prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — I promemorian erinras omatt kostnaderna för fastighetsreglering enligt huvudregeln i 5 kap. 13 § FBLskall fördelas efter vad som är skäligt med hänsyn främst till den nytta varjesakägare har av regleringen. Med fastighets nytta avses härvid den värdehöjningsom fastigheten undergår till följd av regleringen, minskad med enskildafullfölj dskostnader, omställningskostnader och anpassningsförluster. Eftersominrättandet av en gemensamhetsanläggning på samma sätt som fastighetsregleringutgör en förbättring av fastighetsbeståndet, bör enligt promemorian nyttantjäna som norm även för fördelning av kostnadema för utförande av sådananläggnmg. I likhet med vad som skett i FBL bör emellertid möjlighet öppnasatt vid kostnadsfördelningen ta hänsyn också tUl andra faktorer än nyttan. I fråga om fördelningen avkostnaderna för gemensamhetsanläggnings underhåll och drift bör enligtpromemorian andra synpunkter anläggas. Storleken av sådana kostnader ärberoende av i vilken omfattning anläggningen används och det är därförnaturligt att den fastighet som begagnar anläggningen mer än en annan fårsvara för högre andel av kostnaderna. Det föreslås därför att tUl grund förfördelningen av underhålls- och driftskostnadema skall läggas varje fastighetsberäknade användning av anläggningen. Också andra faktorer skall emellertidkunna beaktas. Promemorieförslaget idenna del har allmänt gillats av remissinstanserna. I några yttranden förordasemellertid en enhetlig norm för kostnadsfördelningen. Enligt en remissinstansbör som norm tjäna den beräknade användningen, enligt en annan det beräknadebehovet och enligt en tredje nyttan. För egen del vill jag ansluta mig tUlpromemorieförslaget. Som framgår av promemorian är det från teoretiska utgångspunkternaturligt att nyttan läggs till grund för fördelningen av kostnaderna föranläggningens utförande och att den beräknade användningen är normerande förfördelningen av underhålls- och driftskostnaderna. praktikentorde tUlämpningen av dessa båda normer ofta leda till samma resultat. Sompåvisats i promemorian är detta dock inte alltid fallet. I vissa situationertorde ganska stora skUlnader kunna uppkomma. Uppenbarligen har man störremöjUgheter att i det enskilda fallet nå fram tUl en rättvis kostnadsfördelningom man kan tUlämpa olika normer för de skUda slagen av kostnader. Jag villunderstryka att promemorieförslaget innebär att man vid sidan av de bådasärskUt angivna omständigheterna, nyttan och den beräknade användningen, skallkunna beakta även andra faktorer vid kostnadsfördelningen. Promemorieförslagetrymmer sålunda ett betydande mått av flexibilitet vUket får anses vara enstyrka med hänsyn till de skiftande förhållanden som kan uppkomma. Beträffandeunderhålls- och driftskostnader öppnas i promemorieförslaget möjlighet att fåtUl stånd en kostnadsfördelning efter varje fastighets faktiska utnyttjande avanläggningen. En liknande möjlighet finns f. n. enligt LGA. Det ankommer härvidpå delägama att besluta om finansiering på detta sätt. Promemorieförslagetinnebär däremot att frågan skall avgöras vid förrättningen. Det skall varamöjligt att bestämma att endast viss del av kostnaderna skall täckas genomavgifter för begagnandet av anläggningen. Även om föreskrift meddelas om avgiftsuttag,skall andelstal fastställas vid förrättningen. Vad som sålunda föreslagits harlämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Även jag biträder förslaget. Jaganser det som en värdefull nyhet att beslut om avgiftsuttag skall meddelas vidförrättningen. Härigenom får man, som också framhåUits i promemorian, särskildagarantier för att metoden kommer till användning bara när det framstår sommotiverat från sakliga synpunkter. Som värdefullt måste också betecknas att deolika metoderna för kostnadsfördelning skall kunna kombineras. På sätt anförtsi lantmäteristyrdsens remissyttrande kan härigenom föreskrivas att avgifterskall utgå för sådant utnyttjande av anläggning som föranleder särskildakostnader medan övriga kostnader skall fördelas efter andelstal. Ipromemorian förutsätts slutligen att avtal skall kunna träffas mellan delägarnai gemensamhetsanläggning och utomstående person om rätt för den senare att motersättning begagna anläggningen. Någon anledning att reglera dessa frågor ilag anses inte föreligga. Jag vill ansluta mig till dessa uttalanden som inteföranlett erinran vid remissbehandlingen. Ipromemorian förordas att fråga om imättande av gemensamhetsanläggning skallprövas vid förrättning. Förslaget har godtagits av samtliga remissinstanser.