prop · FW0315 · 1973-12-31 00:00:00 — Enligt art. 1.1. i bihanget kan varje land, somenUgt (FN:s) generalförsamlings praxis är att betrakta somutvecklingsland och som med hänsyn till sin ekonomiska situation och sinasociala eller kulturella behov inte anser sig kunna ge skydd åt alla derättigheter som anges i Paristexten, förklara att det kotnmer att begagna sigav de förmåner som anges i art. II (översättningsrätten)eller III (rätten till mångfaldigande) eller båda dessa bestämmelser. Förklaringenavges genom särskilt meddelande antingen i samband raed att landet ratificerareUer anslutersig till Paristexten eller också . Förklaringendeponeras hos generaldirektören för . EnUgt art. 1.2. gäller varje sådanförklaring i princip tUl utgången av den på visst sätt beräknade tioårsperiodunder vilken den avgetts. Tioårsperioderna räknas med början från det art.121 i Paristexten samt bihanget har trätt i kraft. Motsvarande tioårsperioderenligt u-landsprotokollet (art. 1) riiknas från det landet blivit bundet avart. 21 i Stockholmstexten. Både bihanget till Paristexten ochu-landsprotokollet ger möjUgheter till förlängning av den tid för vilken förmånernaskall få åtnjutas. Upphör landet att vara utvecklingsland enligt FN:s praxisupphör enligt art. 1.3. också rätten att påkalla tillämpning av bihangetantingen vid utgången av löpande tioårsperiod eller också efter det attlandet har slutat att betraktas som utvecklingsland. Den frist som löper utsenast skall tillämpas. En motsvarande bestämmelse finns i u-landsprotokollet(art 4) men förmånerna upphör där när gått från det att generaldirektörenför lämnat underrättelse om ändringen i FN:s praxis. av exemplar somhar framstäUts med stöd av licens meddelad på grund av bihanget får enligt art.1.4. i bihanget fortfarande spridas tiU dess lagret är slut. Enligt art. 1.6.får den omständigheten att ett land utnyttjar någon av förmånerna enligtbihanget inte medföra att ett annat land ger verk för vilka utvecklingslandetär hemland ett lägre skydd än det som det andra landet är förpliktat att geenligt art. 120 i konventionen. Undantagsreglernaenligt u-landsprotokoUet berör frågor om skyddstidens längd, översättning,mångfaldigande, återgivande genom radio samt allt slags utnyttjande inomundervisningsväsendet. I u-landsbl-hanget till Paristexten saknas direktmotsvarighet till de två sistnämnda slagen av undantagsregler. Inte hellerfinns några bestämmelser om undantag beträffande skyddstidens längd. Demateriella bestämmelserna i bihanget avser i princip bara översättningsrättenoch rätten till mångfaldigande. De stämmer i dessa hänseenden delvis överensmed reglerna i u-landsprotokollet men innefattar också väsentUga skUlnader. översättningsrätten.Enligt art. 8 i konventionen äger upphovsman under hela den tid hansrättigheter till originalverket består ensam rätt att översätta eller låtaöversätta verket. U-landsprotokolletinnehåller en bestämmelse om att ensamrätten till översättning upphör omupphovsmannen inte har gjort bruk av den (art. l.b.i.). Dennabestämmelse saknar motsvarighet i bihanget tUl Paristexten. Både detta ochu-landsprotokoUet innehåUer däremot regler om ett tvångslicenssystem avseendeöversättningsrätten. Landsom har förklarat att det kommer att begagna sig av förmånerna enligt art. II ibihanget får enligt art. II.1. ersätta ensamrätten till översättning med ettsystem med icke tidsbegränsade licenser som inte kan överlåtas och som inte gerensamrätt. En förutsättning för att sådan licensskall få beviljas är enligt art. 11.2. att den som innehar översättningsrättenännu vid utgången av tredje året eller den senare tidpunkt som anges iutvecklingslandets lagstiftning från verkets första publicering inte harpublicerat någon översättning av detta i tryckt eller liknande form på ettspråk i allmänt brak inom utvecklingslandet i fråga. Licensen utfärdas avbehörig myndighet i utvecklingslandet och kan beviljas varje medborgare ilandet. Den avser översättning till det nämnda språket och publicering