prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Enligt minmening kan del vara fördelaktigt att ge parterna möjlighet alt avtala om attdel förenklade förfarandet skall tillämpas. Därigenom kan de skaffa sig engaranti för rimliga processkostnader. Bl.a. blir de ändrade reglerna omfullföljd lillämpliga. Emellertid bör möjligheten all åberopa ell sådant avtalbegränsas på del sättet all åberopandet måste ske första gången part skall föratalan i målet. 1 annat fall fordras en tämligen onödig specialreglering, bl.a.beträffande kostnaderna. I ett senare skede lorde dessutom möjligheten allavtala sakna nämnvärd praktisk betydelse. Ipromemorian berörs ocksä frågan om process i ordinär väg bör tillåtas även ifråga om tvister angående värden under värdegränsen om parterna är ense om allfå saken handlagd på delta sätl. Tanken på en sädan ordning avvisas emellertidmed hänvisning till kostnadsskäl. Enligt promemorian mäste i många fall antasatt domslolskostnaderna i del ordinära förfarandet skulle bli högre än om målethandläggs enligt den nya ordningen. Vidare framhålls att partskostnadernaskulle bli högre vid handläggning i del ordinära förfarandet vilket i ettutbyggt rätlshjälpssyslem har betydelse även för del allmänna. Flera remissinstanser är avavvikande mening. Deras invändningar går i allmänhet ul pä attkostnadsargumenten inte är bärande, I advokatsamfundels yttrande framhållssålunda bl,a, alt valmöjligheten bör vara självklar när parterna själva bärsina rättegångskostnader och alt eventuella problem beträffande rättshjälpskostnaderborde kunna bemästras genom föreskrifier i rätishjälpslagen. Som framgår av vad jag har anfört i det föregående anserjag del i vissa fall påkallat att tvister om mindre värden får handläggas i detordinära förfarandet. Det rör sig emellertid om fall där tvisteföremålels värdeinle är någon rättvisande mätare på tvistens betydelse. En annan fräga är omhandläggning i ordinärt förfarande bör kunna komma till stånd enbari av delskälet att parterna önskar det. Enligt min mening ger en sådan ordninganledning lill betänkligheter. Rättsskipningen i dess mest kvalificerade formerbör endast las i anspråk när del är påkallat av målets betydelse (jfr prop,1969:44 s, 370), Härtill kommer all bilrädesbehovel och därmed behovet avrättshjälp är betydligt mindre i del förenklade förfarandet än i del ordinära.En valfrihet skulle därför få stora återverkningar på samhälletsrättshjälpskostnader. Vidare är det ofrånkomligt att den ordinära processenmedför högre domslolskoslnader för det allmänna än del förenklade förfarandet.Av särskild betydelse ur kostnadssynpunkt är att del Ordinära förfarandetinnefattar obegränsade möjligheter lill fullföljd. För min del kan jag alltså inletillstyrka en ordning som innebär all mål som rör värden under värdegränsenskall kunna handläggas i ordinärt förfarande enbart därför all parterna begärdel. Enligt en särskild bestämmelse i promemorieförslagel skallskiljeklausuler inle få hindra att mål om mindre värden handläggs i delförenklade förfarandet. En möjlighet all sälta förfarandet ur spel genom enskiljeklausul skulle enligt motiven avsevärt förringa värdet av den nyaordningen. Bestämmelsen godtas i regel under remissbehandlingen. Några remissinstanserförordar emellertid en begränsning av regelns räckvidd så att den inle drabbarskiljeklausuler som rör vissa försäkrings- och arbetsrättsUga förhållanden ochi några remissvar ställer man sig avvisande till förslaget. Det är uppenbart all man inle kan bortse från risken allnuvarande möjligheter all ta in skiljeklausuler i avtal skulle kunna användasåtminstone på vissa områden för alt sätta del förenklade förfarandet ur spel.Risken lorde vara mest framträdande i fråga om avtal mellan näringsidkare ochkonsumenter. Skiljeklausuler på detla område kan angripas med slöd av lagen(1971:112) om olUlbörliga avtalsvillkor, direkt förbud mol skiljeklausuleri konsumenltvister inom tillämpningsområdet för det förenklade förfarandettorde emellertid