prop · FW03162 · 1973-12-31 00:00:00 — Lantbrukets skatteddegation anför vidarebl, a, att det måste ifrågasättas om belägenhelsfaktorn över huvud medför någotmervärde som inte kommer tiU uttryck i övriga delvärden. Det kan inte bestridasatt närheten till tätort kan ha en värdeförhöjande effekt. Enligt delegationensuppfattning kommer emellertid denna värdeförhöjning i allmänhet fram i ortenspris och ingår därför redan i övriga delvärden. RSV anser att den del avmervärdet som utgörs av belägenhetsvärde ofta kommer att ge uttryck för ensubjektiv uppfattning. Det överpris, som eventuellt har betalts för enjordbraksfastighet, skaU inte påverka värdet annat än om detta kan vara direkthänförUgt tiU ett bestämt delvärde. Den del av marknadsvärdet, som påverkas avfaktorer av det här slaget, bör kunna fördelas på delvärdena åker, skog m. fl.utan att man skapar ett nytt delvärde. RSV föreslår att delvärdet mervärde ersättsav det tidigare gällande exploateringsvärdet. Motsattinställning tiU det föreslagna mervärdet redovisas bl. a. av iStockholms län som anser förslaget vara välbetänkt. På jordbruksfastigheterbelägna i närheten av storstäder finns i allmänhet ett visst övervärde på grandav att fastigheten kan användas för bostadsändamål av den icke jordbrukandebefolkningen. randeutformning gör alt bosättning på fastighet som taxeras som jordbraksfastighet oftakan te sig ekonomiskt fördelaktigare än annan boendeform, varför värdet pådessa fastigheter överstiger del värde som motiveras med hänsyn tUlfastighetens avkastning. Mervärde föranlett av naturskön belägenhet bör dockbl. a. med hänsyn till värderingssvårigheter inte åsättas. Andraremissinstanser, som inte motsätter sig att delvärdet mervärde införs, anseratt sådant värde skaU åsättas med försiktighet och restriktivitet. a. lantbruksstyrelsen, domänverket och . anför atten avsevärd del av domänverkets markinnehav har en gynnsam belägenhet ochdärför skuUe åsättas mervärde. Verkets markinnehav i sin helhet är avsett förnormalt, ekonomiskt skogsbruk och något undantag utgör inte dessa marker. Mångagånger förekommer dock en viss inskränkning i dessa markers utnyttjandehänförlig till deras stora mUjökänsUghet, vilket medför en ekonomiskbelastning för verket. Ett särskilt högt taxeringsvärde skuUe innebäraytterligare en ekonomisk belastning. Mervärde bör få sättas under iakttagandeav stor restriktivitet eller endast då alternativ användning av befintiigskogsmark är en realistisk möjlighet inom relativt nära framtid. Beteckningenmervärde för det avsedda ddvärdet finner bl. a. lantmäteristyrelsen varamindre lämplig. Mervärde används vid skogsvärderingen enligt tabeUmetoden ochäven vid bestämning av byggnadsvärde enligt mervärdeprincipen. Åtskilligaremissinstanser förordar en annan indelning i delvärden, delposter och ägoslagän som föreslagits. Bland dessa är lantbruksstyrelsen, lantmäteristyrelsen,tekniska högskolan i , länsstyrelserna i , ochSkaraborgs län samt . Lantbruksstyrdsenföreslår att delvärdena skall vara jordbruksvärde, skogsbraksvärde, däriinräknat värde av skogsmark, värde av övrig mark, byggnadsvärde, därvidsärskilt skall anges vad av byggnadsvärdet som belöper på ekonomibyggnader,värde av andra tUlgångar och särskilt värde på grund av möjlighet attexploatera mark för bebyggelse eller eljest på grund av särskildaomständigheter. En ändamålsenlig uppdelning av taxeringsvärdet förjordbruksfastighet i ddvärden sammanhänger med hur man definierar ochredovisar de olika ägoslagen. För att uppnå en så riktig ägoslagsredovisning sommöjligt i fastighelsdekla-rationema är det angeläget att överensstämmelsenmellan fastighetstaxeringens och lantbraksregistrets definitioner bibehålls sålångt det är möjligt. En jordbrukare skall avge uppgifter tiUlantbruksregistret och ungefär därefter avge allmänfastighetsdeklaration de år sådan skall lämnas. Den önskvärda överensstämmelsenkommer alt brytas om förslaget att föra ängs- och betesmark lill annan markgenom- Till ängs- och betesmark hänförs i