prop · FW031 · 1973-12-31 00:00:00 — Mot dessa argument har i princip ställtsatt ett ekonomiskt ansvar för kommunen måste följas upp genom ett ansvar även Idetalj besluten, att öppenheten för de föreningslösa skulle bäst gagnas genomsamhällsägda lokaler samt att ett integrerat byggande och förvaltande av olikalokaltyper förutsätter en gemensam huvudman. Utredningen understryker att ettengagemang genom föreningslivet påverkar de olika aktiviteterna positivtsamtidigt som en känsla av ansvar för lokalerna bibehålls. Detta gör attföreningslivet i första hand bör få tillfälle att stå som huvudman förverksamheten. Det innebär i de allra flesta fall också att föreningslivet inågon form står som ägare till lokalerna. I de fall där samlingslokalbyggandetingår i ett integrerat byggande av större bostadsområden och eljest där samordningsförhållandenapåkallar det kan och bör givetvis ägarfunktionen bedömas från produktions- ochfastighetsförvaltningssynpunkter. Även om t. ex. kommun eller allmännyttigtbostadsföretag därmed blir ägare till fastigheten bör dock till föreningslivetså långt som möjligt uppdras den sammanhållande lokaldriften för att därmedbibehålla engagemangets fördelar. Bland de syften >som samlingslokalernaskall tillgodose ligger också att kunna sörja för de icke föreningsanslutnasbehov. Prop.1973:1 Bilaga 13 189 harvisat intresse av att även oorganiserade gruppers önskemål blir beaktade. Utredningenhävdar att något krav på samordnad lokalanvändning inte är lämpligt att ta in Ilånereglerna, eftersom samordningsviljan inte får bli ett självändamål så attväsentliga kvaliteter offras för alla samverkande parter. Finansieringskravetbör dock vara så uppbyggt att det inte lägger hinder i vägen för en samordnadanvändning av lokaler. Ifråga om planering erinrar utredningen om att investeringsramen församlingslokalbyggandet f. n. fastställs av . Det bör övervägas ominte Kungl. Maj:t bör ges fullmakt att, om förutsättningar föreligger, beslutaom ökning av investeringsramen. Befolkningsomflyttningoch tätortskoncentration har, anför utredningen, skapat regionalt ojämn balansmellan tillgång på och behov av lokaler. Utredningen anser att ett sätt attråda bot på denna obalans är att skapa ett bättre planeringsunderlag. Denmöjlighet som därvid ligger närmast till hands är att kommunerna till dekommunala bostadsbyggnadsprogrammen, i vart fall försöksvis, knytermotsvarande programuppgifter för samlingslokaler, till vilka särskilt statiigtstöd i någon form påräknas. Behovetav ett bättre planeringsunderlag gäller också stödet till befintliga lokaler.Önskemålet att tillgängliga medel fördelas på bästa sätt gör att de befintligalokalerna med däri gjorda investeringar måste tas till vara. Det vore därförönskvärt om kommunala handlingsprogram kunde beslutas i ett sammanhang för attligga till grund för kommande bedömningar i enskilda stödärenden och förregionala bedömningar av ny- och ombyggnadsärenden. Det kan vidare övervägasom inte vid prioriteringar företrädesrätt till stöd bör ges lokaler i kommunerdär lör kommunen eller området antagna handlingsprogram föreligger. Ävenglesbygdens försörjning med samlingslokaler måste sättas in i ettplaneringssammanhang. Nyinvesteringarav större omfattning bör främjas endast när ett klart varaktigt behov av samlingslokalernaföreligger. Från finansieringssynpunkt är det enligt utredningen angeläget atten klar gräns kan dras mellan statsstödda allmänna samlingslokaler ochsamlingslokaler som har karaktär av komplement till en mindre gmppbostadslägenheter. Det särskilda stödet till allmänna samhngslokaler bör intevidgas till gemen-samhetslokaler som betjänar endast 4050 lägenheter. Medhänsyn till syftet att åstadkomma en regional spridning av kulturutbudet börett grovmaskigt nät av fullständigt utrustade lokaler tillskapas genom att mani första hand satsar på lokaler i kommunblocks-eller stadsdelscentra. Det sagdainnebär inte att stödet helt skall reserveras för fullständiga centra. Behovetav lokaler i