prop · FW0340 · 1973-12-31 00:00:00 — Påarbetsmarknaden tUl lands har man genom överenskommelser mellan partema söktkomma fram tUI en lösning som ger arbetstagarna möjlighet att iakttaneutralitet vid andra arbetstagares strejk. Vissa kollektivavtal innehåUersålunda föreskrifter om vad arbetsledare och andra tjänstemän skall varaskyldiga att utföra av konfliktdrabbat arbete vid 1973: 40 94 lovligkonflikt, som berör andra grupper anställda. Vidare innehåller huvudavtaletmdlan SAF och LO regler, som innebär att tredje man inte förlorar sinneutralitet genom att utföra skyddsarbete. En liknande princip uttalas i 36 §förordningen (1956: 629, ändrad : 900) om erkända arbetslöshetskassor.Där stadgas om inskränkning i rätten att få ersättning vid arbetslöshet omerbjudet lämpligt arbete avvisas. Erbjudet arbete skall anses lämpligt bl. a.under förutsättning att det ej hänför sig tiU arbetsplats där konflikt råder.För de offentliga tjänstemännens del har frågan numera löstslagstiftningsvägen på så sätt, att tjänsteman ej är skyldig utföra arbete, somär föremål för lockout eller för tillåten strejk eller därmed jämförligstridsåtgärd eller för lovlig blockad vid konflikt om anställnings- elierarbetsvillkor, vilket får bestämmas genom avtal. Han skall dock utföra sinavanliga tjänsteåligganden. Neutrala arbetstagare kanunder vissa förutsättningar vara skyldiga att som skyddsarbete fullgöraarbetsuppgifter, som under normala förhållanden åligger dem som är indragna ikonflikten. Inomkollektivavtalsreglerade områden är det allmänt erkänt att en neutralarbetstagare har att fullgöra vissa utanför hans vanliga sysslor ståendearbeten utan att hans neutralitet härigenom rubbas. Det gäller arbeten sombedöms nödvändiga för att tillvarata särskilt kvalificerade intressen. Somallmän förutsättning härför gäUer att berörda arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationer närmare avtalat om vad som skall utföras somskyddsarbete. I huvudavtalets mellan SAF och LO regler om begränsning av deekonomiska stridsåtgärderna ges en aUmän definition av begreppet skyddsarbete(kap. IV § 9), Tillskyddsarbete hänförs dels sådant arbete, som vid ett konfliktutbrott erfordrasför att driften skall kunna avslutas på ett tekniskt försvarligt sätt, delssådant arbete, som erfordras för avvärjande av fara för människor eller förskada å byggnader eller andra anläggningar, fartyg, maskiner eller husdjur eUerför skada å sådant varulager, vUket ej under konflikten tages i anspråk föruppehållande av företagels drift eller för avyttring i vidare mån än somerfordras till förekommande av förskämning eller förstöring, som varorna pågrand av sin beskaffenhet är underkastade. Likamed skyddsarbete anses arbete, som någon är pliktig alt utföra på gmnd avsärskild föreskrift i lag eller författning, så ock arbete, vars eftersättandekan medföra ansvar för tjänstefel. Huvudavtaletsallmänna karaktär omöjliggör en specificering av de olika arbeten som inomskilda yrkesområden bör betraktas som skyddsarbeten. Den aUmänna definitionenkompletteras därför med en protokollsanteckning där det förutsätts, att dennärmare innebörden av skydds-arbetsbegreppet faststäUs inom olika yrkesområdengenom överenskommelser mellan vederbörande förbund. Det förutsätts också attde ordinarie arbetarna i fall av behov åtar sig skyddsarbeten under vUlkor Prop.1973: 40 95 attföretaget under konflikten inte bedriver produktion. I kollektivavtalförekommer att man enligt huvudavtalets förutsättning kompletterar detta medföreskrifter om arbete som är aktuellt just för kollektivavtaletsarbetsmarknadsområde. 