prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — I enlighet med vad jag har anfört i den allmännamotiveringen (5.2.2) bör samlag mellan halvsyskon avkriminaliseras i sambandmed att det Införs möjlighet att ge dispens för halvsyskon att gifta sig medvarandra. Straffbestämmelsen i andra stycket för otukt med syskon har därför begränsatstill att avse den som har samlag med sUt helsyskon. I 7 kap. 2 § straffbeläggs f. n. olaga giftermål.Därmed avses att någon gifter sig med en person, som tiU följd av sinnessjukdomeller till- 1973: 32 165 fälligsinnesförvirring eller av annan sådan orsak uite äger rättslighand-Ungsförmåga, att någon ingår äktenskap som på yrkande av andra maken kandömas att återgå på grund av villfarelse eller svek eller att någon tvingarannan till giftermål. En förutsättning för att åtal skall få ske är enligt 6 §första stycket att det har dömts till återgång av äktenskapet. De sakkunniga har föreslagit vissa ändringar i 2 §med anledning av att återgångsinstitutet avskaffas. RÅ har emellertid i sittremissyttrande förordat att 2 § helt upphävs. I samband med att förslag till brottsbalkremitterades till lagrådet intog föredragande departementschefen denståndpunkten att det inte fanns något praktiskt behov av att behåUa brottstypenolaga giftermål (prop. 1962: 10 B s. 51 f). På hemställan av lagrådet upptogsemellertid en straffbestämmelse om olaga giftermål i propositionen med förslagtill brottsbalk. SomRÅ framhåUer i sitt remissyttrande över nu förevarande förslag torde fall däransvar för olaga giftermål kan ifrågakomma vara mycket sällsynta. Vidare är attmärka att den som tvingar annan tUl äktenskap kan dömas för olaga tvång och attde gärningar som i övrigt omfattas av brottstypen i allmänhet torde ingå somled i annat kriminellt förfarande, t. ex. bedrägeri. EnUgt min mening finnsdet inte något praktiskt behov av att behålla brottstypen olaga giftermål. Medhänsyn härtUI förordar jag att 2 § och 6 § första stycket upphävs. Den särskilda regeln i andra stycket om beräkningav preskriptionstid vid olaga giftermål har utgått. Lagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1974.Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. 7.5Förslaget till lag om medling meUan samlevande I enUghet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen (5.3.2) har bestämmelserna om medling bratits ut ur GB ochplacerats i en särskUd lag. Bestämmelsema i lagen är i sak desamma som de reglerde sakkunniga har förordat med det undantaget att medling skall kunna komma ifråga också för dem som sammanlever utan att vara gifta med varandra. IenUghet härmed talas inte om medling meUan makar utan om medling mellansamlevande. EnUgtparagrafen har medlmg enligt lagen till ändamål att utjämna motsättningarmellan man och kvinna som sammanlever eller har sam- 1973: 32 166 manlevt.Medlare skaU på lämpligt sätt göra sig underrättad om anledningen tUlmotsättningarna samt, om fråga uppkommit att bryta samlevnaden, rådgöra medpartema om möjligheterna att fortsätta den. Av paragrafen framgår att medlare inte bör se somsin uppgift att till varje pris försona partema. Liksom familjerådgivare börmedlare försöka hjälpa partema att komma till rätta med sina problem, vare sigdetta leder till att samlevnaden upplöses eller inte. I paragrafen föreskrivs att det skaU utses minsttvå medlare för varje kommun. Om det är påkallat av särskilda skäl kan sammaperson förordnas tUl medlare för mer än en kommun. Medlare skall utses av länsstyrelsenför två kalenderår. Är medlare inte lämplig för sitt uppdrag skall hanentledigas. Avgår medlare före utgången av den tid för vUken han blivit utseddskall annan förordnas för den återstående tiden. Vidutseende av medlare bör försöka ta till vara den erfarenhet avsådana uppdrag som finns representerad hos präster och hosbefattningshavare I andra trossamfund. Det är dock inte lämpligt att bådamedlarna är sådana befattningshavare. F. n. skall i varje kommun finnas minsten borgerUg medlare och det har inte varit min avsikt