravet på sexuell trohet bör vara en personligangelägenhet micllan makama och grundas på deras uppfattning om äktenskapetsinnebörd. Den grundläggande tanken att äktenskapet bör varafrivUligt och att de nuvarande restriktionerna i fråga omupplösningsmöjligheten därför i princip bör slopas godtas eller lämnas utanerinran av praktiskt taget samtliga remissinstanser. finnersålunda den utgångspunkt för lagstiftningen som de sakkunniga betecknar somäktenskapets frivillighet riktig. Hovrätten ansluter sig i konsekvens härmedtill de sakkunnigas förslag att makes önskan att skiljas skall respekteras. Enannan sak är att i många äktenskap oundgängliga hänsynstaganden av skilda slagminskar principens praktiska betydelse. Ärkebiskopen och i Uppsalaärkestift anser att ansvar för barn, ansvar för den andra maken ellersamhällets ansvar för äktenskapsordningen som sådan kan peka mot behovet avvissa spärrar men att det inte torde vara möjUgt att upprätthålla detta ansvargenom förbud och lagregler, utan att den enda möjliga vägen att visa på dettaansvar torde finnas i medling och familjerådgivning. i Västeråsstift accepterar i princip att makarnas eller endera makens önskan om skUsmässabör respekteras men framhåller att det bör vara ett klart samhälleligt intresseatt barnens bästa tillvaratas. kyrkobrödernahyser vissa farhågor för att den lättvindighet med vilken ett äktenskap kommeratt kunna upplösas inte kan undgå att verka upplösande på helaäktenskapsinstitutet, 1.7 Makarnasekonomiska självständighet och jämlikhet I frågan om lagstiftningen bör vara utformad så attden befrämjar makarnas ekonomiska självständighet och jämlikhet konstaterar TCO 1973: 32 218 medtUlfredsställelse att det principresonemang som utredningen för kring dessafrågor stämmer väl överens med den grundsyn TCO har be-triiffande målsättningenatt uppnå jämställdhet mellan man och kvinna. Även de konkreta ändringsförslagsom i detta hänseende förs fram i betänkandet överensstämmer med de grundläggandevärderingar som TCO i olika sammanhang gett uttryck åt. TCO ansluter sig därförtiU synpunkterna rörande vikten av att makama är självständiga gentemotvarandra. Förslaget utgör i denna del enligt TCO ett icke oväsentligt led iarbetet på att söka nå jämställdhet mellan man och kvinna i ekonomiskthänseende. Andraremissinstanser framhåller att samhället vid stiftandet av nya lagar inte kanbortse från att kvinnan fortfarande som regel befinner sig i ett ekonomisktunderläge gentemot mannen. ansluter sig tUl de sakkunnigasprincipiella uttalanden men understryker deras karaktär av utblick överframtiden. Det ligger enligt hovrätten en fara i att man utformar enlagstiftning som alltför mycket tar sikte på en tänkt och eftersträvadutveckling och som därigenom mindre väl passar rådande samhällsförhållanden, Idagens samhälle består äktenskapen sällan av parter som kan betecknas somekonomiskt självständiga och jämlika. Vanligen är kvinnans situationoförmånlig i jämförelse med mannens. Inom överskådlig tid kommer många kvinnorinte att vara ekonomiskt oberoende, särskilt inte de äldre. Derasyrkesutbildning är bristfällig och arbetstillfällena är för få. Men även yngregifta kvinnor med barn i tUlsynsålder är missgynnade därigenom att de har sämremöjligheter i praktiken än icke gifta mödrar att få plats på daghem e. d. försina barn. Man kan inte bortse från att ofullkomligheter och brister isamhället omöjliggör en i och för sig önskvärd rättslig nyordning. Påförevarande område bör lagstiftningen enligt hovrätten inte gå längre än attden är i takt med utvecklingen. Det är av vikt att lagstiftningen tUlgodoserskyddsbehov som gör sig gällande på den ekonomiskt svagare partens sida iframför allt äldre äktenskap. Lagstiftningens möjlighet att styra utvecklingeni önskvärd riktning ter sig, därest den svagare parten bör skyddas,förhållandevis ringa, vilket dock inte behöver innebära att lagstiftningen omäktenskapet och familjen inte används som ett instrument i reformsträvandena. Hovrättenför