prop · FW031 · 1973-12-31 00:00:00 — Tyngdpunkten iden sysselsättningsskapande politiken måste sannolikt ligga på att skapa nyaarbeten inom denna sektor, men vissa åtgärder bör enligt TCO ändå vidtas föratt stödja efterfrågan och därmed sysselsätt- Prop.1973:1 Bilaga 13 31 ningeninom den konkurrensutsalta sektorn. Selektiva åtgärder i form avindustribeställningar från offentliga myndigheter, industriella beredskapsarbetenoch stimulans för lagerinvesteringar bör införas eller vidgas. Åtgärder av bl.a. detta slag ger arbetstagarna möjligheter att i ökad utsträckning stanna kvari sina ordinarie arbetsuppgifter vid en konjunkturnedgång. Arbetsförmedlingenär det viktigaste instrumentet i arbetsmarknadspolitiken. Trots attförmedlingens uppgifter ökat har dess organisation enligt TCO:s mening inteutvecklats i takt med de arbetsmarknads-politiskamedlen i övrigt. VäsentUga ansträngningar måste göras om inte denexpanderande arbetsmarknadspolitiken skall förlora i effekt på grund av attarbetsförmedlingens dimensionering är otillräcklig. Inomarbetsförmedlingen har införts ett nytt arbetssätt, den öppnaförmedlingen. Reformen har enligt TCO haft vissa positiva effekter, bl. a. harinformationen om lediga platser blivit öppnare och rikligare som enviss grad av rationalisering har uppnåtts. Till den öppna förmedlingensnackdelar hör bl. a. att personer med behov av registrering och kontakt medförmedlare inte får detta om de inte själva tar initiativ till en förstakontakt. Varje arbetssökande föreslås därför få möjlighet till registrering ochdetta bör ske i samtliga fall där inte vederbörande själv avböjer.Registreringen bör omfatta även de ombytessökande och antalet ombytessökandesom inte har fått sina önskemål om arbete tillgodosedda bör redovisas. Deombytessökande bör även ägnas större uppmärksamhet från arbetsförmedlingenssida och förmedlingen bör ha kontinuerligkontakt med såväl de ombytessökande som de arbetslösa. EnligtTCO har arbetsförmedlingen ett dåligt grepp över flertalet sektorer avarbetsmarknaden, vilket antas bl. a. bero på att en alltför liten andel av delediga platserna anmäls till förmedlingen. TCO föreslår därför en skyndsamutredning med uppgift att lägga fram förslag till ett system med obligatoriskanmälan av lediga platser till arbetsförmedlingen i andra fall än 1 fråga omplatser som avses bli internt rekryterade eller som av andra skäl inte kanoffentiiggöras utanför det berörda företaget. EnligtTCO:s mening kräver de föreslagna åtgärdema att modern informationsbehandlingtas i bruk i förmedlingsarbetet. bör ges i uppdrag attframlägga förslag och kostnadsberäkningar för användning av tekniskahjälpmedel i förmedlingsarbetet. Encentral förmedlingsorganisation för interlokal arbetsförmedling bör införas meduppgift att erbjuda registrerade arbetslösa anställning på annan ort änhemorten såvida den arbetslöse ej motsätter sig en flyttning.Arbetsmarknadsstyrelsen bör få 1 uppdrag att lägga fram förslag tillorganisation och arbetsformer för sådan interlokal förmedling. Denförebyggande verksamheten bör enligt TCO byggas ut. Prop.1973:1 Bilaga 13 32 marknadspolitikenbör i fram.tiden inte i lika hög grad som förlita sig på åtgärderinsatta i efterhand utan arbetsmarknadsmyndigheterna måste i samverkan med defackliga organisationerna och arbetsgivarnabedriva en arbetslöshetsförebyggande verksamhet t. ex. av den typ anpassningslageninnebär. En grundläggande förutsättning för att sådan verksamhet skall bliframgångsrik är enligt TCO:s mening att arbetsgivarna bygger ut en långsiktigpersonalplanering i vUken främst de fackliga organisationerna men ävenarbetsmarknadsmyndigheterna kan delta som likaberättigade parter. I syfte att stimulera en ökad geografiskrörlighet föreslår TCO att flyttningsbidragen höjs och attbidragsbestämmelserna ändras så att bidrag kan utgå även till nyexaminerade. I fråga om arbetsmarknadsutbildningenframhåller TCO att det ekonomiska stödet vid sådan utbildning Ugger på enallför låg nivå i jämförelse med t. ex. ersättning