gäUandetaxeringsföreskrifter de båda ägoslagen kultiverad betesmark och annangräsbärande mark. Dessas avkastning och värde är lägre än åkerns men detta kaninte vara tillräckligt skäl för att de skall föras bort från jordbruksvärdetoch redovisas som annan mark tillsammans med inte produktiv mark. De treägoslagen åker, kultiverad betesmark och annan gräsbärande mark bör bUda enredovisningsgrupp och deras sammanlagda värden utgöra ett delvärde som börkallas jordbruksvärde. Värdet av tomt och trädgärd bör som utredningen föreslåringå i delvärdet annan mark. Den här föreslagna ändringen leder till att detdärefter saknas anledning att ändra det nu gällande begreppet övrig mark tillannan mark. Om man bortser från vattenläckta områden, kan en fullständigöverensstämmelse därigenom ernås mellan ägoslagsbeteckningar ochägodelsdefinitioner i både fastighetstaxeringen och lantbruksregistrel. Detföreslagna delvärdet åkervärde bör således ersättas av jordbruksvärde, varikommer att ingå värdet av taxeringsenhetens hela jordbruksproduktiva areal.Den föreslagna definitionen av mervärde innebär att sådant värde kanföranledas av förhåUanden som inte alltid är direkt påtagliga. Det är såledesfråga om värde av särskild art. Ordet mervärde bör förslagsvis utbytas motorden särskUt värde. Av främst terminologiska skäl bör dä också värde avsärskUda tUlgångar få en ändrad beteckning, förslagsvis värde av andratillgångar. Jordbruksvärde, skogsbruksvärde, värde av övrig mark ochbyggnadsvärde är påtagliga tillgångar på en jordbruksfastighet. Värde av andratiUgångar är också påtagliga men av mer varierande art och mer oregelbundetförekommande än de föregående. Särskilt värde kommer därefter att innehållasådana värden som bör tUläggas taxeringsenheten på grund av särskildaomständigheter och som grundas på en mer allmän bedömning. Lantmäteristyrelsen anser liksom iJönköpings län och alt värde av särskildatillgångar och mervärde (exploateringsvärde) kan föras samman till ettdelvärde, benämnt övervärde. Lantmäteristyrelsen anser att det inte torde uppkommanågra svårigheter att urskilja de faktorer som orsakat att ett övervärde åsättstaxeringsenheten, emedan dessa skall redovisas genom en särskild kod eller anteckningi anmärkningskolumnen. Tekniska högskolan i anser attjordbruksfastigheters värde borde indelas i sex delvärden, nämligenbostadsvärde avseende bostadsbyggnadsvärde och bostadsmarksvärde,jordbruksvärde avseende jordbruksbyggnadsvärde, åkervärde och värde av annanjordbraksmark, skogsbruksvärde avseende skogsbruksbyggnadsvärde, skogs- ochskogsmarks\'ärde saml värde av annan skogsbraksmark. De återstående delvärdenaskulle vara värde av övrig mark, värde av särskilda tUlgångar och övervärde förannan markanvändning. Alternativt kunde bostadsvärdet ersättas med etlbostadsbyggnadsvärde, därvid bostadsmarksvärdet överfördes till övrig Motsvarande överföring kunde göras av värde av annanskogsbruksmark. Flera remissinstanser tar upp frågan om till vilketdelvärde ängs- och betesmarken skall hänföras. Detta gäller bl. a. tekniskahögskolan i , länsstyrelserna i , och länsamt . i län föreslår attdenna mark skall redovisas som särskUt delvärde. De andra remissinstansernaanser liksom lantbruksstyrelsen att den skaU sammanföras med åkermarken ochredovisas i ett jordbruksvärde. anser inte skall sammanföra sådan produktiv mark som kulturbete med improduktiv marksom impediment. Delta anser förbundet ur kreditgivarsynpunkt vara närmastvilseledande. Förbundet anser att man utöver jordbraksvärde och byggnadsvärdeendast behöver redovisa delvärdena skogsbruksvärde och värde av övriga tillgångar.Det sistnämnda skulle då avse t. ex. värde av grustäkt och impediment samtexploateringsvärde. i framhåller att det iåtskilliga fall uppkommer avgränsningsproblem t. ex. mellan betesmark och åker.Det blir allt vanligare att man odlar upp betesmarken och i länet skerdärigenom en fortgående ökning av åkerarealen. Antagandet att betesmarkenskulle vara av underordnad betydelse för jordbrukets