kunna ge större effekt. På detta område synes alltså ettförbud mot att åberopa skiljeklausuler vara påkallat. Jag förordar alltså attavtal om alt framtida tvist skall hänskjutas till skiljemän inle får görasgällande om tvisten är en konsumenlivisl och tvisteföremålels värde understiger ett halvt basbelopp. Bestämmelser härom upp i skilje-mannalagen. På andraområden torde knappast finnas risk all möjligheten att använda skiljeklausulermissbrukas. Å andra sidan har, som framhållits vid remissbehandlingen,skiljeklausulerna ibland en viktig uppgift att fylla i dessa sammanhang, Moldenna bakgrund anser jag lämpligast all en regel om förbud mol skiljeklausulinom tillämpningsområdet för del förenklade förfarandet begränsas lill avtalmellan näringsidkare och konsumenter, 16.4 Allmänt om rättegången Det i RB föreskrivna rällegängsförfarandel grundas påprinciperna om munilighel, omedelbarhet och koncentration, Munllighelsprincipeninnebär att parterna skall framföra allt som de vill åberopa i målet muntligeninför rätlen och inle i skrifter. Principen är strikt genomförd i underrättmedan betydande undantag från principen medges i överrätt. Omedelbarhetsprincipeninnebär att del material som domen skall grundas på måste läggas fram direktvid en huvudförhandling ulan någon förmedling av protokollet. Även omedelbarhelsprincipenär mest konsekvent genomförd i underrätt, Koncentralionsprincipen slutligeninnebär att ell mål om möjligt skall slutföras vid en enda sammanhängandeförhandling. Den angivna ordningen förutsätter att målen förbereds väl förehuvudförhandlingen. Förberedelsen är i allmänhet muntlig, I vissa fall fär målavgöras under förberedelsen, Förmögenhetsrällsligatvister är i allmänhet disposiliva, dvs, hinder föreligger inte för parternaatt träffa förlikning, I alla mål gäller att rätten inte får döma över någolsom parterna inte yrkat, I dispositiva mål gäller dessutom att domen inte fårgrunda sig på någon omständighet, som inte part har åberopat till grund för sintalan. Även när det gäller vilken bevisning som skall införas är rätlenshandlingsfrihet i disposiliva mål begränsad. Enligtpromemorian bör i del förenklade förfarandet muntlig handläggning varahuvudregel åtminstone i underrätt men utrymmet för skriftlig handläggning börvidgas. Övergång från muntligt till skriftligt förfarande bör kunna ske.Domstolarna bör ges stor frihet alt använda sig av del förfarande som i delenskilda fallet framsiår som lämpligast. När muntlig handläggning skall äga rumär del enligt promemorian av största vikt att endast ett sammanträde hålls. Dennuvarande uppdelningen på förberedelse och huvudförhandling bör inleupprätthållas. Dom som meddelas i samband med sammanträde skall grundas på vadsom förekommit vid sammanträdet. Någol hinder bör emellertid inte föreligga attta hänsyn även lill annat material som förts in i målet, Disposilionsprincipenbör gälla även i del förenklade förfarandet. Ersättning för sakkunnigutlåtandeskall enligt promemorian utgå av allmänna medel och stanna på statsverket.Avsikten äratt , olika statliga myndigheter samtorganisationer och företag skall utnyttjas för sakkunniguppdrag. Under remissbehandlingenhar ett förfarande enligt de i promemorian angivna riktlinjerna i allmänhet inleföranlett några erinringar. Från domslolshäll har emellertid framförts kritikmot de avsteg från omedelbarhet och koncentration som präglar det ordinäraförfarandet, I ett par yttranden går kritiken ut på att risk föreligger attmålet vid sammanträdet inte är så berett att del då kan avgöras medtillräcklig grad av säkerhet och att domstolarna i oklara och svårulredda målkommer alt se sig nödsakade all överge den fria bevisbedömningen och i ökadomfattning falla tUlbaka på mera formella bevisbörderegler. Vad som medför tidsutdräktoch kostnader i det ordinära förfarandet är de särskilt i underrätt strängtgenomförda principerna om munilighel, koncentration och omedelbarhet. Del äringen tvekan om all denna ordning skapar förutsättningar för en