prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — SAF understryker det ohållbara i att kostnader sora åvilararbetslöshetsförsäkringen lill stor del koraraer att överföras på den enskUdearbetsgivaren ora förslaget genomförs. För detta saknas enligt SAF:s meningvarje berättigande. Den behandling av perraitteringsinstitutel sora utredningenhar föreslagit innebär en oskälig belastning på den enskilde arbetsgivaren ochkan till sina praktiska konsekvenser inte leda till annat än att ett stortantal uppsägningar, sora hade kunnat underlåtas, koraraer till stånd. SAFföreslår att de långtgående permitteringslöneförpliktel-serna utgår ur förslaget. Deav utredningen föreslagna turordningsreglema vid uppsägning på grund avarbetsbrist har fått ett raycket blandat raollagande vid reraissbehandlingen. Fierlaletreraissinstanser godtar eller läranar utan erinran altturordningen bör besläraraas på grundval av omständigheter som tar sikte på denarbetskraft som behöver särskilt skydd och att principen om anstäUningstidenslängd bör tillmätas avgörande betydelse. ÅtskiUiga reraissinstanser är eraellertidstarkt kritiska raot förslaget och från flera håll, bland annat frånarbetsdomstolens ordförande, frarahålles att turordningsreglerna leder till såorimliga konsekvenser att det är tveksarat ora förslaget i denna del kan läggaslill grund för lagstiftning. Den oraständigheten att turordningsreglerna enligtförslaget skall vara i huvudsak dispositiva anses inle böra föranleda någonannan bedömning, eftersom det enligt dessa remissinstansers mening självfalletinte kan vara lärapligt att stifta en lag sora får sådana konsekvenser all detblir praktiskt taget nödvändigt att träffa avtal sora avviker från den. LOuttalar alt det är en grannlaga uppgift att utforma turordningsregler ochsvårt all undvika att inte någon grupp känner sig illa behandlad. Om man sorautredningen väljer en lösning sora innebär att anställningstidens längd skallvara utslagsgivande, tUlgodoser raan enligt LO i de flesta fall ävenåldersaspekten. LO anser att den äldre arbetskraften får det bästa skyddet iturordningshänseende ora principen ora anställningstidens längd godtas och frarahålleratt delta skydd förstärks genora den föreslagna nyanseringen av principen ochgenom alt turordningsreglerna har gjorts disposUiva. Turordningsreglernas dispositivanatur skapar enligt LO tillräckliga garantier för att de speciella fall, sora raeden tvingande regel skulle ha tett sig orättvisa, skall kunna lösas på etttillfredsställande sätl. I fråga ora begreppet berörd verksarahet frarahållerLO att den närraare besläraningen raåste fastslås i kollektivavtal raellan arbetsraarknadensparter. LO kan inte acceptera att arbetsgivarens ensidiga åtgärder skall bliavgörande för vad som skall betraktas sora en enhet. Turordningsreglema skulledå urholkas och göras illusoriska. Löser man inte denna frågakollektivavtalsvägen, måste den enligt LO:s mening i fraratiden beslutas avföretagsorgan raed starkt löntagarinflytande. Vidare anför LO att man delar ulrcd-ningsmajorjtetensuppfattning att företrädesrätten tUl fortsatt anställning skall bestämraas inoravarje kategori av arbetstagare. Vid bestämning av företräde bör dock inteanställningstiden inora en viss kategori vara avgörande utan i ställetanställningstiden inora företaget. Av andra remissinstanser som fraraförliknande synpunkter kan nämnas , statens personalnämnd,kommunförbundet, landstingsförbundet, fabriksarbelareförbundet, , lantarbetareförbundet, metaUindustriarbetareförbundet, skogsarbelareförbundeloch . Så gott sora saratliga av dessa reraissinstanser anser att begreppetkategori av arbetstagare raåste ges en vid tolkning. Fabriksarbetareförbundelriktar uppraärksamheten på att den föreslagna bestämningen av detta begrepp kanleda till oförmånliga resultat för Idubbordförande. frarahåUerviklen av alt skogsarbetare inom en skogsförvaltnmg eller motsvarande enhet håUssamman i en kategori. , kommunförbundet ochlandstingsförbundet anser alt man bör