prop · FW0317 · 1973-12-31 00:00:00 — Utredningen framhåller att vid bedömningen avvUka försiktighetsmått som skall vidtas tiU skydd för människa eller miljö börföretagaren vara berättigad att utgå ifrån att hans vara skall komma att avförbrukaren behandlas med försiktighet och att varan får en normal användning.Kemikontoret fäster stor vikt vid detta uttalande och vill för sin del framhålla,att detta givetvis måste vara utgångspunkten även när det gäller att avgöraomfattningen av den undersökning som varan skäligen bör underkastas. Av omkring två miljoner kända kemiska föreningar kan man beräkna att 1000020 000 förekommer i så stor utsträckning, bl. a. kommersiellt, att kunskapom dess toxiska egenskaper har praktisk betydelse. I en amerikansk förteckningöver toxiska substanser har preliminärt upptagits 13 000 substanser. Olika uppskattningarhar gjorts angående antalet nya ämnen som f. n. årUgen kommer ut på marknaden.I antog senaten ett lagförslag angående kontroU avtoxiska substanser. EnUgt uppgifter uppskattades därvid förslagetsbestämmelser gälla ca två miljoner olika kemiska ämnen som f. n. var i bmk iFörenta staterna liksom även ca 250 000 nya ämnen som syntetiseras. Avdessa tillverkas omkring 4 000 i större skala och 300500 av dessa tordefordra en fullständig toxikologisk prövning. EnUgt uppskattningar somåterfuins i svenska utredningar skulle det vara realistiskt att räkna med attca 500 nya ämnen förs ut på marknaden. Med nuvarande testmetoder krävsdet för att få fram tillräckliga uppgifter om ett ämnes hälso- ochmUjöfarlighet. Kostnaderna för en sådan undersökning kan uppskattas till 1milj. Mot denna bakgrund kan man konstatera att inte ens deglobala resurserna kommer att räcka för att snabbt tiUgodose det behov som kanbli aktueUt. En prioritering av vilka substanser som i första hand bör kontrollerasblir därför nödvändig. Strävan bör vara att tydligt ange motiveringen för deturval som sker, om möjUgt i kvantifierad form. Då det f. n. nästan helt saknasmöjligheter att inom landet få utfört de tester som bör ingå i en utvidgad produktkontrollkommer de som blir skyldiga att lämna uppgifter, såsom tiUverkare, importöreretc, att bli hänvisade tUl att utnyttja laboratorier i andra länder. Det tordedärför bli nödvändigt att i ett åläggande om en produktutredning föreskrivavilka testmetoder som bör användas. Generella bedömningsgmnder för hurresultaten vetenskapligt bör tolkas kanvara av värde. Viktigt är emellertid att de vetenskapliga bedömningarna ochden politiska risk-nytta-awägningen hålls isär. framhållersvårigheterna för petroleum-industrin när det gäller produktemas sammansättningatt efterleva de föreslagna bestämmelserna om bl. a. företagensundersökningsskyldighet. Till följd av råoljornas varierande sammansättningoch raffinaderiemas olika metoder är varje produkt på sitt sätt unik.Institutet föreslår, att tUlsynsmyndigheten åläggs att på förhand anvisa såvälnormer beträffande undersökningsområde som metodik för att lagförslagets krav skallanses vara uppfyllda för det enskilda företaget. Utredningen anför att det börkunna krävas av den som yrkesmässigt tillverkar, importerar eller driverhandel med hälso- och/eller miljöfarliga produkter, att han fortlöpande hållersig underrättad om forskningen och den tekniska utvecklingen på härifrågavarande område. Institutet finner det naturligt, att återförsäljandeföretags och detaljisters situation särskilt beaktas, så att deras ringamöjlighet att följa forskningen och den tekniska utvecklingen inompetroleumkemin inskränker kravet på deras ifrågavarande skyldighet. Enåterförsäljare bör sålunda ha möjlighet att hänvisa till förklaring somavgivits av tUlverkare eller importör. Beträffande frågan hur stora skaderiskerna skallanses vara innan åtgärder beträffande en produkt bör vidtas såväl frånproducentens som från myndighetens sida betonar många remissinstanser vikten avatt, som utredningen anfört, redan en på goda vetenskapliga grunder uppkommenmisstanke om risk för