Även jag ansluter mig tiU det. Förrättningsförfarandet tillämpas f. n. enligtLGA och EVL och det erbjuder utan tvivel en lämpUgordnmg för behandlmg av anläggningsfrågor. Behovet av att kunna samordnaprövningen av sådana frågor och fastighetsbildningsåtgärder talar också medstyrka fÖr den föreslagna lösnmgen. EnligtLGA och EVL gäUer att förrättaingsman förordnas av . Denne skaUunder vissa fömtsättaingar biträdas av två gode män. I FBL har som beteckningpå den myndighet som skaU handlägga förrättning införts termenfastighetsbildningsmyndighet. Denna består av en förrättningslantmätare. Ivissa fall skall två eller undantagsvis flera gode män ingå i myndigheten. Ipromemorian föreslås att fastighetsbUdningsmyndigheten skall anförtrosprövningen av anläggningsfrågor. Förslaget har tiUstyrkts eller lämnats utanermran av de allra flesta remissmstanser. I åtskUliga yttranden ges dockuttryck för uppfattningen att anläggningsförrättaing bör kunna handläggas ävenav förrättningsman som inte tjänstgör vid fastighetsbUdningsmyndighet. Fleraremissinstanser påpekar sambandet mellan planläggningen på skogsbrukets områdeoch förrättnmgsverksamheten för utbyggnad av skogsvägnätet. Enligt dessainstanser bör möjlighet finnas för tjänsteman hos skogsvärdsstyrdsen atthandlägga förrättningar som rör skogsvägar. I andra yttranden framhålls merallmänt önskvärdheten av att även annan än lantmätare vidfastighetsbildningsmyndighet skall kunna vara förrättningsman. Föregen dd vill jag bUräda förslaget att fastighetsbildningsmyndigheten skall fåbehörighet att handlägga anläggningsförrättning. Som framhållits i promemorianvinner man härmed att det nuvarande förfarandet vid anhängiggörandet avanläggningsärenden förenklas och att sam-ordnmgen medfastighetsbUdnmgsförrättning underlättas. Med hänsyn till sina kunskaper på detfastighetsrättsliga området och sin förrätt-nmgserfarenhet ärfastiglietsbildningsmyndigheten utan tvivel väl kvalificerad att handhaprövningen av anläggningsfrågor. Behovet av särskild teknisk sakkunskap kan,som påpekas i lantmäteristyrdsens yttrande, tillgodoses genom specialistserviceinom lantmäteriorganisationen eller genom anlitande av utomstående sakkunnig.Projektering av anläggning kan ske utom ramen för förrättningsförfarandet omdet är lämpligt. Så torde inte sällan vara fallet i fräga om skogsvägar. Vadsom nu sagts leder till att anläggnmgsförrättning normalt bör handläggas avfastighetsbildningsmyndigheten. Det kan emellertid inte förnekas att det ivissa fall skulle vara praktiskt, om handläggningen kunde anförtros åt särskildförrättningsman. a. gäller detta förrättningar rörande skogsvägar somplanerats eller projekterats av . Uppenbarligen skullebesparmgar i fråga om tid och kostnader i vissa fall kunna nås om lämpligtjänsteman hos skogsvårds-styrelsen fick fungera som förrättningsman. Även iandra faU skulle fördelar stå att vinna om till förrättningsman kunde utsesnågon som är särskilt insatt i de frågor som skall avhandlas vid förrättningen.Jag an- serdärför att möjUghet bör öppnas för annan än tjänsteman vid fastighetsbUdningsmyndighetenatt handlägga anläggningsförrättaing. Det bör ankomma påfastighetsbildningsmyndigheten att utse sådan förrättningsman. Härigenomuppnår man att allmänheten alltid kan hänvända sig tiUfastighetsbUdningsmyndigheten i anläggningsärenden. Några särskUdaförutsättningar för att nämnda möjlighet skall få utnyttjas