avöversättningen i tryckt eller liknande form. Licens kan också beviljas om allaupplagorna i den översättning som publicerats på språket i fråga är utgångna.Bestämmelser liknande de nu nämnda finns även i u-landsprotokollet (art.l.b.ii.). Skall översättningen ske tUl ett språk som inte är i allmänt bruk iett eller flera utvecklade unionsländer, ersätts enligt art. II.3. i bihangettreårsperioden av en period . Med samtycke av alla de utveckladeunionsländer inom vUka samma språk är i allmänt bmk kan varje utvecklingsland,i fråga om översättningar till detta språk, ersätta treårsperioden med enkortare period om lägst . Detta gäller dock inte översättningar tillengelska, franska eller spanska. Sådan överenskommelse skall meddelas tillgeneraldirektören för . Någon motsvarighet till dessa bestämmelser om förkortningav tre-årsfristen finns inte i u-landsprotokollet. Enligt art. II.4.gäller att om innehavaren av översättningsrätten under en viss tilläggsperiod(6 resp. 9 månader) publicerar en översättning på det språk som licensansökanavser, får licens inte meddelas. Inte heller denna bestämmelse har någon direktmotsvarighet i u-landsprotokollet. Licens får enligt art. 11.5. i bihanget barameddelas för undervisnings- eller forskningsändamål. Denna begränsning ilicensbestämmelserna saknar motsvarighet i u-landsprotokollet. Utfärdad licens upphör enligt art. 11.6. omirmehavaren av översättningsrätten publicerar en översättning av verket påsamma språk och med väsentligen samma innehåll som den som publicerats med stödav licensen. En förutsättning är att priset för den nya översättningen ärjämförligt med det som är normalt i landet i fråga för motsvarande verk.Exemplar som framställts med stöd av licensen före dess upphörande får dockfortfarande spridas. Även u-landsprotokollet innehåller vissa sådana regler(art. l,b,vii, och viii,), Reglema täcker i huvudsak samma situation men ärnågot annorlunda konstruerade. Består verk huvudsakligen av Ulustrationer, fårenligt art. 11.7. licens för översättning av texten och mångfaldigande av bUdernameddelas bara om också villkoren i art, III är uppfyllda. Licens får enligt art. II.8. inte meddelas, omupphovsmannen har dragit tillbaka samtliga exemplar av verket från denallmänna handeln. Motsvarande gäller enligt u-landsprotokollet (art. 3 1973.1 saml. innehåller bestämmelser om licens förradioföretag med säte i utvecklingsland att översätta bl, a, verk sompublicerats i tiyckt eUer liknande form. För att sådan licens skall få meddelaskrävs att vissa villkor är uppfyllda. Bl, a, gäller att översättningen skallvara avsedd enbart för utsändningar för undervisning eller spridning av vetenskapligeller teknisk information för experter inom ett bestämt yrke samt attöversättningen faktiskt bara används för sådant ändamål och utan vinstsyfte.Dessa regler om radioföretags rätt saknar motsvarighet i u-landsprotokoUet Rätten till mångfaldigande. Som förut nämnts gerart.9. i konventionen upphovsmannen i princip uteslutande rätt att mångfaldigaeller låta mångfaldiga sina verk. U-landsprotokoUetinnehåller i princip samma tvångslicenssystem i fråga om mångfaldiganderättensom gäller beträffande översättningsrätten (art. l.c). Den begränsningenföreskrivs dock att licens för mångfaldigande bara kan meddelas förundervisningsändamål och kulturella ändamål. Art. III i bihanget tiUParistexten innehåUer föreskrifter om ett liknande tvångslicenssystem avseendemångfaldiganderätten. Det skiljer sig dock på några punkter både frånmotsvarande system enligt u-landsprotokollet och från systemet i art. II. Sålunda skall syftet med licensen enligt art. III.2. vara atttillgodose undervisningens behov. I princip får licens enligt art. III.3. intemeddelas förrän förflutit från den första publiceringen av detverk som licensansökan avser. Beträffande verk i bl. a. naturvetenskapligaeller teknologiska ämnen är tiden dock och för verk av typen romaner,diktsamlingar eller dramatiska eller musikaliska verk samt för konstböcker ärtiden . innehåller