prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad som sålunda bör gälla i fråga om naturreservatsynes, som naturvårdskommittén påpekat i sin skrivelse, även böra tillämpas pånationalparker. Däremot anser jag mig intekunna biträda ett vid remissbehandlingen framfört förslag att kronan ellerkommun skall kunna delta i gemensamhetsanläggning utan att äga fastighet inomanläggningens båtnadsområde. En sådan anordning skulle strida motgrundläggande principer i lagen och föratsätta omfattande ändringar ipromemorieförslaget. Jag har inte heUer blivit övertygad om att det finns någotstörre behov av 10 1973.1 saml. anordningen.Naturreservat skall enligt vad som nämnts kunna jämställas med fastighetoch sålunda kunna anslutas till gemensamhetsanläggning. I övrigt har iremissyttrandet nämnts områden där försvarsövningar förekommer regelbundet ochanläggningar för fritids- och mUjövårdsändamål. I dessa fall torde emeUertidkronan eller kommun ofta äga byggnad eller annan anläggning som kan tjäna somanslutningsobjekt. Inteheller kan jag tillstyrka att, såsom föreslagits i andra remissyttranden,vägsamfällighet, vägförening eller annan anläggningssamfällighet som en enhetskall kunna anslutas tUl gemensamhetsanläggning. Även i fråga om detmakonstruktion gäller att den skulle strida mot viktiga grundsatser i promemorieförslaget.En annan sak är att sådan samfäUighetsförening som avses i förslaget till lagom förvaltning av samfälUgheter i viss utsträckning bör kunna företrädadelägarna vid behandlingen av anslutningsfrågor. Jag återkommer till dettaspörsmål i specialmotiveringen. 1.2.3Bestämmelser till skydd för allmänna intressen EnUgt6 § andra stycket LGA får gemensamhetsanläggning inte inrättas i strid motfastställd plan eller bestämmelser för markens bebyggande eller så attändamålsenlig bebyggelse eller lämplig planläggning försväras. finns i 4 § andra stycket EVL. I promemorian framhålls att det f.n. saknas en generell bestämmelse om att allmänna intressen skall beaktas ochatt en avvägning skall göras mellan olika sådana intressen. Enligt promemorianhar emellertid behovet av en sådan föreskrift framträtt allt starkare på senaretid. Att man vid tUlkomsten av FBL avvisade tanken på att införa enbestämmelse av detta slag anses inte böra tillmätas avgörande betydelse iförevarande sammanhang. I promemorian föreslås därför att anläggning inteskall få inrättas, om den medför olägenhet av någon betydelse för allmänt intresse.När situationen är sådan att vissa allmänna intressen talar för och andrasådana intressen mot anläggningen, skall dock denna få komma till stånd om denär tiU övervägande nytta från allmän synpunkt. Vidareförordas i promemorian regler som skall garantera att en anläggning står iöverensstämmelse med planer och andra bestämmelser för markanvändnmgen. Somförebild för dessa regler har tjänat föreskriftema i 3 kap. 2 § FBL. Till enbörjan föreslås en bestämmelse om att anläggning som inrättas mom område medfastställd generalplan eller med stadsplan, tomtindelning eller byggnadsplanskall stå i överensstämmelse med planen. Vidare bör enligt promemorianföreskrivas att anläggning inte får motverka syftet med andra särskUdabestämmelser för marks bebyggande eller användning, exempelvis regionplan. eller, efter delegation,skall dock kunna medge undantag från plan eller bestämmelse. Omundantag medgetts i annan ordning, exempelvis enligt byggnadslagen, skall dettidigare medgivandet gälla även vid anläggningsprövningen. Mindre avvikelserfrån plan skall slutUgen få ske utan medgivande, om det är förenligt medplanens syfte. Sistnämnda bestämmelse tar sikte på sådana fall då en plan inågon detaljfråga fått ett innehåll som visar sig mindre ändamålsenligt ochdet framstår som uppenbart att ett avsteg från planen inte strider mot de intentionersom ligger bakom denna. Promemorieförslagetinnehåller vidare en bestämmelse som syftar till att säkerställa att ävenanläggning utanför planområde kommer till stånd efter planmässiga