lägga den totala anställningstiden hosen arbetsgivare till grund för bestämning av företrädesrätten. framhåller att utredningens förslag om företrädesrätt inom visskategori kan innebära försämrad anställningstrygghet, särskUl i ett övergångsläge,och knappast befordra en önskvärd rörlighet mellan olika arbetsuppgifter. SACOoch SR uttalar att det torde vara mycket svårt för att inle säga ogörligtatt fånga turordningsreglema i en generell lagtext. Del är därför enligtorganisationerna av stor vikt att bestämmelserna blir dispositiva. så inteblir faUet, raolsälter organisationema sig att enbart anställningstiden skallvara avgörande för turordningen. De anställdas skicklighet och läraplighet raåstekunna vägas in i lurordningsbestära-raelserna och även sociala aspekter kantala för en nyansering. Vidare anser organisationerna att man inte bör stannaför en så snäv rara för beräkning av anställningstiden som förslaget om berördverksamhet innebär. Denna tid bör beräknas oberoende av skifte raellan olika enheterinora företaget. Även om bestämmelserna blir dispositiva föreslårorganisationerna ändring på denna punkt. De framhåller också vikten av attkriteriet kategori av arbetstagare inle tolkas alltför snävt. Från några håll frarahållsatt de föreslagna turordningsreglerna är alltför snäva och schematiska och bl.a. motverkar en önskad rörUghet inom företagen. Synpunkter av detla slag, som anslutertill den reservation som avgetts av en av utredningens ledaraöter, anförs frärastav TCO, SF och arbetsdomstolens ordförande. Enligt TCO kan den föreslagnaturordningsregeln leda till närraast oriraliga resultat. Den vilar på den i ochför sig vedertagna principen "sist in, först ut", men denna principhar försetts med sådana begränsningar alt förslaget frarastår som heltoacceptabelt. Arbetslagaren får inte tillgodoräkna sig den totala anställningstidenvid företaget utan endast den tid sora hänför sig till den företagsenhet ochden arbetstagarkategori inora vilken han var sysselsatt viduppsägningstillfället. Det innebär enligt TCO att praktiskt taget varjeförändring av arbetsuppgifterna kan bli förödande för arbetstagarensanställningstrygghet, oavsett ora förändringen består i en befordran ellerendast i nya arbetsuppgifter i likvärdig befattning. Effekten kan bli densararaavid överföring från en förelagsenhet till en annan, en överföring som förövrigt kan ske utan att arbetstagaren vare sig byter arbetsuppgifter ellerarbetsställe. Det kan vara lillräckligt att företagsledningen upprättar en nyorganisationsplan och hänför en syssla till annan enhet . Följande exerapelillustrerar enligt TCO de stötande resultat sora förslaget kan leda till. Dentill levnadsår och tjänstetid äldste inom företagel omplaceras på grund avvacklande hälsa till mindre krävande arbetsuppgifter och blir därigenora den soraförst får lärana företagel i en arbetsbristsituation som inträffar kort lid därefter.En arbetare med 20 tjänsteår befordras på grund av sin skicklighet tillarbetsledare och får lämna företaget före en nyanställd arbetare raed klartsämre kvalifikationer. En sekreterare följer på sin chefs begäran med, närdenne förflyttas från försäljnings- till inköpsavdelningen, varefter hon som"sist anställda" sekreterare på inköps-avdelningen får läranaföretaget före andra sekreterare raed väsentligt kortare total anställningstid.TCO frarahåller att förslaget är särskUt betänkligt med hänsyn till attarbetstagaren ofta inle har någon valmöjlighet utan i stor utsträckning ärberoende av ensidiga beslut av arbetsgivaren när det gäUer förändringar såvittavser inplacering i kategori och företagsenhet. Därav följer också attarbetsgivaren har stora möjligheter att själv förändra turordningen genom olikaomdisponeringar före uppsägningstillfället. Enligt TCO:s mening koramerförslaget självfallet alt motverka den rörlighet inom företagen sora i och försig är önskvärd och arbetslagarnas intresse för omskolning och vidareutbUdningkoinmer av naturliga skäl att minska. Del måste överhuvudtaget