prop · FW0315 · 1973-12-31 00:00:00 — En ledamot av utredningen, justitierådet , anser emellertidatt en revision av bestämmelsema inte har något närmare samband med ändringarnai utan bör göras i samband med den allmänna översynen av densvenska och nordiska lagstiftningen om upphovsrätt. Enligt meninguppfyller 11 § redan de krav som den nya konventionstexten ställer. Nästan samtliga remissinstanser är ense om atträtten till mångfaldigande enligt 11 § första stycket URL missbrukats,särskilt inom undervisningsväsendet. Däremot råder det delade meningar omhuruvida en lagändring i enlighet med majoritetens förslag är påkallad i dettasammanhang. Med den omfattning som t. ex, fotokopieringen harfått inom flera sektorer av samhällslivet är det tydligt att bestämmelserna i11 § första stycket URL måste ses över, I överensstämmelse med vad som uttalasi direktiven till den nordiska kommittén för översyn av den upphovsrättsligalagstiftningen (riksdagsberättelse s. 77) anser jag att bestämmelsen ioch för sig uppfyller de krav som den nya konventionstexten uppställer och attden därför inte behöver ändras för att skall kunna tillträda dennatext. I avbidan på resultatet av denna utredning förordar jag därför att 11 §första stycket URL liksom 5 § FotoL tills vidare behålls i sin nuvarandelydelse. I fråga om 12 § (fotokopiering i arkiv ochbibliotek), 14 § andra stycket (användning av konstverk i kritisk ellervetenskaplig framställning), 15 § andra stycket (återgivning av konstverk ipressen i vissa fall), 18 § (framställning av blindböcker etc), 19 § andrastycket (an- vändandeav tonsatt text i konsertprogram) och 25 § (visning och avbildning av konstverki vissa fall m. ), allt i URL, uttalas i promemorian att bestämmelserna ärförenliga med art. 9.2. Detta har inte mött någon erinran frånremissinstansemas sida. Jag ansluter mig också för egen del tUl utredningensmening. Till 25 § återkommer jag emeUertid i samband med redogörelsen för art.llbis. 17 § URL innehåller bestämmelser om ljudupptagningför undervisningsbruk. Exemplar av offentiiggjort verk får framställas genomljudupptagning för tillfäUlgt bruk inom undervisningsverksamhet. Vissabegränsningar stadgas dock i denna rätt. Ipromemorian anförs att de bestämmelser om ensamrätt för upphovsman attbestämma om ljudupptagning av sitt verk som finns i konventionens Brysseltextavser endast musikaliska verk; för litterära verk finns ej några bestämmelserhärom. Då skolornas inspelningsverksamhet i huvudsak avser litterära verk,torde man därför vid URL:s tillkomst ansett sig ha haft rätt fria händer vidutformandet av den svenska bestämmelsen. Inspelningsverksamhet av detta slagtorde för övrigt ha ansetts vara av så jämförelsevis ringa omfattningatt bestämmelsen, med den begränsning av rätten att använda inspelat materialsom föreskrivits, ansetts utgöra en endast obetydlig inskränkning iupphovsmannens principiella rätt. En fömtsättning för att 17 § skall kunnakvarstå efter svenskt tillträde till Stockholmstexten i varje fall medverkan mot utländsk upphovsman är att bestämmelsen bedöms vara förenlig . Utredningenframhåller att bestämmelsen i 17 § numera har en vidsträckt tUlämpning.Särskilt skolradioprogram mångfaldigas i stor upplaga av de inom skolväsendetupprättade s. k. AV-centralema för distribution tUl skolorna. Programmenmångfaldigas också i stor utsträckning av lärarna i skolorna. Med hänsyn tUlvissa uttalanden under förarbetena anses framställda ljudband kunna bevarasupp till . Utredningen pekar vidare på att den s. k, , somhar till uppgift att bedriva försöksverksamhet med television och radio i undervisningsverksamhet,framställer program som är avsedda dels för skolradioverksamhetoch dels för. vuxenutbUdnmgen, Med hänsyn tiU att en del av dessa inspelningarfaller utanför tUlämpningsområdet för 17 § har i sina avtal medde medverkande i programmen utverkat att upphovsrätten överlåts på kommittén,så att den i sin tur kan medge mottagarna av sändningarna att inspela dessa.Dessa