närcentra kan motivera samlingslokalstöd främst 1glesbygdsområden. Det nu tillämpade systemet med underhandskvotering av lånera- 1973: 1 Bilaga 13 150 menmellan de samlingslokalägande företagens riksorganisationer kan inte alltidförenas med den av utredningen skisserade behovsplaneringen. Utredningenförutsätter att sådan kvotering inte längre skall förekomma. Visst iiormerings- och utvecklingsarbetefinner utredningen vara behövligt. Samlingslokalernas speciella karaktär närdet gäller att främja kontakt och gemenskap motiverar att alla rimligamerkostnader för att lokalema skall kunna bli tillgängliga och användbara förhandikappade bör ingå i underlaget för det statliga stödet. Särskildarekommendationer bör utarbetas i detta avseende. Utvecklingsarbetet bör främst ta sikte påprinciplösningar avseende kommunikationsproblem, akustiska frågor,handikappfrågor samt frågor om lämplig storlek och utformning av lokaler förskilda slag av verksamhet och liknande frågor av mer principiell räckvidd.Samlingslokalnämnden bör få i uppdrag att leda denna verksamhet och därvidanlita erforderlig expertis. Utredningen anser också att det behövsett samlat normarbete i fråga om de särskilda krav som turnerande scenkonst ochmusik ställer på utformningen av vissa lokaldelar. Arbetet bör ske i samrådmellan de lokalägande företagens riksorganisationer och vederbörande statligaorgan. Utredningen föreslår att särskilda medel förslagsvis . för en tvåårsperiod beräknas för nämnda uppgifteroch ställs till samlingslokalnämndens förfogande. Rörande de olika stödobjekten konstaterarutredningen att gällande gränsdragning mellan allmänna samlingslokaler ochfristående ungdomslokaler har samband med att de senare är hänvisade till stödfrån allmänna arvsfonden och att det skulle föra med sig administrativaolägenheter att ge stöd från två håll för samma ändamål. Om ett enhetligt statligt stöd skalllämnas till allmänna samlingslokaler och fristående ungdomslokaler blirbidragen ur arvsfonden uteslutna i sammanhanget. Utredningen menar emellertidatt en avgränsning av samlingslokalstödet efter andra kriterier, t. ex.lokalernas storlek och upptagningsområde, måste ske. Denna avgränsning kommeratt lämna vissa mindre lokaltyper utanför, varför fortsatt användning avarvsfondsmedlen behövs. När det gäller nöjeslokaler harutvecklingen av praxis medgett att biografer och danshallar har kunnat belånas.Utredningen finner tiden nu vara mogen att erkänna även dessa och liknandelokalers existensberättigande och direkt motivera samhällsstödet med syftetatt tillförsäkra föreningsliv och samhälle möjlighet att ge alternativ även pånöjessektorn. Vidare bör enligt utredningens meningsamlingslokalstöd kunna utgä till bordtennisrum, bastuanläggningar o. d.,såvida dessa kan anses som 1973:1 Bilaga 13 191 komplementtill en större samlingslokalanläggning. Även lokaler anknutna till biblioteksom ger möjlighet till studier och sammankomster bör i enlighet med gällandepraxis få statsstöd. Utredningen anser attutrustningsstandarden i samlingslokalerna bör höjas genom att en viss del avdet statliga stödet avsätts för inventarieanskaffning m. m. Enligt nuvarande låneregler gäller kravpå viss upplåtelseskyldighet, nämligen att lokalerna "opartiskt, i skäligomfattning och på skäliga villkor upplåts åt envar inom orten verksamorganisation". Eftersom tendenser att tysta obekväma och oroande åsiktergenom att vägra upplåtelse av lokaler kan uppstå, föreslår utredningen atthittillsvarande villkor bibehålls. För att undvika eventuell tveksamhet omformellt Inte organiserade gruppers rätt i detta hänseende bör regelnemellertid kompletterasmed uttrycket "--------------- eller företrädare för grupp med Utredningen framhåller att de nykterhetspolitiskaambitionerna, liksom , får anses motivera undantag frånupplåtelseplikten beträffande vissa lokaler, om utskänkning av alkohol äravsedd att förekomma. Utredningen erinrar om att det ankommer på 1968 årsberedning om stat och kyrka att utreda hur upplåtelseskyldigheten