från arbetslöshetskassa.Bidragsnivåerna föreslås höjda och prövningen gentemot makes inkomst slopad.Vidare anser TCO att nuvarande hinder för att låta arbetsmarknadsutbildningförekomma på studiemedelsberättigade utbildningsvägar bör undanröjas. Även om större viktenligt framstäUningen bör läggas vid arbetslöshetsförebyggande åtgärder måste desysselsättningsskapande åtgärderna ägnas fortsatt intresse. Urvalet avarbetsobjekt för beredskapsarbeten bör breddas och arbetena bör i störreutsträckning än f. n. anpassas till de arbetslösas yrkesstruktur, tidigareerfarenheter och kunskaper. Möjligheterna att anordna beredskapsarbeten inomindustrin och inventering av lämpliga arbetsuppgifter inom offentligförvaltning bör prövas. i ett längre perspektiv kan man enligt TCO tänkasig att vissa långsiktiga planeringsuppgifter inom statsförvaltningenkon-junkturvarieras, så att arbetsvolymen tiUåts expandera i arbetslöshetstideri syfte att på detta sätt erbjuda lämpliga objekt för beredskapsarbeten. Remissyttranden över TCO:s framställninghar avgetts av , , , akademikerscentralorganisation () och (). Remissinstanserna ansluter sig tillframställningens allmänna beskrivning av utvecklingen på arbetsmarknaden. LOframhåller dock att det är svårt att prioritera meUan olika insatser i och medatt framställningen begränsats till att omfatta endast vissa delar avarbetsmarknadspolitiken. Beträffande kravetpå ökade insatser inom den konkurrens-utsatta sektorni form av bl. a. industribeställningar och industriella beredskapsarbetenframhåller att en rad av de åtgärder som vidtas ochvidtagits syftar till att stödja just den 1973:1 Bilaga 13 33 Såvälarbetsmarknadsstyrelsen som SAF understryker att åtgärder av det slag TCOföreslår måste användas med stor försiktighet med tanke på risken förkonkurrensförskjutningar. I fråga om arbetsförmedlingens dimensionering ansluter sigremissinstanserna till TCO:s krav på en förstärkning av förmedlingensresurser. framhåller att s. k. utrednings- och sluss-ningscentraler börinrättas på de större utbUdningsorterna för att underlätta de nyexamineradesutträde på arbetsmarknaden. Den öppna förmedlingenbör enligt LO fungera så att arbetsförmedlingen lämnar information om ledigaplatser men överlämnar valet av plats tUl den arbetssökande. En förutsättningför att ett sådant system skall fungera är enligt LO att den information somges är av hög kvalitet, dvs. innehåUer uppgifter som ger den arbetssökande enmycket fullständig bild av det arbete som han/hon överväger att söka. Förslaget att på lämpligtsätt registrera de arbetssökande somså önskar finner remissinstanserna värt att pröva. Arbetsmarknadsstyrelsenframhåller att frågan utgör en integrerad del av försöken med öppen förmedlingoch att styrelsen är beredd att ompröva behovet av registrering. haremellertid styrelsen varit angelägen att begränsa statistik ochregistreringsuppgifter tUl förmån för mer produktiva arbetsuppgifter. TCO:s krav om ökaduppmärksamhet från arbetsförmedlingens sida för de ombytessökande delas av remissinstanserna. Enligt LO:s meningbanar den öppna förmedlingen väg för en bredare kontakt med de arbetssökandeoch då även de ombytessökande. Såväl LO som SAF pekar på att i en situation medett stort antal arbetslösa är det emellertid naturligt att förmedlingensresurser i första hand inriktas på de arbetslösa. Förslaget om utredning avett system med obligatorisk anmälanav lediga platser tillstyrks med viss tvekan av , ,och medan SAF avstyrker. och framhålleremellertid att en sådan utredning bör vara förutsättningslös och enligt bör även andra metoder prövas för att höja arbetsförmedlingens andel avutbudet av lediga platser. , och pekar också påatt en obligatorisk platsanmälan kommer att kräva stora administrativainsatser och enligt LO:s mening bör en sådan omfördelning av arbetsförmedlingenspersonella resurser inte prioriteras. Enligt uppenbara svårigheter att på ett tillfredsställande sätthandha en förmedling av nuvarande omfattning och ett tillskott av