prop · FW03177 · 1973-12-31 00:00:00 — Av dessa skälär det alltså enligt utredningen ofrånkomligt med en begränsning av de offentligatjänstemännens möjligheter att genom avtal påverka sina anställnings- ellerarbetsvillkor. Flertaletremissinstanser delar utredningens principinstäUning eller lämnar den ihuvudsak utan erinran. De flesta av dem efterlyser dock en klarare gränsdragningmellan det avtalstillåtna och det avtalsförbjudna området. TCO-S menar alt detavtalsförbjudna området även enligt utredningsförslaget blir alltför vidsträcktoch framhåller i likhet med SF nödvändigheten av att de anställda ges störremöjlighet att i avtal reglera sina anställningsvillkor. Härvid har de bådaorganisationerna godtagit utredningens uppfattning, enligt vUken avtal intefår träffas som rubbar den av de politiska organen fastiagda verksamheten. SRanser att i princip inga frågor bör undantas från avtalsbarhet. hävdar attavtalsförbudet bör upprätthållas bara i fall där ett avtal skulle omöjliggöramyndigheternas verksamhet. Och enligt kommunaltjänstemannaförbundet bör destats- och förvaltningsrättsliga intressen som kan behöva skyddas för obehörigpåverkan kunna beaktas och respekteras lika väl genom uttryckliga förbehåll iavtal som genom förbud att sluta avtal. 4 1973.1 saml. Föregen dd vill jag anlägga följande allmänna synpunkter. principuttalande ligger en intresseavvägning, där de anställdasanspråk på medbestämmanderätt i fråga om sina arbetsförhållanden har ställtsmot de allmänna kraven på den offentiiga tjänsteutövningen. Jag delarförhandlingsutredningens allmänna synsätt. Avtal skall således kunna träffas ialla frågor som utan att de inverkar på tjänsteorganisationens utformningeller på verksamhetens inriktning eller omfattning får betydelse föranställningsförhållandet. Denna inställning får bilda utgångspunkt för miltnärmare ställningstagande i det följande, I sammanhanget erinrar jag än en gångom det arbete som pågår för att finna lämpliga former för personalensinflytande på olika nivåer inom myndigheterna (jfr s. 24). Reformen får ses motden bakgrunden att avtalsparterna på den offentiiga sektorn är ense om uppfattningenatt en rationell och effektiv förvaltningsorganisation är i parternasintresse. Jagbortser här och i det följande från 3 § andra stycket c StjL, 2 § andra stycketc KtjL och de bestämmelser som där avses. Anförda lag-och författningsrumomfattas ju inte av förhandlingsutredningens förslag. I denärmast följande avsnitten kommer jag att särskilt behandla frågorna omtjänsteorganisationens utformning (6.2), om myndighets arbetsuppgifter samtledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheten (6.3) och om rätt tillannan ledighet än semester (6.4). Förhandlingsutredningensförslag går bl. a. ut på alt avtal inte bör få träffas i frågor om inrättandeeller indragning av tjänst eller tjänsteorganisationens utformning i övrigt(3.2). Bestämmelsen i 3 § andra stycket a StjL liksom motsvarande bestämmelse iKtjL bör därför enligt utredningen behållas i oförändrat skick. Detövervägande antalet remissinstanser lämnar vad utredningen sålunda anför utanerinran. Denslutliga utformningen av dessa bestämmelser synes böra övervägas i det vidareperspektiv rörande avtalsfrihetens utformning över huvud inom den offentligasektorn som arbetsrättskommittén har att anlägga. Jag har därför inte funnitanledning att föreslå någon lagändring i denna dd. Idetta sammanhang har från personalhåU förts fram önskemål om en lagreglering avrätten till överläggnmg. Det finns enligt min mening inte skäl att nu frångåvad som uttalades härom i prop. 1965: 60 (s. 121; jfr även s. 11 ovan). Någonlagreglering bör därför inte genomföras. Det kan anmärkas att överläggningar ipraktiken har förekommit i en omfattning som i allmänhet torde få anses välmotsvara ställda krav. 6.3Myndighets arbetsuppgifter, ledningen och fördelningen av arbetet inommyndigheten Ifråga om myndighets arbetsuppgifter och ledningen och fördelningen av arbetetinom myndigheten anför