prop · FW0342 · 1973-12-31 00:00:00 — "Utomi fall som avses i 249 § häftar sjöpanträtt vid fartyget med oförändradförmänsrätt, även om fartyget övergår till ny ägare eller dess registreringändras. MedförfrivUlig överlåtelse av fartyget eller andel däri att det icke längre är altanse såsom svenskt och skulle detta leda till att sjöpanträtt sora föreöverlåtelsen gällde för fordran upphör eller fär sämre förmånsrätt, svararöverlåtaren städse för vad som tUl följd därav ej kan utgå ur fartyget.Bestämmelserna i 240 § ha motsvarande tillämpning. Voro flera delägare i fartyget,gäUer vad som sagts för var och en av dem som tagit del i överlåtelsen ellersamtyckt därtill. Ansvarigheten åvUar dem solidariskt." Andrastycket av förevarande paragraf motsvarar 274 § i nu gäUande sjölag.Utgångspunkt för sistnämnda stadgande är att äganderätten till fartyg genomfrivillig avhandling övergått till utländsk man och att lill följd däravsjöpanträtt upphör för fordran, för vilken förre ägaren svarade allenast medfartyget och frakten. Den sistnämnde ålägges för detta fall personligt ansvarför fordringen, dock icke utöver det värde fartyget hade vid tiden föröverlåtelsen. Den bakomliggande tanken är tydligen att, om sjöpanträtten inle erkännesi fartygets nya hemland, detta medför en sådan ökad risk för borgenären attpersonligt ansvar Prop.1973: 42 583 förförre ägaren bör inträda i den män sådant ansvar ej förelåg tidigare. Man synesdärvid ha räknat med som det normala att det blir i det nya heralandet som eneventuell exekution i fartyget kommer att äga ram, (Jfr NJA II 1936s. I enlighet härmed inträder enligt nuvarande 274 § sanktionen soraen omedelbar följd av sjöpanträtlens "upphörande". Detföreslagna stadgandet i förevarande paragraf synes utgå från samma synsätt somden nu gällande bestämmelsen. Man har dock raed det fallet alt sjöpanträltenupphör järasläUt att förmånsrätten försämras. Detta synes vara en fördel.Enligt förslaget skall sanktionen begränsas till ansvarighet för betalning som sjöpanträttshavaren"till följd därav" inte kan få ut ur fartyget. Det är emellertidtydligt att det måste bli svårt alt fastställa orsakssammanhanget mellan detförhållandet att i fartygets nya hemland panträtten inte erkännes eller erkännesmed sämre rätt än i och det för borgenären ogynnsamraa resultatet aven exekutiv försäljning av fartyget. Sådan försäljning kan ju ske i ett tredjeland. Med den begränsning av sanktionen som skett i förslaget synes man i vissmån ha avlägsnat sig frän den tankegäng som torde ligga bakom det ursprangligastadgandet, och det kan diskuteras om bestämmelsen, sådan den föreslagits,över huvud är logiskt rriotiverad. Skall en bestämmelse av detta slagbibehållas något som kan ifråga- , sättas synes därför beträffandesanktionen en återgång böra ske till gällande rätt. Vi föreslår sålunda attöverlåtaren, som en omedelbar följd av att panträtten inte erkänns i det nyahemlandet eUer erkänns blott med sämre rätt, blir personligen ansvarig förfordringen, dock inle utöver det värde fartyget hade vid tiden föröverlåtelsen. Iandra stycket tredje punkten av förevarande paragraf har upptagits särskUdabestämmelser för det fallet, att fartyget vid överlåtelsen till utiänningenägdes av flera. För sådant fall gäller vad som sagts om det personliga ansvaretför en var av dem som tagit del i överlåtelsen eller samtyckt därtill.Ansvarigheten bör åvila dem solidariskt även om de skulle vara förenade ipartrederi. Förpliktelsen kan i sådant fall inte anses som enrederiförpliktelse. För tydlighetens skull synes i lagtexten böra anges attansvaret är solidariskt. Enligtsin lydelse avser det föreslagna stadgandet endast fall när förre ägaren intefrån början har något personligt ansvar för fordringen. Den situationen kanemellertid tänkas alt sådant ansvar föreligger vid överlåtelsen av fartygetmen i form av en rederiförpliktelse för flera delägare i ett partrederi. Derasansvar för fordringen var alltså då delat. För sådant fall får stadgandet ansesha den innebörden, att ansvaret för fordringen kommer att åvUa partredarnasolidariskt. Sanktionen blir därraed för varje partredare att han blir ansvarigockså för den dd av fordringen, för vilken han tidigare i egenskap avpartredare inte svarade. Något förtydligande av lagtexten pä denna punkt synesinte erforderligt. 