Nedre erinrar om att en ordning med fullständig egendomsskUlnadmellan makarna inte ansågs acceptabel vid tillkomsten av nu gällandegiftermålsbalk bl. a. av den anledningen att ett sådant system i själva verketskulle bli ofördelaktigt för hustran eftersom i de flesta äktenskap mannen varden ende som förvärvsarbetade. Även om utvecklingen gått i riktningmot en alltmer ökad jämställdhet mellan män och kvinnor är alltjämt bl. a. tUlföljd av brist på daghemsplatser och arbetstillfällen flertalet kvinnorhemarbe-tande och ekonomiskt beroende av mannen. Några konkreta förslag om huravvägningen bör göras mellan intresset av makarnas självständighet ochönskemålet om makars likställdhet i ekonomiskt avseende föreligger inte ochhovrätten anser sig i detta läge inte böra ingå i någon bedömning avhithörande problem. De skiftande förhållandena i äktenskapen och önskvärdhetenav makars valfrihet kan dock enligt hovrätten synas tala för skildaförmögenhetsrättsliga system på gmndval av såväl ekonomisk gemenskap somenskild äganderätt vilka i större utsträckning än som är fallet ger makarnamöjlighet att själva välja den ordning som de kan finna passa dem.Socialstyrelsen finner att resonemanget om 1973: 32 219 kvinnansekonomiska beroende i huvudsak gäller bestående äktenskap. Det torde därförenligt styrelsen redan nu finnas skäl att ta upp till diskussion i vilkenutsträckning principen om den ekonomiska jämlikheten kan genomföras beträffandesådana äktenskap som ingås efter ändringamas ikraftträdande. Styrelsenförutsätter i varje fall att utredningen återkommer till frågan i kommandebetänkande. i finner det angeläget attframhålla den bristande överensstämmelsen mellan de jämlikhetsidéer somförfäktas av utredningen och de möjligheter till förverkligande som samhälleterbjuder. Så länge samhället inte klarar att helt tillfredsställande sörja förbarntillsynen och ge kvinnor samma möjlighet till förvärvsarbete och lön sommän, kan jämlikhet och ekonomiskt oberoende inte skapas all äktenskapslagstiftningtUl trots. För kvinnomas del blir resultatet ett ökat ekonomiskt beroende avsamhället i stället för av männen. Eftersom kvinnan inte har en med mannenjämställd ställning i arbetslivet anser sociala centralnämnden i attlagtexten bör utformas på ett sådant sätt att den medverkar till båda makamaslika skyldighet till förvärvsarbete. Nämnden förutsätter att samhället isamband härmed vidtar sådana åtgärder att tillsynen och omsorgen om barnen ochmöjligheterna tUl gemenskap och kontakt inom famUjen inte minskas. Föreningenkommunal- och landstingsanstäUda familjerådgivare vUl med hänsyn till bl. a.bristen på arbete särskilt för kvinnorna och svårigheten att ordna bam-tUlsynenunderstryka vikten av att om en av makama, oavsett om det är mannen ellerkvinnan, vid äktenskapets upplösning får betydligt sämre ekononuskaförhållanden än den andra maken han eller hon garanteras ekonomiskt stödantingen genom imderhåll från den andra maken eller genom bidrag från samhälletoch framför allt ges möjligheter till yrkesutbildning och arbete. LOunderstryker vikten av att man i den kommande äktenskapslagstiftaingen beaktarden faktiska situationen. Många gifta kvinnor har utfört sitt arbete i hemmet,de saknar yrkesutbUdning och befinner sig i en ålder då det är mycket svårt attfå kompletterande UtbUdning och arbete. Lagstiftningen måste skapa rättsreglersom erbjuder trygghet även för denna grupp. Ärkebiskopen och i ärkestiftbejakar helt och oreserverat principen om ekonomisk jämlikhet makar emellan.Vad åter gäller önskan att skapa större frihet och självständighet för denenskilde framhåller de båda remissinstansema att individens frUiet ochsjälvständighet I det modema välfärdssamhället aldrig kan hävdas på bekostnadav gemensamt ansvar och solidaritet. Speciellt måste denna awägnuig varabetydelsefuU i äktenskapet med dess djupa känslomässiga bindning mellanpartema. Denna har sitt naturliga komplement i ett ansvarstagande också på detekonomiska