ledigaplatser skulle enligt SAF inte ha någon gynnsam effekt pä förmedlingensfunktion. SAF antar därtill att tillskottet 1973:1 Bilaga 13 34 av anmälda lediga platser skulle bUförhåUandevis litet med de begränsningar i anmälningsskyldigheten som TCOföreslår. Remissinstanserna haringenting att erinra mot att moderninformationsbehandling prövas iarbetsförmedlingens tjänst. och LO framhåller attförsök redan har inletts i och dessa bör enligt LO ligga till grundför en fortsatt verksamhet. Arbetsmarknadsstyrelsenoch SR ansluter sig till TCO:s krav på en förstärkning av den interlokala förmedlingen men tar inte ställning till formen för en sådanverksamhet. Även LO anser en förstärkning nödvändig men menar att denna inte iförsta hand bör ske genom att särskilda administrativa enheter byggs upp. Dearbetssökandes intressen bör tillgodoses inom ramen för arbetsförmedlingensordinarie verksamhet och på så sätt att bättre möjligheter ges att överblickahela arbetsmarknaden. LO framhåller vidare att det är nödvändigt attarbetsförmedlingen och den arbetssökande kan bilda sig en uppfattning omförhållandena på såväl den tilltänkta arbetsplatsen som arbetsorten innaninterlokal förmedling sker. En utbyggnad av den förebyggande verksamheten tillstyrks av remissinstansema. SAF framhållerdock att en fortsatt utbyggnad bör ske på frivillig grund. Enligt LO måstearbetsmarknadspolitiken kunna föras in i företagen, såväl privata som samhällsägda,eftersom det är i företagen många arbetsmarknadsproblem uppstår. En prioriteringav verksamheten i t. ex. anpassningslagen innebär också att arbetsförmedlingenfår kännedom om en mycket stor andel av hela utbudet av lediga platser. LOanser en sådan satsning mer meningsfull än det föreslagna obligatoriet för attöka antalet till arbetsförmedlingen lediganmälda platser. Remissinstansernatillstyrker TCO:s förslag om en översyn av flyttningsbidragen med hänsyn till former och belopp. LO framhålleratt flyttningsbidrag bör kunna utgå till den som har ett lågavlönat arbete ochtill den som har genomgått en yrkesutbildning. De av TCO föreslagnaförändringarna i frågan om arbetsmarknadsutbildningen biträds av , SR ochLO. SR framhåller emellertid att bidragsnivån vid arbetsmarknadsutbUdningmåste fastställas med hänsyn till att det skall vara åtråvärt att börja arbetaefter avslutad utbildning. Reduktion av utbUdningsbidrag bör enligt LO ej gålängre än att hela grundbidraget kvarstår. Remissinstanserna pekarpå att relativt omfattande kompletteringar av bestämmelserna omutbildningsbidrag gjorts efter det att TCO lämnade sin skrivelse samt att enutredning skall tillsättas för att se över arbetsmarknadsutbildningen. Enligtarbetsmarknadsstyrelsen, LO och SAF bör de av TCO aktuaUserade frågorna tas uppi denna utredning. Den i framställningen föreslagna breddningen avberedskapsarbetena 1973:1 Bilaga 13 35 tillstyrks av remissinstansema.Arbetsmarknadsstyrelsen framhåller att urvalet av arbetsobjekt har breddatsväsentligt under det senaste budgetåret och att åtgärderna kontinuerligtanpassas till arbetslöshetsstrukturen. Enligt LO bör arbetstagarnas kapacitetoch förutsättningar vara vägledande för vilken form av beredskapsarbete somerbjuds och i mindre utsträckning tidigare yrke. Organisationen finner detvidare angeläget att de beredskapsarbeten som förekommit inom kontor ochförvaltning utvärderas. Bristerna i fråga om beredskapsarbeten anses mest uppenbaravad gäller planering och igångsättning av arbetena. Framför allt är planeringenotillräcklig inom landsting, kommuner och andra offentliga organ. LO anserdärför att planeringen av sysselsättningsskapande åtgärder bör sammankopplasmed övrig närings- och regionalpolitisk planering. Byggarbetskraftsutredningeniöverlämnade sitt huvudbetänkande (Ds In 1972: 18)Arbetskraften inom byggnadsverksamheten. har utredningen överlämnatett antal undersökningar rörande byggnadsarbetarnas förhållanden (SOU 1970: 76samt Ds In 1971:9, 10 och 11). Huvudbetänkandetinnehåller dels förslag till åtgärder i