1stats- och kommunaltjänstemannalagama har bestämmelser om skyddsarbete, somskaU utföras av neutral tjänsteman, utformats i huvudsak efter mönster avhuvudavtalet. Nubeskrivna regler om skyddsarbete saknar motsvarighet på sjöfartsområdet. Prövningenav samhällsfarliga konflikter, dvs. frågor om att undvika, begränsa eller hävakonflikter, som kan beröra samhällsviktiga funktioner, upptas inom den del avarbetsmarknaden för vUken huvudavtalet meUan SAF och LO gäller av den tidigareomtalade arbetsmarknadsnämnden. Reglerna härom återfinns i huvudavtalet (kap,V) och innehåller i huvudsak att SAF och LO i nämnden, som då har paritetisksammansättning utan opartisk ordförande, skaU till skyndsam prövning ta uppvarje konfliktsituation där skydd för ett allmänt intresse påkallas antingen avendera organisationen eller av offentlig myndighet eller annat jämförUgt organ.Motsvarighet till detta system finns inom de offentiiga tjänstemännens område. Inteheller inom detta område finns regler inom sjöfartssektorn. Frånde ombordanställdas sida har framhållits vikten av att hithörande problem blirlösta. Mellan arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna föreUgger enighetom att förhållandena i största möjliga utsträckning skaU anpassas till dem somgäller för anställning i land. Enighet föreligger också om att en generelllösning bör föras in i ny SjmL men att man koUektivavtalsvägen och genomsärskilda överenskommelser i det enskUda fallet bör söka lösa de speciellafrågor som kan uppstå på grund av sjöfartens från det övriga näringslivetavvikande natur. Ifråga om tidpunkten för arbetsinställelsen har som nuvarande SjmLvarit i kraft inle tillkommit omständigheter som lett till att praxis i frågaom skyldighet att avvakta uppsägningstidens utgång har ändrats. 1959års förat omnämnda rättsfall visar detta. Förhållandet har framför allt avarbetstagarna uppfattats som otillfredsställande. Arbetstagarorganisationernauppmanar alltjämt påmönstrad personal att säga upp anställningsavtalen och attförst efter uppsägningstidens utgång lägga ned arbetet. Parternasrätt att i princip vidta stridsåtgärder har aldrig ifrågasatts. En lagregleringbör därför enligt kommittén inskränkas tUl en föreskrift som medger attstridsåtgärd får vidtas direkt efter varseltidens utgång ochutan att uppsägning av anställningsavtalet behöver tiUgripas. Bestämmelsenbehöver endast omfatta de sjömän som har befattning på fartyg och därför ärunderkastade lagens regler om lydnadsplikt. Rätten föreslås gälla när fartygetbefinner sig i svensk hamn eller i utländsk lossnings-, lastnings- elleruppläggningshamn. Ifråga om rätten till neutralitet gäller som allmän regel att den som stårutanför arbetskonflikt skall fullgöra sitt vanliga arbete. Efter det tidigareredovisade departementschefsuttalandet i förarbetena till lag harnumera tUlkommit den lagreglering som gäller de offentliga tjänstemännen.Principen om den neutrale arbetstagarens åligganden under konflikt har ocksåkommit till uttryck i kollektivavtal. Detta gäller framför allt inom områdendär såväl tjänstemän som annan arbetskraft finns anställda i samma företag. Regelnatt arbetstagare som står utanför konflikt är skyldig att fullgöra endast sinavanliga arbetsåUgganden torde gälla också inom sjöarbetsrätten. Kommitténfinner det lämpligt att som skett beträffande de offentliga tjänstemännenuttryckligen fastslå regeln i lagen. Försjöfartens del saknas kollektivavtalsvis ingångna överenskommelser omskyddsarbete. Som sagts är ej heller huvudavtalet tillämpligt påparterna. Kommittén finner det uppenbart att föreskrifter om skyddsarbete är avbetydelse och bör fogas in i lagen. Kommitténifrågasätter om skyldigheten att utföra skyddsarbete skall utsträckas att avseockså arbetstagare, som är inbegripna i konflikt. Under det att begränsningenav strejkrätten enligt den föreslagna regeln i 42 § första stycket ärförestavad av i första hand säkerhetshänsyn men också av hänsyn till deanstäUdas bästa och ekonomiska skäl, skuUe en begränsning när