anses felaktigtalt i en arbetsbristsiluation endast vara hänvisad tiUen mera stereotyp turordningsregel som inle tUlåter någon anpassning tiU de aktueUaförhåUandena vid företaget. Mot denna bakgrund föreslår TCO alt bestämraelsenutformas på sådant sätl att parterna i första hand åläggs att försöka nå framtill en överenskoraraelse om lämplig organisations- och bemanningsplan saralall turordningsprincipen endast las in sora en hjälpregel ora raan inle kankomma överens. Emellertid bör lurordningsregeln utforraas på ett helt annatsätt än vad utredningen har föreslagit. Riralig hänsyn raåste las till dentotala anställningstiden och regeln måste vara så konstruerad att enarbetstagare "tar med sig" inarbetad lid om han övergår till annankategori. Vidare bör anknytningen till företagsenhet slopas och turordningengrundas på kategorUUlhörighel så att företrädesrätt ges ål den arbetstagare påorten, som kan åberopa den längsta anställningstiden inora företaget. Enarbetstagare, sora bytt kategori men inte har tillräckligt lång tjänstetid föralt få stanna mom den kategori han tillhörde vid uppsägnings-tUlfället, bör hamöjlighet att konkurrera med arbetstagare inora tidigare kategori raed dentjänstetid han där intjänat. Andrareraissinstanser sora kritiserar de föreslagna turordningsreglerna riktar iförsta hand sin kritik raot att duglighets- och läraplighets-aspekter, ålderssararaansältningeninora företaget, försörjningsbörda och andra sociala faktorer enligtutredningen i princip inte skall tillraälas betydelse när det gäller attbestämma företrädesrätten. Arbetsdomstolens ordförande uttalar att för enarbetsgivare raåste urvalet av de arbetstagare sora han skall behålla i sintjänst vara av stor vikt. Det är inte uteslutet all detta urval i vissa fallockså kan vara av betydelse för ett företags fortsatta existens. Med hänsynhärtill synes enligt hans raening en så pass priraitiv regel sora denföreslagna knappast vara ändamålsenlig. Faktorer som duglighet, lämplighet m. m.måste rimligen kunna beaktas vid bestämmande av turordningen. SAF anser alloklarheterna i förslaget åtminstone delvis hänger samman raed all utredningeninle tUlräckligt beaktat all uttrycket uppsägning på grand av arbetsbristläcker två olika situationer. I ena fallet föreligger arbetsbrist i egentligmening, dvs. den kan vara begränsad liU en viss enhet, ett visst slagsproduktion eller en viss grapp arbetare. I det andra fallet är läget sådant attföretaget av allmänekonoraiska skäl raåste dra ner verksamheten och minskapersonalen. Att för dessa olika fall och alla varianter därav ge anvisningar ilag om den ram inom vilken arbetsgivaren har att tillärapa en urvalsprincip raåsteav naturliga skäl vara synnerligen svårt. Enligt SAF har utredningen ocksåmisslyckats raed detta. Vidare framhåller SAF alt principen om urval efteranställningstid inte är raöjlig att tillärapa i praktiken om man menar alt denverksamhet, som är avsedd att upprätthållas efter en viss minskning avarbetsstyrkan, också skall kunna genomföras. Som exerapel näraner SAF ensituation vid en bilverkstad. Reparatörerna vid verkstaden har en UtbUdning ochett kunnande sora är olika beroende på om del gäller personbUar ellerexempelvis stora dieselfordon raed servostyrning och hydrauliska anordningar.Även olika personbilar kan kräva helt olika kunnande hos personalen. ensådan verkstad vid en personalinskränkning raåste göra urvalet efteranställningslid, skulle den enligt SAF koraraa i en oraöjlig situation.Motsvarande exemplifiermg kan göras från strängt taget alla branscher. SAFunderstryker att många företag, som raåste vidta en personalinskränkning, inteskulle kunna fortsätta driften ora inskränkningen skaU ske på basis avanställningstid. 