att tiUgången på medlareutan särskild religiös anknytning skulle bli mindre enligt den nya ordningen. Antaletmedlare skall vara minst två. I större kommuner torde detta antal ofta varaotiUräckligt, åtminstone om familjerådgivningsorganisationen mte är utbyggd. Iså fall bör flera medlare utses. Det synes inte påkaUat att, som någonremissinstans har föreslagit, införa regler om ersättare för medlare. Behovetav ersättare kan tillgodoses genom att ett större antal medlare utses. Enligt denna paragraf är medlare skyldig att medla,om begäran därom framställs av mannen eller kvinnan och någon av dem är bosatti den kommun för vilken medlaren har förordnats. Paragrafen Innehåller bestämmelser om ersättningtill medlare. Ersättningen betalas av kommunen. Närmare bestämmelser omersättningen bör meddelas av Kungl. Paragrafeninnehåller bestämmelser om tystnadsplikt för medlare. Att enUgt denna lagförordnad medlare är undantagen från vittnesplikt följer av 36 kap. 5 § förstastycket RB. 1973: 32 167 Lagen träder i kraft . NågrasärskUda övergångsbestämmelser torde inte vara erforderliga. Behörigheten för borgerliga medlare som utsettsenligt 14 kap. GB torde få anses upphöra i och med att detta kapitel upphävsoch den nya medlingslagen träder i kraft. Åtgärder bör därför vidtas för attmedlare enligt denna lag skall kunna inleda sin verksamhet efterikraftträdandet. 7.6Förslaget tiU lag om ogifta samhoendes gemensamma bostad Paragrafens första stycke innehåller den gmndlägganderegeln om rätt för part att vid upplösning av äktenskapsUknande samlevnadöverta hyres- eller bostadsrätt som tUlkommer andra parten. Hyres- eller bostadsrättenskall avse lägenhet som uteslutande eller huvudsakligen skolat tjäna somparternas gemensamma bostad. För att part skall få överta rätten krävs enligthuvudregeln ätt parten bäst behöver bostaden och att det med hänsyn tillomständigheterna i övrigt kan anses skäligt att övertagande äger ram. Omparterna inte har eller har haft bam tillsammans får övertagande ske endast omsynnerliga skäl talar därför. Engmndläggande förutsättning för att paragrafen skall vara tillämplig är att detär fråga om upplösning av äktenskapsUknande samlevnad mellan ogift man ochogift kvinna. Frågan om parternas samlevnad har haft äktenskapsUknande karaktärfår avgöras efter en fri prövning med hänsyn tUl alla förekommandeomständigheter. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen (5: 6) utgörförekomsten av gemensamma bam ett starkt indicium för att samlevnaden har varitav åsyftad typ. Om en man och en kvinna bor tillsammans sedan någon tid och hareller har haft gemensamma barn kan man därför normalt utgå från attförutsättningarna för lagens tillämplighet är uppfyllda. Ompartema inte har eller har haft några gemensamma barn bUr avgörandet betydligtsvårare. Frågan torde emellertid sällan komma att ställas på sin spets i sådanafall, eftersom övertagande då skall få ske bara om det föreUgger synnerUgaskäl. Jag återkommer strax till innebörden av detta uttryck. I dettasammanhang vill jag bara framhålla att man i praktiken torde kunna räkna medatt de fall där frågan om äktenskapsliloiande samlevnad är tveksam endastundantagsvis är av sådan beskaffenhet att kravet på synnerliga skäl i och försig är uppfyllt. En domstol bör enligt min mening ofta kunna lämna ett yrkandeom rätt att överta hyres- eller bostadsrätt i fall där parterna varken hareller har haft barn utan bifall under hänvisning till att, även om 1973: 32 168 ettäktenskapsUknande förhållande skulle ha förelegat, det i allt fall inte finnssynnerliga skäl för att tillerkänna part rätt att överta bostaden. På dettasätt kan domstolen undgå att ta ställning till den ofta svårbedömda frågan omäktenskapsUknande förhållande förelegat. Om den ena parten är anställd hos den andra kvinnan är exempelvis hushållerska hos mannen eller hyr rum i den andraslägenhet, kan samlevnad under äktenskapsUknande förhållanden inte anses föreligga,såvida anställnings- eller hyresavtalet alltjämt består. Givetvis