fartyget ligger ihamn närmast få motiveras med risken för avbräck i leveranser, som har väsentligbetydelse för samhället, samt med den aUmänna värdeförstöring av fartyg ochlast m. m., vUken kan bli följden av fortsatt konflikt. Frågan har sålundasammanhang med det större problemet om hur samhällsfarliga konflikter skallkunna undvikas eller begränsas. Reglerasfrågan genom en allmän föreskrift i lagen, inskränker man härigenom möjlighetenför parterna att vidta stridsåtgärder. Förhållandena inom sjöfarten ärdessutom så olikartade beroende på fartygens skUda användningssätt, de platserdär de befinner sig vid ett konfliktutbrott o. d., att en lagregelnödvändigtvis måste ges en mycket allmän avfattning. För att lösa det enskildafallet blir det därför regelmässigt nödvändigt med direkta förhandlingar meUanberörda organisationer. Det synes därför lämpligast att, i likhet med vad somskett inom den övriga arbetsmarknaden, avstå från förslag i denna fråga och atti stället överlåta åt sjöfartens organisationer att genom dispenser åstadkommaen såväl för de i konflikten inblandade som för övriga berörda parter, såsomlastägare och i konflikten neutrala arbetstagare, ändamålsenlig lösning. 1973: 40 97 Försjöarbetsmarknadens del finns i motsats till förhållandena när det gällerarbete i land inga överenskommelser om frågor om samhällsfarliga konflikteroch inget organ, tUl vUket frågor av detta slag skulle kunna hänskjutas.Kommittén har ingående övervägt möjligheten att lagstiftningsvägen eller genomkollektivavtal tillskapa ett organ for sjöfartens arbetsmarknad som skuUe fåmotsvarande uppgift i detta hänseende som huvudavtalets arbetsmarknadsnämnd.Till förmån för en sådan ordning talar i första hand, att därigenom skulleuppnås viss paralleUitet meUan förhållandena vid konflikt på sjöfartens områdeoch på den arbetsmarknad där SAF och LO är huvudorganisationer. Värdet av kan dock på olika grunder ifrågasättas.Organisationsstrukturen leder till att nämndens ledamöter skulle komma attbestå av representanter för de kollektivavtalsslutande parterna och vid eneventuell konflikt de stridande organisationerna sålunda skulle vara direktrepresenterade i nämnden. Även om värdet av överläggningar i en så sammansattgrapp inte skall uteslutas, anser kommittén att förutsättningarna för att nå resultati frågor, som rör en konflikts samhällsfarlighet, är helt andra och sämre än ien nämnd med representation från överordnade organisationer. TiU detta kommeratt också värdet av huvudavtalets arbetsmarknadsnämnd får anses obestyrkt sålänge man inte har djupare erfarenhet av dess funktioner. Kommittén ansersålunda att man i första hand får söka lösa hithörande frågor genomförhandlingar mellan berörda organisationer. Något kommittéförslag om ensärskild läggs därför inte fram. Remissinstansernahar med undantag för detaljanmärkningar, som jag tar upp underspecialmotiveringen till förslaget inte funnit anledning till erinran motkommitténs förslag. 9.Andra betydelsefulla frågor i ny sjömanslag 9.1 I1952 års SjmL infördes en nämnd ombord, den s. k. disciplinnämnden, för atthandlägga ärenden om disciplinbot. Nämnden medverkar också i vissa frågor omanställningens upphörande. Enligt 14 § äger , vars anställning varat sexmånader och som tjänstgör på fartyg med minst tio mans besättning, påkallasamråd med nämnden om han sägs upp. Enligt 33 § andra stycket SjmL skall hållasförhör inför nämnden vid avsked på grund av oduglighet eller indisciplinärtbeteende. I lagen regleras nämndens sammansättning och handläggningsfor- 7 1973.1 saml Nr 40 1973: 40 98 mer,omröstning inom nämnden och överklagande av nämndens beslut. Enligt 64 § av befälhavaren såsom ordförande jämte två av denne för varjesärskUt fall utsedda ledamöter. Nämnden sammankallas av befäUiavaren. Somjag tidigare redovisat (avsnitt 7) föreslår kommittén att boten avskaffas.Kommittén har emellertid funnit att det finns behov av en särskUd nämnd ombord,som omfattar de olika personalgrap-pema. I en sådan nämnd bör behandlas frågori samband med att sjömannen sägs upp eUer skils från befattningen på fartygetoch när ordningsförseelser och brott begås ombord. Underde år som bestämmelsen om samråd i 14 § SjmL varit i kraft, har förfarandetenligt kommitténs uppfattning fungerat bra och några krav på dess slopande harinte framförts. Kommittén anser därför att det nuvarande samrådsförfarandet vidfrågor om anställningsavtalets upphörande bör behållas och utvecklas. I kommittéförslagetupptas både samråd med nämnden, vUket är en enkel, informell diskussion mednämndens ledamöter, och en möjlighet till undersökning inom denna. Kommitténanser att en nämnd som ger möjlighet tUl samråd och imdersökning är av storbetydelse för sjömannen själv, som där får tUlfälle att lägga fram ochdiskutera sina förhållanden och begära klarlägganden. Men också för partemasfackliga organisationer kan det ofta vara av vikt att sådana frågor kan utredasobjektivt på fartyget och att på det sättet ett tillförlitligt material kanerhållas som grundval för eventuella vidare förhandlingar. Vidare är detotvivelaktigt, att risken för obUliga och förhastade ställningstaganden frånarbetsgivarens eller befälhavarens sida minskar, om man före en ifrågasattåtgärd får tUlfälle att utveckla skälen för den och diskutera den inom enpersonkrets, som inte direkt berörs av saken. Kommitténbehandlar vidare frågan, om nämnden bör ha en utredande och konsultativfunktion eller om den också bör utrustas med befogenhet att träffa avgörande ifrågor om uppsägning eller skiljande från befattning på fartyget. Kommittén harbedömt frågan mot bakgrund av hur man önskar fördela det arbetsrättsligaansvaret för åtgärder, som riktar sig mot arbetstagaren. Behålls nämndensmedverkan vid samrådande och utredande funktioner, torde ansvaret för vidtagnaåtgärder helt komma att åvUa arbetsgivarparten. Ges däremot nämnden beslutandefunktioner, kommer arbetsgivarens ansvar att skjutas i bakgrunden. Vidrättsstridigt avsked kan arbetsgivaren med fog hänvisa till att beslutetfattats av nämnd med partsrepresentation. Kommittén finner det tveksamt, om detsenare alternativet i praktiken innebär någon förstärkning avarbetstagarpartens ställning ombord. Vid en senare tvist mdlan de fackligaorganisationema kan arbetstagarpartens ställning försvåras, om åtgärdenbeslutats av en nänmd, som bl. a. innehållit opartisk företrädare förifrågavarande arbetstagarkategori. 1973: 40 99 slåratt nämnden endast får rådgivande funktion. Kommittén föreslår också attnämndens medverkan i anställningsfrågor skall vara obligatorisk i vissa fall.Det gäller frågor om skUjande från befattningen på fartyget eUeruppsägnmg från avtalet på grund av oduglighet eUer indisciplmärt beteende. Vidskiljande eUer uppsägnmg på annan gnmd får nämndens medverkan bero av om densjöman som berörs av åtgärden påkallar det. I ordningsfallen skaU nämndenobligatoriskt göra undersökning. Nämndenbör enligt kommittéförslaget kaUas skeppsnämnd. Den bör finnas på alla fartygmed minst sex anstäUda, i vUket antal befälhavaren är inräknad. I fråga omnämndens sammansättning föreslås den avvikelsen från nuvarande disciplinnämnd,att en av ledamötema i nämnden alltid skaU tillhöra manskapet oberoende av omdet ärende nämnden har att behandla rör anstäUd av manskaps- eller befälsgrad.Nämnden bör nämligen få en så allsidig sammansättning som förhåUandena medger,vilket bör bidra tUl att den tillvinner sig respekt och förtroende. Den ledamotsom företräder manskapet skall om möjligt vara förtroendeman som manskapetutsett. Eftersom nämnden föreslås vara rådgivande, fordras utöver frågor somgäller sakens handläggning inför nämnden enligt konamitténs uppfattning iallmänhet inga omröstningsregler. En instans finner det dock inte vara tUlfredsstäUandeatt representanten för manskapet skall delta i samtliga förekommande ärenden.Frågor kan nämligen komma upp, som manskapet ej har möjlighet att rätt bedöma. 