hälso- och miljöfarlighet hos en produkt skall utgöra etttUlräckligt underlag för åtgärder även om risken inte är praktiskt verifierad.Enligt vattenöverdomstolens mening är det att gå för långt att alltid kräva"goda vetenskapliga gmnder" för att en risk skall beaktas. Även innanman fått klara vetenskapUga belägg för risken kan objektivt godtagbaraindikationer föreligga som bör föranleda att risken beaktas. Kommunförbundetpåpekar att i direktiven till utredningen sägs bl. a. att en huvudlinje förlagstiftningen bör vara att den som importerar eller här i landet tillverkar enprodukt som kan misstänkas ha miljöfarliga egenskaper eller som Innehållerämnen med ofullständigt kända effekter skall kunna åläggas att i princip svaraför att denna inte vid normal användning och destruktion får skadliga verkningarfrån miljövårdssynpunkt. En sådan bevisbörda har, säger kommunförbundet, inteinförts i den föreslagna lagen. Inte minst ur hälsosynpunkt är det väsentligtatt detta inskrivs i lagen som ett skydd för de arbetstagare som påarbetsplatsen kan utsättas för produkter med skadliga effekter på människan.Med beaktande av de juridiska svårigheter som kan finnas bör ändå, enligtkommunförbundet, i lagen stadgas att tillverkare och importörer av produkterskall vara skyldiga visa, så långt den vetenskapliga kunskapsnivån medger, attprodukterna är ofarliga från hälso- och miljösynpunkt. KF uttalar beträffande den I förslaget förutsattaskyldigheten att varudeklarera hälso- och miljöfarliga ämnen att det intetorde vara praktiskt möjligt för importören eller tillverkaren att åstadkommaen tillfredsställande varudeklaration, såvida det inte med gemensamma kraftertillskapas en allmänt tillgänglig informationsbank med uppgifter på samtligavid varje tidpunkt kända ämnen med skadlig verkan. Den svenska miljökontrollenkommer vidare att bli starkt beroende av de forsknings- ochundersökningsresultat som framkommer i andra länder. KF anser det därförväsentligt att kontakter knyts med andra länder för tillskapandet av ettinternationellt databaserat informationssystem innehållande industriländernassamlade dokumentation om skadliga ämnen inom aktuella områden. En dylikinternationell databank skulle jämväl utgöra ett nödvändigt led i ennaturlig strävan mot en likformig miljökontroll I olika länder för att bl. a.erhålla likvärdiga konkurrensförhållanden i det internationellahandelsutbytet. anför att lagförslagets allmännaaktsamhetsregel blir direkt tillämplig vid verksamhet inom kommunalaavfallsbehand-llngsanläggningar. Härigenom skärps och preciseras det allmännaansvar kommunerna redan har vid sådan hantering. Även indirekt kommer lagenatt få stor betydelse för kommunerna i det att också den som avlämnar avfallblir underkastad samma aktsamhetsregel. Den härpå gmndade upplysnings- ochmärkningsplikten som i princip skall följa varan i alla hanteringsled gällersjälvfallet även för den som avlämnar avfall innehållande hälso- och miljöfarligaämnen. Kommunerna får därigenom större möjligheter att avgöra om ett avfallskall tas emot vid den kommunala anläggningen och om så sker vilken behandlingdet skall underkastas. Förutsättningarna för kommunen att bedrivadestruk-tions- och annan behandlingsverksamhet på ett i allo invändningsfrittsätt kommer således att öka. Betydelsen för kommunerna av den föreslagnaupplysningsplikten blir avsevärt större när kommunerna mera allmänt fattatbeslut om en vidgning av det kommunala renhållningsmonopolet utöver det I lagföreskrivna, exempelvis till olika slag av industriellt avfall. Det ansvarkommunerna därigenom får även för hämtning och transport av hälso- ochmUjöfarligt avfall accentuerar behovet av den nya lagen. En genom helahanteringskedjan väl fungerande informationsskyldighet kommer att högstväsentligt underlätta för kommunerna att ställa krav på förvaring, lämpligtemballage, valet av transportfordon m. m. I själva verket är enupplysningsplikt av angivet slag en förutsättning för det fullständiga ansvarför avfallshanteringen som