1973: 42 5g4 Förslagsviskan förevarande paragraf få följande lydelse: "Utom i fall sora avses i249 § häftar sjöpanträtt vid fartyget mpH oförändrad förmänsrätt, även omfartyget övergår till ny ägare eller dess registrering ändras. SkullefrivUlig överlåtelse av fartyget till utiänning medföra att sjö-panträtt upphörför fordran, för vUken överlåtaren ej svarade personligen, eller attförmånsrätten försämras, blir överlätaren personligen ansvarig för fordringen,dock icke utöver det värde fartyget hade vid tiden för överlåtelsen. Bestämmelsemai 240 § ha motsvarande tillämpning. Voro flera delägare i fartyget, gäller vadsom nu sagts för var och en av dem som tagit del i överlåtelsen eller samtycktdärtill. Ansvarigheten åvilar dem solidariskt." Enligtdet remitterade förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen kommer nänmdalag att i 4 § 2 samt 9 § första och andra styckena upptaga bestämmelser omförmånsrätt som följer med retentionsrätt. Därav framgår att retentionsrättsom avses i förevarande paragraf går före skeppshypoteket och detta i sin lurföre retenlionsrätt i allmänhet. Den i andra stycket av förevarande paragrafgivna hänvisningen till hela regelsystemet i förmånsrätlslagen skulle kunnaföranleda det missförståndet, att sjölagen ej erkände andra retentionsrätterän dem som nämns i första stycket. Retentionsrätt, i förmånsrältsordningenefter skeppshypotek, torde emellertid föreligga bl. a. för fordran på ersättningför uppläggning, vård och förvaring av fartyg. Till vinnande av tydlighetförordar lagrådet att i andra stycket efter ordet "retenlionsrätt" tiUfogas"enligt första stycket". Lagen(1950: 104) om rätt för hantverkare att sälja gods som ej avhämtats är iförevarande fall direkt tillämplig vad angår fordran på arbetslön och vad som isamband med hantverkares reparation normalt är att hänföra därunder (se NJA II 1950s. 308 ff, särskUt 309 n). Fordran på grund av uppdrag att utföra fartygsbyggeeller att reparera fartyg är emellertid ett vidare begrepp. Av denna, i remissprotokoUetej närmare redovisade anledning kan skäl finnas att föreskriva motsvarandetillämpning av lag i fråga om fordran på grund av uppdraget när denicke avser arbetslön eller vad som normalt kan hänföras därunder. Förstastycket andra punkten har alltså verklig materiell innebörd och utgör intebara en erinran om vad som ändå skulle gälla. Bestämmelsernai förevarande paragraf synes innebära att vid försäljning av nybygge retentionsrättenmed åtföljande realisalionsrält gäller i det fallet att varvet utan förbehållöverlåtit äganderätten till bygget; 1973: 42 585 är överlåtelsen ofullbordad har ju varvet enligt förslagetaUtjärat en vUlkorlig äganderätt till bygget sora utesluter retentionsrätt.Den remitterade lagtexten lämnar eraellertid ram för tvekan huruvida varvets retentionsrätti nybygge skall gälla till säkerhet endast för den del av vederlagsfordringen,som belöper efter fullbordad överlåtelse, eller omfatta helavederlagsfordringen i den mån den utestår obetald. Det behöver ju för övrigtinte alltid vara så att vederlagsfordringen i sin helhet grundar sig påuppdrag. Vad som åsyftas bör komraa till klart uttryck i lagtexten. 