9.2Rätt till fri hemresa I1952 års SjmL infördes en rätt för på fartyg i utrikes fart att i vissafall få fri hemresa med underhåll efter längre tids tjänstgöring. I förarbetenauttalades bl. 1952: 170 s. 113) att det var ett allmänt intresse attsvenska sjömän hade fasta arbetsförhållanden och ej helt förlorade kontaktenmed hemlandet. Man föredrog därför att införa en bestämmelse om fri hemresa ilagen i stället för att, vUket förordades från myndighetshåll under remissbehandlingenav lagförslaget, låta frågan uteslutande regleras av koUektivavtalsparterna. Bestämmdsemaom fri hemresa finns i 26 § SjmL. Som vUlkor gäller att sjömannen varit itjänst på fartyget eller hos redaren 18 månader i följd och imder det senastförflutna året ej haft tiUfälle att länma tjänsten eller att ta semester ellertjänstledighet i det land där han är bosatt. Om fartyget beräknas inom tvåmånader nå hamn, från vilken hemresan kan ordnas med avsevärt mindre kostnadeller omgång, är sjömannen dock inte berättigad tUl fri hemresa, om han intekvarstår i tjänsten eller uppskjuter semestern eller tjänstledigheten tillsfartyget uppnår så- Kostnaden för hemresa bestrids av staten och redaren med hälften vardera,om samtiiga dessa fömtsättningar är uppfyllda. Stadgandeti SjmL om fri hemresa kompletteras genom bestämmelser i kollektivavtalen. Iavtalen har imder senare år överenskommits om väsentligt förbättradehemreseförmåner i förhållande till de villkor som gäller enligt SjmL.Förbättringar har också skett sedan kommittén lagt fram sitt förslag. Igällande kollektivavtal intas bl. a. följande regler om rätt till hemresa. Isyfte att möjliggöra tätare hemresor kan träffas särskUd överenskommelsemellan rederiet och den anställde. Härvid kan i fräga om befälhavare, styrman,maskinbefäl, ekonomiföreståndare och telegrafist (dvs. i befälsavtalen)avtalas, att semester- och kompensationsledighet skall utges inom sex månader.Rederiet bekostar den anställdes resa tUl hemorten. EnUgt anmärkning ibefälsavtalen skall redareföreningen rekommendera anslutna rederier att träffasådana överenskommelser. För Svenska sjöfolksförbundets medlemmar, dvs. däcks-,maskin- och intendenturpersonal, rekommenderas i kollektivavtalet att överenskommelseträffas mellan rederi och anställd om liknande förmåner. Dessa skall dock gällaendast för rederianstäUd, som är bosatt och mantalsskriven i , ,eller och som är anställd i fartyg sysselsatt i trafik, som inteberör dessa länder. Överenskommelsen skall innehålla, att semester- ochvederlagsledighet utges . Rederiet bekostar den anställdes resatill hemorten. Enligt anteckning i kollektivavtalet gäller sådanaöverenskommelser tills ny SjmL träder i kraft. och har för personal, som omfattas avdet huvudavtal som gäller mellan organisationerna, i anslutning tUl senastekollektivavtalsuppgörelse träffat en särskUd överenskommelse om avlösning och hemresor.Föreningen åtar sig att successivt infora ett system, som i fullt utbyggt skickskall omfatta huvuddelen av handelsflottans fartyg. Vid slutet av nuvarandeavtalsperiod, dvs. vid utgången av , skall systemet omfatta minst 50fartyg, företrädesvis större tank-, bulk- och kylfartyg. överenskommelsenavser dock inte samtliga befattningshavare bland manskapet. Vederbörande skallnämligen ha anställning i någon av de högre manskapsbefattningarna. Vidarekrävs att sjömannen är bosatt i något av de nordiska ländema eller att hanunder senaste femårsperiod tjänstgjort sammanlagt 36 månader på svensktfartyg. Av den totala