värde är därför knappastriktigt. Den föreslagna definitionen av åkervärde tas upp av någraremissinstanser. RSV, lantbruksstyrelsen, i ochLantbrukets skattedelegation anser att uttrycket med därå växande gröda skallutgå. Lantbrukets skattedelegation anför att taxeringsvärdet inte bör påverkasav den gröda som råkar finnas vid laxeringstillfäl-let. Särsldld redovisning avvärde av tomt- och trädgårdsmark vore enligt bostadskattekonimittén värdefullmed tanke på en eventuell övergång lill ändrad beskattning av jordbruketsbosläder. En del remissinstanser har yttrat sig om tillgångar somskulle ingå i ett sådant övervärde eller särskilt värde som bl. Lantmäteristyrelsen anför att speciella problemkan uppkomma vid värdering av tillgångar som avses ingå i de föreslagna delvärdenasärskilda tillgångar och mervärde bl. a. med tanke på de ändringar i NVL ochbyggnadslagen (1947: 385) som har skett eller är att vänta. I värde av särskUdatUlgångar inräknas bl. a. värde av läkt. I PM om ersättningenUgt naturvårdslagen vid vägrat tillstånd till täktverksamhet (Ds Ju 1972:34) har föreslagits att rätten till ersättning för utebliven läkt skall slopas.Det torde , om denna lagändring genomförs, bli lättare att iöversiktliga planer reglera lokaliseringen av täktverksamheten. Där sådanasaknas uppstår problem vid taxering av takter, emedan de har ett värde endastom täkttillstånd kan erhållas. I begreppet mervärde avses bl. a. det gamlabegreppet exploateringsvärde ingå. Genom de ändringar i byggnadslagen och NVL somträtt i kraft skall all bebyggelse föregås av prövning avvar och när den från allmän synpunkt bör få komma lill stånd. En sådan prövningtorde vanligen ske inom ramen för översiktlig planläggning. Vid taxering tordei många fall därur kunna utläsas möjligheten alt få byggnadstUlstånd ellerersättning. Ersättning skall, bl. a. vid genomförande av generalplan och vidförordnande enligt NVL, utgå endast för sådant intrång i pågåendemarkanvändning som förorsakas av planen eUer bestämmelsernas innehåll.Ersättning för förväntnings-värden, som bortfaller, skall inte utgå. Dessalagförslag resp. lagändringar innebär alt ett förändrat synsätt i förhåUandetill nu gällande regler och anvisningar måste tillämpas vid åsättandet avdelvärdena värde av särskUda tiUgångar och mervärde. Utredningen har endastytiigl berört denna problematik. Liknande synpunkter framförs av bl. a. länsstyrelseni . Lantbrukets skattedelegation och Samfundet förfastighetvärdering. Förslagetom värdering av jakt har tagils upp av några instanser. anser detvara en klar förbättring att detta värde normalt skall ingå i fastighets skildamarkvärden och endast i speciella fall taxeras som särskUd tillgång.Länsstyrelsen i redovisar i princip samma ståndpunkt menanser att det i praktiken blir svårt att bedöma om ett värde Överstiger normaltjaktvärde. Lantmäteristyrelsen har samma uppfattning. Styrelsen anför vidareatt erfarenheter från arbetet med fastighetsrationalisering i skogsmark harvisat all värdet av jakt är betydande relativt sett, särskilt påsmå fastigheter. i finner skäl inte föreligga altlåta jaktvärdet utgöra särskUd tUlgång. anser att jaktvärdealdrig kan utgöra annat än en bråkdel av totala taxeringsvärdet. Detföreslagna särskilda jaktvärdet torde endast komma att föreligga på störreegendomar. Beräkningen av jaktvärde bedömer under alla omständighetervara osäker. 3.8Taxering av annan fastighet Delvärdenaför annan fastighet är enligt 10 § KL markvärde och byggnadsvärde. Beträffandebyggnadsvärdet skall särskilt maskinvärde redovisas för sig. I punkt 5 avanvisningarna tiU 10 § stadgas att hänsyn skall tas till de i anvisningarna tUl9 § angivna förhållandena. I sistnämnda anvisningar lämnas bl. a. regler förvärderingen av annan fastighet. I punkt 5 av anvisningama till 10 § sägsvidare att om mark och byggnad på aiman fastighet är i samme ägares hand, skallbyggnadsvärdet utföras med det belopp, som utgör skillnaden mellanfaslighetens aUmänna saluvärde i dess helhet och markvärdet. AnvisningspunkteninnehåUer även utförliga bestämmelser om särskilt maskinvärde. 