kan vad somfrån början har varit ett anställnings- eller hyresförhållande så småningomglida över i en samlevnad av äktenskapsUknande karaktär. I det särskilda falletkan det vara svårt att avgöra, om så har skett eller inte. Visar utredningenatt kontant lön eller hyra har erlagts fram till tiden för upplösningen avsamboendet, kan som regel samlevnad under äktenskapsUknande former inte ansesha förelegat. Vidbedömningen av om samlevnaden har haft äktenskapsUknande karaktär får givetvisdennas varaktighet stor betydelse. Om samlevnaden har upphört efter kort tidär detta ett starkt indicium för att den inte har varit äktenskapsUknande. Fördet fall att samlevnaden upplösts genom ena partens död kan dock intevaraktigheten tillmätas samma betydelse som annars. Här får man I ställetbedöma om det kan antas att parterna skulle ha fortsatt sin samlevnad om intedödsfallet hade kommit emeUan. Ikravet på att samlevnaden skall ha äktenskapsUknande karaktär får anses liggaatt det är fråga om personer som i och för sig skulle kunna ingå äktenskap medvarandra. Lagen är alltså inte tillämplig när ett samboende mellan föräldraroch barn eller meUan syskon upphör. Kravetatt båda parter skall vara ogifta torde inte bereda några svårigheter vidrättstillämpningen. Har en av parterna fått hem.skillnad men inte upplöstäktenskapet genom äktenskapsskillnad är paragrafen givetvis inte tillämiplig.Har lagakraftvunnen dom på äktenskapsskillnad meddelats gäller däremotparagrafen, även om bodelning i anledning av äktenskapets upplösning ännu inteskulle ha ägt rum. Har två makar efter äktenskapsskillnad flyttat samman utanatt gifta om sig är paragrafen också tillämplig. Kravet att parterna skall varaogifta gäller endast vid själva upplösningstUlfället. Vid bedömningen av omsamlevnaden har varit av äktenskapsUknande karaktär får hänsyn tas även tilltid då parterna sammanlevt innan enderas äktenskap blivit upplöst. Bedömningenav om det är fråga om upplösning av samlevnaden torde som regel inte vållanågra svårigheter. Normalt får man godta parts påstående härom. Det bör intekrävas att parterna faktiskt har flyttat isär. I paragrafen talas inte som i de sakkunnigasförslag om lösningsrätt utan om rätt att överta hyres- eller bostadsrätten. Detär nämligen inte säkert att någon lösen över huvud taget skall erläggas. 1973: 32 169 omhyres- eller bostadsrätten har ekonomiskt värde. Jag återkommer till dennafråga vid 3 §. Föreskriften att det skall vara fråga om lägenhet,vilken uteslutande eller huvudsakligen skolat tjäna som partemas gemensammabostad har motsvarighet i lagen om makars gemensamma bostad. Detsamma gäller kravetatt den part som vill överta bostaden bäst skall behöva den samt att det medhänsyn till omständighetema i övrigt skall kunna anses skäligt att han fåröverta den. Innebörden av dessa regler är avsedd att vara densamma här som inyssnämnda lag. Uttrycket "synnerUga skäl" skall tolkasrestriktivt. Det måste med andra ord föreligga mycket starka skäl av i förstahand social natur för att övertagande skall kunna ifrågakomma trots att partemainte har eller har haft bam tillsammans. Intresseawägningen mellan parternamåste ge mycket klart utslag till förmån för den som begär att få överta hyres-eller bostadsrätten. Är motpartens intresse av att kunna få disponera bostadeninte särskilt starkt, kan kraven på de skäl som åberopas tUl stöd för ettövertagande ställas lägre än annars. Detta kan bli aktuellt särsldlt i detfallet att den part som har hyresrätten avlider. I en sådan situation torde somregel den andra partens intresse av att få bo kvar i det gemensamma hemmet, omsamlevnaden där har varat en mera avsevärd tid, väga över dödsbodelägarnasintresse av att få tillgång till lägenheten i sådan grad att synnerliga skälkan anses föreligga. Av betydelse vid avvägningen kan också bli om en avpartema har vårdnaden om barn som inte är parternas gemensamma. Har samlevnadenvarat ett eller annat år torde dock förekomsten avsådana bam knappast kunna medföra, att synnerliga skäl