förhandlingsutredningen som nämnts bl. a. attutformningen av myndigheternas verksamhet bestäms både av de arbetsuppgiftersom myndigheten får sig tilldelade och av de beslut som verksledningen ocharbetsledningen på lägre nivå träffar om arbetets utförande. Utredningen pekarvidare på att varje fördelning av arbete innefattar ett större eller mindremått av arbetsledning. Mot denna bakgrund lägger utredningen fram ett förslag tUllagändring som går ut på att något hinder i och för sig inte längre skallbehöva möta mot avtal om arbetets ledning och fördelning. Detta syfte nåsenligt utredningen om avtalsförbudet i förevarande del bestäms att avse"myndighets verksamhet och hur denna skall bedrivas". Utredningengör dock det förbehållet att frågan huruvida avtal i det enskUda fallet fårträffas blir beroende av de föreliggande omständigheterna. Underremissbehandlingen har efterlysts en noggrannare precisering av förslagetssakliga innebörd, så att inte tolkningssvårigheter behöver uppstå itillämpningen. SF menar att det med förhandlingsulredningens förslag intelängre bör finnas något hinder mot avtal om arbetets ledning och fördelning.Delta bör enligt SF komma tUl uttryck i propositionen. Den begränsning somautomatiskt följer av att riksdag, regering eller myndighet har rätten attbesluta om myndigheternas arbetsuppgifter finner SF tiUräcklig. TCO-Sredovisar en liknande uppfattning. föreslår att avtalsförbudet skallutformas så, att det bara gäller avtal som omöjliggör verksamhetens bedrivande.En myndighet, SJ, hävdar att arbetets ledning och fördelning utgör ett såväsentligt led i myndighetens verksamhet till fullgörande av dess åliggandenenligt lag och författning, att ansvaret härför inte torde avlyftas genom ettkollektivavtal. Flera andra myndigheter ställer sig tveksamma till förslagetskonsekvenser. Kommunförbunden menar att man genom den föreslagna utformningenhänvisas till en bedömning från fall tUl fall. Föregen del får jag anföra följande. Deti de båda tjänstemannalagarna inskrivna avtalsförbudet ter sig numera somalltför långtgående, när det gäller arbetets ledning och fördelning. Jag ärdärför ense med förhandlingsutredningen om det önskvärda i en lagändring påförevarande punkt i syfte att så långt som möjligt göra arbetsledningsfrågor avtalstiUåtna.Det är därvid särskilt angeläget att frågor som nära rör den enskildearbetstagaren i hans arbete görs avtalsbara i ökad utsträckning. Åandra sidan bör avtal lika litet som kunna träffas, om det strider mot ellerannars innebär avsteg från vad som beslutas om viss verksamhet.I den mån verksamheten har fastiagts genom beslut av statsmakterna, ärmyndigheterna givetvis skyldiga att åtlyda beslutet. Därtill kommer de beslutom verksamheten som myndighetema själva meddelar. Undantag från avtalsbarhetenmåste alltså göras i fråga om sådana arbetsledningsbeslut som utgör ennödvändig förutsättning för att verksamheten skall kunna bedrivas på sådantsätt, att det avsedda resultatet kan uppnås. Det område inom vilketkollektivavtal inte bör få träffas måste med andra ord med anknytning lill enav AD:s ordförande använd formulering mera strikt än f. n. begränsas tillsådana frågor som verkligen har betydelse för utformningen och inriktningen av myndighetemasverksamhet. Ienlighet med det anförda bör bara sådana avtalsbestämmelser om arbetsledning, vUkainte gör det möjligt att driva den offentliga verksamheten på ett sätt somtillgodoser de intressen som verksamheten är avsedd att trygga, ifortsättningen vara otillåtna. TUlbelysning av det nu sagda kan anföras statsmakternas beslut att uppdraga åtpostverket att ha hand om den allmänna postrördsen. ErUigt sin instraktion(1969: 736) får postverket därvid bl. a. inrätta och indraga postanstalter,anordna postförbindelser samt bestämma i vUken utsträckning och under vilka formerpostutdelningen skall äga rum. I den mån ett sådant beslut kräver detaljföreskrifter, såsom om brevbäringsfrekvens, får verkställigheten av beslutetinte omöjliggöras genom en inskränkande