överväganden.Det föreslås för detta fall förbud mot att inrätta anläggning som skulleförsvåra områdets ändamålsenUga användning, föranleda olämplig tätbebyggelseeller motverka lämplig planläggning av området. TiU skillnad från motsvarandeföreskrift i 3 kap. 3 § FBL i dess nuvarande lydelse gäller den föreslagnabestämmelsen oavsett huruvida tätbebyggelse uppkommit eUer är att vänta påplatsen. I promemorian betonas bl. a. att en del gemensamhetsanläggningar kanha mycket stor inverkan på den framtida markanvändningen och bebyggelsen ochatt det därför är angeläget att de blir föremål för planmässiga bedömningar. Vid remissbehandlingen harbehovet av en generell bestämmelse tUl skydd för allmänna intressen ifrågasattsi några yttranden. I huvudsak har därvid gjorts gäUande att de planpolitiskabestämmelser som föreslagits ger tUlräckliga möjligheter att beakta deallmänna intressena och att förslaget därför innebär en dubbel reglering tiUskydd för sådana intressen. För egen del anser jag migkunna ansluta mig till de i förslaget uppställda kraven påplanöverensstämmelse och planmässighet vid inrättande avgemensamhetsanläggning med en viss utvidgning av sistnämnda krav. Utvidgningenhänger samman med de förslag till ändringar i byggnadslagstiftningen som lagtsfram i prop. 1972: 111 om regional utveckling och hushållning med mark ochvatten. Enligt dessa förslag skall också glesbebyggelse föregås av planmässigaöverväganden. Därför bör även beträffande gemensamhetsanläggning prövningen gåut på att förhindra olämplig bebyggelse av vad slag som helst. Fråganär om det krävs någon ytterligare bestämmelse till skydd för allmännaintressen. Visserligen innebär kravet på att en anläggning inte får strida motplan eller andra byggnadsreglerande bestämmelser ofta ett tillfredsställandeskydd för berörda allmänna intressen. Undantagsvis är emellertid så intefallet. Jag syftar härvid på sådana situationer då ett nytt allmänt intressetillkommit eller förhållandena eljest ändrats efter fastställande av plan eUerbestämmelse. I dagens dynamiska samhälle måsteman räkna med att planer och andra byggnadsreglerande föreskrifter föråldrasganska snabbt. Möjligheterna för att genom byggnadsförbudhindra tillkomsten av en från allmän synpunkt olämplig gemensamhetsanläggningär begränsade. En lagbestämmelse som innebär ett direkt skydd för allmännaintressen utgör ett både effektivare och smidigare medel att nå detta mål. Ävensom komplettering av kravet på planmässighet torde bestämmelsen ha en uppgiftatt fylla. Den översiktliga bedömning av en anläggnings lämplighet från allmännaplanläggningssynpunkter som skall göras vid prövningen av detta krav innebärinte någon garanti för att inte speciella allmänna intressen fömärmas. IFBL tiUgodoses behovet av skydd för allmänna intressen utöver det som följer avkraven på planöverensstämmelse och planmässighet i 3 kap. 2 och 3 §§ dels genomdet allmänna lämplighetskravet i 3 kap. 1 §, dels genom bestämmelserna om skyddför speciella allmänna intressen i 3 kap. 5-8 §§. Som anförts i promemorian kandet inte komma i fråga att ta upp motsvarigheter till dessa i anläggningslagen.Det återstår därför inte något annat än att meddela en genereUt verkande regel.Några allvarligare betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt synes inte behövahysas mot en sådan bestämmelse, om den som förordats i promemorian utformasså, att endast olägenhet av viss betydelse medför hinder mot anläggning. Äveni övrigt ansluter jag mig i princip till promemorieförslaget i denna del. Jaganser således att undantag från den generella bestämmelsen till skydd forallmänna intressen bör göras endast när anläggningen i fråga är tUl övervägandenytta från allmän synpunkt. Undantagsbestämmelsen bör med andra ord utformasefter mönster av 3 kap. 10 § FBL. Det bör emellertid påpekas att enskilda ochallmänna intressen ofta sammanfaller. Om en anläggning är av betydelse frånenskild synpunkt, torde som regel även allmänna intressen ktmna åberopas tUlstöd för dess inrättande. Dessa intressen får då vägas mot det eller deallmänna intressen som pekar i motsatt riktning. Denna avvägning måste anförtrosåt de rättstiUämpande myndigheterna. 