3.8.2Utrednings- och promemorieförslagen Betänkandet Det skatterättsligafastighetsbegreppet Utredningenom det skatterätlsliga fastighetsbegreppet har till följd av sin inställning iprincipfrågan om fastighetsbegreppet i skatterätten föreslagit att delpostensärskilt maskinvärde inte längre skall redovisas i byggnadsvärdet. Deallmänna synpunkter som fastighetstaxeringsutredningen anfört angåendedelvärdena på jordbruksfastighet bör gälla även beträffande delvärdena påannan faslighet och på definitionerna av dessa värden. Då värderingsmetodikensnärmare utformning enligt utredningens förslag kommer att ligga utanförbestämmelsema i KL, har utredningen ansett det lämpligt alt genom tydligadefinitioner ge uttryck för sin uppfattning om hur slutresultatet dvs.delvärdet av en använd värderingsmetod bör vara beskaffat. Utredningenföreslår inte någon ändring av uppdelningen på delvärden utom så tUl vida attsärredovisning av delposten särskUt maskinvärde föreslås utgå. I anvisningarnatill 10 § KL bör definitionerna av vad som förstås med byggnadsvärde ochmarkvärde moderniseras. De förslag tUl ändrade anvisningar, som utredningenlämnar, avses i allt väsentligt anknyta tUl den värderingsmetodik somanvisades av RN till 1970 ärs taxering angående taxeringen av annan fastighet.Principerna och metoderna i dessa anvisningar bör behållas i stort settoförändrade i de anvisningar för taxeringen av annan fastighet, som RSVförutsätts utfärda till aUmänna fastighetstaxering. De föreslagnadefinitionerna av markvärde och byggnadsvärde anknyter i uppläggningen i möjligmån till dem som föreslagits för jordbrukets delvärden. Användningsändamålbehöver inte anges. Däremot anser utredningen det vara lämpligt med ettklarläggande av till vilket delvärde värdet av vissa anläggningar m. m. skallhänföras. Utredningenföreslår en definition av markvärde, vilket i och för sig inte funnitstidigare. Med markvärde bör förstås värdet av taxeringsenhetens mark med däråväxande träd, buskar och andra växter samt markanläggningar av skilda slag.Vidare bör anges att vid bestämmandet av markvärdet skall beaktas bl. ä.servitut, rätt till ersättningskraft, andel i gemensamhetsanläggning, i vad denavser mark och markanläggning, rättighet att ansluta till allmän va-anläggningsamt om skyldighet att erlägga gatukostnadsbidrag är fuUgjord eller inte. Definitionenav byggnadsvärde föreslås bli ändrad i överensstämmelse med vad som föreslagitsbeträffande byggnadsvärde på jordbruksfastighet. Ändringsförslaget innebärinte någon sakUg ändring av den nu gällande principen. Med byggnadsvärde bör ifortsättningen förstås värdet av på taxeringsenheten befintiiga byggnader. Såsombyggnadsvärde skall redovisas det mervärde som taxeringsenheten har på grund avatt den är bebyggd. Vidare bör anges att vid bestämmandet av byggnadsvärdetskall beaktas bl. a. andel i gemensamhetsanläggning, i vad den avser byggnad, samtatt värdet av skyldighet att leverera ersättningskraft avräknas på byggnadensvärde. Redovisning av delposten särskilt maskinvärde föreslåsinte ske i fortsättningen. Förslaget i bl. a. betänkandet Det skatterättsligafastighetsbegreppet att delposten särskUt maskinvärde skaU utgå tillstyrktseller lämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. Den redovisning och de definitioner av delvärden på annanfastighet som förordas i utredningsförslaget har allmänt godtagits av remissinstanserna. i anser emellertid att ettsärskilt inventarievärde skall införas. anför att om inteinventarier ingående i jordbraksfastighet och hänförUga till 2 kap. 2 § JBredovisas separat viss dubbelredovisning kan befaras vidförmögenhetstaxeringen. Värdet kan då komma att ingå både i taxeringsvärdet ochi värdet på inventariekontoret. Även i anser att manav redovisningstekniska skäl bör som särskilt delvärde redovisa värdet avsådana byggnadstillbehör som avskrivs som inventarier. framhåller det angelägna i attfallvärde även i fortsättningen