torde inte böraföresklivas. Det får ankomma på fastighetsbildningsmyndigheten att avgörafrågan efter en lämplighetsprövning i varje enskUt fall. Om sökanden begär attsärskild förrättningsman skall förordnas, bör givetvis skälig hänsyn tashärtUl. Uppenbarligen bör särskild förrättningsman inte utses, omanläggningsfrägan har samband med fastighetsbildningsåtgärd och gemensamhandläggnmg kan bli aktuell på sätt närmare utvecklas i avsnitt 1.2.8. Även iövrigt bör anordningen tillämpas med viss urskillning. Större eller merkompUcerade förrättningar bör endast undantagsvis överlåtas till utomståendeförrättningsman. I lagen bör uppställas vissa krav på kompetens hos sådanförrättningsman. Efter mönster från LGA synes böra föreskrivas att han skallha den kunskap och erfarenhet som uppdraget kräver samt också i övrigt varalämplig för detta. Jag vill särskilt understryka vikten av attförrättningsmannen har sådan kännedom om tiUämpliga bestämmelser att han kanhandlägga förrättaingen på ett från rättssäkerhetssynpunkt betryggande sätt. Ifråga om den närmare regleringen av förrättningsförfarandet bör enUgtpromemorian en nära anknytning till FBL eftersträvas. Jag delar dennauppfattning, som godtagits av samtliga remissinstanser. I promemorian föreslås attanläggningsförrättning i likhet med fastighetsbildningsförrättning skaU kunnadelas upp i olika moment på så sätt att åtgärder av verkställighetsnatur, exempelvistekniska arbeten och värderingar, skall kunna uppskjutas till dessfastighetsbUdningsmyndigheten genom ett anläggningsbeslut tagit ställning tillde grundläggande frågoma vid förrättningen och detta beslut vunnit laga kraft.Anläggningsbeslutet skall enligt förslaget avse bl. a. frågorna omanläggningens ändamål, läge, storlek och huvudsakliga beskaffenhet i övrigt, omvUka fastigheter som skall delta i anläggningen, om upplåtelse av utrymme samtom inlösen. Vidremissbehandlingen har ifrågasatts lämpligheten av att lämna de ekonomiskafrågoma utanför anläggningsbeslutet. a. hävdas att såväl prövningen avbåtnadsvillkoret som bedömningen av frågan om anläggningen är av väsentligbetydelse för fastighet föratsätter att en ekono-nusk kalkyl görs. För egen delbiträder jag även på denna punkt promemorieförslaget. Av vad jag tidigareanfört framgår att det som regel inte behövs några ekonomiska beräkningar föratt avgöra om kravet på väsentiig betydelse är uppfyUt. Detsamma gällertUlämpningen av båtnads-viUkoret beträffande anläggningar som har stöd idetaljplan. Är samtliga sakägare ense om anläggningens inrättande, gäller detförstnämnda vUl- koretöver huvud taget inte. I de återstående fallen torde det inte sällan vara tillfyllestmed överslagsmässiga kalkyler för att konstatera om an-slutningsvUlkoren äruppfyUda. Några svårigheter att avgöra anslutningsfrågan fristående från derent ekonomiska spörsmålen torde således i allmänhet inte föreligga. Ä andrasidan talar starka skäl för att man på sätt föreslagits i promemorian bör kunnadela upp förrättningen i olika moment och uppskjuta tekniska arbeten ochvärderingar till dess de grundläggande frågoma avgjorts genom beslut som vunnitlaga kraft. De angivna göromålen är ofta arbets- och tidskrävande och det är dåangeläget att de inte utförs förrän det står klart att de kommer till nytta.Stor betydelse måste också tUlmätas det förhållandet att en uppdelning avanläggningsförrättning i enlighet med promemorieförslaget i vissa fall ärnödvändig för att åstadkomma en lämplig samordning mellan sådan förrättaing ochfastighetsbUdningsförrättning. Jag vill i detta hänseende hänvisa till avsnitt1.2.8, som behandlar dessa samordningsfrågor. Vadsom nu anförts innebär inte att en uppdelning av anläggningsförrättning alltidbör ske. Särskilt när enighet föreligger mellan sakägarna i samtiigaförrättningsfrågor och även när förrättningen i annat fall är av okompliceradnatur, saknas anledning att göra en sådan uppdelning. om en lämpUg handläggningsordning i olika fall torde få meddelasav Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Anvisningar