248 § Lagrådet: Första punkten i förevarande paragraf har i det reraitteradeförslaget en ganska komplicerad språklig utformning. Det är avsett alt orden"kvarstad" och "utmätning" var för sig skall ha tvåbestämningar, nämligen dels ordet "säkerställd" dels satsen"som åtföljes av exekutiv försäljning". Med ordet"säkerställd" åsyftas provisorisk verkslällighetsåt-gärd enligt 60 a§ UL (utmätning) och 183 § 1 mom. andra punkten samraa lag (kvarstad). Såmycket mera bör också omedelbar slutlig verkställighet bryta preskription. Det bör måhända erinras om att kvarstad eller utmätning,som fyller de uppställda kraven, bryter preskription för de inom liden av ettår tUlkomna sjöpanträttema (jfr bl. 5 § tredje stycket i detlikaså till lagrådet remitterade förslaget till lag om exekutiv försäljning avfartyg). Innehållet i första punkten skulle i någon mån framträdatydligare om avfattningen jämkas till följande: "Sjöpanträtt i fartygupphör när förflutit frän det att fordringen uppkom, om ej före utgångenav kvarstad eller utmätning, som sedermera åtföljes av exekutivförsäljning av fartyget, blivit verkställd eller säkerställd". I tredje stycket bör, till uppfyllande av art. 11: 1 a) i sjöpanträttskonventionen,såsom ytterligare föratsättning för erkännande av exekutiv försäljning avfartyg i främmande stat upptagas, alt fartyget fanns inom den statens jurisdiktionsområde. Den i specialmotiveringen angivna principen, att omfordringar under 1 eUer 2 härrör av skilda händelser äldre fordran skaU stå liU- Prop.1973: 42 586 baka för yngre, har inte uttryckts d lagtexten på ettfullt otvetydigt sätt. En järakning bör sålunda ske. Även i övrigt bör vissaredaktionella ändringar vidtas i lagrammet till närraare överensstämmelse medvad lagrådet förordat i fråga om avfattningen av 245 §. Pä grand härav föreslär vi att förevarande paragraf färföljande lydelse: "Omförmånsrätt, som följer med sjöpanträtt, finnas bestäraradser i förmånsrätlslagen(1970: 979). Fordringarsom upptagits i 251 § under skUda nummer ha inbördes företräde tiU betalning eflernummerordningen. Fordringar under samma numraer ha inbördes lika rätt. Fordranunder 1 eUer 2 går dock före fordran under samma nummer som härrör av annanhändelse och som uppkoramit tidigare." 253 § Lagrådet: Ansvarighetsregeln i tredje stycket första punkten avförevarande paragraf uppvisar i förhållande till förebilden i 280 § i gällandesjölag bl. a. den ändringen att ansvaret för oberättigad utlämning av gods intelängre skall åvila befälhavaren utan den sora "lämnar ut godset". Därmedlär i främsta rammet avses den som enligt den orabord rådande fördelningen avansvar och uppgifter närmast svarar för lasthanteringen, numera vanligenförste styrmannen. Förslaget utesluter dock ej att någon i land, exerapdvis enlinjeagent, kan anses ha läranat ut godset. Självfallet avses ej den personal soraenbart verkställer åtgärden. Med hänsyn till den mera obestämda kretsen avansvariga synes förevarande regel, i likhet med motsvarande regler i de danskaoch norska texterna, böra såsom förutsättning för ansvarigheten uppställa ondtro hos den handlande om att godset är föremål för sjöpanträtt. Utan en sådanbegränsning skulle regeln i det enskUda fallet kunna leda till oskäligtresultat. Lagrådet föreslår att regeln får följande lydelse: "Den som utanborgenärens tiUstånd lämnat ut gods, som enligt vad han insett eller bort insehäftade för fordran, svarar för vad som till följd därav ej kan utgå urgodset." 254 § Lagrådet: Under hänvisning till vad lagrådet anfört vid 248 §föreslås att första stycket första punkten i förevarande paragraf avfattassålunda: "Sjöpanlrätt i inlastat gods upphör när förflutit fråndet alt fordringen uppkom, om ej före utgången av antingen talanväckts i laga ordning eller kvarstad eller utmätning, som sedermera åtföljes avexekutiv försäljning av godset, blivit verkställd eller säkerställd," 1973: 42 587 Andra stycket avförevarande paragraf behandlar i första punkten pantägares regressrätt, i andrapunkten särskild borgenärs regressrätt. Avfattningen av andra punkten ärotydlig därutinnan alt den inte klart ger vid handen alt de båda regressberätligadehar att tUlsararaans hålla sig inom ramen för det i första punkten angivnaöverskottet. Eftersom både pantägarens och borgenärens regressanspråk enligt sakensnatur inte ryms inora överskottets rara, bör vidare i andra punkten utsägas,att borgenärens regressanspråk har företräde framför pantägarens, Pä grund av det anfördahemställer lagrådet att andra stycket