avtalsbestämmelse. Annars skulle ettavtalsförbud i fråga om myndighets arbetsuppgifter eller verksamhet kunna bliillusoriskt. Lagändringen bör enligt min mening gå ut på att förbjuda enavtalsklausul som medför exempelvis att beslutad postdistribution på visseller vissa tider under någon bestämd veckodag eller i något visst distriktinte går att genomföra. Detta skulle vara fallet t. ex. om avtalet får tillföljd att brevbärare eller ersättare för dem inte finns disponibla i denutsträckning som krävs för verksamhetens behöriga gång. förslag skulle förut nämnda syfte att göraarbetsledningsfrågorna i och för sig avtalsbara uppnås, om uttrycken"myndighets arbetsuppgifter" samt "ledningen och fördelningen avarbetet inom myndigheten" i 3 § andra stycket b StjL ersattes med uttrycket"myndighets verksamhet och hur denna skall bedrivas". Motsvarandeändring skulle enligt förslaget göras i 2 § andra stycket b KtjL. Föratt rätt förstå den närmare innebörden av utredningsförslaget är det på sinplats att undersöka vad som avses med "myndighets arbetsuppgifter"och med "ledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheten"enligt gällande lag. Debåda uttrycken synes delvis täcka varandra. Vadförst angår bestämmelsen att avtal inte kan träffas om myndighetsarbetsuppgifter torde kunna sägas att den närmast ger uttryck för Det ligger i de politiska organens hand att ensidigt bestämmavilka uppgifter som skall anförtros de olika myndigheterna (jfr 6.1). Vadså angår uttrycket ledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheten tordedetta främst syfta på de olika sätten att verkställa vad som har bestämts ifråga om verksamhetens inriktning och omfattning. För att de uppställda målenför myndigheternas verksamhet skall kunna förverkUgas krävs nämligen en radhandläggningsbeslut. Dessa kan i större eller mindre utsträckning påverkamyndighetemas möjligheter att fullgöra sina arbetsuppgifter. Ofta är deemellertid av den arten att de över huvud tagel inte behöver inkräkta på denavsedda verksamheten. mån en arbetsledningsfråga kan förändra resultatet av myndighetensverksamhet, måste frågan höra tUl det område där avtal inte får slutas. Mensådana beslut om arbetets ledning och fördelning som inte inkräktar påverksamheten bör i enlighet med det förut anförda kunna göras lill föremål föravtal, såvitt de inte rör organisationen och på grund därav är avtalsförbjudna(jfr 6.2). Här avses exempelvis vissa frågor om arbetsmiljö eller arbetarskydd.Det gäller alltså här frågor av omedelbar betydelse för de anställda. Jagfinner visserligen att den av utredningen föreslagna lydelsen "myndighelsverksamhet och hur denna skall bedrivas" kan sägas täcka det område somenligt den ståndpunkt jag har intagit i det föregående skall vara avtalsförbjudet.Emellertid torde detta område lika väl kunna beskrivas genom det kortareuttryckssättet "myndighets verksamhet", vilket f. ö. kan vara attföredraga från språklig synpunkt. En sådan utformning av lagtexten ansluterockså till vad som sägs i en av arbetsrättskommitténs sekretariat upprättaddiskussionspromemoria (5.4.3). Pågrund av det anförda förordar jag att lagbestämmelsen i deima del ges formen avett förbud mot avtal om myndighets (inrättnings) verksamhet. Ianledning av vad några remissmyndigheter har anmärkt vill jag för tydlighetsskull betona att ändringsförslaget givetvis inte innefattar någon bedömning avfrågan huruvida avtal i det enskUda fallet bör träffas eller inte. Denna frågaskall prövas i vanlig ordning. Därvid kan den offentiige arbetsgivarennaturligtvis se sig föranlåten att förkasta framlagda förslag omavtalsreglering. Alti förväg exakt ange i vilken utsträckning avtal skall tillåtas synes knappastmöjligt (jfr prop. 1965: 60 s. 120). Under remissbehandlingen har uttalatsfarhågor för särskUda tolkningssvårigheter i förevarande sammanhang. Jagfinner dessa farhågor i viss mån överdrivna. Syftet med lagändringen tordeframgå av vad jag har anfört. För att såvitt möjligt förebyggaframtida tolkningstvister