utomordentligsäkerhet i rättens avgörande. Som jag framhåUit tidigare medför emellertiddessa starka rättssäkerhets-garantier betydande risker för alt förfarandet blirlångsamt, komplicerat och dyrbart. När del gäller alt skapa ett enklare,snabbare och mindre kostnadskrävande förfarande i mål om mindre värden måstedärför undersökas om en modifiering i de angivna grundsatserna kan leda tillmålet. Jag viU understryka att det här inte är fråga om all överge någragrundläggande rättssäkerhelsgaranlier i RB utan all göra en mera realistiskavvägning mellan kraven på rättssäkerhet och ändamålsenlighet, Promemorieförslagelinnebär all förfarandet i underrätt i princip skall vara muntligt och att målensom regel skall avgöras efler ett sammanträde, I övrigt har domstolen enligtförslaget tillagts frihet all utforma förfarandet efler vad som är meständamålsenligt i varje särskilt fall. En sådan ordning ger utrymme för en myckelflexibel tillämpning. Enklare mål torde i allmänhet komma alt avgöras på ettformlöst, snabbt och enkelt sätt. 1 mera komplicerade mål lorde förfarandet åandra sidan komma all nära ansluta sig tiU det ordinära förfarandet enligt RB,Det skulle givelvis i och för sig vara önskvärt med en närmare precisering avförfarandets utformning under olika förutsättningar. Jag anser emellertid inledelta nödvändigt inom tillämpningsområdet för det föreslagna förfarandet. Påandra områden har tillskapats liknande förfaranden, som lämnar myndigheterstort utrymme att anpassa förfarandet efler omständigheterna utan att någraölägenheter uppstått. Jag tänker närmast på förfarandet i förvaltningsdomstolaroch hyresnämnder. För egen del är jag övertygad om alt tillämpningen sker medomdöme och ansvar vid de allmänna domstolarna. Vad jag sagt nu hindrar givetvisinte att frågan om förfarandets utformning tas upp på nytt sedan närmareerfarenheter vunnits. Av vad jag nu anförtföljer att jag helt ansluter mig till de riktlinjer för ett förenklatförfarande i mindre tvistemål som redovisats i del föregående. 1 saml Nr 87 Vad beträffar valet mellan munilighel och skrifllighetdelar jag den uppfattning som har kommit till uttryck i promemorian ochflertalet remissyttranden att muntlig handläggning bör vara huvudregelåtminstone i underrätt i del förenklade förfarandet. Inte minst med tanke påinriktningen på förlikningsverksamhel är en sådan ordning nödvändig. Skriftlighandläggning kan la läng lid och många människor kan ha svårt för att i skriftframföra sina synpunkter till domstolen. Emellertid är det som jag framhållitnyss angelägel all domstolarna får möjlighet all använda del förfarande som idet enskilda fallet framsiår som lämpligast. Skriftlig handläggning bör närmastkomma i fräga när saksammanhangel är oslridigl och endast rättsfrågor skallprövas. Vidare bör övergäng kunna ske frän muntligt lill skriftligt förfarande.Har t,ex, rätten efler sammanträde beslutat inhämta sakkunnigutlåtande, bör deli vissa fall vara tillräckligt alt parterna bereds tillfälle all yttra sig överutlåtandet. Del är självklart all skriftlig handläggning bör användas medförsiktighet. Enligtpromemorieförslaget skall även i del förenklade förfarandet parterna i principdisponera över vad som skall utgöra processmalerial. Denna ståndpunkt har iallmänhet godtagils under remissbehandlingen. Enligt min mening kan detknappast komma i fråga annat än all parlen i del förenklade förfarandet fårrätt all i sista hand bestämma över process-materialet. Även jag ansluter migalltså lill promemorian i denna fråga. Jag vill emellertid i sammanhangetunderstryka all disposilionsprincipen medför höga krav på parternas förmåga allföra sin talan och ger anledning lill vissa problem i ett förfarande därparterna förutsätts kunna föra sin talan ulan biträde. Dessa problem måstebeaktas särskilt vid utformningen av bestämmelserna om rättens processledning.Jag återkommer härtill i del följande, I promemorieförslagethar rätlen tillagts befogenhet all på statsverkets bekostnad utse sakkunnig förall avge utlåtande