andra punkten får följande lydelse:"I pantägarens ställe och med företräde fraraför honom inträder borgenär,för vars fordran panten häftade särskilt, i den mån panten, på grund av denandre borgenärens krav, ej förslår tUl betalning av hans fordran." "Skada" påfartyg eller last torde språkligt omfatta även totalförlust av egendomen. Retentionsrätt enligt 247§ kan ha till föremål fartyg eller fartygsbygge, däreraot ej last. "Sådanersättning" i andra punkten av förevarande paragraf koraraer eraellertidspråkligt att orafatta även ersättning för skada på last. Retentionsrättens primärainnebörd är en rätt att hålla egendomen kvar. Denna rätt innefattar också enrätt att få betalning ur egendomen. När det gäller surrogat, som avses iförevarande paragraf, torde endast betalningsrätten kunna bli aktuell. Beträffande fördelningenmellan olika rättsägare av ersättning som här avses, hänvisas till vad som sägsvid 263 §. Under åberopande av detanförda föreslås att förevarande paragraf erhåller följande lydelse: "Sjöpanträtt omfattarej ersättning, som på grund av försäkring eller eljest utgår för skada påfartyg eller last. Rätt tUl betalning, somföljer med retenlionsräll enligt 247 §, kan göras gällande i ersättning, sorapå grand av försäkring eller eljest utgår för skada på fartyg ellerfartygsbygge, sora är föreraäl för retentionsrätten." Så som förevarandeparagraf avfattats framsiår första stycket formeUt som en generell regel,avseende alla slag av sjöpanträtler och re- 1973: 42 588 tentionsrätter,och andra stycket blir att uppfatta sora ett undantag, omfattande andrarättigheter av ifrågavarande slag än de som omnämns i förevarande kap, 11.Lämpligare synes vara att första stycket redan genom sin egen lydelse fär angeatt det reglerar endast sådana rättigheter som avses i förevarande kapitel.Stycket synes vidare böra jämkas i det hänseendet att det anges alt svensklag, och inte endast "bestämmelserna i detta kapitel", skalltillämpas i de situationer som lagrummet reglerar. En sådan jämkning torde inleinnebära någon saklig ändring, men man uppnår en bättre språkligöverensstämmelse mellan paragrafens båda stycken. Iandra stycket andra punkten synes, i närmare anslutning till vad som enligtspecialmotiveringen är åsyftat, böra uttryckas att rättigheten skall "ståtillbaka för" de andra rättigheter som nämns i punkten. Vad angår tredjepunkten i samma stycke synes vad därmed åsyftas komma till tydligare uttryck omdet anges att "rättigheten i övrigt ej får medföra bättre rätt än denrättighet enligt detta kapitel som den närmast motsvarar". Medhänsyn till det anförda förordas att förevarande paragraf fär följande jämkadelydelse: "Närsådan sjöpanlrätt eller retentionsrätt i fartyg sora avses i detta kapitelåberopas inför svensk myndighet, skall svensk lag tUlämpas. Åberopasannan sjöpanträtt, retentionsrätt eller liknande rättighet i fartyg, skall denprövas enligt lagen i den stat, där fartyget är registrerat. Rättigheten skalldock slå tillbaka för sjöpanträtt eller retentionsrätt enligt detla kapiteleller , som överensstämraer med dnternationdla konvention omsjöpanträtt och fartygshypotek. Rättigheten får i övrigt ej medföra bättrerätt än den rättighet enligt detta kapitel som den närmast motsvarar," Enligtförevarande paragraf stiftas panträtt genom att skeppets eller skeppsbyggetsägare, efter att ha vunnit inskrivning av sin rätt till egendomen, överlämnarpantbrev som pant för fordringen. Här anges alltså två föratsättningar föruppkomsten av panträtt, nämligen dels att upplåtelsen vidtages av ägaren ochdels att denne har fått inskrivning för sitt förvärv. Kommittéförslaget upptogendast den förstnänmda förutsättningen. I detta avseende överensstämdeförslaget med fastighetsrätten. Denavvikelse som sålunda i det remitterade förslaget skett från såvälkommittéförslaget som fasti,ghetsrätten har motiverats raed angelägenheten avatt förebygga de konkurrenssituationer som med kommittéförslaget skulle kunnauppkomma mellan en tidigare ägares