avtal täcker också sådana inspelningar som är fria enligt 17 §. Motbakgrunden härav konstaterar utredningen att ett mångfaldigande av den typ somavses i 17 § numera har ett inte obetydligt ekonomiskt värde för upphovsmännensom kan förväntas öka. Med hänsyn härtill anser utredningen att 17 § i sinnuvarande form står i strid mot art. 9.2 i konventionen och att den därför börupp- hävas.För en sådan lösning talar också enligt utredningen svårigheten för mottagareav program avsedda för vuxenutbildning vilka program torde falla utanförparagrafens tUlämpningsområde att skilja mellan program, somkan utnyttjas fritt på grund av att avtal med upphovsmännen föreligger, å enasidan, och program framställda av ,beträffande vilka sådana avtal inte föreligger, å andra sidan. Av de remissinstanser som yttrat sig över förslagethar de flesta, företrädesvis de som företräder upphovsmännen, antingentUlstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. En del instanser, särskUtde som företräder utbUdningsväsendets intressen, har avstyrkt att förslaget genomförs,i varje fall f. n. Föregen del finner jag att de skäl som har anförts i promemorian för att slopa 17§ inte kan frånkännas betydelse. Uppenbart är att bestämmelsen numera fått envidsträckt tillämpning och att mångfaldigande som sker med stöd av den har ettvisst ekonomiskt värde för upphovsmännen. I sammanhanget skall emellertidbeaktas att lagrummet innehåller bestämda begränsningar i rätten attmångfaldiga verk genom ljudupptagning. Sålunda får exemplar som framställts medstöd av paragrafen inte utnyttjas på annat sätt än för tillfälligt bmk inomundervisningsverksamhet. Enligt departementschefens uttalande i propositionenmed förslag till URL (prop. 1960: 17 s. 131) avses med "tiUfälligtbmk" att inspelningen bara får användas vid något eUer några tUlfäl-lenoch att detta inte får ske inom alltför från det inspelningenföretogs. Första lagutskottet, som inte yrkade på någon ändring i paragrafensföreslagna lydelse, tillade i sitt utiåtande (ILU 1960: 41 s. 58) attbestämmelsen bör tolkas så, att inspelningen inte får ske för permanent brukmen bör få bevaras åtminstone "" samt att någon egenfligbegränsning i antalet användningar inte bör anses gälla. Vid riksdagsbehandlingengjorde departementschefen vissa uttalanden av innebörd att uttrycket"" väl fick anses innebära att skolorna kan bevarainspelningarna ett par utan risk att anses ha överträtt stadgandet. Hanframhöll vidare att permanenta inspelningar av aktualitetsprogram, såsomparlamentsdebatter etc, i stor utsträckning får göras enligt speciella regler 1lagen. Ävenom alltså vissa av de begränsningar i rätten att framställa ljudupptagningarför undervisningsändamål som lagrummet anger kan vara något vaga är det docksjälvfaUet betydelsefullt att de inte tappas bort vid den praktiskatillämpningen av bestämmelsen. Denna får inte användas som stöd för renförlagsverksamhet. I sådan verksamhet får den upphovsrättsliga frågan lösasavtalsvägen. Under förutsättning att begränsningarna iakttas är emeUertidenligt min mening bestämmelsen i och för sig inte oförenlig med art. 9.2. ochden behöver då inte ändras för att skall kunna tUlträda den nyakonventionstexten. lertidbör, som uttalats i direktiven till kommittén för översyn av denupphovsrättsliga lagstiftningen, hela frågan om paragrafens framtida beståndoch utformning övervägas under kommitténs fortsatta utredningsarbete (1971 årsriksdagsberättelse s. 77). 