1 saml Nr 129 Alternativetblir då att företaget läggs ner. SAF föreslår att turordningsregeln utforraasså att, om uppsägning skall ske på grund av arbetsbrist och valet står meUanflera arbetstagare inom den berörda verksamheten, skall vid lika skicklighetoch lämplighet företrädesrätt till fortsatt anställning ges åt denarbetstagare som kan åberopa den längsta anställningstiden inom dennaverksamhet. Vinner detta förslag inte beaktande, måste man enligt SAF ha raöjlighelatt beakta, ora arbetstagaren har tUlfredsstäUande kvalifikationer. SAFföreslår i andra hand att i lagtexten anges att med uttrycket "kategori avarbetstagare" avse» en grapp arbetstagare med väsentligen sammayrkeskunnande. Övrigareraissinstanser sora frärast riktar sin kritik raot principen om anställningstidenslängd är SAF:s allmänna grupp. ,Föreningen , ,. Rörledningsfirmornas arbetsgivareförbund.Kooperationens förhandlingsorganisation, SFO, , juridiskafakulteten vid i , och av dessa remissinstanser ger i likhet med SAF exempel som enUgl derasmening visar alt den av utredningen föreslagna urvalsprincipen leder tillorimliga konsekvenser inom olika branscher. Ettfåtal reraissinstanser tar upp frågan om förmånligare beräkningsregler vidbestämmande av turordning för äldre arbetstagare. TCO framhåller alt denföreslagna skyddsbestämmelsen bör ändras så att arbetstagare som har fyUt 45år får tillgodoräkna sig all anställningstid efter och såledesinte endast den tid som han arbetat inom den kategori där han sysselsattes viduppsägningstillfället. anser i princip riktigt alt man sedan rätten för äldre förvärvsarbetande vidgats på pensionssidan förstärkerockså rättighetema på arbetsraarknadssidan. SAF uttalar att bestämmelsen ialltför hög grad har karaktär av detaljreglering och föreslår alt den skall utgå.Enligt SAF synes del för övrigt ovisst om bestämmelsen nämnvärt skuUe kunnagagna den äldre arbetskraften. Statens personaladministrativa förening anseratt det finns risk för att bestämraelsen rainskar företagares benägenhet altanställa äldre personer. Denföreslagna skyddsregeln för personer raed nedsatt arbetsförmåga godtas ellerlämnas utan erinran av så gott som samtliga remissinstanser. LO framhåller är medveten om risken för ogynnsamma konsekvenser för vissa grupper påarbetsmarknaden men anser trots detta alt det särskilda uppsägningsskyddet börbegränsas tUl den av utredningen föreslagna frikretsen. En mer eller raindregenerell regel att saratliga handikappade skall erhålla förstärkt skydd skaparenligt LO svåra gränsdragningsproblem och skulle innebära ettalltför stort avsteg från huvudprincipen ora anställningstidens längd iturordningsreglerna. AMS anser att del är tveksamt som bestämraelsen, sora kaninnebära risk för att arbetsgivarens intresse för åtgärder för de svårplaceraderainskas, bör ingå i lagen. Om konsekvensema blir att en anställd får sittanställningsskydd försämrat tUl förmån för en kanske nyanställd person mednedsatt arbetsförmåga, torde enligt AMS svårigheter kunna uppstå i arbetet medatt på frivUlighetens väg lösa anställningsfrågoma för personer raed nedsatt arbetsförraåga.SAF frarahåller att frikretsen är för vidsträckt och obestärad. Bestämraelsenbör enligt SAF avse personer som på grund av fysisk eller psykisk sjukdom ellerskada har betydande svårigheter att få sysselsättning på Arbetsdomstolens ordförande anser att tanken bakoraförslaget i och för sig är god. Innebörden av begreppen "nedsattarbetsförmåga", "särsldld sysselsättning" och "särskildaskäl" bör dock enligt hans mening förtydligas. uttalar alt prioriteringen, som är myckel svår alt göra, kan leda tiUegenartade konsekvenser. Föreningen förordar därför alt bestämraelsen utgår. Utredningensförslag om företrädesrätt vid nyanställning har i stort sett fått ett positivtmottagande vid remissbehandlingen. LO frarahåller att förslaget innebär enförstärkning av rätten till återanställning järafört raed lag ochansluter sig i prmcip tUl förslaget. TCO redovisar en motsatt uppfattning ochanser att det är en allvarlig brist i förslaget alt företrädesrätten till ny anstäUninghar begränsats till den verksamhet där arbetstagaren tidigare var sysselsatt. EnUgtTCO:s mening innebär förslaget därför en klar försäraring järafört med 1971års lag, i vilken verksamhetsbegreppet