området. Motsatsen kan leda till en försvagning av gemenskapen ochrent av till ett upphävande av principen om makarnas jämlikhet. i anser det ytterstviktigt att varje människa, antingen hon är gift eller ej, betraktas som ensjälvständig individ vars rättigheter inte skall vara beroende av någon annanoch att samhället därför måste garantera såväl män som kvinnor rätt tillarbete och sociala förmåner oavsett civilstånd, framhåller att de föreslagna famUjerättsreformerna måste följasav ökade insatser från samhället då det gäUer könens jämställdhet och bamenstrygghet. Obligatorisk förskola, bättre barntillsyn, fler utbildnings- ocharbetstillfällen för speciellt kvinnor i alla åldrar blir naturliga följdkrav.SamhäUsplanering i fråga om bostäder m. m. för att tillgodose behovet av friarefamiljemönster, t. ex. storfamiljer, blir likaledes nödvändig. Fredrika-Bremer-Förbundet betonar inför desakkunnigas fortsatta arbete vikten av en förutsättningslös diskussion om deekonomiska rättsverkningama i äktenskapet. Den äktenskapslagstiftning som nugäller har enligt förbundet ofrivUligt bidragit till att konserverakönsrollsmönstret, trots att den egentligen varit ägnad att verka i motsattriktning. En av de viktigaste orsakerna härtUI torde vara att övrig lagstiftning,främst social- och skattelagar, tar särskild hänsyn till individens civUståndoch därvid utgår från föreställningen att mannen är skyldig att försörja hustran.Ett sådant system skapar enligt förbundet otrygghet för båda parter. Förbundethar därför den uppfattningen att enbart en ny giftermåls-lagstiftning inte kanlösa problemen. Det är främst inom olika områden av sociallagstiftingen som enändring måste komma till stånd. Enligt förbundets mening är det ytterst viktigtatt varje vuxen människa, man eller kvinna, gift eller ogift, behandlas som enekonomiskt självständig individ som har ansvar för sin egen och sina eventuellabarns försörjning. Det krav på trygghet som individen i vårt samhälle har rättatt ställa bör inte bygga på känslor och känslomässiga relationer utan trygghetenbör tillförsäkras var och en genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder,socialförsäkringar och andra stödåtgärder från samhällets sida. Sådanaåtgärder och system bör vara knutna direkt till den hjälpbehö-vande ochoberoende av vederbörandes kön och civilstånd. Sverigesfrikyrkoråd, , Filadelfiaförsamlingen i och kyrkobröderna vänder sig mot tanken attfamiljelagstiftningen skall användas som ett instrument i reformsträvandenamot ett samhälle där varje vuxen individ kan ta ansvar för sig själv utan attvara ekonomiskt beroende av anhöriga och där jämlikhet mellan män och kvinnorär en realitet. De avvisar tanken att lagstiftningen skall användas så att enskUdamedborgare med eller mot sin vilja måste organisera sitt familjeliv på ett nyttsätt och beröva medborgarna den elementära självbestämmanderätten i fråga omrollfördelningen inom äktenskapet. En försvagning av den ekonomiskagemenskapen mellan makarna är enligt lekmannaförbundet ägnad att verkaförsvagande på gemenskapen över huvud taget, sålunda även på det känslomässigaområdet. Förslagets inledande bestämmelse, GB 1 kap. 1 §,har mött viss kritik. Hovrätten för Nedre anmärker att lagrummet synesge vid handen att männen och kvinnan redan bildat familj då de beslutar attingå äktenskap. Enligt hovrätten torde detta inte alltid vara fallet. Underalla omständigheter anser hovrätten det olämpligt att bygga inlednings-stadgandettill den balk, som reglerar äktenskapet och ingen arman samlevnadsform, på ettsådant antagande. Hovrätten framhåller vidare att de sakkunniga genom att iinledningsparagrafen sammanställa äktenskapet med maimens och kvinnansfamiljegemenskap har velat uttrycka att balkens regler är avsedda för mellanman och kvinna upptagen samlevnad med familjefunktioner. Att så är fallet tordeenligt hovrätten Prop.1973: 32 221 varaså självklart, att saken inte behöver behandlas i lagen. Även föreskriften attäktenskapet