1.2.4Villkor med hänsyn till enskilda intressen Ipromemorian framhåUs som önskvärt att gemensamhetsanläggningar i störstamöjliga utsträckning tiUkommer på frivUlighetens väg. Det anses emellertidfinnas behov av regler som gör det möjligt att under vissa föratsättningaransluta en fastighet tUl gemensamhetsanläggning utan ägarens samtycke. Vidremissbehandlingen har behovet av tvångsregler inte ifrågasatts. Även jag anserdet uppenbart att sådana regler bör tas upp i anläggningslagen. Som påpekas ipromemorian måste man nämligen aUtid räkna med att det finns fastighetsägaresom inte är bereddaatt medverka vid inrättande av en gemensamhetsanläggning trots att denna ärtill fördel för samtliga deltagande fastigheter. TiU en början bör enligtpromemorian i anläggningslagen inskrivas ett båtoadsviUkor, dvs. ett krav påatt den ifrågasatta anläggningen skall medföra fördelar som överväger de därmedförenade kostnadema och olägenhetema. Kravet innebär att en kalkyl skall görasbeträffande anläggningens lönsamhet. Som fördel skall anses varje förbättringav möjUghetema att utoyttja de fastigheter som skall delta i anläggningen. Iallmänhet torde en förbättring av detta slag yttra sig i en ökning av fastighetsvärdet.Oavsett om en sådan ökning kan påvisas eller inte, skall förbättringen beaktas.Däremot skall vid båtnadsberäkningen hänsyn inte tas tiU att en anläggningtillgodoser en fastighetsägares rent personliga intressen. I kalkylen skall påutgiftssidan inräknas endast sådana poster som belastar fastighetsägarna. Omstatsbidrag utgår tUl företaget, skaU avdrag göras för kostnader som täcks avbidraget. TUl utgiftspos-tema skall hänföras inte bara kostnadema föranläggningens utförande utan också framtida underhålls- och driftskostnader.Även förrättnings-kostaader och kostaader för s. k. enskilda fuUföljdsåtgärderskall tas med i beräkningen. I ett remissyttrande harbehovet av båtnadsvillkoret ifrågasatts. Det framhålls att en ekonomiskttvivelaktig anläggning inte kan anses vara av väsentiig betydelse förfastighet. Som jag närmare kommer att utveckla i det följande innefattarkravet på väsentlig betydelse primärt inte någon bedömning av anläggningenslönsamhet. Jag ansluter mig därför tUl förslaget att ett särskiltbåtnadsvillkor bör inskrivas i anläggningslagen. Vid remissbehandlingen harröster också höjts för en mildring av båtnadsvillkoret, bl. a. i sådana falldå en gemensamhetsanläggning är föreskriven i detaljplan. I ett remissyttrandeföreslås att man i en uttrycklig bestämmelse slår fast att båtnadsvUlkoret idessa fall skall anses uppfyllt om inte särskilda skäl föranleder annat. Föregen del vUl jag ansluta mig tUl uppfattningen att särskild båtnadsprövning iallmänhet inte bör ske i fråga om gemensamhetsanläggning som är förutsatt idetaljplan. Med sådan plan bör härvid jämställas fastställd generalplan. Om detframgår av planen, exempelvis i beskrivningen, att vissa behov bör tillgodosesgenom gemensamhetsanläggning, måste planfastställdsen anses innefatta enbedömning av anläggningens för- och nackdelar för de deltagande fastighetema.Denna bedömning bör vara bindande för förrättningsmyndigheten utom i sådanafall då planen är föråldrad eller dess genomförande ännu inte blivit aktuellt.Huruvida sådana förhållanden föreligger får klarläggas vid samråd mellanplanmyndigheten och förrättningsmyndigheten (jfr avsnitt 1.2.7). På grund avdet anförda föreslår jag att uttryckligt undantag från båtnadsvUlkoret görs ide angivna planfallen. Ensituation där tUlämpningen av båtnadsvillkoret kan ge anledning till osäkerhetär när ett exploateringsavtal innehåller föreskrifter om utförande av engemensamhetsanläggning. torde i denna situation finnas detaljplan somföratsätter sådan anläggning. I annat fall måste en båtnadsprövning ske. Somantytts