rörandeförrättaingsverksamheten synes det böra ankomma på lantmäteristyrelsen attutfärda. Ilikhet med remissinstanserna godtar jag ställningstagandet i promemorian attnågra motsvarigheter till bestämmelsema i FBL om tUlständsbeslut och partiellafastighetsbildningsbeslut inte bör tas upp i anläggningslagen. Som anförts ipromemorian finns det när förrättning avser flera anläggningar möjlighet attutreda och avgöra frågan om varje anläggning för sig. Jag vill emellertidunderstryka promemorians uttalande om att det normala bör vara attanläggningsbeslut beträffande samtiiga företag meddelas . Enligtpromemorieförslaget skall överprövningen av förrättningsavgörandena ankomma pådomstol. Som första instans skaU fastighetsdomstolen fungera. Rätt att föratalan skall tillkomma såväl enskilda parter som representanter för aUmännaintressen. Från fastighetsdomstolen skall målen i princip kunna fullföljas tillhovrätten och sedan vidare tUl högsta domstolen. Någon kritik motpromemorieförslaget i denna del har inte framkommit vid remissbehandlingen.Inte heller jag finner anledning tUl erinran mot förslaget. Detta bygger påFBL:s system för överprövning av fastighetsbildningsförrättning. Ettgenomförande av förslaget skapar föratsättningar för en samordning även av dendom-stolsmässiga prövningen av anläggnmgs- och fastighetsbildnmgsfrågor.Behovet av en sådan samordning kommer att belysas närmare i avsnitt 1.2.8. 1.2.7Bevakningen av allmäima intressen Ianläggningsfrågor gör sig allmänna intressen av skiftande art och styrkagällande. I likhet med vad som skett i nuvarande lagstiftning om gemensammaanläggningar och i FBL bör i anläggningslagen inbyggas ett system för bevakningav dessa intressen. Vid utformnmgen av ett sådant system måste beaktas viktenav att det allmänna kan få till stånd anläggningar som förutsatts i planer ellersom eljest är av betydelse från allmän synpunkt. Vidare bör det allmänna gesmöjlighet att kontrollera att anläggnmgar inte kommer till stånd i strid motallmänna intressen. A andra sidan måste hänsyn tas till att ett alltför stortinflytande för det allmänna kan inverka tyngande på förfarandet och även minskade enskUda ddägamas engagemang i anläggningsföretagen. De förslag som lagtsfram i detta avsnitt av promemorian grandar sig på en avvägning mellan dessaolika synpunkter. Förslagen har i stort sett fått ett positivt mottagande vidremissbehandlingen. Även jag finner dem i allt väsentUgt väl underbyggda. I promemorian tas förstupp frågan i vad mån det allmänna bör få rätt att ta initiativ till engemensamhetsanläggning. Det påpekas att det från allmän synpunkt inte sällan ärav betydelse att en gemensamhetsanläggning kommer till stånd. Särskilt gällerdetta när anläggningen har stöd i gällande plan. Också andragemensamhetsanläggningar kan emellertid tillgodose viktiga samhäUsintressen,t. ex. trafik- och mUjövårds-intressen. En initiativrätt för det aUmänna kanenligt promemorian knappast strida mot lagstiftningens övervägandeprivaträttsliga karaktär. En sådan rätt anses därför böra införas ianläggningslagen. I likhet med vad som gäller enligt LGA föreslås attbyggnadsnämnden får en generell rätt att söka anläggningsförrättning. Syftetmed denna initiativrätt sägs främst vara att tUlgodose de lokalabebyggelseintressena. För att möjliggöra inrättande av anläggning som frånandra synpunkter av ailmän natur är angelägen föreslås vidare attlänsstyrelsen skall få rätt att ta initiativ till anläggning som den finnervara av större betydelse från allmän synpunkt. En motsvarande initiativrätttillkommer vid fastighetsreglering (5 kap. 3 § fjärde stycketFBL). Vid remissbehandlingen hari ett par yttranden ifrågasatts huravida inte kommunstyrelsen borde fåinitiativrätt i stället för . I ett yttrande förordas denlösnmgen att nämnden inte skall få rätt att söka anläggningsförrättning utanendast möjlighet att begära att utövar sin initiativrätt. Föregen del anser jag det uppenbart att en självständig