vissa bestämmelser om tilläggsfrist förmeddelande av licens av samma principiella innehåll som bestämmelsema i art,11,4. Förfarandetvid meddelande av licens m.m. Art. 1. och 2. i bihangetanger bl. a. vissa formeUa förutsättningar för att licens skall få meddelas, Ihuvudsak motsvarande regler finns i u-landsprotokollet (art. l,b,ii, och Ui,resp, l,c,i. och ii,). Den som begär licens enligt bestämmelserna i bihangetskall bl, a, visa antingen att han har begärt men inte fått tillstånd avrättsinnehavaren att göra och publicera en översättning resp. mångfaldiga ochpubUcera en upplaga eller att han efter rimliga efterforskningar inte harkunnat anträffa honom. I sistnämnda fall skall sökanden i rekommenderadförsändelse skicka kopior av ansökan till den förläggare vars namn finnsangivet på verket och till vissa nationella eller internationellainformationscentraler. Enligt art. IV.3. skall upphovsmannens namn angespå alla översatta eller mångfaldigade exemplar som publiceras med stöd avlicens enligt art, II eUer III, Vidare skall verkets namn anges.Motsvarande gäller enUgt u-landsprotokollet (art, l,b,v, och Lc.iv. Enligt art. 1V.4. omfattar Ucens enligt art, II ellerIII inte utförsel av exemplar. Licensen gäller bara publicering avöversättningen resp. det mångfaldigade verket inom det lands område där licensenhar begärts. Som utförsel anses under vissa fömtsättningar dock inte det fallatt ett regeringsorgan eller annat allmänt organ i ett land där licens harbeviljats sänder exemplar till ett annat land. Enligt u-landsprotokollet (art.l.b.v. l,c.iv.) är bestämmelserna om distribution av exemplar mellanolika länder konstruerade på ett något annorlunda sätt. Sålunda gäller attinförsel får ske bara om importlandets lag innehåller bestämmelser ommotsvarande tvånglicenser och inte förbjuder importen. Enligt art. IV.6. skall på det nationella planetåtgärder vidtas så att rättsinnehavaren erhåller en ersättning som är skäligoch motsvarar vad som normalt brukar utgå enligt på frivillig väg ingångnalicensavtal mellan personer i de två berörda länderna. Vidare skall betalningenoch överföringen av ersättningen säkerställas. På det nationella planet skallockså vidtas lämpliga åtgärder för att garantera en korrekt översättning avverket resp, ett korrekt mångfaldigande av upplagan, I huvudsak motsvarandebestämmelser finns i u-landsprotokollet (art, l,b.iv, resp, l,c,ui,). Särskildabestämmelser om bihangets tillämpning. Enligt art. V.l. kan land som ärbehörigt att förklara att det påkallar tUlämpning av förmånerna enligt art. II beträffandeöversättningsrätten i stäUet avge förklaring enligt art. 30.2.a. ikonventionen, dvs. ange att det önskar behålla de förmåner som följer avförbehåll som landet tidigare gjort eller att det vill begagna sig av vissabestämmelser beträffande översättningsrätten Paristext avkonventionen. Dessa regler avser att göra det möjligt för utvecklingsland att istället för tvångslicenssystemet tillämpa det s. k. tioårssystemet, som innebäratt ensamrätten tUl översättning upphör om inte upphovsmaimen har använt sigav den från verkets första publicering. Valet är i principoåterkalleligt. Land som har begagnat sig av förmånema enligt art. II kandärför inte sedermera avge förklaring som sagts och har landet avgettförklaring enligt art. 30.2., får det inte sedermera begagna sig av förmånemaenligt art. II. VI finns bestämmelser som gör det möjUgt förunionsland att till dess landet blir bundet av art. 121 ochbihanget avge vissa förklaringar om tillämpningen av bihanget. Är landet ettutvecklingsland, som skulle vara behörigt att få utnyttja de förmåner som art.II och III ger, kan det förklara att det avser atttillämpa dessa artiklar eller en av dem på verk, vars hemland medger sådantUlämpning eller som är bundet av art. 121 och bUianget. Annat unionsland kanförklara, att det medger att de länder, som har avgett förklaring enligt vadsom har sagts eller som har lämnat meddelande enligt art. I, tillämparbihanget på verk beträffande vilka landet är hemland. förklaringenligt art. VI.1. skall enligt art. VI.2. ske skriftligen och deponerashos generaldirektören för . Förklaringen får verkan från den dag dendeponeras. 