19 § URL innehåller bestämmelser om tvångslicensför tonsättning m. m. Enligt första stycket gäller att utgiven mindre dikteller del av dikt som blivit tonsatt får återges som text till det musikaliskaverket i samband med notskrift och framföras offentligt, om inte förbud däremotutsatts vid utgivandet. Diktens upphovsman har rätt till ersättning för sådantnyttjande. När ett musikaUskt verk framförs med text får denna enligt andrastycket tUl bruk för åhörarna återges i konsertprogram el. Ipromemorian uttalas bl. a. att föreskriften i första stycket är föråldrad ochpraktiskt taget aldrig tillämpas eUer tillämpas i så ringa omfattning att entvångslicens inte är motiverad. Det föreslås därför att bestämmelsen utgår.Föreskriften i andra stycket kan enligt promemorian stödjas på art. 9.2. i dennya konventionstexten och bör kvarstå. Deremissinstanser som yttrat sig över förslaget att upphäva första stycket iparagrafen har i princip tillstyrkt det eller lämnat det utan erinran. Jag delar de synpunkter beträffande paragrafensförsta stycke som har framförts i promemorian. Enligt min mening ärbestämmelsen dessutom knappast förenlig med konventionens art. 9.1. omupphovsmannens rätt att bestämma över mångfaldigandet av sitt verk. För en deldikter kan nämligen användning som åsyftas här anses vara den normala. Jagförordar därför att 19 § första stycket upphävs. I enUghet med vad som förordasi promemorian bör däremot andra stycket kvarstå. Upphävandet av första stycketföranleder att 58 § justeras i enlighet härmed. 3.4.2.7Citaträtten (art 10.1.) Art. 10.1. reglerar citaträtten. EnligtBrysseltexten avser bestämmelsen bara citat ur pressartiklar. I den nyakonventionstexten har den emellertid fått en mer generell innebörd ochinnehåller nu att citat ur ett verk som lovligen har gjorts tillgängligt förallmänheten är tiUåtna om de står i överensstämmelse med god sed och sker i denomfattnmg som rättfärdigas av ändamålet. Det sägs vidare att citat också kaninnefatta lån ur tidnings- och tidskriftsartiklar i form av pressöversikter.Föreskriften har avfattats i anslutning till ett svenskt förslag som utformatsefter mönster av den svenska bestämmelsen i ämnet, nämligen 14 § första stycketURL. Denna bestämmelse kan därför behållas oförändrad. Jag viU emellertiderinra om att citaträtten skall göras tUl föremål för översyn enligt direktivenför den nordiska utredningen på upphovsrättens område. 3.4.2.8Lånerätten för undervisningsändamål (art. Art. 10.2. reglerar lånerätten för vissapublikationer för undervisningsändamål. Bestämmelsen är i Brysseltextentämligen vidsträckt och ger helt allmänt möjlighet att genom lagstiftning ellerbilaterala avtal reglera rätten att, i den omfattning som rättfärdigas avändamålet, göra lån dels för publikationer som är avsedda för undervisningeller har en vetenskaplig karaktär, dels för samlingar av läsestycken, I dennya konventionstexten har lånerätten gjorts mindre omfattande genom att det harföreskrivits att den enbart får avse nyttjande av verk i syfte att"Ulustrera" undervisningen ("by way of illustration","å titre d'illustra-tion"; i promemorian översatt med"belysa"). Dessutom har tillfogats villkoret att nyttjandet skall ståi överensstämmelse med god sed, A andra sidan har det skett en utvidgning genomatt rätten nu skall gälla illustration inte bara genom skrifter utan ocksågenom radioutsändning eller ljud- och bildupptagning. Vidare har uttrycket"göra lån" utbytts mot "fritt nyttja". De bestämmelser som närmast motsvarar art. 10.2.finns i 16 § URL. Där sägs att mindre delar av litterärt eller musikaliskt verkeller sådant verk av ringa omfång får återges i samlmgsverk till bmk vidgudstjänst eller undervisning. En förutsättning är att förflutit efterdet år då verket utgavs. Vidare sägs att konstverk får återges i anslutningtill texten, förflutit då verket offentiiggjordes. Harett verk tillkommit för att bmkas vid undervisning, får det dock inte tas med isamling för sådant ändamål. Upphovsmannen har rätt till ersättning föråtergivande som avses här. Bestämmelsen i 16 § avser som nämnts samlingsverk.För en bedömning av om bestämmelsen är förenlig med den nya konventionstextenär det nödvändigt att, såvitt avser publikationer för bruk i undervisningen,undersöka innebörden av det nya vUlkoret att nyttjandet får ske enbart som"illustration" i undervisningen. Tolkar man uttrycket snävt, såsom förordasav en remissinstans, avses härmed bara ett slags utvidgade citat eller beläggför en tes el. dyl. som framförs i en huvudtext. Enligt vissa