föreligger att tilldelavårdnadshavaren bostaden. Åtminstone gäller detta om samlevnaden upplöses avannan anledning än att en av parterna dör. Kravetpå synnerliga skäl gäller i princip även det speciella fallet att partema intevid upplösningstillfället har några gemensamma bam men kvinnan är havande medbarn som mannen har avlat. I ett sådant fall torde synnerliga skäl i och försig få anses föreligga, om en prövning enligt huvudregeln i paragrafen ledertill att kvinnan bör få överta bostaden. Skulleden part som har hyreskontraktet eUer bostadsrätten ha kommit över lägenhetenmed den andra partens hjälp, kan detta vara en omständighet som bör beaktas vidavgörandet av om synnerliga skäl föreligger. Jag tänker exempelvis på detfallet att den part som vill överta bostaden kan visa, att han har lämnat enlägenhet i byte för att den andra skulle kunna få hyresrätten eller att han harlånat eller gett den andra pengar som bidrag till förvärv av bostadsrätten. Upplöses samlevnaden genom att den part som inneharhyres- eller bostadsrätten dör skall enligt andra stycket bestämmelserna iförsta 1973: 32 170 styckettillämpas i fråga om rätt för den efterlevande att överta hyres-ellerbostadsrätten. Skulle den part som inte är innehavare av hyres- ellerbostadsrätten dö kan däremot hans dödsbo inte göra gällande rätt enligt lagenatt överta bostaden. Som jag har påpekat kan intresseavvägningen blien annan när samlevnadens upplösning beror på dödsfall än i övriga situationer. Denna paragraf innehåUer en regel om preskription avrätten att överta hyres- eller bostadsrätt. Enligt de sakkunnigas förslag måsteövertaganderätten göras gällande hos andra parten frånsamlevnadens hävande. Under remissbehandlingen har påpekats att preskription avövertaganderätten inte bör kunna inträda så länge parten bor kvar i lägenheten.Detta påpekande är enligt min mening riktigt. I paragrafen föreskrivs därföratt part förlorar sin rätt att överta hyres- eller bostadsrätten, om han harflyttat från lägenheten och inte därefter hos andra parten harframställt anspråk på övertagande. Om andra parten är död skall anspråketgöras gällande hos dödsboet. Den förordade jämkningen av preskriptionsregeln iförhållande till de sakkunnigas förslag torde få betydelse främst närsamlevnaden har upplösts genom dÖdsfaU. Någon preskription kan då inte inträdaså länge den efterlevande bor kvar i den gemensamma lägenheten. Enas inte parterna om övertaganderätten får tvistenprövas av domstol. Det har inte ansetts erforderligt att föreskriva en vissfrist inom vilken talan skall väckas. I paragrafen föreskrivs att den som enligt 1 §övertar hyres- eller bostadsrätt är skyldig att andra parten erlägga lösenmotsvarande rättens värde. Ersättningen skall erläggas vid övertagandet. Omsynnerliga skäl föreligger, får dock betalningen anstå mot att parten ställergodtagbar säkerhet. Bestämmelserna motsvarar i sak vad som gällerenligt lagen om makars gemensamma bostad. Skyldighetenatt erlägga lösen förutsätter givetvis att rätten till lägenheten harekonomiskt värde. Om så inte är fallet skall rätten övergå utan ersättning.Under remissbehandlingen har framhållits att det inte kan bli fråga om att utgelösen för övertagande av hyresreglerad lägenhet, eftersom det enligt 11 §andra stycket lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m. är förbjudet att taemot ersättning vid överlåtelse av hyresrätt till sådan lägenhet. Jag anser migmte ha anledning att ta någon ståndpunkt i denna fråga utan nöjer mig med attfrarhhålla att 1973: 32 171 lagenom ogifta samboendes bostad får samma innebörd i detta hänseende som lagen ommakars gemensamma bostad. Kommer partema inte överens om lösenbeloppetsstorlek får frågan avgöras av domstol. Ersättningen skall i princip erläggas av denlösningsberättigade parten vid Övertagandet. Den andra parten är alltså inteskyldig att medverka till att överföra rätten till bostaden genom påskriftpå hyreskontraktet eller på annat sätt om inte betalningen samtidigterläggs. Avgörs frågan av domstol