skallgestalta sig i de fall där kyrka eller trossamfund förvaltar allmännasamlingslokaler. Fördelarna med en sålikformig kreditgivning som möjligt tillsammans med vissa administrativafördelar föranleder utredningen att föreslå att det statliga kreditstödet förnytUlkommande lokaler skall utgå i form av statliga bostadslån. I valet mellan subventionsformernaanordningsbidrag och driftbidrag finner utredningen att en statlig engångsinsatsi form av ett anordningsbidrag torde vara den enda form som frånföreningslivets synpunkt ger goda incitament för investeringar. Dessutom ärsådana bidrag lättare att administrera än driftbidrag. I valet mellan räntefriastående lån och anordningsbidrag förordar utredningen den senare stödformen,eftersom engångskaraktären av stödet understryks genom att staten inte fårnågra kapitalintressen att bevaka och uppsägning av ett stående lån knappastfyller någon reell funktion. Enligt utredningen bör ett stöd i form av anordningsbidraginte förenas med förbud mot belåning av inteckningar i motsvarande förmånsläge. Kreditstödet till befintliga lokaler iform av saneringslån och rekonstruktionsbidrag har fått användning främst föratt nedbringa kapitalkostnaderna. Utredningens mening är att ettsubventionsstöd för en befintlig lokal bör kunna omfatta såväl direkteftergift av fordran som möjligheter att tillskjuta ytterligare medel. I förstahand bör prövas om anledning föreligger till eftergift. I andra hand bör ettdirekt tillskott Prop.1973:1 Bilaga 13 192 övervägasi syfte att nedbringa kapitalkostnaderna och därmed påverkakostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Motbakgrund av utredningens allmänna överväganden i fråga om huvudmannaskapetanser utredningen att ett subventionsstöd till föreningslivet bör förbehållaslokaler där den löpande förvaltningen handhas av öppen förening med endastdetta syfte. Vid kommunalt ägande får förutsättas att kommunen själv öppnarmöjlighet för lokalnyttjarna att aktivt delta i överväganden om den löpandedriften. Undantag från öppenhetskravet bör dock i vissa fall kunna godtas, t.ex. beträffande nykterhetsförening. Utredningenfinner att ett villkor om att som huvudman skall arbeta utanenskilt vinstsyfte, efter förebild i de allmännyttiga bostadsföretagen, i detövervägande antalet fall inte torde ha någon praktisk betydelse. Ett sådantvillkor förordas dock i syfte att möta eventuella farhågor för att bidrag skulletjäna främmande ändamål. Kretsenav stödmottagare bör enligt utredningens uppfattning inte begränsas. I de falldär primärkommun eller godtagbar förening inte är ägare till fastigheten börkrävas att lokalerna genom bindande upplåtelseoch på skäUga villkor ställs till kommunens eller sådan förenings förfogandeför erforderlig tid, i regel . Stödettill nytillkommande lokaler. Utredningenframhåller att ett kreditstöd i form av bostadslån förutsätter ändringav låneunderlagsreglerna i 19 § bostadslånekungörelsen (1967: 552) så atthänsyn kan tas även till samlingslokaler som är belägna utanför ett område medstatsbelånade bostäder och betjänar även andra än dem som bor i ett sådantbegränsat bostadsområde. I samband med att bostadslånet fastställs bör påsätt nu sker vid bidrag till barnstugor eller vid stöd från allmänna arvsfonden ett mot anordningsbidraget svarande belopp först dras av. Enligtbostadslånekungörelsen gäller vissa allmänna förutsättningar för lån tilllokaler. a. krävs att det föreligger ett varaktigt behov av lokalerna, attdet inte föreligger förlustrisk vid förvaltningen och att produktionskostnadenär skälig. Skall subventionsstödet fastställas avannat organ än bostadsmyndigheterna bör allmänna förutsättningar av samma slagföreskrivas även för denna prövning. Det bör emellertid undvikas att sammafråga bedöms i två sammanhang med kompetenskonflikter som följd. En regleringbör därför ske av frågan i vilka avseenden den ena myndighetens bedömning skallanses som bindande för den andra. Fråganom ett varaktigt behov av lokalerna föreligger