föratsätter en föregående överenskommelse mellan mannen ochkvinnan är enligt hovrättens menmg överflödig. Hovrätten anser därför attinledningsstadgandet i dess helhet bör kunna undvaras och att det i allt fallbör omarbetas så, att relativsatsen helt bortfaller eller får en lämpligareutformning. finner inledningsbestämmelsen mindre lyckad.Enligt tingsrätten måste större krav än vanligt ställas på en bestämmelse somär avsedd att stå först i vår lagbok. Sådana krav är inte uppfyllda beträffandedet föreslagna stadgandet. Från saklig synpunkt gör tingsrätten denanmärkningen, att det torde vara mycket sällsynt att kontrahenterna verkligenkänner till vad som är föreskrivet i GB eller annorledes beträffande makar.Inte minst när det gäller utlänningar är det enligt tingsrätten verklighetsfrämmandeatt förutsätta att någon sådan kunskap existerar. Ärkebiskopen och domkapitleti ärkestift finner bestämmelsen ytterligt torftig. Detbör här också nämnas att finner det vara en brist attdet saknas en registrering i folkbokföringshänseende av samtliga faktiskafamiljebildningar dvs. även samboende som inte sker i form av äktenskap.Centralbyrån framhåller att det finns skäl att anta att samboendet utan formellvigsel ökat i betydande utsträckning . Dessa förändrade formerför samboende i samhället, som alltså innebär att familjer bildas utan attdetta registreras genom vigsel, har enligt centralbjrrån medfört attfolkbokföringens personregister och därmed befolkningsstatistiken ger en dåligbeskrivning av den faktiska familjebUdningen. Hur många familjer som existerarutan att de samboende makama är formellt vigda finns det inga säkra uppgifterom. Detta är en brist som är besvärande i flera planeringssammanhang där manviU ha en riktig bild av familjestrukturen. Bristen på säkra uppgifter om ejgifta samboende försvårar också demografiska studier av t. ex. fraktsamheten.Om trenden avseende ingångna äktenskap består, kommerden sUuationen att uppstå att statistiken blir helt oanvändbar för att iväsentliga avseenden beskriva det komplex som avser människomassamlevnadsförhållanden. Sammanfattningsvis framhåUer centralbyrån önskvärdhetenav att en registrering av samtliga famUjebUdnmgar kommer tUl stånd.Centralbyrån hemställer därför att de sakkunniga tar upp denna fråga tUlbehandUng och förklarar sig beredd att delta i det praktiska arbetet med attutarbeta ett registreringsförfarande. Bland remissinstansema råder nästan fullständigenighet om att bestämmelsema om trolovning i GB bör upphävas. ochhovrätten för Nedre hyser dock viss tvekan inför avskaffandet avunderhållsregeln i 1 kap. 6 §. håUer närmast före att regeln intehelt spelat ut sin roll och att man, om den nu avskaffas, bör i det senareutredningsskedet överväga att ge den någon motsvarighet. Hovrätten pekar ocksåpå det allmänna spörsmålet om anspråk på avlidens kvarlåtenskap som kantillkomma med honom sammanboende. Hovrätten för Nedre finner att deti avsaknad av närmare utredning är svårt att bedöma om underhållsregeln numerafyller något egentligt Prop.1973: 32 222 behov.Visserligen har lagrummet rötter i ett förgånget rättssystem som byggde påkvinnans beroende av mannen för sin försörjning. I de fall där GB 1 kap. 6 §kan bli aktueU torde den avlidne och kvinnan ha sammanlevt, kanske under långtid, och ofta torde ekonomisk gemenskap ha uppkommit mellan dem. Kvinnansandelsrätt enligt bestämmelsen kan därför enligt hovrätten ofta nog utgöra ensocialt lycklig lösning som medverkar till att i viss mån jämställa henne medlaggift hustru, vUket måste anses ligga i linje med neutralitet med avseende påolika samlevnadsformer. Hovrätten finner därför betänkligt att f. n. upphävalagrummet och anser att frågan härom lämpligen bör hållas öppen i avvaktan påden förestående reformen av reglerna om äktenskapets ekonomiskarättsverkningar. Även ifrågasätter om samtliga regler omtrolovning kan undvaras. Även om trolovningen avskaffas såsom ett rättsUgtinstitut, kommer självfallet det faktiska