kan i domen parternas prestationer görasavhängiga av varandra. Om synnerliga skäl föreligger kan anstånd ges medbetalningen, under förutsättning att den lösningsberättigade parten ställergodtagbar säkerhet. Anstånd bör kunna ges om det i det särskilda falletföreligger mycket starka skäl för att överföra rättigheten från ena parten tillden andra. Det kan exempelvis vara en kvinna med barn som har oundgängligtbehov av bostaden. Har lösningsrätt utövats efter ena partens död kan ocksåsynnerliga skäl för anstånd föreUgga. Den efterlevande får i allmänhet anses haett väsentligt större behov av att överta bostaden än arvingarna, och redandenna omständighet utgör ett starkt skäl för att öppna möjlighet härtill genomatt bevUja anstånd med betalningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om partsmöjlighet att hindra andra parten att hyra ut den gemensamma bostaden.Bestämmelserna överensstämmer i sak med vad som för motsvarande fall föreskrivsi 5 § lagen om makars gemensamma bostad. Liksom enligt lagen om makars gemensamma bostadskall enligt denna paragraf bestämmelsema i 4 § äga motsvarande tillämpning påöverlåtelse eller pantsättning av hyres- eller bostadsrätt som avses i 1 §. Enligt paragrafen likstäUs med hyresrätt ochbostadsrätt andel i sådan rätt. Är hyresrätt knuten till andelsrätt i föreningeller bolag skaU vad i lagen är föreskrivet om bostadsrätt äga motsvarandetUlämpning i fråga om andelsrätten. Detsamma gäller enligt lagen om makarsgemensamma bostad. Paragrafen innehåller de i den allmännamotiveringen berörda bestämmelsema om möjlighet för domstol att interimisUsktförordna om rätt för ena parten att nyttja bostaden. Har talan om övertagandeav Prop.1973: 32 172 hyres-eller bostadsrätten väckts av ena parten kan yrkande enligt paragrafenframställas både av denna part och av motparten. Part kan alltså med stöd avparagrafen framtvinga att samboendet upphör genom ätt andra parten lämnarbostaden. Bestämmelserna överensstämmer i huvudsak medföreskriftema i 15 kap. 11 § GB om rätt för make att sitta kvar i hemmet.Sistnämnda lagrum upptar även regler om makes rätt att nyttja bohaget.Motsvarighet härtill saknas i förevarande paragraf. Denna skillnadsammanhänger med att den som sammanlever med annan under äktenskapsUknandeförhållanden inte har någon rätt till den andres ägodelar som kan sägasmotsvara giftorätten och att det inte heller finns någon underhållsskyldighetparterna emeUan. Lagen träder i kraft och gällertUl utgången av . Lagen är enligt särskUd övergångsbestämmelse intetillämplig om samlevnaden har upphört före ikraftträdandet. Har lösningsrätt påkallats under lagensgiltighetstid skall även efter utgången av bestämmelserna i lagen ägatillämpning i fråga om rätt att överta hyres- eUer bostadsrätt. Denna särskildaövergångsbestämmelse har en motsvarighet i lagen om makars gemensamma bostad. 7.7Förslaget till lag om upphävande av lagen (1915: 434) om fullföljd av talan motbeslut i vissa ärenden rörande äktenskaps ingående Skälen till att lagen föreslås upphävd harredovisats vid 3 kap. 4 § andra stycket GB. 7.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1915; 437) rörande äktenskaps ingående ivissa fall inför svensk myndighet i utlandet I 2 och 3 §§ har vissa redaktionella jämkningargjorts. I en ny paragraf, 8 §, har intagits bestämmelser om besvär.Bestämmelserna innebär att talan mot beslut enligt lagen skall föras genombesvär hos kammarrätten. Detta överensstämmer med vad som gäller enligtlagen om fullföljd av talan mot beslut i vissa ärenden rörande äktenskapsingående, vilken lag föreslås upphävd. EnUgt kungörelsen (1971: 1200) omkammarrätternas domkretsar m. m. skall besvär över beslut av svensk myndighet iutiandet upptas av kammarrätten i . Prop.1973: 32 173 7.9 FörslagettiU lag om dels fortsatt giltighet av lagen med särsldlda bestämmelser om makars gemensamma bostad, dels ändring i samma lag Lagen om makars gemensamma bostad har i enUghet medvad jag har förordat i den allmänna motiveringen (5,6) fått fortsatt giltighettill utgången av . 