skall avgöras med hänsyn tillbl. a. försörjningsmöjligheterna och befolkningsutvecklingen på längre sikt.Bostadsmyndigheterna bör anse behovskravet uppfyllt om ett subventionsbeslut av bidragsmyndigheten föreligger. Prop.1973:1 Bilaga 13 193 Frågan om förlustrisk vid förvaltningen börbedömas av bidragsmyndigheten. Ett subventionsbeslut innebär sålunda attbostadslån inte kan vägras på denna grund. Utredningens synpunkter på frågan omfördelning av det ekonomiska ansvaret mellan stat och kommun leder till attkommunen i någon form åtar sig att stå för de allmänna ovisshetsriskerna, dvs.i princip åtar sig att täcka framtida driftunderskott. Produktionskostnadensskälighet bör bedömas av bostadsmyndigheterna. Detta får föranordningsbidragets del den effekten, att bidrag villkoras av att ett samtidigtsökt bostadslån beviljas. Utredningen föreslår attbostadslån skall utgå till samlingslokalföreningar av låneunderlaget.Visserligen kommer de härigenom i ett sämre läge än kommuner, vilka får lånmed av låneunderlaget. Betydelsen härav minskar dock genom attanordningsbidraget dras från låneunderlaget. Ytterligare fördjupningsmöjligheteri förhållande till vad som gäller högst vid nybyggnad och högst 70 %vid ombyggnad bör aktualiseras först om kreditfrågan inte har kunnat lösasvia kreditmarknadsöverenskommelser. Lån bör inte kunna sägas upp på grund av attlokalerna används för annat ändamål än som förutsattes då lånet beviljades, sålänge lokalerna står till kommunens eller föreningslivets disposition. Anordningsbidrag bör ienlighet med utredningens allmänna överväganden utgå förutom till allmännasamlingslokaler även till fristående ungdomslokaler. Som förutsättning förbidrag till de senare bör gälla att de skall betjäna ett större bostadsområde.Arvsfondsmedlen bör som finansiera sådana ungdomslokaler som betjänarendast ett mindre bostadsområde. En utvidgning av bidragsgivningen till attomfatta även kursgårdar o. d. förordas inte av utredningen, som dock anser attdenna fråga bör övervägas ytterligare. Som bidragsunderlag böranvändas det för bostadslånet beräknade läneunderlaget. Enligt nuvarande praxisbeviljas lån, oavsett byggnads-kostnaderna, med högst 1,5 milj. kr. Utredningenanser att en motsvarande maximering är i princip främmande för ettbidragssystem. Den är främmande också i en skälig fördelning av kostnademamellan stat och kommun om man inte avser att ta hänsyn till kommunernas ekonomiskabärkraft. Utredningen förordar därför att bidrag lämnas utan maximering tillvisst högsta belopp. Bidrag för fastighetsinvesteringar föreslås utgå med högst40 % av låneunderlaget när lokalerna ägs av eller upplåts till öppen föreningutan vinstintresse och med högst då lokalerna ägs av eller upplåts tillkommun. Bidragen bör normalt sättas till 35 resp. . Motiv för att medgehögre bidragsandel kan föreligga om lokalerna har regional betydelse ellerkommunen har relativt högre kostnader för lokalerna än genomsnittligt, t. ex. iglesbygdsområden. Vidare bör ettschablonmässigt beräknat bidrag utgå för en första 13 RUssdagen 1973. 1973:1 Bilaga 13 194 uppsättningeller, vid ombyggnad, en kompletterande uppsättning av inventarier, konst ochpedagogiska hjälpmedel. Inventariebidrag bör enligt utredningen utgå med 50 %av kostnaderna för sådan lös egendom, dock med högst av låneunderlaget t.o. och av belopp därutöver. Utredningenkonstaterar att det föreslagna bidragssystemet för nytillkommande lokalerinnebär en avsevärd förbättring av det statliga stödet, bl. a. därigenom attmarkkostnad och kostnad för konstnärlig utsmyckning ingår i låneunderlagetsamt att den i praxis tillämpade maximeringen slopas. Mot bakgrund av de föreslagna avsevärdaförbättringarna i det statliga stödet hävdar utredningen att kommunerna å sinsida skall bära de normala ovisshetsrisker som kvarstår även efter en statligprövning. Förnyat statligt stöd till lokaler för vilka de föreslagnabestämmelserna har tUlämpats bör därför inte komma i fråga. Stödettill befintliga lokaler. De lokaler som