kommer jag dessutomi det följande att söka närmare belysa lagförslagets konsekvenser. Förstvill jag ta upp en del frågor med viss anknytning till det reformarbete på närUggandeområden som har redovisats i avsnitt 5. Ävenom ämbetsansvaret anses utesluta möjligheten tUl avtal i frågor omtjänsteåligganden (s. 22), torde ämbetsansvaret som sådant inte hindra att mangenom ändring i 3 § StjL och 2 § KtjL i princip för över sådana frågor tilldet avtalstillåtna området. Det är emellertid den praktiska konsekvensen av ensådan åtgärd som är av särskilt intresse. Gör man dessa frågor avtalsbara,återverkar detta på möjligheten alt utkräva ämbetsansvaret. Ty den regelntorde gälla att ämbetsansvar eller det disciplinansvar som finns stadgat förvissa tjänstemannagrupper inom det statligt lönereglerade området inte kanutkrävas för förseelse mot bestämmelse i avtal. För ett avtalsbrott gäller istället vanliga regler om skadestånd, i förekommande fall skadeståndsbestämmelsernai lagen (1928: 253) om kollektivavtal. Vidare kan, i fråga om statstjänstemansom är förordnad tUls vidare, uppsägning ske enligt reglerna i 30 § StjL och ifråga om bl. a. tjänsteman med statiigt reglerad tjänst enligtmotsvarande regler i 36 § stadgan (1965: 602) om vissa tjänstemän hos kommuner m.fl. Däremot kan sådana tjänstemän inte avskedas med omedelbar verkan. Förkommunaltjänstemän utanför det statligt lönereglerade området och för sådana offentlig-anställdasom inte omfattas av Ijänstemannalagstiftningen gäller vad som kan finnasavtalat om uppsägning och avsked. Om en arbetstagare med ämbetsansvar begårbrott, kan han enligt 20 kap. av domstol ådömas såväl suspensioneller avsättning som böter eller fängelse. I fråga om statstjänsteman gällerdetta oberoende av om han är anställd med fullmakt eller konstitutorial ellerförordnad för bestämd tid eller lUls vidare. Somjag nämnde, anses det att ämbetsansvar inte kan utkrävas för bristande åtlydnadav en avtalsbestämmelse. I förarbetena till tjänstemannalagstiftningen fannemellertid föredragande departementschefen uppenbart att en tjänsteman, sombegått ett avtalsbrott och inte åtiytt tillsägelse av överordnad om rättelse,gjort sig skyldig till straffbar handling, visserligen inte genomavtalsbrottet men genom att åsidosätta sin lydnadspUkl (prop. 1965: 60 s. 106,jfr SOU 1963: 51 s. 82). SkuUe rättstillämpningen följa denna linje, innebärdet att ämbets- och disciplinansvar i åtskilliga fall skulle kunna utkrävas medstöd av den lydnadsplikt som stadgas i 10 § StjL och motsvarande bestämmelse i15 § stadgan 1965: 602, även om åliggandet är reglerat i avtal. Å andra sidankan givetvis fall uppkomma där tjänsteman har åsidosatt ett avtalsregleratåliggande men sedan vidtagit rättelse. Har han därvid inte eftersatt någontillsägelse, kan något ämbets- eller disciplinansvar inte utkrävas vialydnadsplikten. Mot ett sådant avtalsbrott kan, som nämnts idet föregående, bara inskridas genom talan om skadestånd. Därjämte finns dennämnda möjligheten alt säga upp tjänsteman som är förordnad tills vidare.Skulle återigen den principiella ståndpunkten intas i rättstillämpningen, att lydnadspUklinom det avtalsreglerade området endast skall utkrävas genom privaträttsligasanktioner som gäller för avtalsbrott, bör straffrättsligt ansvar inte komma ifråga. Somframgår av avsnitt 5.1, föreslår ambetsansvarskommittén att ämbetsansvaretskall avskaffas som straffrättsligt institut och, såvitt angår vanligatjänstefel, ersättas av ett lagstadgat allmänt disciplinansvar. förslag, kommer ett enhetiigt påföljdssystem att gälla vare sigfråga är om avtalsbrott eller om överträdelse av en offentiigrättsligbestämmelse. Som nämnts torde proposition om en reform i huvudsaklig linje medkommittéförslaget komma att föreläggas riksdag. Avvad jag har anfört framgår all den av mig förordade ändringen i StjL och KtjLi viss utsträckning kan leda till oenhetiighet i tillämpningen avpåföljdssystemet. Även om det självfallet vore önskvärt att kunna undvika ensådan följd