all- Prop.1973: 42 589 mannaborgenärer och den till vilken den aktuelle ägaren, innan hans förvärv inskrivits,upplåtit panträtt. Enligt 19 § kan ju, efler det att skepp eller skeppsbyggeöverlåtits, överlåtarens borgenärer ta egendomen i anspråk för sina fordringarså länge förvärvaren inte sökt inskrivning. Motsvarande konkurrenssituationerkan inte uppkomma inom fastighetsrätten, enligt vilken förvärvaren redan i ochmed förvärvet vinner skydd mot överlätarens borgenärer. Vad som 1 remdssprotokolletanförts tiU stöd for att den som genom överlåtelse förvärvat skepp ellerskeppsbygge inte bör ha panträttsbehörighet innan han vunnit sakrättsskyddsynes i och för sig övertygande. Sakrättsskydd inträder emellertid redan genomatt förvärvaren söker inskrivning. Förslaget som för panträttsbehörighetkräver att ägaren inle bara skall ha sökt utan också vunnit inskrivning går aUlsålängre än vad som hade behövts för att undvika den angivna komplikationen medhänsyn till tidigare ägares borgenärer. Någon motivering härför innehållerinte remissprotokollet. Om för behörighet att upplåta panträtt kräves attupplåtaren vunnit inskrivning eller endast att inskrivning sökts kan givetvisfå betydelse för om i ett visst fall en upplåtelse skall leda tUl panträtt. Följandeexempel kan illustrera detta. Ansökan om inskrivning av ett skeppsförvärv uppskjutesför avhjälpande av någon brist i utredningen, som sedan undanröjes. Redan föredet ansökningen gjordes, hade förvärvaren lämnat pantbrev till en kreditgivaresom säkerhet för dennes fordran. mellan ansökningen och dessbeviljande kommer förvärvaren i konkurs. Med förslagets ståndpunkt uppkommer iett sådant fall aldrig någon panträtt för kreditgivaren. Däremot skulle dennevid konkursulbrottet haft panträtt, om redan inskrivningsansökningen medförtpanträttsbehörighet för förvärvaren. Dessa konsekvenser skall ses i belysningav alt sakrättsskydd uppkommit för förvärvaren och att följaktligen egendomenkommer att ingå i konkursboet. Vilken praktisk betydelse det kan få förkreditlivet, om man väljer den ena eller den andra lösningen, är i avsaknad avutredning svårt att bedöma. Lagrådet finner sig därför inte nu kunna förordanågon ändring av det remitterade förslaget i förevarande hänseende men anseratt frågan bör övervägas under det fortsatta lagstiftningsarbetet. Enligt268 § föratsattes för godtrosförvärv av panträtt att sådan upplåtits av någonvars förvärv var inskrivet. Skulle behörighet att upplåta panträtt anses böraföreligga redan med inskrivningsansökan kan det ifrågasättas om inteförutsättningarna för godtrosförvärv, såvitt avser panlrättsupplåtaren, börjämkas så att det blir tillräckligt att inskrivning för denne sökts ochdärefter beviljas. (Jämför JB 18: 2,) Attpanträttsupplåtelsen skall ha gjorts av ägaren får i delta sammanhangbeträffande de ofullbordade förvärven anses innebära att den som överlåtitegendomen med äganderättsförbehåll eller motsvarande Prop.1973: 42 590 villkorsamt förvärvaren tUlsammans är panträttsbehöriga och att ingen av dem ensam harsådan behörighet. Skulle t. ex. i här avsett fall endast överlåtaren ellerendast förvärvaren ha gjort panträttsupplåtelsen är sålunda denna ogUtig. Dennaparagraf ger inteckningsborgenär panträtt i surrogat för pantegendomen för detfall att denna går förlorad eller skadas. Panträtten anges sålunda omfatta ävenförsäkringsersättning eller annan ersättning som utgår för förlust av ellerskada på egendomen. Paragrafen reglerar inte företrädet till betalning urersättningen mellan flera på inteckning grandade panträtter inbördes eller meUansådan panträtt och retentionsrätt som avses i 247 §. Enligt 257 § kan ju rätttill betalning som följer med sådan retentionsrätt göras gällande i ersättningför skada på fartyg eller fartygsbygge, sora är föremål för retentionsrätten.Ej heller i övrigt ges några bestämmdser om den närmare innebörden av den rättsom gäller i ersättningen. Vad angår fast egendomfinns regler om rätt för inteckningsborgenär till betalning ur