uttalanden iförarbetena tUl konventionstexten bör begreppet tolkas som innebärande en"subsidiary reproduction". Ett förslag att man i rapporten skulleuttala att begreppet bör tolkas restriktivt återspeglas inte i denna ochrapporten ger inte heller i övrigt någon ledning för tolkningen på denna punkt.Enligt min mening bör man därför kunna ansluta sig till den vidare tolkningsom förordas av utredningen och som innebär att verk får användas för bruk vidundervisning så snart man viU illustrera något som bara behöver anges i rubrikeneller i ett förord. Denna tolkning synes berättigad bl. a. med hänsyn tUl atttillämpningsområdet för art, 10,2. vid sidan av art. 10.1. om citaträtteneljest skulle bli mycket begränsad. melsenom lånerätt i art. 10.2. måste dock uppenbarligen ha varit att regeln omcitaträtt i art, 10,1, inte ansetts tillräcklig för att tillgodoseundervisningsväsendets speciella behov av åskådningsmaterial och att man därförfunnit det nödvändigt att på detta område medge ett längre gående utnyttjandeav verk. Jag anser därför att det inte kan anses stå i strid mot konventionenatt som det sägs i 16 § URL "mindre delar av litterärt eller musikalisktverk eller sådant verk av ringa omfång" får återges i samlingsverk. Såmycket mindre finns det fog att hysa betänkUgheter på denna punkt som ettsådant utnyttjande enligt den svenska lagen är förenat med rätt tUl ersättningför upphovsmännen. Begreppet undervisning i art. 10.2. i den nyakonventionstexten omfattar enligt rapporten från undervisningpå alla nivåer i utbildningsanstalter och universitet, kommunala, statliga ochprivata skolor. Utbildning utanför sådana institutioner, t, ex, allmänundervisning som är tillgänglig för aUmänheten men inte innefattas i de nämndakategorierna, är enligt rapporten däremot utesluten från artikelns tiUämpning,I förarbetena tiU URL har innebörden av begreppet undervisning berörts i ettpar sammanhang (SOU 1956: 25 s, 215 och 232). Som utredningen anfört torde manav de uttalanden som därvid gjordes av auktorrättskommittén och som inte möttenågon gensaga vid den vidare behandlingen av förslaget, kunna dra denslutsatsen att begreppet undervisning enligt URL omfattar, förutom undervisningi skolor, universitet och andra undervisningsanstalter, dels undervisning iradio som direkt är angiven som riktad till skolor och universitet dels sådanfolkbUdningsverksamhet som bedrivs i studiecirklar eller liknande organiseradegrupper. Med denna tolkning stämmer begreppet enligt min mening överens medmotsvarande utti7ck i art. 10.2. Det kan här nämnas att begreppet också tordestämma överens med motsvarande uttryck i andra sammanhang, t. ex. i art. Vteri den reviderade Världskonventionen om upphovsrätt. 1 art. 10.2. uppställs vidare som vUlkor attutnyttjandet skall stå i överensstämmelse med god sed. Detta krav tillgodosesav de särskilda villkor som uppställs för utnyttjandet i 16 § URL. Sammanfattningsvis finner jag i likhet medutredningen att bestämmelserna i 16 § URL om samlingsverk för undervisningen ärförenliga med den nya konventionstexten. Jag vUl emellertid även här erinra omatt dessa bestämmelser skall ses över enligt direktiven för den nordiskakommittén på upphovsrättens område. 116 § URL görs som nämnts också undantag för samlingsverk för bruk vidgudstjänst. Detta undantag saknar enligt promemorian direkt stöd i art. 10.2.men kan i stället anses täckt av art. 9.2., eftersom användningen oftastfaller vid sidan av "normal" exploatering och inte, heller i övrigtoskäligt inkräktar på upphovsmannens ensamrätt till sitt verk. Av nu anfördaskäl föreslås i promemorian inte någon änd- ring i 16 § URL. Ett par remissinstanser har ställt sigkritiska till promemorians uttalanden i denna del och har framhållit att verksom är lämpliga att ta in i samlingsverk för gudstjänstbruk oftast inte finnernågon användning utanför detta mångfaldigande. Som exempel nämns att skapare avsakral musik som regel inte kan räkna med att deras verk mångfaldigas annat änjust