ett kommunalt renhållningsmonopol innebär. Därtillkommer att varje krav från samhäUets sida på en ökad upplysningsplikt föravfallsproducenterna beträffande de restprodukter de åstadkommer även harandra effekter. Sålunda kan man utgå från att dylika krav tvingar företagarnaatt bli observanta på sin avfallsfråga på ett helt annat sätt än som annarsskulle vara fallet. Detta förhållande torde allmänt sett leda tUl inte endastmindre avfallsmängder utan även en mindre riskabel avfallshantering. Fleraremissinstanser tar upp frågan om märkningsskyldigheten. Sålunda anför konsumentombudsmannen att enligtutredningen innebär aktsamhetsregeln i lagförslaget en skyldighet förtillverkaren, importören och säljaren att lämna sådana upplysningar omprodukten att den enskilde får klart för sig eventuella risker vid hanteringen.I förslaget till tillämpningskungörelse har I enlighet härmed tagits upp enbestämmelse om märkning av hälso- och miljöfarliga varor. Regeln innehåller enallmän föreskrift om skyldighet att tillse att hälso- och miljöfarliga varorvid överlåtelse är försedda med den märkning som kan fordras för att hindraeller motverka att varan vid hantering får skadlig verkan. För den enskildekonsumenten är det väsentligt att han får korrekta uppgifter om varansbeskaffenhet, risken vid användningen, råd rörande förvaringen osv. Det ärviktigt att informationen är tydlig och lättfattlig. a. det förhållandetatt en inte obetydlig del av de produkter det här gäller säljs isjälvbetjäningsbutiker understryker kravet på tydlighet och utförlighet. bör lagstiftaren ge vissa genereUa föreskrifter ommärkningsskyldighetens omfattning. Det finns uppgifter (om sammansättning,egenskaper, hälsorisker, hantering osv.) som den enskilde konsumenten alltidbör få tillgång till i fråga om hälso-och mUjöfarliga varor. Nuvarande reglertUlåter den som saluför en vara att mom ramen för vissa allmänna normer utformamärkningstexten på det sätt som bedöms lämpligt i det enskilda fallet. Dennarätt för den enskUde företagaren anser utredningen bör bibehållas. Konsumentombudsmannendelar inte denna uppfattning. Det allmänna måste ta på sig ansvaret för attvarningstexter o. d. på hälso- och miljöfarliga varor får en så enhetligutformning som möjligt. Det skulle vara till stor fördel för konsumenten ommärkningen skedde efter vissa bestämda, för varje bransch enhetiiga normer. Detbör vara möjligt att ge föreskrifter om användningen av viss stilart, viss färgpå märkningstexten osv. i betydligt större utsträckning än vad som i dagförekommer. F. n. pågår ett särskUt utredningsarbete genomvarudeklarationsutredningen i fråga om varudeklarationer. Med hänsyn härtillsynes den närmare utformningen av ifrågavarande märkningsföreskrifter lämpligenkunna anstå tUl dess att arbetet med vamdeklarationsfrågorna slutförts. Dettaberäknas kunna ske . Varken i lagförslaget eller iförslaget till tUlämpningskungörelse finns någon regel som anger vem somansvarar för märkningen av hälso- och miljöfarliga produkter i olika fall.Frågan om ansvarigheten bör enligt konsumentombudsmannen uttryckligen reglerasi lagstiftningen. anför att förbundet av såvälpraktiska som säkerhetspsykologiska skäl förutsätter att gällande internationellamärkningsföreskrifter oförändrade görs tUlämpliga i vårt land.Det är dessutom enligt förbundet angeläget att föreskrifter i olUca hänseendenutformas med hänsyn tUl de olika förutsättningar och behov som föreligger för åena sidan industrikemikalier, som hanteras av kunnigt yrkesfolk, och å andrasidan produkter, som har konsumentvamka-raktär. hamn påpekar attföreskrifter om märkning av farligt gods vid sjö-, land- ochjärnvägstransporter finns intagna i olika internationella bestämmelser.Arbetet med bestämmelser för en gemensam märkning enligt den s. k. IMDG-kodenpågår. En dylik gemensam märkning har länge varit ett starkt önskemål dånuvarande förhållanden med en typ av märkning för sjötransporter och en annantyp av märk-nmg för landtransporter försvårar godsets