om exempelvis en försåld varas beskaffenhet. Med stöd av en sädanbestämmelse bör enligt promemorian utlåtande kunna inhämtas från allmänna reklamationsnämndeni konsumentmål. Även statliga myndigheter saml organisationer och förelag börkunna utnyttjas för sakkunniguppdrag. En sådan ordning har allmänt tillstyrktsunder remissbehandlingen. Enligt min mening är del välmotiverat all ullålande kaninhämtas frän sakkunnig på statsverkets bekostnad. Delta gäller särskilt i konsumentmäl.Del kan också vara lämpligt all statliga myndigheter och organisationer ellerförelag utnyttjas för sädana uppdrag, t,ex, AB eller . Jag förordar sålunda regler av denna innebörd.När del gäller allmänna reklamalionsnämndens medverkan bör emellertid enligtmin mening samverkan regleras i särskilda former. Nämndens medverkan bör inle iförsta hand syfta till all tillföra rällen teknisk sakkunskap. Viktigare är allnämndens konsumentpoliliska bedömningar får slå igenom i de konsu- menltvisler som behandlas inom del förenklade förfarandet.Jag förordar därför att domstolen i konsumentmäl åläggs all om del är lill gagnför utredningen inhämta yttrande från allmänna reklamalionsnämnden. Nämndensyttrande bör i regel inhämtas när fräga är omen varaeUer tjänst är av denbeskaffenhet som konsumenten har rätt all kräva. Härigenom skapasförutsättningar för att nämndens bedömningar i reklamationsfrågor beaktas äveni de konsumenltvister som går till domstol, Nämnde:ns yttrande bör som regelinhämtas sedan utredningen vid domstolen slutförts, Reklamalionsnämndensbehandling och avgörande bör ske i samma form och ha samma karaktär som när enreklamationstvist förts lill nämnden av en konsument. De allmänna synpunkterjag anlagt i det föregående har givetvis sin största betydelse i fråga omrättegången i underrätt men bör vara vägledande även för rättegången i högrerätt, I ett avseende gör sig emellertid särskilda synpunkter gällande vidrättegängen i högre rätt. Som jag anfört bör handläggningen som regel varamuntlig i underrätt, I högre rätt bör främst av processekonomiska skälhandläggningen i princip vara skriftlig och sammanträde hållas endast omsärskilda skäl föreligger, t,ex. om muntlig bevisning kommer i fråga. 1 promemorian förutsätts all rällen i betydligt störreutsträckning än i det ordinära förfarandet skall bistå käranden med råd ochupplysningar. En särskild lagfaren tjänsteman vid domstolen avdelas föruppgiften. Tjänstemannen skall också bistå svaranden. En viktig nyhet är vidarevad som föreslås beträffande rättens materiella processledning. Innebörden avförslaget är att rätten i betydligt högre grad än enligt gällande ordning skallbiträda och vägleda parterna i fråga om vilka omständigheter och vilkenbevisning som skall åberopas. Vidare föreslås all förfarandet i högre grad än f,n, skall inriktas pä förlikning. Vid remissbehandlingen har meningarna varit starkt deladei fråga om domstolens processledning. Ett flertal remissinstanser har riktatkritik mol förslaget angående en särskild lagfaren tjänsteman. Invändningarna hari många fall gått ut pä all del är olämpligt all tjänstemannen skall ge råd ochhjälp åt båda parter i en tvist. Även förslaget om utökad materiellprocessledning har föranlett kritik i många yttranden. Förslaget har ansettsställa alltför stora krav på domaren och innebära risker för domstolensanseende för opartiskhet. För att nå syftet all åstadkomma ell mindrekostnadskrävande förfarande för de mindre tvistemålen är del som jag har nämnttidigare nödvändigt all reglerna utformas på ell sådant säll alt parterna iregel inle behöver anlita juridiskt biträde. Nuvarande krav på parterna i frägaom presentation av Prop, 1973.87 148 ståndpunkter och övrigt processmalerial måste göras mindrestränga och rätlen tilldelas en betydligt mer aktiv roll än f.n. Rätten måste istörre utsträckning än vad som sker bistå parterna på olika sätl.Förfarandet bör visserligen vara inriktat på all få lill stånd ell bindandeavgörande av tvisten men det är av stor vikt all