av lagändringen, torde det dock med hänsyn tUl den kortatidsperiod detta förhållande kan beräknas komma att avse, om ämbetsansvaretavskaffas, och till de ringa praktiska olägenheterna saknas anledning alt inu förevarande sammanhang ändra ämbets- och disciplinansvaret. Denlydnadsplikt som föreskrivs i 10 § StjL och 15 § stadgan 1965: 602 får självfaUetinte göras gällande på så sätt, att en tjänsteman beordras till en tjänstgöringsom tvingar honom all åsidosätta vad som åligger honom enligt avtal. Reglernaom ämbetsansvaret hindrar alltså enligt min mening inte den ändring som jag nuföreslår. I fråga om några fåtaliga grupper av offentliga tjänstemän med ämbetsansvarvilka inte omfattas av tjänstemannalagarna eller vilka av andra skäl har isärskild ordning reglerat ansvar torde ämbetsansvaret medföra att avtal intekan träffas i den utsträckning jag nu förordar. Detsamma gäller beträffande ämbetsansvarigatjänstemän vid sådana s. k. allmänna inrättningar i fråga om vilka Kungl. Maj:linte har utnyttjat sin i 1 § KtjL stadgade befogenhet att göra KtjL tillämplig.Del kan vara vissa stiftelser, anstalter, sällskap, samfund, kassor o. d. medmer eller mindre uttalad offentlig anknytning. Följden av förevarandeändringsförslag skulle bli att för dessa tjänstemän avtal inte kan träffas omtjänsteåligganden. förhållande torde dock inte behöva hindra den nuförordade utvidgningen av avtalsområdet. Närbesläktademed frågan om ämbetsansvaret är frågorna om meddelande av ordningsregler,arbetsföreskrifter o. d. Av den förordade lagändringen följer att allmännariktlinjer för utformningen av sådana beslut i fortsättningen blir avtalsbara,i den mån de inte på sätt förut har angetts påverkar verksamheten. Som exempelkan nämnas en del avde beslut som avses i 10 § allmänna verkssladgan (1965: 600). Avtal bör vidarekunna innehålla t. ex. principiella regler om utövandet av arbetsledningen.Avtalet får dock inte strida exempelvis mot 11 eller 34 § StjL ellermotsvarande bestämmelser i stadgan 1965: 602. Ifråga om tjänstgöringslistor, turlistor o. d. gäller f. n. alt upprättande avsådana listor betraktas som ett led i arbetsfördelningen mellan olikaarbetstagare, varför avtal därom inte får träffas (jfr prop. 1970: 164 s. 18).I likhet med förhandlingsutredningen anser jag alt avtal fortsättningsvis börfå träffas om fördelning i lista av den arbetstid som myndigheten finner behövligför verksamhetens bedrivande. Med anledning av vad SAV påpekar kan framhållasatt avtal däremot inte får träffas om vUka tider eller vilka dagarsom myndigheten skall bedriva sitt arbete. Jagskall till belysning av det nu framlagda förslagets innebörd lämna ytterligareen del exempel på vad som enligt förslaget bör höra tUl del avtalstUlåtnaområdet. Somhar nämnts under avsnitt 5.2 har delegationen för förvaltnings-demokrati (DEFF)i en rapport lagt fram förslag om försöksverksamhet som avser alt ge destatsanställda medbestämmanderätt i en del personalfrågor m. m. Enligt DEFF:sförslag skall denna rätt utövas genom nyinrättade kollegiala beslutsgrapper,som skall ingå i myndighetens organisation. Vid några myndigheter har försöksverksamhetredan påbörjats. Maj:t har därvid i beslut angett hur sådan grupp skall varasammansatt, i vilken ordning myndighetens och personalens representanter skallutses m. m. Med ett genomförande av den föreslagna ändringen i 3 § StjL böräven en del sådana frågor kunna göras tUl föremål för avtal. Sålunda börexempelvis frågor som rör representationen bli avtalsbara, när Kungl. Maj:thar inrättat åsyftade partssammansatta beslutsgrapper eller förordnat om annatslag av personalrepresentation i myndigheterna. Självklart iir att avtaletinte kan omfatta frågor om tjänsteorganisationens utformning (6.2). Avtalbör också kunna få träffas i frågor av de slag som f. n. behandlas ikungörelsen (1968:104) om företagsnämnder m.m. inom statsförvadtningen och idärtill anslutande föreskrifter (jfr dock 6,2), AvKungl, Maj:ts under avsnitt 5,3 nämnda förslag angående ändringar