klassificering och därmedinnebär en säkerhetsrisk. Då man nu internationellt enats om en gemensammärkning av farligt gods utgår hamn från dels attmUjö-kontrollutredningens förslag om märkning innebär att hälso- och miljöfarligavaror skall märkas enligt IMDG-kodens märkningsföreskrifter, dels att detblivande tlllsynsorganet fortlöpande följer utvecklingen beträffande märkningpå det internationella planet och tillämpar de bestämmelser som däröverenskoms. Utredningens förslag i fråga om responsainstitutethar som nämnts mött kritik från flera håll. Det s. k.responsainstitutet från giftförordningen, gällande gift eller vådligt ämne,har ograverat överförts till tUl-lämpningskungörelsen. Utredningen haremellertid inte ansett sig kunna ta steget fullt ut och låta responsainstitutetomfatta även miljöfarliga ämnen. Styrelsen inser väl de svårigheter som måsteföreligga vid bedömandet av en varas mUjöfarlighet jämförd med desshälsofarlighet. Svårigheten är ju dock inte mindre för den som avser atthantera varan och som är ålagd undersökningsplikt enligt utredningenslagförslag. Man kan lätt få ett intryck att staten här slculle undandra sig ettansvar. Tre reservanter förordar att åläggs skyldighet attmeddela beslut i förhand, huruvida en vara kan betraktas som miljöfarlig.Styrelsen ansluter sig till reservanternas uppfattning, helst som föreskriftom sådan prövningsskyldighet på ett för utvecklingen gynnsamt sätt måste pressaverket till att oavlåtligt öka sina kunskaper om skilda ämnens miljöeffekter. Möjligheterna att utvidgaresponsainstitutet bör ytterligare övervägas. Således torde stort behovföreligga för företagen att kunna få besked om de risker från miljösynpunktsom kan vara förenade med ett visst ämne eller produkt. Det bör somreservanterna påpekar finnas möjligheter att utforma responsainstitutet så attmyndigheten kan ta ställning till konkreta och definierade situationer i vilkaen produkt kan uppträda och ange om den i dessa fall är att betrakta sommiljöfarlig eller inte. Kostnadslättnader för mindre företag vid utnyttjandeav de statliga laboratorieresurserna bör också användas. anser att möjUgheternatill en frivillig förprövning responsum beträffande en viss varaseventuella miljöfarlighet är en förutsättning för att ansvarskännandetUlverkare och hanterare skall kunna leva upp till den ambitionsnivå som lagenförestavar. Även universitetskanslersämbetet,, några länsstyrelser, ,, och ansluter sig i fråga omresponsainstitutet till uppfattningen att temporärt bindande beslut börmeddelas huruvida viss vara skall betraktas som mUjöfarlig eller inte. I fråga om utredningens förslag tUl bestämmelse omtillståndstvång för varor som bedöms som särskUt hälso- eller mUjöfarliga anförLO bl. a. följande. Utredningen diskuterar här möjligheterna att gå in för ettsystem av mer total registreringsplikt för alla kemiska produkter som skallintroduceras på marknaden men konstaterar att, även om detta skulle vara mycketbra ur säkerhetssynpunkt, ett sådant system skulle innebära många nackdelar avpraktisk och resursmässig art. Även om detta bör vara målet, har LO förståelseför svårigheterna att redan nu ta ett så radikalt grepp. Det är uppenbart attdet i dagens läge enbart skulle bli ett tungrott administrativt förfarande utanresurser att fullgöra sitt syfte. Möjligheten att successivt utöka dettaregistreringstvång bör i stället utnyttjas i takt med stigande resurser ocherfarenhet. ifrågasätter om den ram som Kungl.Maj:t och tillsynsmyndigheten skall agera inom bör vara så vid som föreslås.Detta gäller den av utredningen föreslagna rätten att föreskriva tillståndstvång.