har en hell annan och från arbetstagaresynpunktfullt acceptabel innebörd. TCO föreslår att bestämraelsen om företrädesrättvid ny anställning lag överförs till den nya lagen. Under alla oraständigheterbör arbetstagaren enligt TCO få företrädesrätt lUl arbete inom sådanverksamhet, där han visserligen inte var sysselsatt vid uppsägningslUlfällelmen där han arbetat. Arbetsdomstolens ordförande anser att uttrycket "verksarahet"i bestäramelsen är oklart. Utredningen synes närmast ha menat att det bör ha saramainnebörd om uttrycket "berörd verksamhet" i uppsägningsfallen. I såfall komraer enligt hans mening företrädesrätt tiU återanställningöverhuvudtaget inte i fråga om en förvaltningsenhet, företagsenhet ellerdärmed jämförlig enhet helt läggs ned. Svåra tillämpningsproblem kan också uppkoramai samband med omorganisationer inom ett företag. Vidare framhåller han att det inleär nödvändigt att sarama lurordningsregler gäller vid återanställning som viduppsägning. Behåller man de föreslagna turordningsreglema i uppsägningsfallen,bör raan enligt hans raening överväga ora inte företrädesrätten till ny anställningbör gälla vid varje nyanställning vid förelaget. Förutsättning förföreträdesrätt skuUe då vara all arbetstagaren har tUlfredsstäUandekvalifikationer för den lediga anställningen och företrädesrätten skulle bestämmasmed hänsyn till den totala anställningstiden vid företaget. SAF framhåller attdet bör klargöras alt besläraraelsen om företrädesrätt vid ny anställning äravsedd att tillämpas endast då arbetstagaren getts anledning förvänta fortsattanställning. därför kan finnas i det ursprungligen träffade avtalet elleri senare tillkommande omständigheter. Väsentligt är enligt SAF altbestämmelsen ej skall tiUärapas när del är klart raellan parterna att någonutfästelse ora fortsatt anställning inte har getts. Byggnadsarbetareförbundetanser att återanställningsrätten har begränsat värde om den inte anknyts tiUbranschen. Den i prop. 1973: 39 föreslagna lagstiftoingen rörande anställningav byggnadsarbetare innebär en sådan branschanknytning. Införs inle någonbranschanslutning i den av utredningen föreslagna lagstiftoingen, bör den ipropositionen förordade provisoriska lagstiftningen ges permanent karaktär. Iremissvaren behandlas också en rad frågor som hänger samraan med regeln omföreträdesrätt vid nyanställning. TCO, och SR pekar på ett uttalande avutredningen som kan vålla missförstånd. Enligt utredningen förfallerföreträdesrätten om arbetstagaren under ettårsfris- tenuppträder på ett sätt som kunnat leda tUl uppsägning om han gått kvar i arbete,t. ex. visat Ulojalilel mol den förre arbetsgivaren. Organisationerna framhåUeralt arbetstagarens förpliktelser i princip upphör i och med att anställningenupphör. Det synes därför vara mycket svårt att applicera de regler som gällerför anställningen på en situation där dessa regler inle är avsedda att tUlärapas.Organisationema ulgår i vart fall från att arbetstagaren inte förlorar sinföreträdesrätt enbart av den anledningen all han tar anställning hos enkonkurrent till den förre arbetsgivaren. SAF anser att är en för långfrist och föreslår att den skall vara sex raånader. Vidare föreslår SAF attkvalifikationstiden skall vara lika lång vid säsonganslällning sora vid annananställning och alt liden förlängs lill sararaanlagt rainst 24 raånader underde tre . SFO föreslår en förlängning av kvalifikationstiden vidsäsonganställning tUl . Enligt LO är det angelägelatt kravet på tillfredsställande kvaUfika-tioner ges en ganska vid tolkning. Iannat fall kan detta krav i alltför hög utsträckning användas sora skäl för attinte tUlärapa företrädesrätten. Enligt LO är del också angeläget altföreträdesrätten inte sätts ur spel genom arbetserbjudanden sora arbetstagareninte kan godta. Det är av stor betydelse att få en rättvis bedömning i de falldå flyttning till annan ort aktuaUseras eller en ändring i arbetstidens orafattningkoinmer i fråga. Personliga hänsyn och farailjesituationen raåste enligt