i sådana samUngsverk. Det förordas därför att samlingsverk förgudstjänstbruk inte längre skall omfattas av 16 §. Frågan om bestämmelsen i 16 §, såvitt avser samlingsverkför gudstjänstbruk, är förenlig med Bemkonventionen diskuterades redan vidtillkomsten av URL (prop. 1960: 17 s. 127). Det framhölls av dåvarandedepartementschefen bl. a. att det är ett viktigt samhällsintresse att lånerättmedges även i detta fall och att något hinder för tillträde till BernkonventionensBrysseltext inte kunde anses föreligga på grund av bestämmelsen. För egen delanser jag denna vara förenlig även med Bemkonventionens Paristext. Jag villockså i denna del erinra om att lånerätten är förenad med ersättning förupphovsmännen. Huruvida det kan finnas sakliga skäl för en begränsning avlånerätten för gudstjänständamål bör emellertid övervägas under det fortsattautredningsarbetet på det upphovsrättsliga området. Med hänsyn till vad jag nu har sagt anser jag i likhet medutredningen att art. 10.2. inte nu kräver någon ändring i den svenska lagstiftningen.Med anledning av ett remissuttalande vill jag emellertid framhålla att eneventuell utvidgning av lånerätten såvitt avser undervisningsändamål börövervägas under det fortsatta utredningsarbetet, varvid givetvis de ikonventionen uppställda kraven skall beaktas. 3.4.2.9 Pressens lånerätt (art lObis. innehåller regler ompressens lånerätt. Bestämmelsen ger i princip unionsländernas lagstiftningmöjlighet att tillåta mångfaldigande genom pressen och radioutsändning ellertrådöverföring till allmänheten av tidnings- och tidskriftsartiklar i aktuellaekonomiska, politiska eller religiösa frågor samt radioprogram av sammakaraktär. Motsvarande bestämmelser i svensk lag finns i 15 § URL. Idess första stycke föreskrivs att i tidning eUer tidskrift får ur annan tidningeller tidskrift tas in artikel i religiös, politisk eller ekonomisk dagsfråga,om inte förbud mot eftertryck är utsatt. 1 promemorian påpekas att i programmet tillStockholmskonferensen, på grundval av en gemensam uppfattning hos tidningsutgivareoch journalister, förordade att art. 9.2. i Brysseltexten om pressens lånerättskulle slopas. Vid beslöt man emellertid att bestämmelsenmed vissa ändringar skulle behåUas i den nya konventionstexten. Den är dockinte längre tvingande. rianförordas att man på det nationella planet vidhåller ståndpunkten i programmetoch sålunda upphäver 15 § första stycket URL. Detta stämmer också med vad somredan skett 1 1 samband med upphovsrättsliga lagstiftning. Deremissinstanser som uttalat sig i frågan har tUlstyrkt förslaget i promemorianeller lämnat det utan erinran. Ipropositionen med förslag till URL anförde departementschefen (prop. 1960: 17s. 123) att i sitt remissyttrande uttalat starkkritik mot att en regel om pressens lånerätt skulle tas in i den nyaupphovsrättsliga lagstiftningen. Han framhöll emellertid att rätten varfastslagen i Brysseltext och att han bl. a. på grund däravinte fann anledning att föreslå upphävande av denna rätt som funnits sedan långtid tUlbaka. Det tillades att om Bemkonventionens bestämmelser skulle kommaatt ändras, frågan självfallet fick omprövas. Ioch för sig delar jag den i promemorian uttalade uppfattningen att 15 § förstastycket URL kan upphävas. Något hinder häremot med hänsyn till Bernkonventionenföreligger numera inte. Man måste emellertid enligt min mening tiUse att detsamhälls- och informationsintresse som bestämmelsen avser att gynna kommer atttillgodoses. Olika möjligheter finns i detta hänseende, t. ex. att frågan blirföremål för förhandlingar mellan berörda parter. Frågan om upphävande avbestämmelsen bör enligt min uppfattning tas upp först sedan dessa möjligheterundersökts närmare. Detta kan lämpligen ske inom ramen för det fortsattautredningsarbetet på det upphovsrättsliga området, I avvaktan på resultatethärav bör 15 § första stycket URL lämnas orubbad, 3.4.2.10Reportagerätten (art. lObis 2.) / art. lObis. 