Även om utredningen nämner att man anser att denna befogenhet i allmänhet börutövas av Kungl. Maj:t, så låter man inte det komma till uttryck i lagtexten.EnUgt kommerskollegium bör det klart uttalas i lagen att delegering av dennarätt bör ske endast i undantagsfall. Enligt giftnämnden är en väsentlig punkt ilagförslaget om hälso- och miljöfarliga varor den möjlighet tUlproduktkarUäggning som öppnas för tillsynsmyndigheten genom bestäimnelsen omuppgiftsskyldighet. Utöver de uppgifter som frivilligt lämnas frånnäringslivet kan en systematisk kartläggning ske via tillämpningsföreskrifterom uppgiftsskyldighet för preciserade produktgrupper. Frågan vad en sådan verksamhetkan ge får naturligen, som utredningen också understrukit, sättas i relationtill de resurser som blir tillgängliga härför. måste betonas attdetta torde vara ett riktigt och realistiskt sätt att angripa problematiken.Härigenom kan tillsynsmyndigheten få erforderlig överblick övervarusortimentet. förordar att möjligheten förtillsynsmyndigheten att infordra uppgifter om andra varor än de som är ellerskäligen kan misstänkas vara hälso- och/eller mUjöfarliga bör användas medåterhållsamhet och urskillning. Utredningen har i lagförslaget infört möjligheter för till- synsmyndighetenatt infordra uppgifter om en produkts kemiska sammansättning, egenskaper ochhantering. Utredningen konstaterar att detta skulle kunna innebära ettheltäckande system men förordar att man här strävar till en successivutvidgning av dylik rapportering. LO delar denna uppfattning. anmärker att ett av de merframträdande inslagen i förslaget är den utvidgade rapporteruigsskyldigheten.Denna skulle därvid inte begränsas enbart till hälso- eller miljöfarliga produkterutan föreskrivas för varje ämne eller beredning. Föreningen delar utredningensuppfattning att det är av vikt att tillsynsutövande organ bibringas enfullständig överblick över hela den kemiska sektorn. En utvidgadrapporteringsskyldighet är därvid den närmast till hands liggande lösningen.Föreningen vill emellertid i detta sammanhang mycket starkt understryka viktenav att systemet får en smidig organisation som till ett minimum belastarföretagens administration. Detta kan åstadkommas genom en långt drivenformalisering och standardisering i upp-giftslämnandet. varnar för att enlagstiftning på området görs så omfattande att företagen blir skyldiga attdeklarera och lämna uppgifter om alla typer av kemiska produkter oavsettmisstanke kan föreligga om risker för hälsa eller miljö. Lagstiftningen börockså av praktiska skäl anknytas till de faktiska möjligheter som finnsatt påvisa förekomst av hälso- och miljöfarliga beståndsdelar i kemiska pro-,dukter. Efter hand som den vetenskapliga forskningen ställer nya medel till förfogandekan och bör en översyn av lagstiftningen kunna ske. Förbundet vill sålundaunderstryka att den föreslagna lagstiftningen endast bör avse varor för vilkahälso- eller miljöfarlighet konstaterats samt sådana varor där kvalificeradmisstanke om sådan farUghet föreligger. Inte minst för de mindre företagenskuUe en mera generell uppgiftsskyldighet i många fall vara helt omöjlig attgenomföra. Kemikontoret anser att en utvidgning avrapporteringsskyldigheten till i princip alla ämnen och beredningar oavsettmisstanke om farlighet och med det innehåll som utredningen skisserar intehar stöd i direktiven och skuUe innebära en orimlig arbetsbelastning för såvälden administrativa myndigheten som för industrin. Kostnaderna härför skulle bliomfattande och knappast stå i skälig proportion till den åsyftade effekten.Kemikontoret vill bestämt ta avstånd från utredningens förslag beträffande dengenerella rapporteringsskyldigheten även om rapporteringsplikten enligtutredningen får förutsättas till en början bli inriktad på särskilt hälso- ochmiljöfarliga varor. vid i yttrarbl. Enligt utredningens lagförslag skall rapporteringsskyldighet kunnaföreskrivas beträffande en varas sammansättning, egenskaper och hantering. Påflera ställen i betänkandet erkänns att vi har bristfälliga kunskaper om ämnensförekomst och verkningar i miljön. Enligt betänkandet är avsikten attrapporteringsplikten till en början koncentreras till "sådana grupper avvaror som bedöms särskilt betydelsefulla" och att den senare utbyggs. Ävenom betänkandet ger uttryck för att föroreningar eller tillsatskomponenter i enberedning kan utgöra miljö- eUer hälsofara