del utformas så all frivilligauppgörelser mellan parterna främjas. Enligtpromemorian skall den lagfarne tjänstemannen kunna lämna hjälp ål båda parter ien tvist. Om biståndet uttalas bl,a, att del bör begränsas lill hjälp med attupprätta en ansökan eller ell yttrande och vägledning beträffande grunder ochbevisning. Någon omfattande rådgivningsverksamhet anses inle böra komma ifråga. Vidare uttalas bl,a, att det i allmänhet inte torde vara lämpligt all domstolstjänstemannenuttalar någon mening om det materiella rättsläget. När förslagethar kritiserats har del i allmänhet getts den tolkningen alten mycket ingåenderådgivning har varit avsedd. Man synes ha utgått från all den lagfarnetjänstemannen skulle fungera som juridiskt biträde i traditionell mening ålden enskilde. Han skulle sålunda bl.a, kunna ge råd till den rältssökande omdenne bör inleda process och i så fall också angående vilka krav som lämpligenbör framställas. För min del är jag ense med remissinstanserna alt en ordningsom innebär att domstol skulle biträda i sådana situationer skuUe ge anledning lillbetänkligheter. Både principiella och praktiska svårigheter skulle kunnauppslå, I synnerhet i fall där båda parter behöver bistånd skulle domstolarnasanseende för opartiskhet kunna sättas i fråga. Vidare skulle sannolikt ganskabetydande personalförstärkningar krävas. Har part behov av biträde i dessahänseenden bör detla behov tillgodoses utanför domstolsorganisationen. Del sagdahindrar inle att parternas behov av bistånd i viktiga avseenden kan tillgodosesav tjänstemän vid domstolarna. Det behov av bistånd som jag åsyftar kanföreligga såväl innan tvisten har framskridit så långt all rättegång är aktuellsom därefter. Närmeningsskiljaktighet uppstår mellan parterna i ett rättsförhållande behöver iregel åtminstone ena parlen upplysningar angående hur man i allmänhet förfar ien sådan situation. Han kan visserligen vända sig till advokat för konsultation,men kan del vara onödigt att dra på sig kostnader för detlaeftersom det kan visa sig att han egentligen bara behöver några enklaupplysningar. När det gäller konsumenltvister kan konsumenten visserligen vändasig till reklamalionsorgan eller KO för allmänna upplysningar. Hemkonsulenternahar också som uppgift alt lämna information av delis slag. Även kommunala organkan beräknas komma att svara för sådan information på allt fleraorter (jfr prop, 1972:33), Del är emellertid enligt min mening naturligt attdomstolarna medverkar på detta område genom att lämna en allmän informationangående den rättsliga prövningen av konsumenltvister. Är fråga om annat än en konsumenlivisl kan parlen känna sig osäker pä vart han skall vända sig.Det föreligger även här ett starkt behov av information för den enskilde. Domstolarnatillgodoser redan nu delta behov i någon omfattning. Emellertid finns skäl attge vidgat utrymme och fastare form ät denna verksamhet. Även i ellsenare skede av tvisten bör domstol kunna lämna de rättssökande visst bistånd.Den som vill väcka talan kan behöva an visning för all fylla i formulär lillstämningsansökan. Vidare kan han behöva närmare upplysningar om hurhandläggningen av ell mål normall gestaltar sig, vilka beviskrav som iallmänhet gäller och om innebörden av gällande regler om rättegångskostnader.Svaranden kan ocksä ha ett motsvarande behov av bistånd. Även i nu berördasituationer bör domstolarna kunna fylla en betydelsefull uppgift. Om biståndet ål de rättssökande begränsas enligt angivnariktlinjer lorde varken praktiska eller principiella användningar behöva resas. Del syneslämpligt all en eller flera befattningshavare vid varje tingsrätt får lilluppgift att tillgodose del hjälpbehov jag nu har berört. Detta bör ske vid telefonmotlagningeller vid personliga besök av de rältssökande vid domstolen. Del kan därvidvara lämpligt att de rättssökande på begäran får skriftlig information om hurde bör förfara i olika lypsilualioner. Blanketter för ansökningar om prövninghos t,ex, domstolarna och reklamationsorganen