syfte att förbättra planeringen ochsäsongutjämningen och därmed sysselsättningen inom byggnadsverksamhet m. m.,dels förslag som syftar till att få till stånd en ordning innebärande attarbetskraft till byggnadsarbete helt skall anvisas genom den offentligaarbetsförmedlingen. I det följande behandlas endast de förra förslagen, medanfrågan om rekryteringen av arbetskraft kommer att anmälas särskilt . Utredningen har begränsatsitt arbete till att gälla tillverkningsarbetarna i byggnads- ochanläggningsverksamheten, eftersom problemen för dessa i stor utsträckning ärspecifika för byggnadsverksamheten. Frågorna ombyggnadsarbetarnas sysselsättning är beroende av totalutvecklingen inombranschen. har tagit fasta på detta förhållandevid sin allmänna bedömning av det framtida arbetskraftsbehovet och dess sammansättning.Vad däremot gäller förslagen till åtgärder för att tillgodose kraven påeffektiv sysselsättning och begränsning av arbetslösheten har utredningen haftatt utgå från den uppdelning av utredningsarbetet beträffandebyggnadsverksamheten som gjordes . medbyggarbetskraftsutredningen tillkallades nämligen sakkunniga med uppdrag attutreda frågorna om planering av byggnads- och anläggningsverksamhetensomfattning och inriktning. Dessa sakkunniga, byggplaneringsutredningen, har ibetänkandet (SOU 1Dåvarande generaldirektören , ordförande, dåvarande kanslirådet , andreförbundsordföranden i , direktören i ChristianSjöbeck och dåvarande departementsrådet . Prop.1973:1 Bilaga 13 36 1970:33) Medel för styrning av byggnadsverksamheten lagt fram ett antal förslagangående medel för att i skilda syften styra byggnadsinvesteringarna. Vissa avbyggplaneringsutredningens överväganden låg till grund för den nyalagstiftningen om byggnadstillstånd m. m. som trädde i kraft (SFS 1971: 1204). Iett hänseende har emellertid byggarbetskraftsutredningen i sitt arbete funnitanledning att gå in på samma problemområde som byggplaneringsutredningen,nämligen i fråga om åtgärderna för att motverka säsongsvängningarna iefterfrågan på arbetskraft. Denna fråga är enligt utredningens bedömning av såcentral betydelse för byggnadsarbetarnas sysselsättningsförhållanden att deninte gärna kan förbigås. I övrigt har utredningen i sina förslag begränsat sigtill att behandla frågor om utbildning och rekrytering av byggnadsarbetare,förutsättningarna för dessa arbetares geografiska rörlighet samt vissaorganisatoriska frågor i samband med sysselsättningsplaneringen. Synpunkter ochförslag lämnas också rörande beslutsunderlaget i planeringsarbetet. Rekrytering av äldre. För den arbetskraftsom omfattas av överenskommelsen omsysselsättningsplanering i byggbranschen skall byggarbetsnämndernaenligt utredningens mening handha de arbetsuppgifter som enligtarbetsmarknadsstyrelsens föreskrifter om tillämpningen av äldrelagarna skallanförtros särskilda arbetsgrupper. En anpassning i detta syfte av överenskommelsenhar enligt utredningen gjorts inom styrelsens arbetsgrupp förbyggarbetsmarknaden. Byggarbetsnämnderna skall sålunda verka för förbättradearbetsförhåUanden och ökade anställningsmöjligheter för äldre arbetstagare. Arbetsstyrkans ålderssammansättning vidskilda arbetsplatser skall enligt utredningen i första hand påverkas genomanvisningar i samband med utfärdandet av byggnadstillstånd eller rekommendationom igångsättning. Sysselsättningsläget för de äldrebyggnadsarbetarna bör kartläggas kontinuerligt och anvisningarna anpassas nogamed tanke på tillgången på äldre byggnadsarbetare. På detta sätt bör det enligtutredningen finnas möjligheter att väsentligt förbättra äldrebyggnadsarbetares situation. Utredningen understryker att en sådan uppföljningoch anpassning kräver större resurser än vad länsarbetsnämnderna f. n.förfogar över för ändamålet. UtbUdning.Utredningen konstaterar att utbildningen i den nya gymnasieskolan innebär vidgade möjlighetertill anställning inom branschen. Särskilt bedöms den ökade teoretiskaundervisningen komma att få positiv betydelse. Det är nödvändigt att