2. finns bestämmelser om rätt att tamed verk i vissa reportage. Enligt Brysseltexten får unionsländema bestämma påvilka villkor det skall vara tillåtet att för sådana redogörelser för dagshändelser,som lämnas med hjälp av fotografi, film eller radio, inspela, återge ochoffentligt framföra korta avsnitt av Utterära eller konstnärliga verk. gjordes vissa ändringar i artikeln. Enligt den nyalydelsen får bara verk som ses eller hörs under dagshändelsens gång användas ireportage. Vidare får användningen bara ske i den omfattning som rättfärdigasav det informationssyfte som avses, varvid Brysseltextens begränsning tUl"korta avsnitt" har utgått. Slutligen har bestämmelsen sträckts uttill att gälla också trådöverföring. Motsvarande bestämmelser i svensk lag finns i 21 §URL och 8 § FotoL. Vid återgivande genom ljudradio, television eller film avdagshändelse får enligt 21 § URL tas med korta avsnitt av verk som fram- förseller visas som ett led i dagshändelsen. Bestämmelsen i 8 § FotoL har likartatinnehåU, Enligt promemorian är den nya bestämmelsen om attbara verk som ses eller hörs under dagshändelsens gång får användas i reportageredan tillgodosedd i den svenska lagstiftningen genom orden "såsom ettled i dagshändelsen". De båda andra ändringarna bör däremot enligtpromemorian medföra vissa jämkningar i 21 § URL och 8 § FotoL. Begränsningentill utnyttjande som "rättfärdigas av det informationssyfte somavses" synes med hänsyn till svensk lagstiftningsteknik bäst ske genom attlagrummen görs tillämpliga på nyhetsförmedling och att det anges att verk resp.fotografi får tas med i den omfattning som betingas av ändamålet, dvs,nyhetsförmedlingen. Begränsningen till "korta avsnitt" i 21 § URL börutgå. Utsträckningen till trådsändning bör enligt promemorian ske genom att mani bestämmelserna använder termen "direkt överföring". Vid remissbehandlingen har förslaget i denna deltillstyrkts eUer lämnats utan erinran av flertalet instanser, RadioframhåUer emellertid att begreppet "nyhetsförmedling" synes varasnävare än vad som menas med information och att program med informationsvärdeibland kan ligga betydligt senare i tiden än då den händelse inträffar somavses med programmet. Man framhåller att det måste vara i strid medkonventionens mening, om man i sådana fall skulle behöva inhämta upphovsmannenstUlstånd bara därför att programmet tekniskt sett inte kan rubriceras somnyhetsförmedling. Vidare har ett par instanser anfört att innebörden av orden"i den omfattning som betingas av ändamålet" är oklar. Ytterligareett remissorgan ifrågasätter om uttrycket "framföres eller visas" iden föreslagna lagtexten stämmer överens med uttrycket "ses ellerhöres" i konventionstexten. De synpunkter som har anförtförtjänar enligt min mening beaktande. synes varasnävare än vad som avses med redogörelser för dagshändelser enligt art, lObis,2. I programmet för nämndes det att motsvarande regel iBrysseltexten i första hand avser aktualitetsprogram som bara förmedlar någraepisoder av en händelse. Under förutsättning att begränsningarna iakttas bl. a.med avseende på avsnittets omfattning, ansågs det å andra sidan inte förbjudetatt tiUämpa bestämmelsen även på "mer omfattande program". Med hänsyntiU vad som har anförts bör enligt min mening uttrycket nyhetsförmedlinginte användas i lagtexten. Bestämmelsen bör vara tUlämplig inte bara på renanyhetsprogram utan också t. ex. på kommenterande program av aktuellahändelser. Detta medför bl. a. att utnyttjandet i och för sig inte behöver ägamm i omedelbar anslutning tiU den tidpunkt då ifrågavarande händelse inträffar.För att lagtexten så nära som möjligt skall stämma överens medkonventionstexten bör den utformas så, att utnyttjandet fårske vid information om dagshändelse. I den svenska lagtexten används uttrycket"verk som framföres eUer visas". För att få full överensstämmelsemed konventionstexten och undanröja varje tvekan om tolkningen bör emellertidkonventionens uttryck användas i lagtexten. Utnyttjandet får alltså avse verksom ses eUer hörs under dagshändelsens gång.