i ett remissyttrande synes det rimUgt att man då tillmäterexploateringsavtalet stor bevisverkan. Motsvarande verkan bör också kunnatUlmätas översiktUg planeruig som lagts till grund för tillstånd att uppföratätbebyggelse utan detaljplan (se prop. 1972: 111 bU. 2 och 3 s. 321), omgemensamhetsanläggningen skaU ingå som ett led i sådan bebyggelse. Med anledning av vad somanförts i vissa andra remissyttranden vill jag understryka att man vidtUlämpningen av båtnadsvillkoret skaU ta hänsyn även tUl sådana fördelar fördeltagande fastighet som inte direkt påverkar dess värde. Frågan vUka faktorersom sålunda skall tas med i beräkningen och vUken betydelse som skall tillmätasdem får bedömas mot bakgrunden av de värderingar som råder vid varje särskUdtidpunkt och med beaktande av lokala förhållanden. Anläggningar som har sambandmed sanering av äldre bostadsområden torde i dagens läge ofta innebära sådanafördelar av social natur att stor vikt bör fästas vid dem även om de inte inämnvärd grad återverkar på fastighetsvärdena. Tydligt är att man härvid haratt ta hänsyn till anläggningens betydelse inte bara för fastighetsägarna utanockså för hyresgäster och andra som använder sig av den. Detta gäller givetvisendast under föratsättning att intresset av anläggningen är knutet tillfastighet. Rent personliga önskemål kan som framhålUts i promemorian intebeaktas i förevarande sammanhang. Beträffandetolkningen av båtnadsvillkoret vill jag ansluta mig till uttalandet ipromemorian att kostnadema för anläggningen skall beräknas efter avdrag föreventuellt statsbidrag tiU företaget. Detta följer direkt av syftet medvillkoret, nämligen att skydda sakägama mot ofördelaktiga investeringar. Somhovrätten över och anfört i sitt remissyttrande bör vidare vidbåtnadsberäkningen hänsyn inte tas tUl advokatarvode och andra kostnader somsakägare kan tillskyndas för att tillvarata sin rätt vidanläggningsförrättningen. Med olägenhet i förevarande sammanhang avsesekonomisk olägenhet. Detta innebär inte att olägenheten måste ta sig uttryck iminskning av fastighets värde. Olägenheten kan bestå i arbete som drabbardelägare till följd av anläggningens utförande, underhåll eller drift. Ävenbesvär eller obehag i sådant hänseende som har ekonomisk betydelse börbeaktas. EnUgtpromemorian bör vidare för inrättande av en gemensamhetsanläggning krävas attdetta stöds av en viss fastighetsägaropinion. I sådana fall dåanläggningsförrättning påbörjats efter initiativ från representant för detallmänna föreslås därför gälla ett särskilt opinionsvillkor. I promemoriananförs att det inte skulle stå väl i överensstämmelse med lag- stiftningensi huvudsak privaträttsliga karaktär att ge det aUmänna en obetingad rätt att fåtill stånd en gemensamhetsanläggning. Vidare skulle syftet med en anläggningofta kunna förfelas om den fick inrättas trots att fastighetsägarna mer allmäntställde sig avvisande. Det kan antas att de i fortsättningen skulle begagnavarje möjlighet att dra sig ur gemenskapen och även försumma anläggningensunderhåll. Hovrättenöver och har i sitt remissyttrande ifrågasatt om inteopinionsvillkoret bör gälla även när fastighetsägare sökt anläggningsförrättning.Även jag finner skäl tala för en sådan utvidgning av villkoretstUlämpningsområde. Som anförts i promemorian skulle syftet med en anläggningkunna motverkas om anläggningen fick inrättas i strid mot en mer allmänfastighetsägaropinion. Denna synpunkt har samma giltighet vare sig anläggningenbegärts av representant för det allmänna eller av fastighetsägare. 