3.1.2Den reviderade Världskonventionen om upphovsrätt Världskonventionenhar som tidigare nämnts inte förut reviderats. Vid gjordes ingen ändring iart. I, som innehåller en allmän bestämmelse varigenom fördragsslutande statförbinder sig att ge ett tillräckligt och verksamt skydd för upphovsrätt,eller i art. III som ger föreskrifter om vissa formaliteter. Art. II handlar om konventionenstillämpningsområde med hänsyn till verkens ursprung. Huvudregeln är attfördragsslutande stat är pliktig att skydda dels verk av medborgare i annanfördragsslutande stat vare sig de publicerats eller ej, dels verk som förstpubUcerats i fördragsslutande stat. Verken skall ges samma skydd som verk avstatens egna medborgare, dvs, nationell behandhng. Vid Pariskonferensentill-lades att sådant verk också skall åtnjuta det skydd som tUlkommer det ikraft av själva konventionen. Om skyddets materiella innehåll meddelas i denursprungliga konventionen endast knapphändiga föreskrifter. Föratom den allmännabestämmelsen i art, I finns bestämmelser om minsta skyddstid i art. Om upphovsmans uteslutande rätt att översätta ochpublicera översättning-gar av skyddat verk samt att låta andra översätta ochpublicera över-sättnmgar av sådant verk ges vidare bestämmelser i art. V. fogades till konventionen en art. IVbis.Enligt denna skall rättigheterna enligt art, I innefatta de grundlägganderättigheter som säkerställer upphovsmännens ekonomiska intresse, däriblandensamrätten att låta mångfaldiga ett verk, att låta offentligt framföra det ochatt låta utsända det i radio. Fördragsslutande stat får dock genom sinlagstiftning medge vissa undantag, vilka emellertid inte får inkräkta på andanoch föreskrifterna i konventionen. En rimlig grad av skydd skall alltid beredasför de rättigheter för vilka undantag har medgetts. I art. V som handlar om ensamrätten tillöversättning m. m. finns regler som ger fördragsslutande stat möjlighet attinskränka denna rätt genom tvångslicens. Vissa begränsningar föreskrivs dock.Sålunda får tvångsUcens inte meddelas förrän har gått från verketsförsta publicering utan att någon översättning har publicerats på ett språk iallmänt bruk i staten (art. V. 2,a,). Den som söker licens skall styrka antingenatt han har begärt men vägrats tiUstånd av rättsinnehavaren att göra ochpublicera översättningen eUer att han, trots att han har gjort vad som skäligenkunnat krävas av honom, inte har kunnat anträffa rättsinnehavaren (art. V.2,b,), På motsvarande vUlkor kan licens meddelas, om alla tidigare upplagor aven redan publicerad översättning är utgångna.Rättsinnehavaren skall tillförsäkras skälig ersättning motsvarande vad som ärinternationellt brukligt (art. V, 2,d,), I princip är licensens verkanbegränsad till den stat som har meddelat den (art. V. och licens får intemeddelas, när upphovsmannen har dragit tillbaka samtliga exemplar av verketfrån handeln (art. V. Vid infördes i konventionen trenya artiklar, Vbis, Vter och Vquater som ger utvecklingsländer möjlighet attinskränka ensamrätten tiU mångfaldigande genom ett tvångslicenssystem och att ifråga om översättningar meddela tvångslicens under mindre restriktivaförutsättningar än enligt art. V. Vbis anges vissa allmänna föratsättningar för att tvångslicens skall fåmeddelas i utvecklingsland. Dessa är likartade med dem som gäller enligt art. IV ibihanget till Paristexten av för tvångslicenser som avses där. Art.Vter innehåller bestämmelser om vissa särskilda förutsättningar under vilkautvecklingsland kan meddela tvångslicens avseende översättningar. I princip ärdessa regler mindre restriktiva än de aUmänna bestämmelsema om sådan licens iart. V och de är i huvudsak Ukartade med dem i art. II ibihanget till Paristext. Vquater finns föreskrifter om möjlighet för utvecklingsland att meddelatvångslicens avseende mångfaldigande av verk. Dessa