1 och 2 §§ i lagen har jämkats med anlednuig av attåtergångs- och hemskillnadsinstituten avskaffats. Enligten särskild övergångsbestämmelse skall den äldre lydelsen av 1 och 2 §§ tillämpas näräktenskap har gått åter eller det har dömts till hemskillnad. Bestämmelser om återgång eller hemskUlnad finns i10 kap. 9 § RB, 10 § förordningen (1862: 10 s. 1) om tioårig preskription ochom kallelse å okända borgenärer, 7 och 15 §§ namnlagen (1963: 521), 2 § rennäringslagen(1971:437) samt 31 § rättshjälpslagen (1972:429). Dessa lagrum bör jämkas medanledning av att återgångs- och hemskillnadsinstituten försvinner. 6 § lagen (1946: 807) om handläggning av domstolsärenden intagna hänvisningentill 2 kap. 4 § GB bör ändras till att avse 2 kap. 2 §, som i mitt förslagmotsvarar nuvarande 2 kap. 4 §. I20 § lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring och 7 § 2 mom.militärersättningsförordnlngen (1950: 261) finns regler bl. a. om änkas rätttill livränta när makarna levde åtskilda efter vunnen hemskillnad. Lagen (1956:2) om socialhjälp innehåller i 35 § regler om betydelsen av hemskillnad när detgäller makes slcyldighet att utge ersättning för socialhjälp som har lämnats åtandra maken. kommer det att finnas makar som lever Ihemskillnad och för vilka de nu nämnda bestämmelserna har aktualitet. Eftersamråd med chefema för social- och försvarsdepartementen har jag funnit attbestämmelserna inte bör ändras . Ivissa fall då utländsk man vinner svenskt medborgarskap medför detta enligt 5 §lagen (1950: 382) om svenskt medborgarskap att även hans barn blirsvenska medborgare. Detta gäller dock inte barn, som efter äktenskapetsåtergång eller äktenskapsskillnad eller under hemskillnad står under modernsvårdnad. Även denna bestämmelse bör, enligt vad jag har kommit fram till eftersamråd med statsrådet , lämnas oförändrad, särskUt som det i dessa fallofta kan vara fråga om återgång eller hemskillnad som har meddelats enligt utländskrätt. 1973: 32 174 JaghemstäUer att lagrådets yttrande över förslagen tiU 1. lag om ändring igiftermålsbalken, 2. lag om ändring iföräldrabalken, 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring irättegångsbalken, 6. lag om medling mellansamlevande, 7. lag om ogifta samboendesgemensamma bostad, 8. lag om upphävande av lagen(1915: 434) om fullföljd av talan mot beslut i vissa ärenden rörande äktenskapsingående, 9. lag om ändring i lagen (1915:437) om äktenskaps ingående i vissa fall inför svensk myndighet i utlandet, 10. lag om dels fortsatt giltighetav lagen (1959: 157) med särskilda bestämmelser om makars gemensamma bostad,dels ändring i samma lag, 11. lag om ändring i förordningen(1862: 10 s. 1) om tioårig preskription och om kallelse å okända borgenärer, 12. lag om ändring i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 13. lag om ändring i namnlagen(1963: 521), 14. lag om ändring irennäringslagen (1971: 437), 15. lag om ändring irättshjälpslagen (1972: 429) inhämtas genom utdrag av protokollet. Vadföredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställtbifaller Hans Maj:t Konungen. 1973: 32 175 Bilaga 1 De sakkunnigas förslag Lag om ändring i (1920: 405) Härigenom förordnas i fråga om (1920:405)i dels att 24 kap., 5 kap. 1 §, 10 kap. och 15 kap. 810,12, 14 och 23 §§ skall upphöra att gälla, dels att 1 kap., 5 kap. 7 §, 6 kap.2 och 6a §§, 7 kap. 4 §, 8 kap. 8 §, 11 kap., 12 kap. 1 §, 13 kap. 13 och 10§§, 14 kap. och 15 kap. 1, 4, 5, 11, 24, 28, 29 och 32 §§ samt rabrikerna tUl1, 11 och 14 kap. skall ha nedan angivna lydelse, dels att i 13 kap. skall införas en ny paragraf, 13 b §,av nedan angivna lydelse. 1 KAP.2 Om ingående av äktenskap 1 § Man och kvinna, som är överens om att bestämmelsernai denna balk och vad i övrigt är föreskrivet beträffande makar skall tillämpas i deras familjegemenskap, må ingå äktenskap under de villkor och i den ordning som anges i detta kapitel. 2 § Äktenskapingås genom att mannen och kvinnan gemensamt anmäler att de är ense omäktenskapet.