5 § andra stycket FBL gäller också vid fastighetsreglering som sökts avfastighetsägare ett opinionsvUlkor. Detta är visserligen begränsat till sådanafall då regleringen har större omfattning än som i och för sig behövs för attförbättra sökandens fastighet. Situationen vid inrättande avgemensamhetsanläggning är emellertid ur de icke sökande fastighetsägarnassynvinkel helt att jämställa med den som råder vid fastighetsreglering av nuangivet slag. Jag vill alltså ansluta mig till hovrättens uppfattning attopinionsvUlkoret bör vara tillämpligt oberoende av vem som söktanläggningsförrättningen. Som närmare kommer att utvecklas ispecialmotiveringen till 7 § bör undantag från opinionsvillkoret föreskrivasför sädana fall då behovet av en gemensamhetsanläggning är synnerligenangeläget. En motsvarande undantagsregel finns i 5 kap. 5 § tredje stycketFBL. Enligtpromemorian behövs vid sidan av båtnadsvillkoret och opinionsvillkoret bestämmelsersom tar sikte på att skydda den enskilde fastighetsägaren mot att tvingas deltai en anläggning som han inte har någon påtaglig nytta av. Efter mönster frånbestämmelsema om bildande av samfällighet i 6 kap. 1 § FBL föreslås att somvillkor för tvångsanslutning av fastighet tUl gemensamhetsanläggning skallgälla att anläggningen är av väsentUg betydelse för fastigheten. Förslaget harallmänt godtagits av remissinstansema. Även jag ansluter mig till förslaget.Angående innebörden av villkoret kan jag också i aUt väsentligt biträda vad somanförts i promemorian. Det avgörande bör i princip vara om det föreUgger ettpåtagligt behov för fastigheten att ha tUlgång till den nyttighet som avses medgemensamhetsanläggningen. För det fallet att nyttigheten inte kan med sammafördel för fastighetsägaren tillgodoses genom en separat anläggning bör deträcka med att konstatera att ett sådant behov föreligger. Om fastigheten redanär utrustad med en separat anläggning som fyller samma funktion som denifrågasatta gemensamhetsanläggningen, bör å andra sidan anslutning som regelinte komma i fråga. Undantag bör dock göras för sådana fall då den befintligaanlägg- ningenär utsUten eller dess användning står i strid mot plan eller andra byggnadsreglerandebestämmelser eller mot beslut av myndighet som har att svara för hälsovård,trafiksäkerhet, mUjövård eller andra liknande intressen. Ett påstående avfastighetsägare att han har för avsikt att anskaffa och driva en separatanläggning torde i allmänhet kimna lämnas utan beaktande. Endast omfastighetsägaren kan göra sannolikt att den separata anläggningen ärfördelaktigare för honom och att det finns ekonomiska, tekniska och rättsligaföratsättningar att utföra anläggningen, bör hans fastighet lämnas utanförgemensamhetsbildningen. Vad som anförts innebär att det inte i varje särskUtfall behöver utredas att en gemensamhetsanläggning ställer sig bUligare förfastighetsägaren än en separat anläggning. Ipromemorian behandlas vidare den situationen att en fastighetsägare vUlansluta sin fastighet tiU en gemensamhetsanläggning men någon av de övrigadelägarna motsätter sig detta. Även här anses som krav för anslutaing böra gäUaatt anläggningen skall vara av väsentiig betydelse för fastigheten. Själv ärjag också av den uppfattningen att ett sådant vUlkor bör uppställas. Beträffandetillämpningen inom planområden av kravet på väsentlig betydelse torde böragälla detsamma som anförts i fråga om båtnadsvillkoret. Om en fastighet iplan föratsätts skola delta i gemensamhetsanläggning bör den bedömning somgjorts i planärendet i princip anses bindande för förrättningsmyndigheten (jfr3LU 1966: 57 s. 96). Någon särskild bestämmelse härom synes emellertid intebehövUg. Jag vill i detta sammanhang nämna att saneringsutredningen i skrivelseden till chefen för hemställt om uppmjukningav det nuvarande viUkoret för tvångsanslutning i 2 § LGA. Om mina här gjordauttalanden om innebörden av villkoren för tvängsanslutning i anläggningslagengodtas vid den fortsatta behandlingen av lagstiftningsärendet, torde syftetmed utredningens framställning vara tUlgodosett. Imotsats till vad som f. n. gäUer enligt LGA och EVL skaU enligt promemoriantvångsanslutning av fastighet kunna ske utan att det begärs av ägaren tillannan fastighet som kan tvångsanslutas. Det anses ligga helt i linje med deföreslagna reglema om rätt för representanter för det allmänna att ta initiativtill gemensamhetsanläggning att man ger det allmänna större inflytande när