föreskrifter liknarmotsvarande regler i art. III och art. IV ibihanget till Paristexten av Bemkonventionen. Sålunda är de materiella fömtsättningarnaför att licens skall få meddelas och de tidsfrister som skall tillämpas desammasom enligt bihanget. Liksom enligt detta upphör i princip licensen, omrättsinnehavaren saluför en upplaga av verket i staten i fråga. Art.VIXXIhar, bortsett från vissa jämkningar avväsentligen redaktionell karaktär, i huvudsak samma innehåll som tidigare.Mellan stat som har tillträtt den reviderade konventionen och stat som ärbunden av den ursprungliga texten skall enligt art. IX. 4. densenare gälla. Stat, som bara har tillträtt den ursprungliga texten, kan dockförklara att den medger tUlämpning av den reviderade konventionen på verk avmedborgare i den staten eller verk som först publicerats där. En i art. av regeringsrepresentanter skaU enligt den reviderade konventionenbestå av 18 i stället för som förut 12 medlemmar. En i samband med revisionenantagen resolution beträffande denna artikel innehåller vissa närmareföreskrifter om kommitténs sammansättning. Om förhållandet till finns vissabestämmelser i art. XVII, som inte har ändrats, och i en till denna artikelfogad tilläggs-deklaration. Bestämmelserna innebär i huvudsak attVärldskonventionen inte är tillämplig mellan länder som är bundna avBernkonventionen, såvitt angår verk vilka enligt Bemkonventionen har något avdessa Utträder ett unionsland ur Bemunionen, skall i princip verk medhenUand i detta land inte åtnjuta skydd enligt i övrigaunionsländer. Enligt den reviderade tilläggsde-klarationen är dock dennabestämmelse under vissa förutsättningar inte tillämplig på utvecklingsland somträder ut ur Bernunionen, Till den reviderade Världskonventionen är knutnatvå tilläggsprotokoll avseende skydd för verk av statslösa och flyktingarresp. verk publicerade av vissa intemationella organisationer. Protokollen hari huvudsak samma innehåll som motsvarande äldre tiUäggsprotokoU. 3.2.1 Promemoriansräckvidd m. m. Den i promemorian redovisade utredningen avser iförsta hand vilka ändringar som krävs i den svenska lagstiftningen omupphovsrätt för en ratificering av de vid år 1967vidtagna ändringama i art. 120 i , Utredningen har därjämtehaft att beakta vissa framställningar till Kungl. Maj:t om ändringar i nämndalagstiftning, bl, a, rörande avgifter på bandspelare och tonband samt visningav konstverk i television. På ett par punkter har utredningen ansett sig hahaft anledning lägga fram förslag som inte betingas av de vidStockholmskonferensen gjorda ändringarna i men som dock ståri sådant samband med dessa att det förefallit utredningen lämpligt att behandladem i detta sammanhang. Som tidigare påpekats är Stockholms- ochParistexterna identiska såvitt avser art. 120 i , Trots attpromemorian formellt bygger på Stockholmstexten, är den således relevant ocksåi vad avser bedömningen av vUka lagstiftningsåtgärder som behöver vidtas vid ensvensk ratificering av Paristexten. I fråga om redovisningen av materialet harutredningen efter övervägande funnit att den enklaste metoden varit att gåigenom konventionen artikel för artikel i de delar som avses även om detta påett par ställen medfört att det sakliga sambandet kommit att brytas. Utredningenhar dock inte funnit anledning att närmare beröra art. 1, 8 och 12, som lämnatsombbade i förhållande till Brysseltexten, och art. 16 20, som är avkonventionsteknisk natur eller i övrigt av sådant innehåll att de inte behöverbeaktas i intern svensk lagstiftning, 3.2.2 (art. 2) I art. 2.1. finns en katalog över skyddade verk. Ipromemorian erinras om att skyddet i den nya texten har utvidgats till attomfatta även ofixerade koreografiska verk och pantominer och att det vidare harklarlagts, att med fUmverk och fotografiska verk jämställs verk som kommit tilluttryck genom ett likartat förfarande. Enligt 1 § URL åtnjuts skydd för verkoavsett på vUket sätt detta kommit till uttryck. Vad angår fotografiska verkgäller enligt 1 § FotoL att som fotografisk bild skall anses även vad somframställs genom ett med fotografi likartat förfarande. Detta uttryck fårenligt promemorian anses Uka omfattande som den nya konventionsbestämmelsen. Deföretagna konventionsändringarna påkallar enligt promemorian inte någon ändringi den svenska lagstiftningen. 