kommer varor och beredningar attklassificeras efter sin huvudkomponent eller sitt huvudändamål. Inom varugmppersom inte prioriterats för rapportering kan därför hälso- och miljöfarligaämnen spridas utan att detta upptäcks. Det är därför nödvändigtatt i första hand fullständig analys av sammansättningen av alla varorobligatoriskt rapporteras och vidare att rapport kontinuerligt lämnas omändrat fabrikationsförfarande med nya föroreningar, ändrade koncentrationer avföroreningar eller ändrad sammansättning som följd. Man bör också komma ihågatt verkan av sådana, på grund av ofullständig rapportering ej upptäckta,miljöfaktorer kan bestå I att de synergistiskt potentie-rar verkan av någonannan känd eller okänd substans. En sådan rapportering av sammansättningen, IinternationeU kemisk terminologi, med åtföljande kontroll och datorregistreringav uppgifterna kan inte vara så arbetskrävande för myndigheten att den på grunddärav måste uppskjutas. I lagförslaget är inskrivet ettbemyndigande för Kungl. Maj:t eUer myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att förförhindrande eller motverkande av skada från hälso- eller miljöfarliga varormeddela särskilda föreskrifter och villkor för hanteringen eller importen avsådan vara eller av visst slag av ämnen eller beredningar bland vilka sådanavaror förekommer. Det gäller här restriktioner och anvisningar i fråga omtillverkningen, handeln, användningen, transporten, destruktionen. a. märkningsföreskrUterna in i bUden. LO vill då starkt understryka attdylika befogenheter från myndigheten kommer att kräva ett intimt samarbete medarbetarskyddsmyndigheterna när det gäller de speciella föreskrifter ochanvisningar, märkningsförfaranden m. m. som skall gälla för denarbetsmiljömässiga delen av denna problematik. LO vill också starktunderstryka det starka behov man känner ute på arbetsplatserna att dels fåklara besked om varans kvalitativa och även kvantitativa innehåll som ledningför de medicinskt hygieniska ex-pertinstanseraa i och utanför företagen, delsfå uppgifter om hälsorisker och klara direktiv om säkra hanteringsföreskriftersom arbetarskyddsrepresentanterna och de enskilda löntagarna i dessasammanhang kräver. Det måste ställas ett starkt uttalat ansvar på varjeenskild företagare att han känner väl tiU hälsoriskerna hos produkter somanvänds inom hans område och varje produkt som han utifrån inför i sinverksamhet måste vara så deklarerad i alla dessa avseenden att han ej kanundandra sig sitt ansvar med hänvisning tUl att han fått ofullständiginformation. I frågan om märkning konstaterar man vidare först principen attdet an- kommerpå den som överlåter en vara att se tUl att den är försedd med sådan märkningatt skada kan förhindras. Efter en diskussion om kravet på kvalitativ kontrakvantitativ märkning kommer utredningen fram tUl att någon form avkvantitetsuppgift beträffande sådana ämnen i en vara som förlänar den desshälso- eller miljöfarliga egenskaper i regel bör vara motiverad och att tidennu bör vara mogen för att utvidga gällande bestämmelser härom till att omfattanya varugrupper. Man menar att det får ankomma på tillsynsmyndigheten attnärmare undersöka möjligheterna att lägga ytterligare varugrupper undertvånget av en mer eller mindre långt gående deklarationsplikt beträffandemängden av de i produkten ingående beståndsdelarna. Myndigheten får ocksåutreda hur man på lämpligt sätt skall utforma varningsföreskrifter angåendehanteringen av varan till skydd för dem som arbetar därmed. LO vill härunderstryka att det är utomordentiigt angeläget att komma till rätta med dessafrågor för att kunna tillgodose de anställdas krav på säkerhet i arbetet. LOvill här peka på att man måste komma fram till någon form av systematiskamärkningsföreskrifter så att det snabbt går att få en uppfattning om en varashälsorisker och inom vilken nivå av säkerhetsåtgärder man skall hantera dem.LO hänvisar här till olika försök som gjorts av giftnämnden och av enskildaorgan inom näringslivet (YSAM-märkning).