detgäller att bestämma omfattningen av gemensamhetsbUdningen. Vidremissbehandlingen har invändning mot förslaget i denna del gjorts endast avSvea hovrätt. Enligt hovrättens mening kan en anläggning inte bedömas somsärskilt angelägen om inte någon enda ägare till fastighet som kantvångsanslutas begär anslutning av övriga intressenter. För egen del biträderjag promemorieförslaget. En gemensamhetsbildning av det slag som det här ärfråga om bör ges den omfattning som framstår som lämplig frän företags- ochsam- Att låta delägarkretsens storlek vara beroende av en sådan i vissmån slumpartad omständighet som att yrkande om tvångsanslutning framstäUs måstedärför betecknas som otillfredsställande. Som framhållits i promemoriantillgodoses de enskilda fastighetsägarnas intressen genom de vUlkor som iövrigt uppställts för tvångsanslutning. För att engemensamhetsanläggning skall kunna inrättas krävs att mark eller annat utrymmeställs till ddägamas disposition. Bestämmelser härom finns i den nuvarandelagstiftningen om gemensamma anläggningar. Bestämmelserna innebär attbehövligt utrymme upplåts med servitutsrätt som sedan gäller med bästa rätt ifastigheten. I promemorian föreslås att reglema i den nya lagen utformas eftermönster av bestämmelsema i 3 § LGA. Som huvudregel skall alltså gälla att markeller annat utrymme för gemensamhetsanläggning får tas i anspråk på fastighetsom skall delta i anläggningen eller på annan fastighet under fömtsättning attfastigheten inte tUlskyndas väsentlig olägenhet. Större utrymme får dock intetas i anspråk än som fordras för att tUlgodose behovet för fastigheter som kananslutas tvångsvis tUl anläggningen. Även om väsentligolägenhet uppkommer för den ianspråktagna fastigheten, skall utrymme kunnaupplåtas när anläggningen behövs för ett större antal fastigheter eller annarsär av väsentlig betydelse från allmän synpunkt. I sådant faU skall dockfastigheten eller del av fastigheten inlösas, om ägaren begär det.Inlösenbestämmelsen innebär en nyhet i förhållande tiU LGA. Enligt promemoriantalar starka skäl för införandet av en sådan bestämmelse. Det hänvisas till attmotsvarighet till bestämmelsen redan finns i närliggande lagstiftning,exempelvis väglagen och naturvårdslagen. Promemorieförslagen omskyldighet att upplåta utrymme för gemensamhetsanläggning och att förvärvamark i samband med sådan upplåtelse har i princip godtagits av samtligaremissinstanser. Även jag ansluter mig tUl förslagen. Det i promemoriananvända uttrycket väsentUg olägenhet bör dock bytas ut mot synnerligt men som ifråga om fastighetsägarens rätt att påkalla inlösen används i andra liknandesammanhang, t. ex. 3 kap. 8 § i förslaget till ny expropriationslag. I likhetmed vad som skett i bl. 8 kap. FBL anser jag att de tvångsförvärv som dethär gäller bör benämnas inlösen. Frågan huravida förvärvet bör kombineras medfastighetsbildningsåtgärd kommer att behandlas i specialmotiveringen till 12§. SlutUgen vill jag i dettasammanhang framhålla att av hänsyn till övriga deltagare i ettanläggningsförtag viss begränsning bör göras av möjligheten att anslutabyggnad eller annan anläggning på ofri grand. Jag återkommer närmare härtUl isamband med behandlingen av finansieringsfrågan (avsnitt 1.2.9). LiksomLGA och EVL bör enligt promemorian anläggningslagen innehåUa bestämmelser omatt grandema för fördelning av kostnaderna för gemensamhetsanläggning skallbestämmas vid förrättningen. För varje fastighet bör härvid bestämmas ettandelstal som anger dess skyldighet att bidra till sådana kostnader. Den nuvarandelagstiftningen innehåller olika normer för kostnadsfördelningen. Enligt 7 §första stycket LGA skall andelstalen bestämmas med hänsyn till varje fastighetsberäknade behov av anläggningen. I 11 § EVL föreskrivs attväghållningsskyldigheten skall fördelas med hänsyn tUl den omfattning varifastigheterna beräknas komma att använda vägen. Dock skall nyttan av företagetutgöra den yttersta gränsen för varje fastighets väghållningsskyldighet.