initiativrätt börtillkomma . Den omständigheten att nämnden själv skaU prövaförrättningen i vissa hänseenden bör enligt min mening inte tillmätas betydelsei detta sammanhang. Frågan om kommunstyrelsens inflytande får i allt faU f. n.anses böra lösas internt inom varje kommun. Förslagetom initiativrätt för har i princip godtagits av samtligaremissinstanser. hävdar dock att initiativrätten bör utvidgas tUl attomfatta även andra fall än när anläggningen är av större betydelse från allmänsynpunkt, t. ex. när väg dras in från aUmänt underhåll. Motsvarandeinitiativrätt bör, påpekas det, ges åt , som också bör behålla sinrätt att begära förrättning enligt 60 § väglagen. Lantmäteristyrelsen menaratt väghållare bör få rätt att begära anläggningsförrättning i samband med attallmän väg byggs eller läggs om. Vidare bör enligt styrelsens mening innehavareav järnväg få möjlighet att begära ändring av det enskUda vägnätet i sjrfte attminska antalet korsningar mellan enskild väg och järnväg. För egen del anserjag att man som föreslagits i promemorian f. n. bör inskränka sig tUl att gelänsstyrelsen rätt att ta initiativ till anläggning som är av större betydelsefrån allmän synpunkt. Skäl synes visserligen tala för att det aUmänna fårutvidgade befogenheter att ta initiativ till förrättningar som rör enskUdavägar. Det torde emellertid böra ankomma vägutredning att närmareutreda och ta stäUnmg tiU dessa frågor (jfr prop. 1971: 123 s. 137 och 143). Iavvaktan härpå bör dock de nuvarande bestämmelserna i 60 § väglagen om rätt i visstfall för väghållare att på-kaUa vägförrättning och föra talan vid sådanförrättnuig behållas utan ändring i sak. Enligt5 kap. 3 § andra stycket FBL har vid expropriation eUer lUaian-de tvångsförvärvförvärvaren rätt att ta initiativ till fastighetsreglering som kan undanröja,minska eller förebygga olägenhet av förvärvet. Skälen tUl denna initiativrätt(se prop. 1969: 128 s. B 340 och 346) äger giltighet även när det gällerfrågan om rätt att påkaUa anläggningsförrättning. Jag anser sålunda att enbestämmelse motsvarande 5 kap. 3 § andra stycket FBL bör mföras ianläggnmgslagen. Ipromemorian understryks att det också sedan en anläggningsförrättningpåbörjats finns ett behov av att allmänna intressen bevakas. I överensstämmelsemed vad som gäller enligt den nuvarande lagstiftningen om gemensammaanläggningar och enligt FBL föreslås att förrättnuigs-myndigheten i första handskaU svara för allmänbevakningen med skyldighet att samråda med andramyndigheter vilkas verksamhetsområden berörs. Någon erinran mot detta förslaghar inte gjorts vid remissbehandlingen. Även jag ansluter mig till det.Självfallet omfattar inte förrättningsmyndighetens ansvar byggnadstekniska o.d. frågor som det ankommer på att bevaka. EnligtgäUande rätt har möjlighet att även på annat sätt än vidsamråd med förrättningsmyndigheten hävda sina intressen. I LGA har nämndenfått ett avgörande inflytande på frågan om inrättande avgemensamhetsanläggning. Innan anläggningsbeslut meddelas, skaUförrättningsmannen hänskjuta ärendet tUl . Om nämnden därvidinte lämnar medgivande tiU anläggningen. Nämnden har således vetorätt i anlägg-nmgsfrågor.Enligt EVL finns ingen sådan vetorätt. skall i ställetunderrättas om sammanträde vid förrättning som rör dess verksamhetsområde ochnämnden har sedan möjlighet att inställa sig vid sammanträdet och framföra sinasynpunkter. Samma system gäller enligt FBL vid behandlingen avfastighetsbUdningsfrågor. I promemorian anförs attdet med hänsyn till det samband som ofta råder mellan fastighetsbUdnings- ochanläggningsfrågor finns skäl som talar för att det system som föreskrivits iFBL för medverkan tas upp också i anläggningslagen. Å andrasidan påpekas att statsmaktemas beslut att i LGA införa bestämmelser omvetorätt för grundades på ingående överväganden, varvidavgörande betydelse tUlmättes synpunkten att borde få ett såvälreellt som formellt inflytande på bedömningen av anläggningsfrägan. Detbetonas vidare att ett beslut av att medge