fortfarandebedöms kunna tjäna sitt syfte under en inte alltför bör genom stödunder en övergångstid kunna sättas i samma läge som om de fått statsstöd enligtav utredningen föreslagna principer för nytillkommande lokaler. Detta innebäratt även ökade miljö- och standardkrav skall beaktas. Vidare bör, i de fall därsvårigheterna är att hänföra till befolkningsomflyttningar ochstrukturförändringar, staten genom eftergift eller bidrag, s. k.upprustningsbidrag, ta på sig en rimlig del av ansvaret för detfastighetskapital som därvid inte kan tjäna sitt avsedda syfte. Slutiigen bör ide fall i övrigt där användbara lokaler inte kan bära sina kapitalkostnader ochinte heller ytterligare kommunala tillskott är motiverade eftergift kunnalämnas såsom en stödform utanför de eljest gällande eftergiftsreglernas område.För denna typ av eftergifter talar även administrativa skäl. Stödbör utgå till den som äger lokalema oberoende av vilken form av rättssubjektdet är fråga om. Upprustningsbidrag bör kunna ges också till dem som inneharsamlingslokaler med bostadsrätt eller med hyresrätt under viss erforderlig tid. Somsärskild stödförutsättning anger utredningen att behov av lokalerna föreligger. Kravet på varaktigt behov fårdock ses i relation till de statiigainsatsernas storlek. Består stödet helt eller delvis i eftergift böreftergiftsbeloppet som sådant inte vara direkt avgörande. Man bör i många fallkunna se bort från den eftergift som motiverats av statens ansvar för ändradeplaneringsförutsättningar och även från sådan eftergift som skulle hamotsvarats av en direkt förlust på statslånet om inga åtgärder hade vidtagits. Eftergiftbör enligt utredningen inte maximeras. Det direkta upprustningsbidraget bördäremot om inte synnerliga skäl kan motivera ett högre bidrag, t. ex. behoveni ett glesbygdsområde inte få uppgå till Prop.1973:1 Bilaga 13 195 merän av kostnadema för erforderliga åtgärder och i vissa fall betalning aväldre skulder. Ett sålunda bestämt, i regel 50-procentigt bidrag kan avlösakvarstående behov av saneringslån och rekonstruktionsbidrag. Statens insatser for befintliga lokalerhar av utredningen förutsatts vara av engångskaraktär. Med hänsyn till dettaoch även till administrativa fördelar bör upprustningsbidrag och särskildeftergift medges endast efter ansökan inom en begränsad tid efterikraftträdandet, förslagsvis . Det särskildastödet till studentkårlokaler är i vad avser bespisningslokalermotiverat av rent studiesociala skäl. 1 fråga om övriga kårlokaler är kravenpå samlingslokaler för de studerandes behov enligt utredningen av samma styrkasom för övriga befolkningsgrupper. Utredningen föreslår att det särskildastödet till andra studentkårlokaler än restauranglokaler får tillgodoses iform av bostadslån och anordningsbidrag I de former utredningen har förordatbeträffande allmänna samlingslokaler. Det särskilda stödet tillrestauranglokaler bör enligt utredningen behållas i avvaktan på resultatet avuniversitetsrestaurangkommitténs fortsatta arbete. av stödet påpekarutredningen att den föreslagna ordningen med bostadslån medför att lån beviljasav bostadsmyndigheterna. Det bör ankomma på att avgöra omhandläggningen skall ligga hos styrelsen eller länsbostadsnämnderna. Eftersamråd med departementsutredningen föreslås att beslutanderätten läggs hossamlingslokalnämnden i fråga om anordningsbidrag, upprustningsbidrag ochsärskilda eftergifter. Den sakkunskap som finns representeradi nämnden bör tas till vara även i fortsättningen. Nämnden bör bestå avordförande och sju ledamöter. Ordföranden och fem ledamöter bör utses avKungl. Maj:t, som 1 valet av ledamöter torde få beakta attsamlingslokalföretagens riksorganisationer och kommunerna blir representerade.Bostadsstyrelsen och myndighet inom kultursektorn, tills vidare teater- ochorkesterrådet, bör var och en utse en ledamot. För ledamöterna bör utses personligasuppleanter. Sekreterargöromålen inom nämnden handhasav arvodesanställda tjänstemän. Ett genomförande av utredningens förslag