förhållandet ofta att föreligga och kvinna kommer överens om att ingå äktenskap och att de medutgångspunkt härifrån vidtar transaktioner av rättslig natur. Tingsrättenerinrar om att det i förarbetena till den gällande lagen bl. a. uttalas atttrolovningen är ett famUjerättsligt avtal och att det personliga band somuppstår mellan de trolovade påkallar särskilda rättsregler som i vissa viktigahänseenden avviker från vad en tUl-lämpning av allmänna förmögenhetsrättsligagrandsatser skulle leda till. EnUgt tingsrättens uppfattning äger dettauttalande fortfarande giltighet. Till skillnad från de sakkunniga ansertingsrätten därför att ekonomiska frågor som uppkommer i samband medupplösningen av en trolovning knappast kan bedömas enligt allmännaförmögenhetsrättsliga regler. Det gäller frågor om ersättning för förlust tUlföljd av åtgärd som en av de trolovade vidtagit före trolovningens upplösningvilken förlust det med hänsyn tUl omständighetema är oskäligt att han ensamskall vidkännas. Tingsrätten förmodar att domstolarna, även omtrolovningskapitlet upphävs, kommer att i viss utsträckning följa de principersom är upptagna däri och finner därför svårt att förstå vad som är att vinnagenom att upphäva kapitlet. Någraremissinstanser påpekar att det utanför GB finns bestämmelser om trolovade.Svea hovrätt framhåller att ett upphävande av reglerna om trolovning i GBkräver följdändringar i bl. 4 kap. 12 och 13 §§ samt 36 kap. 3 §rättegångsbalken (RB). Hovrätten för Nedre finner det intetillfredsställande att de som önskar upplysning angående innebörden avtrolovningsbegreppet i nyssnämnda bestämmelser har att söka sig tillbaka upphävd lag. Mera rationellt enligt hovrättens mening vore att iövergångsbestämmelsema till den nya lagen införa ett stadgande med erinran omnu gällande GB 1 kap. 1 §. borde f. ö. enligt hovrättens uppfattning denämnda bestämmelserna i ges en mera tidsenlig utformning så att det blirmöjligt att ta hänsyn till faktisk samlevnad utan samband med trolovning. Sammauppfattning har som dessutom anser att det inte kan varariktigt att upphäva lagrum med vetskap om att de även i fortsättningen skall habetydelse för tUlämpningen av andra stadganden. framförUknande synpunkter och LO föreslår att alla rättsregler som anknyter tilltrolovningsbegreppet görs till föremål för översyn. Enligt LO:s mening bör maninte bibehålla i vissa författningar rättsverkningar av ett institut som man,med ratta, avskaffat. 1973: 32 223 2.2 Hinder mot äktenskap 2,2,1 Äktenskapsåldern Samtliga remissinstanser utomFredrika-Bremer-Förbundet lämnar utan erinran att äktenskapsåldem oförändratbestäms tUl . Förbundet anser åldersgränsen felaktig därför att tidigaäktenskap ofta verkar hämmande på kvinnornas intresse för yrkesutbildning. Omman strävar efter att uppnå ett samhälle där varje vuxen individ kan ta ansvarför sig själv bör äktenskapsåldern bestämmas så att det ges rimligt utrymme föryrkesutbildning. En faktisk samlevnad kan visserligen vara svåratt hindra, men för den skull finns enligt förbundet inte skäl att utaninvändning sanktionera den. Förbundet förordar därför att minimiåldern föringående av äktenskap utan föregående dispensprövning ändras till förbåde män och kvinnor. I fråga om möjlighet att få dispensfrån ålderskravet uttalar rent allmänt att det frånbarnavårdens synpunkt inte längre torde föreligga några beaktansvärda skäl föratt behålla dispensmöjligheten. Så som förhållandena numera gestaltat sigfinns det enligt nämnden inte anledning att bam under skall kunnainordnas i ett regelsystem som de ofta torde sakna föratsättningar att bedöma.Nämnden framhåller också att antalet dispensärenden har minskat på ett markantsätt . Föreningen kommunal- och landstingsanstäUdafamiljerådgivare förmodar att antalet dispensärenden med tiden kommer att bliallt mindre eftersom giftermål p. g. a. graviditet inte längre anses likaangeläget som tidigare och ungdomar ofta har möjlighet att bo tillsammans utanatt gifta sig. Bland