eller vägratillstånd till gemensamhetsanläggning i allmänhet endast utgör en formellbekräftelse på ett stäUningstagande som redan gjorts vid samråd medfastighetsbUdningsmyndigheten och därför bör kunna komma tUl stånd utan störreomgång och tidsutdräkt. Slutsatsen i promemorian är att det inte föreliggertiUräckliga skäl att frångå det ställningstagande som gjordes vid tillkomstenav LGA. skall således enligt promemorieförslaget ha vetorätt ifräga om inrättande av gemensamhetsanläggning. Vid remissbehandlingen harflera remissinstanser helt avstyrkt förslaget att skall havetorätt i anläggningsfrågor. Det hävdas att vetorätten inte innebär någonreell förbättring av möjUgheter att påverka avgörandena ochatt den medför betydande omgång och tidsutdräkt. Det sägs vidare attvetorätten motverkar de fördelar som förrättningsinstitutet ger i form avförhandlingar under ansvarig myndighet. Vissa andra remissinstanser nöjer sigmed att förorda en begränsning av vetorätten. Från dessa håll påpekas att ettstort antal förrättningar enligt den föreslagna lagen kommer att avse gemensamhetsanläggningarutanför tätbebyggelseområden som har ingen eller endast ringa betydelse frånplansynpunkt. Vetorätten bör, heter det i ett yttrande, inskränkas till attavse sådana fall som ligger inom egentiiga kompetensområdeoch där dess stäUningstagande naturligen måste tillmätas avgörande betydelse. För egen del anser jag detställt utom tvivel att införandet av vetorätt för är ägnat attmedföra ett starkare inflytande för nämnden på bedömningen av anläggningsfrågorän enbart en rätt att vid informellt samråd och vid förrättningssammanträdenframföra sina synpunkter. Lika tydligt är att systemet med vetorätt i viss månverkar tyngande på förfarandet och kan medföra tidsutdräkt. Klart är också attkomplikationer kan uppstå vid samordningen mellan fastighetsbUd- 11 1973.1 saml. Dessa olägenheter bör som understrakits ipromemorian inte överdrivas men de bör heller inte underskattas. Frågan blirdå om anläggningsfrågor kan anses ha sådan betydelse för byggnadsnämndemasverksamhet att det trots angivna olägenheter kan finnas skäl att ge dem detstarkare inflytande som vetorätten innebär. Vid bedömande av denna fråga tordeman utan vidare kunna konstatera att inte alltid har likastarka intressen att bevaka i anläggningssammanhang. Sådana anläggningarvilkas utförande kräver byggnadslov måste givetvis generellt tillmätasväsentlig betydelse från nämndens synpunkt. Detsamma gäller anläggningar somberör områden med detaljplan. Det kan emellertid tänkas att också sådan anläggnmgutanför detaljplaneområde som inte fordrar byggnadslov strider mot kravet påplanmässighet. måste självfaUet kunna hävda sitt anspråk på attdetta krav alltid upprätthålls. Råder det tvekan om en anläggning uppfyllerkravet, bör den avgörande bedömningen göras av nämnden. Vad som sålunda anförtstalar för att får vetorätt mot alla anläggningar som kräverbyggnadslov och dessutom mot andra anläggningar som berör detaljplaneområde.Vidare bör ges vetorätt i sådana fall då nämnden vidfastighetsbUdningsmyndighetens samråd med nämnden finner att en anläggningsöverensstämmelse med kravet på planmässighet kan sättas i fråga. I övrigt börenligt min mening FBL:s system för bevakning av nämndens intressen gälla vidtillämpningen av anläggningslagen. Utformas vetorätten på detta sätt torde dekomplikationer för förrättningsförfarandet som vetorätten medför inte blisärskilt framträdande. Beträffande anläggningar som kräver byggnadslov kan, somlantmäteristyrelsen anfört i sitt remissyttrande, den särskUdatUlståndsprövningen samordnas med en förhandsbedömning i byggnadslovsärendet.Frågan om nämnden skall utöva sin vetorätt i fråga om andra slags anläggningarutanför detaljplaneområde torde oftast i praktiken kunna avgöras på ett tidigtstadium. Ipromemorian föreslås vidare att får rätt att fullfölja talanmot beslut om inrättande av gemensamhetsanläggning. Någon erinran mot dettaförslag har inte gjorts vid remissbehandlingen.