sambandetutbUdningsvolym arbetsmarknadsutveckling studeras kontinuerligt. Utredningenvill härvid ge de regionala byggarbetsnämnderna och den föreslagna centralabyggarbetsnämnden en aktiv roll. Närdet gäller arbetsmarknadsutbildningen förordar utredningen att 1973:1 Bilaga 13 37 deekonomiska förmånerna blir gynnsammare än f. n. Utredningen utgår från attdessa problem tas upp till en samlad diskussion inom den tillsattautredningen om arbetsmarknadsutbildningen. Den geografiska rörligheten har för byggnadsarbetarna som grupp varit naturlig ochnödvändig. Byggnadsarbetarna kommer även fortsättningsvis att flytta tillexpansiva områden. Utredningen anser att bostadsfrågan för dessa liksom annanflyttande arbetskraft kan lösas genom att fårdisponera över en viss bostadskvot för just denna grupp. De temporära förläggningarna,ofta i mindre lämplig bostadsmiljö, borde på det sättet bli obehövliga. I denmån temporära bostäder i vissa fall är det enda realistiska alternativet bördessa enligt utredningen ha tillfredsställande standard. Den viktiga frågan om de rörlighetsstimulerandebidragen föreslås få en bättre lösning. Det nuvarande stödet är intetillfyllest, men eftersom frågan inte bör lösas isolerat för byggnadsarbetarnamenar utredningen att den bör prövas i ett vidare sammanhang. En klar utgångspunktbör därvid vara att kostnader för geografisk rörlighet principiellt inte skallbelasta den enskilde. Lagen (1971:1204) ombyggnadstillstånd m.m. ger Kungl. Maj:t fuUmakt att förordna om tillståndstvångför byggnadsarbete dels om det behövs föratt reglera byggnadsverksamheten av samhällsekonomiska skäl eller pågrund av arbetsmarknadsläget eller annat väsentiigt allmänt intresse(byggnadstillstånd), dels om reglering behövs för att åstadkommasäsongutjämning (igångsättningstillstånd). FuUmak-ten utnyttjas f. n. inte ifråga om säsongutjämning mer än för de arbeten som kräver byggnadstillstånd,där som villkor för tillståndet gäller att arbetet påbörjas vid viss tidpunkt.Säsongstyrning av de byggnadsarbeten sominte kräver byggnadstillstånd sker genom det s. k. rekommendationssystemet.Detta grundar sig på en överenskommelse mellan arbetsmarknadsverket,kommunerna och byggarbetsmarknadens parter om samverkan i syfte att nå jämnsysselsättning. Samverkan sker lokalt i byggarbetsnämnderna. Det praktiskaplaneringsarbetet utförs av länsarbetsnämndernas planeringsavdelningar. Byggplaneringsutredningendiskuterade ingående problemen med säsongutjämningenoch föreslog för en betydande del av byggandet ett system med sommaravgifteroch vinterbidrag. menar att det inte finns någotenkelt sätt att lösa säsongproblematiken inom byggnadsverksamheten. Det är,menar utredningen, emellertid möjligt att genom en rad åtgärder inom nuvarandesystem nå en förbättring. Byggarbetsnämndernas administrativa resurser måste iså fall förstärkas. Utredningens förslag innebär följande. a) Information utarbetas och sprids genombyggarbetsnämnderna (centralt och regionalt) om möjligheterna att byggavintertid med sär- Prop.1973:1 Bilaga 13 38 skild tonvikt på reparations- ochunderhållssektorn samt småhusbyggandet. b) Beträffande statligt ochkommunalt byggande föreslår utredningen att statsbidragsbeviljande myndigheterfår sådana direktiv för sitt arbete att säsongutjämning inte hindras avbidragens hänförlighet till t. ex. budgetår. Vidare menar utredningen att detstatliga byggandet skall underkastas styrning genom rekommendation omigångsättningstillstånd av byggarbelsnämnden. c) Privatfinansierade småhusbör få byggnadstillstånd för igångsättning septemberdecemberutan hinder av rambegränsningar. De statligt belånade småhusen bör tas inunder byggnads-tillståndsgivningen. d) Underhålls- ochreparationsarbetena svarar för den största delen av byggnadsverksamhetens säsongvariationer. Arbetena är ofta var för sig obetydliga men betyder tillsammantagna mycket för sysselsättningen. Utredningen föreslår, bl. a. med mönster från , att underhålls- och reparationsarbeten på offentliga byggnader och anläggningar