surrogat förpantegendomen dels lag om rätt för borgenär till betalning ur ersiittningpå grand av brandförsäkringsavtal och dels i expropriationslagen och lagar omandra tvångsförvärv. Enligt den förstnämnda lagen skall vid brandskada påfastighet, som är brandförsäkrad och besväras av sökt eller beviljadinteckning, brandskadeersättningen som regel nedsättas hos länsstyrelsen.Undantag gäller bland annat för det fallet, att borgenärer med panträtt i fastighetenmedger fastighetsägaren alt lyfta ersättningen. Har ersättningsbelopp nedsattsäger beträffande fördelningen av detta bestämmelserna ora fördelning av köpeskUlingför exekutivt försåld fast egendora motsvarande tillämpning. Iexpropriationslagen finns liknande regler beträffande fördelning av expropriatdonsersättndngför fastighet som besväras av sökt eller bevUjad inteckning. I fråga om fördelningmellan olika rättsägare av ersättning som avses i nu förevarande paragraf ärdet givetvis en tänkbar lösnmg att införa bestämmelser liknande dem i 1927 årslag och expropriationslagen. Detta skulle innebära att i händelse av tvistfördelningen kom att verkställas av myndighet och enligt regler motsvarandedem som gäller för fördelning av köpeskilling för exekutivt försålt fartyg. Imateriellt hänseende synes det också rimligt, alt fördelningen aversättningsbelopp, varom här är fråga, sker enligt principer vilka så nära sommöjligt ansluter sig till bestämraelserna om köpeskillingsfördelning videxekutiv försäljning. Måhända skulle det emellertid vara att onödigtvis tyngaförfarandet om man här åstadkom en reglering motsvarande den i 1927 Prop.1973: 42 591 årslag och expropriationslagen. I flertalet fall torde enighet om fördelningenkunna nås mellan rättsägarna. Sker ej detta kan försäkringsgivaren eller den skadeständsskyldigenedsätta ersättningsbeloppet enligt lag om gälds betalning genompenningars nedsättande i aUmänt förvar. Ytterst finns möjligheten alt genomrättegång få avgjort hur fördelningen skall ske. Vidövervägande av det nu anförda har lagrådet funnit sig inte böra föreslå någonreglering motsvarande den lag om rätt till betalning urbrandförsäkringsersättning och expropriationslagen. Såsom förat antytts synes emellertidfördelningen av ersättningsbelopp böra ske i så nära anslutning som möjligttill bestämmelserna om fördelning av köpeskilling för exekutivt försålt fartyg.Detta innebär bland annat att, om ägarhypotek föreligger, skeppets ellerskeppsbyggets ägare får tilldelning enligt 270 § och att förinteckningsborgenär beräknas tUlägg enligt 264 §. Det synes inte nödvändigt atti lagen intaga uttryckliga föreskrifter om principerna för fördelningen. Beträffandeavfattningen av förevarande paragraf må anmärkas, att under "skada påegendomen" även faller totalförlust av denna. Det föreslås att paragrafenmed viss språklig jämkning även i annat hänseende får följande lydelse: "Panträtt,som upplåtits i skepp eller skeppsbygge, omfattar även ersättning, som pågrund av försäkring eller eljest utgår för skada på egendomen." 266 § Lagrådet: förevarande paragraf ät borgenären givna rätten att i vissa fall sökabetalning ur skepp eller skeppsbygge bör givetvis inte inträda oraskeppsbygge skall avföras från skeppsbyggnadsregistret för att överföras tiUskeppsregistret såsom skepp. För att klargöra detta bör till andra punkten iförevarande paragraf fogas undantaget "utom när bygget skall överförastill skeppsregistret såsom skepp". 267 § Lagrådet: Förevarandeparagraf har förebild i 6 kap. 8 § JB. Eftersom enligt 262 § en av föratsättningarnaför uppkomsten av panträtt i skepp eller skeppsbygge är att pariträttsupplåtelsengöres av egendomens ägare synes såsom lagrådet i yttrande 1969 överjordabalksförslaget framhöll beträffande motsvarande bestämmelser i 6 kap. 8 §JB regeln i första punkten av nu förevarande paragraf liksom besläramdsen iparagrafens andra punkt om återgång av ogiltigt förvärv strängt taget varaobehövliga. Det kan emellertid vara av visst pedagogiskt värde att i lag- 1973: 42 592