2.2. har intagits en bestämmelse om att unionsländerna kan föreskriva attlitterära och konstnärliga verk eller en eller flera grupper av sådana verkinte skall åtnjuta skydd om de inte har upptagits på ett materiellt underlag.Utredningen anmärker att i svensk och övrig nordisk lagstiftning undantagslöstgäller att ett verk skyddas även om det inte upptagits på sådant underlag.Emellertid kan läget vara sådant att vissa verk över huvud taget inte kanexistera annat än i materiell form och att skydd för verket i"ofixerad" form av denna anledning inte kan förekomma. Den mestpraktiska och på sina håll omtvistade frågan är huruvida filmverk skall ansestillhöra denna kategori. Utredningen anser att det med televisionsteknikenstiUkomst är möjligt att låta ett filmverk framträda även i ofixerad form. Densekvens av bilder som vid direktsänd television framträder påmottagarapparaternas bildrutor kan vara av sådan kvalitet att den är att ansesom ett verk i upphovsrättslig mening. Enligt utredningen ligger det härvidnärmast till hands att anse produkten utgöra ett filmverk och det är ävennaturligt att en bildsekvens av denna art skall åtnjuta slcydd. Det saknasdärför enligt utredningen anledning att utnyttja den nyinförda möjligheten attutesluta ofixerade filmverk från skydd. Idetta sammanhang tar utredningen också upp frågan om uttrycket filmverk i olikabestämmelser i kan anses omfatta också ofixerade filmverk. Utredningenkonstaterar att frågan inte torde ha uppmärksammats vid URL:s tUlkomst men attden sannolikaste tolkningen är att uttrycket i princip får anses täcka ävenofixerade fUmverk. Utredningen anför att man kan överväga att klargöraförhållandet genom ett tillägg i lagtexten men stannar dock för att inteföreslå ändringar i denna del. Övriga jämkningar i art. 2 är enligt utredningenutan betydelse för svensk rätt. 3.2.3Anknytningsmoment för skydd, regler om hemland m. m. (art. 36) I art. 36 ges bestämmelser om konventionenstillämpningsområde med hänsyn till verkens ursprung. Utredningen redogör förstför motsvarande reglering i Brysseltexten. Art. 46 i denna text, på vUka nuvarandesvenska bestämmelser i 60 § URL går tillbaka, innebär i stort sett attkonventionen skyddar verk som äger viss närmare angiven an- knytningtill medlemsland i Bernunionen. För skyddade verk gäller skilda materiellaskyddsbestämmelser för land som enligt speciella regler anses som verketshemland och för övriga unionsländer. I fråga om anknytningsmomenten är avbetydelse dels om upphovsmannen är medborgare i unionsland, dels om verket förförsta gången har getts ut i unionsland. Utgivningen är så till vida avgörandeatt skydd alltid åtnjuts för verk som först utgivits i unionsland och oberoendeav upphovsmannens nationalitet Omvänt gäller att skydd aldrig åtnjuts för verksom först getts ut utanför unionen. Nationaliteten har betydelse bara i frågaom outgivna verk. För sådana verk åtnjuts skydd, om upphovsmannen tiUhörunionsland. Utredningenerinrar därefter om att flera sakliga ändringar gjordes i dessa bestämmelservid , I fråga om anknytningsmomenten är den viktigastenyheten att verk, vars upphovsman är medborgare i unionsland, alltid skallåtnjuta skydd. Den praktiskt viktigaste effekten härav är att upphovsman somär medborgare i unionsland inte längre förlorar skydd för ett verk, som förstges ut utanför unionen. Vid sidan av nationalitetskriteriet behålls utgivningensåsom anknytningsmoment för fall där upphovsmannen inte tillhör unionsland(art. 3.1.b.). Med medborgare i unionsland jämställs den som har sin vanligavistelseort i sådant land (art. 3.2.). I fråga om utgivningskriteriet har entidigare specialregel om s. k. samtidig utgivning närmare preciserats (art.3.4.).