blir föremål för säsongstyrning. I detta syfte bör vederbörande kommunala eller statliga myndigheter upprätta årsvisa sysselsättningsplaner som blir föremål för säsongstyrning i vanlig ordning. e) För s. k.oprioriterade byggnadsprojekt gäller nu den ordningen att mindre arbeten får byggnadstillstånd av länsarbetsnämnderna, medan fråga om byggnadstillstånd för arbeten med en byggnadskostnad på 3 milj. kr. och däröver prövas av Kungl. Enligt utredningens mening försvårar denna ordning planeringen på regional nivå, eftersom länsarbetsnämnd inte i förväg vet om ett större ärende realistiskt kan tas med i byggplaneringen. Utredningen föreslår en höjning till 10 milj. kr. av nuvarande kostnadsgräns. f) Utredningen föreslår slutiigen att dencentrala byggarbetsnämnden får i uppdrag att utarbeta underlag för en förbättring av de länsvis gjorda sysselsättningsprognoserna och att ar bete med förbättrade metoder på delvis samma område fortsätter. Den resursökning som utredningenföreslår är 30 tjänster vid länsarbetsnämnderna och två tjänster vid dencentrala byggarbetsnämndens kansli. Detta kansli förutsätts vara knutet tillarbetsmarknadsstyrelsen. Den föreslagna förstärkningen är föranledd av ökadearbetsuppgifter vid sidan av arbetsförmedlingsarbetet. Remissyttranden överutredningens huvudbetänkande har avgetts av efterhörande av länsarbetsnämnder och byggarbetsnämnder, ,, fortifikationsförvaltningen, ,länsstyrelserna i , , och , ,, , 1973:1 Bilaga 13 39 och , postverket,(), (), ,statskontoret, , vattenfallsverket, statens vägverk. , , , . ,(SBEF), . Svenska väg- och vattenbyggares arbetsgivareförbund, (), , Sverigeshantverks- och industriorganisation (SHIO), , ,akademikers centralorganisation (), (), och Sverigesarbetares centralorganisation (SAC). De allra flesta remissinstanserna finnerutredningens förslag väl ägnat ett förbättra sysselsättningsmöjligheterna föräldre byggnadsarbetare. Samtliga länsarbetsnämnder påpekar att det krävs ökadepersonella resurser vid nämndernas planeringsavdelningar för att det arbete somutredningen här föreslår skall kunna fullgöras. iVästmanlands län och ytterligare någon nämnd tar upp vissa handläggnings- ochbedömningsproblem. De flesta länsstyrelser tar också upp resursfrågan ochbetonar behovet av förstärkning. Samtliga remissinstanser har instämt iutredningens synpunkter i u t-bildningsfrågan.SÖ och liksom i allmänhet länsarbetsnämnderna delarutredningens uppfattning att en noggrann uppföljning av gymnasieskolans utbildningsvolymi relation till sysselsättningsutvecklingen är påkallad. Utbildningensnuvarande omfattning anses av alla de remissinstanser som har berört fråganvara tillfredsställande. SO anser det fullt möjligt att realisera ett samråd idessa frågor med den föreslagna centrala byggarbetsnämnden. TCO menar attintagningen till bygg- och anläggningstekniska linjer måste bestämmas inomramen för de beslut om dimensionering som skolmyndigheterna fattar.Ungdomsutbildningen bör enligt SÖ anpassas till det långsiktigaarbetskraftsbehovet, medan arbetsmarknadsutbildningens dimensionering i förstahand bör avspegla mer kortsiktiga förändringar. Arbetsmarlaiadsstyrelsen pekarpå det nya vuxenutbildningsprogram för vissa byggnadsarbetaryrken som harutarbetats av branschernas yrkesnämnder. och SO menaratt programmet fyller kraven på flexibilitet och smidig anpassbarhet.Utbildningsprogrammet bör kunna fungera som modell även inom andra byggyrken,framhåller bl. a. och . och LO uttrycker farhågor att arbetsmarknadslägetkan få negativa återverkningar på benägenheten av välja utbildning inombyggnadsbranschen. Förbundet pekar också på svårigheterna att nu placeralärlingar efter genomgången gymnasieskola. Byggarbetsnämnderna bör bevaka ävendetta. Förbundet anser vidare att de 1973:1 Bilaga 13 40 ekonomiska villkoren vidarbetsmarknadsutbildning måste tas upp till ytterligare behandling och för framtanken på särskilda branschfonder för arbetsmarknadsutbildning som en möjliglösning. Svenska för fram samma förslag.