iarbetarskyddslagstiftningen och andra åtgärder för bättre arbetsmiljö framgåratt avsikten är att i arbetarskyddslagen (1949: 1) ta in bestämmelser om attarbetsgivare och arbetstagare gemensamt skall svara för vissa åtgärder. a. till att åstadkomma sunda och säkra arbetsförhållanden. Vad härföreslås innebär att avtal skall kunna träffas om formerna för denna samverkan,t. ex. om instruktion för skyddsombud. På detta område skall avtal vidare kunnaslutas i fråga om utbildning i arbetarskyddsfrågor av skyddsombud m. fl. ellerom ledighet m. m. för skyddsombudet. Till de fortsättningsvis av- talstillåtnafrågoma om arbetsmiljön hör också frågor i samband med exempelvis utformningenav arbetslokaler m. m. Enligt förevarande ändringsförslag bör avtal vidarekunna träffas i frågor om personalhälsovård. Somytterligare exempel på ämnen som blir avtalstUlåtna genom slopandet avavtalsförbudet i fråga om ledningen och fördelningen av arbetet vUl jag anförafrågor om information till de anställda angående myndighetens planering förframtiden eller angående den utredning som föregår sådan planering.Avtalstillåtna bör också bli t. ex. frågor om de anställdas möjligheter attutnyttja personaltidning, anslagstavla eller samlingslokal inom myndigheten.Vidare kan nämnas frågor som rör facklig förtroendemans ställning hosmyndighet, t. ex. hans rätt till information och tillträde till myndighetenslokaler eller hans rätt att nyttja utrymme på arbetsplatsen eller myndighetenstelefon eller lokaler eller att anlita skrivpersonal (jfr 6 och 7 §§kungörelsen 1972: 448 om fackUga förtroendemän hos statsmyndigheter m. ; jfrvidare 6.4). Avdet anförda följer att också frågan om att i ett principavtal ge uttryck åt etlpersonalpolitiskt program i fortsättningen blir avlals-tiUålen. Därvid börexempelvis allmänna principer om personalutbUd-ning, personalinlroduklion o. d.kunna göras till föremål för avtal. Även en del formella frågor bör f. ö. bli avtalstUlåtnaenligt förslaget, t. ex. överläggningsförfarande eller remiss tUlpartssammansatt arbetsgrupp, bl. a. när det gäller att besluta om arbetsregler,personalutbildning eller personalsodal verksamhet. Delåterstår i detta avsnitt alt behandla ett särskUt problem. Underremissbehandlingen har AD:s ordförande tagit upp frågan om reformens innebörd iförhållande till gällande regler om fredsplikt. På den privata arbetsmarknadengäller f. n. alt rätten att leda.och fördela arbetet anses förbehållenarbetsgivaren enligt kollektivavtalet, även om avtalet saknar bestämmelserdärom. Det betyder all frågor som rör rätten att leda och fördela arbetet ansesomfattade av fredsplikt under löpande avtalsperiod. Av reglerna i 15 § StjLoch 3 § KtjL framgår att på det offentliga området slridsåtgärd inte ärtillåten beträffande avtalsförbjuden fråga. Genomförs vad jag här föreslår,kommer frågor om ledningen och fördelningen av arbetet att bli avtalstillåtnaenligt StjL och KtjL. Träffas kollektivavtal i sådan fråga, kommer fråganjämlikt 4 § kollek-livavlalslagen att omfattas av fredsplikt under löpandeavtalsperiod. Saknas uttrycklig reglering i kollektivavtalet, talar enligt minmening starka skäl för alt arbetsledningsrätten, på samma sätt som enligt AD:spraxis är fallet inom den privata sektorn, skall anses förbehållen den offentiigearbetsgivaren enligt avtalet. I konsekvens härmed bör då även dessa frågoranses omfattande av fredsplikt under löpande avtalsperiod på motsvarande sättsom gäUer i fråga om den privata arbetsmarknaden (jfr 5,4), 6.4Rätt till annan ledighet än semester Förhandlingsutredningenföreslår att uttrycket "rätt tUl annan ledighet än semester" fårutgå ur lagtexten i 3 § andra stycket b StjL och 2 § andra stycket b KtjL.Avtal i frågan bör emellertid enligt utredningens mening inte få angåmyndighetens eller den allmänna inrättningens verksamhet. Det övervägande antaletremissinstanser bland dem alla personalorganisationer utom SR tillstyrkerändringsförslaget. SR sätter i fråga om utredningens förslag innebär någonändring i sak.