remissinstanserna råderdelade meningar om länsstyrelse eller i fortsättningen bör varadispensmyndighet. , hovrätten för Nedre , ,medicinska fakulteten vid , sociala centralnämnderna iKiruna och , , Föreningen kommunal- ochlandstings-anställda familjerådgivare. , och tiUstyrker ellerlämnar utan erinran att beslutanderätten förläggs till . Fleraav de nämnda instanserna understryker vikten av att föräldrarna hörs idispensärendet. Hovrätten för Nedre anser att barnavårdsnämndensskyldighet att höra föräldrarna bör uttryckligen lagfästas om kravet pågiftomannasamtycke slopas. förordas som dispensmyndighet avriksåklagaren, , , och tingsrätter,länsstyrelserna i och , sociala centralnämnderna iJönköping, , och , , statenssocialvårdskonsulent i , ärkebiskopen, domkapitlen iUppsala ärkestift och , socialutredningen. Föreningen , Moderata samlingspartiets kvinnoförbund,Filadelfiaförsamlingen i och lekmannaförbundkyrkobröderna. För bibehållande av som dispensmyndighet ansesframför allt tala den risk för mindre likartad behandling, som kan beräknas bliföljden om beslutanderätten i stället för på 24 länsstyrelser läggs ut på merän 450 kommuner. upplyser att nämnden, i motsats tUlvad som tycks vara fallet annorstädes, endast undantagsvis Prop.1973: 32 224 avger ytttanden till . anser att bamavårdsnämndens uppgift att verkasom förebyggande, vårdande och omhändertagande organ inte kan sägas ligga ilinje med en dispensgivning av ifrågavarande art, en uppfattning som ocksåframförs i en reservation till yttrande. Vad gäller förslaget om slopande avkravet på giftomans samtycke till äktenskap av underårig är meningama blandremissmstanserna delade. För ett slopande uttalar sig ,medicinska fakulteten vid , sociala centralnämnderna iGöteborg, och , socialnämnden i , kommunal- och landstingsanstäUda familjerådgivare. Det betonas emellertid att garantier måste skapas för attföräldrarna blir hörda i dispensärendet. För bibehållande av krav på giftomannasamtycke uttalar sigStockholms, och , länsstyrelserna i samtGöteborgs och län, statens soclalvårdskonsulent i och , barnavårdskonsulenten i , i , Moderata samlingspartiets kvinnoförbund,Fredrika-Bremer-Förbundet, Filadelfiaförsamlingen , lekmannaförbundkyrkobröderna. och demokratisk samling. , och tingsrätter,ärkebiskopen, i ärkestift, socialutredningen och anser att krav på giftomannasamtycke i allt fall bör bibehållasför dem som är . Hovrätten för Nedre och FöreningenSveriges rätlshjälpsjurister ställer sig tveksamma till förslaget. Enligt hovrätten för Nedre måste ett giftermålfortfarande anses innebära ett viktigt steg i ekonomiskt hänseende. Därvid ärfrämst att märka att det i regel innebär att vardera maken erhåller giftorätt iden andres egendom. Egendomen är naturligen ofta av den art, att omyndig ejäger själv förtoga över den, såsom skänkt eller ärvd förmögenhet. Vidare åtarsig den omyndige i och med äktenskapet underhållsskyldighet gentemot sin make.Hovrätten finner det av anförda skäl tveksamt, om tiden ännu ar mogen attfrånta förmyndaren möjlighet att hindra eller uppskjuta ett äktenskap somenligt hans mening den underårige vid mognare betänkande inte skulle viljaingå. Föreningen framhåUer att det visserligen ärriktigt att en 18-åring numera kan vidta åtskUUga åtgärder och ingå vissarättshand-Ungar utan förmyndarens medgivande. Ett ingående av äktenskap haremellertid så vittgående personliga och ekonomiska rättsverkningar att det kanifrågasättas om ej förmyndarens tillstånd även i fortsättningen bör krävas.Föreningen pekar på att förmyndarens tillstånd fortfarande krävs för t. ex.upprättande av äktenskapsförord. anser inte att någon påtagligutveckling i riktning mot ökad självständighet gentemot vårdnadshavaren är förhanden när det gäUer minderåriga som inte nått äktenskapsåldem och framhålleratt det måste anses ligga i vårdnadsuppgiften att besluta om en såbetydelsefull angelägenhet som äktenskap för bara som inte nått denna ålder.Föräldrarna måste förat- Prop.1973: 32 225