redovisas i fastighetslängden. Definitionen av begreppet byggnadsvärde har enligt fått en oklar avfattning. Föreningen föredrar den nu gällandedefinitionen av byggnadsvärde. Definitionerna av och anvisningarna om bestämmande avmarkvärde bör enligt HSB göras utförligare. Vid exploatering sker ofta, sägs det,styckning för oUka användningsändamål av i enheten ingående fasligheter. Enstamfastighet uppdelas i t. ex. olika fastigheter såsom byggnadstomter,gatumark samt park- och grönområde. Gatumark och grönområden har efter sådanfastighetsbildning inte särskilt marknadsvärde. Sådana fastigheter åsätts ändåibland taxeringsvärden med betydande belopp. Även om formellt delägarskap inteföreligger beträffande grönområden m. m, kan övervägas en uppdelning av värdetför sådana områden på övriga fastigheter i grannskapet. Grönområden utanmarknadsvärde dvs. i gällande plan faststäUda grönområden o. d. bör inteåsättas taxeringsvärde eUer möjligen symboliskt sådant. 4 Organisationen vid fastighetstaxeringen 4.1 Fastighetstaxeringsnäninder ochdistrikt Förallmän fastighetstaxering skall i första instans finnas fastighetstaxeringsnämnder.En sådan nämnds verksamhetsområde (fastighetstaxeringsdistrikt) skall utgörasav kommun eller del av kommun. När särskilda skäl föreligger, får två ellerflera kommuner sammanföras till ett fastighetstaxeringsdistrikt. Indelning idistrikt görs av året före taxeringsåret (131§ 1 mom. Fastighetstaxeringsnämndssammansättning regleras i 133 § 1 mom. TF. Där stadgas att sådan nämnd skallbestå av ordförande samt ytterligare lägst fyra och högst sju ledamöter. Avledamöterna förordnas ordföranden och ytterligare en ledamot av länsstyrelseni samband med indelningen i distrikt. I övrigt skall nämnden består av a) en ledamot som valts av landstingskommunensförvaltningsutskott, b) tre ledamöter, som valts av kommunalfullmäktige, samt i stad: treledamöter som valts av stadsfullmäktige. Omlänsstyrelsen med hänsyn till faslighetstaxeringsdistriktets utsträckningeller av annat skäl finner det påkallat, får enligt sammastadgande förordna att på landet antalet ledamöter som väljs avlandstingskommunens förvaltningsutskott och av kommunalfullmäktige skall varatvå resp. fyra samt att i stad antalet av stadsfullmäktige valda ledamöterskall vara fem. Omfastighetstaxeringsdistrikt består av mer än en kommun, skall länsstyrelsenbestämma hur många ledamöter som skall väljas inom de olika kommunerna. Val avledamöter i fastighetstaxeringsnämnd jämte suppleanter, en för varje ledamot,skall ske året före taxeringsåret. Förledamöter och suppleanter i fastighetstaxeringsnämnd gäller enligt 172 § TFsamma behörighelsvUlkor och kompetenskrav som i 13 § är föreskrivna förledamöter och suppleanter i taxeringsnämnd. I 13 § 1 mom. tredje stycket sägsbeträffande ledamöter och suppleanter i lokal taxeringsnämnd, att vid val avdessa skall tillses att kännedom om olika grupper av skattskyldiga inomdistriktet och om distriktets olika delar om möjligt kommer att finnas inomnämnden. I fjärde stycket av samma moment stadgas beträffande ledamöter ochsuppleanter i särskild taxeringsnämnd att därtUl skall utses personer, sombesitter särskild insikt och erfarenhet i de taxeringsfrågor som ankommer pånämnden. Därjämte bör tUlses, att kännedom såvitt möjligt kommer att finnas omolika delar av distriktet. Länsstyrelsenkan vid årlig taxering förordna alt område inom länet skaU utgöra särskUtfastighetstaxeringsdistrikt. Motsvarande behov all förordna om störrefastighetstaxeringsdistrikt än kommun torde numera inte finnas vid den allmännafastighetstaxeringen. Med hänsyn lill å ena sidan de nya kommunernas relativtbetydande storlek års ingång och å andra sidan det begränsade antalfastigheter, som ett faslighetstaxeringsdistrikt vid aUmän fastighetstaxeringbör omfatta, synes det inte heUer svara mot något praktiskt behov att angekommun som område för sådant distrikt. Utredningen anser det meständamålsenligt att som område för fastighetstaxeringsdistrikt vid allmänfastighetstaxering