bör ocksä finnas tillgängliga. Genom attdomstolarna på detta sätl får fungera som serviceorgan lorde den enskilde kunnabesparas åtskilligt besvär och kostnader. Vidare lorde denna ordning kunnabidra lill all ändra den bild av otillgänglighet och formbundenhet som på sinahåll anses typisk för domstolarna. När det gäller rättens möjlighet och skyldighet att sedanrättegång har inletts bistå parterna dras vissa gränser för de disposilivamålens del genom disposilionsprincipen. Somframhålls i promemorian är disposilionsprincipens betydelse i hög grad beroendeav hur reglerna om rättens materiella processledning är utformade. Degrundläggande bestämmelserna finns i 42 kap, 8 § andra stycket och 43 kap, 4 § RB,Enligt den förstnämnda bestämmelsen gäller att rätten skall verka för attparterna vid förberedelsen anger allt som de vill åberopa i målet. Den skallgenom frågor och erinringar försöka avhjälpa otydlighet eller ofullständighet iparternas framställningar, I 43 kap. 4 §, som reglerar processledningen vidhuvudförhandling, föreskrivs all rällen skall se lill att målet blir uttömmandebehandlat. Vidare gäller enligt bestämmelsen, liksom enligt 42 kap, 8 §, allrätten genom frågor och erinringar bör försöka avhjälpa otydlighet och ofullsländigheli parternas uttalanden. Enligtförarbetena lill 43 kap, 4 § måste rätten, särskilt i rättegång där parternasjälva för sin talan, ha befogenhet att inverka pä processmaterialetsgestaltning. Det åligger sålunda rällen all genom frågor lill parterna söka klargöra vad som är tvistigt mellan dem ochvilka grunder de vill anföra. Härvid kan rätten i viss utsträckning komma attföranleda parterna all åberopa omständigheter som har förbigåtts, Rällenmåste dock härvid iaktta stor försiktighet, så all den inle ens får sken av allla parti för den ena parlen (SOU 1938:44 s, 445, jfr prop, 1971:45 s, 102),Bestämmelsen i 42 kap, 8 § andra stycket tillkom genom en lagändring som träddei kraft . tillämpades 43 kap. 4 § analogt vidförberedelsen. Vid tillkomsten av den nya bestämmelsen uttalades bl.a. att detbedömdes värdefullt med en uttrycklig bestämmelse som föreskriver aktivmateriell processledning vid förberedelsen. Den materiella processledningenvid förberedelsen skulle också i forlsältningen utövas med försiktighet ochfick inte medföra åsidosättande av principen om parternas frihet alt disponeraöver processmalerialel. Någon ändring av vad som gällde i fräga om innebördenav den materiella processledningen avsågs inle (prop. Enligt gällande ordning ankommer det på parterna all sörjaför bevisningen. Rätten kan också, om del anses erforderligt, självmantföranstalta om bevisning. I disposiliva mål får dock rätlen inte utanframställning av part höra vittne, som inle förut har hörts på parts begäran,eller meddela föreläggande om föreleende av skriftligt bevis. Särskildabestämmelser ger rätlen möjlighet alt avvisa bevisning. Avvisning fär ske bl,a,om bevisningen är utan betydelse eller om den är alltför kostnadskrävande ochannan bevisning står lill buds, 1 promemorian anses bestämmelserna om den materiellaprocessledningen i stort sett tillfredsställande även för det förenkladeförfarandet såvitt gäller parternas yrkanden och medgivanden. Beträffandeomständigheter som har omedelbar betydelse för målets utgång uttalasemellertid att de nuvarande möjligheterna till materiell processledning synesalltför begränsade, I detta hänseende anses all del förenklade förfarandet mästeinnefatta en i viss män utredande verksamhet från domstolens sida. Domaren börkunna gä längre än lill all försöka avhjälpa ofullsländighel eller otydlighet.Genom frågor lill parterna bör han kunna efterforska om del finns någon omständighetav avgörande betydelse som inte har berörts i målet. En sådan efterforskningmåste dock ske med försiktighet så all inle förfarandet blir tungrott ochvidlyftigt. Beträffande bevisningen uttalas bl,a, att det inte bör komma ifråga all ge domstolen vidgade befogenheter all mol parts vilja föranstalta ombevisning.