LObeaktas i dessa fall. Vidare anser LO angelägel att arbetstagaren fårtillräckligt rådrura i saraband med erbjudande av återanställning. LO harförståelse för all problem kan uppstå i akutsituationer men kräver en stark restriktiviteti fråga ora undantag från lurordningen, speciellt i de fall då återanstäUningaktualiseras i nära anslutning tUl etlårsgränsen. Också TCO, SF och metaUindustriarbetareförbundettar upp frågan om en erbjuden anställning skäligen bör godtas. TCO framhåUeratt det är en allvarlig brist i förslaget att företrädesrätten i princip ansesförfallen om arbetstagaren avvisar den först erbjudna arbetsuppgiften. Enriktigare princip från såväl arbelslagare-som arbetsgivaresynpunkt är ätt företrädesrättenskall gälla tUl samtliga tjänster som blir lediga under ettårsfristen. Om manskall behålla principen att första erbjudandet som regel måste accepteras, börenligt TCO under alla förhållanden gälla alt del inte är dislcvalificerande attavböja ett erbjudande om anställning på annan ort om arbetsgivaren ävenfortsätter sin rörelse på den ort där arbetstagaren tidigare tjänstgjorde. Enannan viktig aspekt vid bedömningen är vUka anställningsförraåner soraerbjuds. TCO anser att ett erbjudande inte behöver godtas annat än om lönenkan anses marknadsraässig och norraal för befattningen. SF delar dennauppfattning. framhåller alt företrädesrätten börförfalla endast ora arbetslagaren avböjer ell erbjudande om anstälhiing av detslag som han förut haft. TCO, och SR tar i likhet med LO upp frågan oravad sora bör anses utgöra skäligt rådrum. En arbetstagare som fått annananställning och blivit bunden av en raånads uppsägningslid behöver enligt utredningeninte återgå tidigare än efter utgången av denna uppsägnuigs-tid. Organisationemafrarahåller att en sådan tolkningsregel sannolikt är liUfredsstäUande på arbetarsidanmen den utesluter det stora antalet tjänsteraän som redan vid anställningensingående blir bundna vid två månaders uppsägningstid. Som skäligt rådrum försådan tjänsteman bör därförgälla en period av cirka eUer den som kan varaföreskriven i kollektivavtal. Organisationerna anser vidare i likhet med LO attstränga krav måste ställas på arbetsgivaren när det gäUer att visanödvändigheten av alt en anställning raåsle tUlträdas oragående.Kooperationens förhandlingsorganisation och SFO föreslår att arbetstagarens anraälanora föresrädesrält bör göras skriftligen. SAF anser all en viss lidsgräns bör bestäramasför sådan anmälan. Utredningensförslag alt företrädesrätt till fortsatt eller ny anställning inte skall gäUaden som har uppnått den övre pensionsgränsen tillstyrks eller lämnas utanerinran av så gott som samtliga remissinstanser. TCO tUlstyrker förslagetsåvitt avser arbetstagare . Däratöver framhälles att det under enövergångsperiod kommer att finnas ett stort antal personer med 60 eller 62 årspensionsålder och med en i många fall mycket låg pension. För denna kategoriföreslår TCO en bestäraraelse av den innebörden att arbetstagaren skall behåUasin företrädesrätt lill fortsatt eller ny anstäUning ora den pension sorautgår uppenbarligen är för låg. Med uppenbarligen för låg pension avses enpension som understiger tre basbelopp. , och förordar att bestämraelsen skall anknyta tillden nedre pensionsgränsen. 2.7Varsel och (iverläggning Deföreslagna varselreglerna vid uppsägning på grand av arbetslagarens personligaförhållande kritiseras av flera reraissinstanser. LO, TCO, SF, HCK,byggnadsarbetareförbundet, fabriksarbetareförbundet, ,metaUindustriarbetareförbundet, sjöfolksförbundet ochtransportarbetareförbundet avstyrker bestämt utredningens förslag i denna deloch föreslår, i likhet med de tre ledamöter sora reserverat sig, att den fackUgaorganisationen regelraässigl skall varslas vid individuella uppsägningar. LOpåpekar alt utredningen med de föreslagna bestämmelserna om varsel ochöverläggning före tilltänkta uppsägningar och perraitteringar har velat byggavidare på raotsvarande regelsystem i huvudavlalet mellan SAF och LO.