i första hand ange församling eller flera, inom samma kommunbelägna försanUingar; församlingar inom olUca kommuner bör däremot inte fåsammanföras tiU ett distrikt. Inom åtskilliga kommuner framför allt iStockholm och övriga större städer finns även sådana församlingar som äraUtför stora för att odelade utgöra fastighetstaxeringsdistrikt vid allmänfastighetstaxering. Vid allmänna fastighetstaxering var 258församlingar uppdelade på olika distrikt. Antalet distrikt, som bestod avendast del av församling, utgjorde 690 och omfattade i rant tal 800 000taxeringsenheter eUer av hela fastighetsbeståndet. Man måste ävenfortsättningsvis vid allmän fastighetstaxering ha möjlighet att bilda distrikt,som omfattar endast en del av en församling; däremot synes det inte lämpligtalt delar av olika församlingar sammanförs till ett distrikt. Utredningenkommer att lämna förslag om gemensamma fastighetstaxeringsdistrikt förtaxeringen av vissa specialfastigheter. För att kunna åtskilja de olika typerav fastighetstaxeringsdistrikt, som enligt utredningen bör kunna förekomma vidden allmänna fastighetstaxeringen, föreslås att de geografiskt bestämdadistrikten, där även den helt övervägande delen av taxeringen börverkställas, benämns lokala fastighetstaxeringsdistrikt. Sedandet nya systemet med enhetskommuner genomförts bör särskilda bestämmelser integälla för fastighetstaxeringsnämnder på landet och i stad. Ifastighetslaxeringsnämnder i lokala fastighetstaxeringsdistrikt såväl på landetsom i de förutvarande stadskommunema bör liksom nu ordföranden och ytterligareen ledamot utses av . Antalet valda ledamöter i nämndema bör, iöverensstämmelse med vad som f. n. gäller, bestämmas till lägst tre och högstsex. Antalet bör bestämmas under beaktande av distriktets omfattaing ochintresset av att inom nämnden finns företrädd kännedom om olika delar avdistriktet och om de typer av fastigheter som där är vanliga. Med hänsyndärtill bör antalet leda- möterbestämmas av dvs. samma ordning gälla som för särskild fastighetstaxeringsnämndvid den årliga taxeringen. Kommunfullmäktigebör välja ledamöterna och suppleanterna i de fastighetstaxeringsnämnder, somskall fungera i de lokala fastighetstaxeringsdistrikten, liksom i princip ärfallet beträffande nämndema för årlig taxering. Skäl att behållalandstingsvalda ledamöter anser utredningen inte föreligga numera. 1970:160 (s. 00) uttalade föredragande departemenschefen attlänsstyrelserna borde till ordförande eller kronoombud i taxeringsnämnd, somombesörjer särskild fastighetstaxering, utse person som hade kunskaper omfastighetstaxering. Motsvarande bör enligt utredningen gälla de avlänsstyrelsen utsedda ledamöterna i fastighetstaxeringsnämnd. Förde valda ledamöterna i fastighetstaxeringsnämnd torde f. n. sammakompetensregler gälla som för de valda ledamöterna i lokal taxe-rmgsnämnd.Någon annan ändring i detta avseende föreslås inte än att kravet på kännedom omolika grapper av skattskyldiga skall för de valda ledamöterna ifastighetstaxeringsnämnd i lokalt distrikt gälla i fråga om kännedom om olikaslag av fastigheter. Isamband med ändringar av faslighetslaxeringsreglerna harönskemål framförts om att svårbedömbara fastigheter t. ex. outbyggdavattenfall, vatten-, värme- och atomkraftverk samt större och svårbedömdaindustri- och hyresfastigheter skulle taxeras i fastighetstaxeringsdistriktinrättade för dessa fastigheter. Därigenom kunde ett jämnare taxeringsutfallnås och alltför stora olikheter i taxeringens värdenivå kommunerna emellanundvikas. Vidtaxeringen av s, k, specialfastigheler och andra fastigheter, vars värden varitsvära alt uppskatta, har fastighetstaxeringsnämnderna fått biträdeav sakkunniga som förordnats av . För biträde åt nämnderna vidtaxering av vattenfallsfastigheter har , där så funnitserforderligt, kunnat förordna två konsulenter för taxering avvattenfallsfastigheter (135 § 2 mom. Vid1970 års allmänna fastighetstaxering utfärdade RN anvisningar om förfarandetvid taxeringen av svårbedömbara fastigheter.