medföratt nämndens arbetsuppgifter kommer att öka. Detta föranleder utredningen attföreslå att samlingslokalnämndens kansli skall förestås av en väl kvalificeradheltidstjänstgörande tjänsteman. För de rutinmässiga uppgifterna synesnuvarande kansliorganisation tillräcklig. I fråga om förfarandet i stödärenden anför utredningen följande. Prop.1973:1 Bilaga 13 196 När både bostadslån och anordningsbidragsöks bör ansökningar om båda stödformerna ges in till det kommunalaförmedlingsorganet som med eget yttrande och uppgift i fråga om byggnadslovskall överlämna ett exemplar av handUngarna till vardera av länsbostadsnämndenoch samlingslokalnämnden. För både lån och bidrag bör gälla att yttrandet börgodtas i den del det avser förlustrisk vid förvaltningen. Länsbostadsnämndenskall till samlingslokalnämnden överlämna eget yttrande angående de särskildalåneförutsättningarna samt lokalernas standard. bör så snart sommöjligt efter det att länsbostadsnämndens yttrande har kommit in fattapreliminärt beslut om anordningsbidrag. Beslutet skall vara villkorat av attbostadslån beviljas samt innehålla övriga förutsättningar för bidraget.Bostadslånemyndigheten meddelar därefterpreUminärt lånebeslut, vilket genom låneunderlagsberäkningen utgör enkomplettering till bidragsbeslutet. Möjlighet bör finnas att hossamlingslokalnämnden påkalla förhandsprövning av bidragsfrågan. Sedanbyggnadsföretaget har färdigställts inges ansökan om slutligt beslut i fråga ombåde lån och bidrag till förmedlingsorganet. Detta sänder ansökningen med egetyttrande till såväl länsbostadsnämnden som samlingslokalnämnden.Samlingslokalnämndens beslut bör föregå lånebeslutet. Utbetalning av både lån och bidrag börske genom bostadsmyndigheternas försorg. Ansökningsom gäller endast anordningsbidrag, upprustningsbidrag eller särskild eftergiftbör ges in till förmedlingsorganet och behandlas på motsvarande sätt. Vidare föreslår utredningen attbostadslånemyndigheterna från länsstyrelserna tar över förvaltningen avutestående samlingslokallån. Beslut om uppsägning av äldre lån börliksom fattas av samlingslokalnämnden. Maj:ts beslutanderätt 1fråga om övertagande m. m. föreslås bil överförd till denna nämnd.Länsstyrelsernas skyldigheter i övrigt i fråga om lån bör föras över påbostadslånemyndig-heterna. Totalvolymenav det möjliga samlingslokalbyggandet bör enligt utredningen styras endast genom beslut om medgivanden för samlingslokalnämndenatt bevilja anordningsbidrag. Översiktliga fördelningsbeslut i fråga omtillgänglig ram bör fattas av samlingslokalnämnden efter samråd medbostadsstyrelsen. Regional kvotering skulle därvid knappast bli aktuell. Utredningen anser att det bör kunnaförväntas att de samlingslokal-ägande företagens riksorganisationer kan ledautvecklingen till att projektreserver kommer att finnas. Detta skulle I förstahand underlätta planeringsövervägandena men också vara av stort värde i denmån Prop.1973: 1 Bilaga 13 197 arbetsmarknadslägetpåkallar särskilt stöd i form av bidrag till beredskapsarbeten. Utredningenbetonar i fråga om speciella stödformer m. m. att de treriksorganisationerna, FHR, VG och BR, under en följd av år har medverkat vidtillkomsten av flertalet statsbelånade samlingslokaler och därmed gjort detmöjligt att administrera ifrågavarande långivning till för staten synnerligenblygsamma kostnader. Målsättningen för riksorganisationerna är att så långtmöjligt samordna olika lokalbehov för att därigenom åstadkomma besparingar. Delägger ned ett omfattande arbete på information och vägledning samt ombesörjerutredningar i låneärenden m. m. Sedanår 1947 har statsbidrag utgått till de tre riksorganisationerna. /72 uppgick bidraget till , vilket belopp delades likamellan organisationerna. Stödet är avsett att ge kompensation för de kostnaderorganisationerna åsamkas för sin medverkan i den statliga lån- ochbidragsgivningen genom service och rådgivning. Utredningen har kommit framtill att dessa kostnader inte torde understiga ett sammanlagt belopp av 700 000kr.