manskapsbemanningen på dessa 50 fartyg omkring 1 250personer skulle systemet fiUlt utbyggt omfatta högst 450 anställda. Rederietfastställer ett avlösningssystem för varje fartyg. Tjänstgöringsperiodens längdfastställs i förväg men kan ändras om fartyget sätts i trafik på annan fart e.d. Inte för något fartyg skall gäUa längre tjänstgöringsperiod än sju månadereller än . Kostnaden för hem- och Prop.1973: 40 101 återresabetalas av redaren. Under vissa omständigheter kan tjänstgö-rmgsperiodenförlängas med . Ledighetsperiod får ej understiga 30 dagar.Anställd, som fått fri hemresa enligt detta avtal, är skyldig att därefteråterinträda i tjänst hos redaren. Enligtden danska sjömanslagen (26 §) gäller förmånen av fri hemresa endast dansksjöman med hemvist i samt finsk eUer svensk , som är anställd pådanskt fartyg. Enligt den finska lagen (26 §) omfattar förmånen finsk, danskeller svensk , som tjänstgör på finskt fartyg. Förmånen utgår i bådeDanmark och sammanhängande tjänst utan att möjlighet förelegatatt de senaste sex månadema frånträda tjänsten i dansk resp. finsk hamn.Sjömannen är skyldig att kvarstå i tjänsten, i , iFinland imder , om det kan påräknas att fartyget imder den tidenkommer till hamn, varifrån resan kan ske billigare och lättare. Enligt dennorska sjömanslagen (25 §) omfattas endast med bostad i avförmånen. Kvalifikationstiderna är desamma som i med undantag för dentid sjömaimen är skyldig stå kvar i tjänsten på fartyget, vUken här är tvåmånader. Förmånen enligt norsk lag omfattar också fri hemresa när sjömannenlämnar tjänsten i . .I det danska förslaget till ny sjömanslag ges med hemvist i rätttUl fri hemresa efter sex månaders tjänstgöring på samma fartyg eller hos sammeredare, om sjömannen under de senaste tre månadema inte haft möjlighet attfrånträda i . Sjömannen måste dock fortsätta omdet kan föratsättas att fartyget under den tiden kommer tUl hamn varifrånhemresan kan ordnas väsentligt bUligare och lättare. Idet förslag till ny norsk sjömanslag som lagts fram har kvalifikationstidenunder vUken sjömannen skall ha tjänstgjort i utrikes fart sänkts till niomånader. I administrativa föreskrifter kan sänkas om fartyget går isärskilt krävande fart, om kvalifikationstiden är i det närmaste uppfylld ochkostnaden för hemresa skulle bli väsentligt större om sjömannen stannade kvarpå fartyget eller om andra särskilda förhållanden föreligger. Försjöman kan utfärdas särskUda regler om rätt tUl fri hemresa. Kommitténkonstaterar att gällande bestämmelser numera av flera anledningar har begränsadpraktisk betydelse. Så gott som all anställd befälspersonal har avtalsvägenfått hemreseförmåner med kortare kvalifikationstid än den SjmL föreskriver. Påmanskapssidan har utvecklmgen på avtalsområdet som regel inte medfört kortarekvalifikationstid än som anges i SjmL annat än för de rederianställda. För övrigaanstäUda av manskapsgrad är seglationsperiodema hos samme redare dock iallmänhet så korta (genomsnittiigt ca enhgt be- räkningav ) att rätten tUl fri hemresa enligt SjmL ejhinner bU aktuell. Kommitténkonstaterar emellertid vidare att i raden av åtgärder som kan främja enutveckling som medför att sjömannen stannar i yrket intarutbyggnaden av ett rationellt avlösningssystem en framträdande plats.Gnmdtanken i korrunitténs förslag, nämligen att ge sjömännen ett fastareanställningsförhållande till redaren och därmed skapa större stabUitet inomyrkeskåren, kan knappast tänkas bli förverkligad utan att de ombordanställdaerbjuds möjlighet att med ej alltför långa mellanrum resa till sin hemort förfritid. Från denna synpunkt har reglema om rätt till fri hemresa enligtkommitténs uppfattning stor betydelse. Kommittén föreslår att bestämmdsemabehålls i ny SjmL framför allt av två skäl. Det ena är det allmänna intressetav att sjömän avtalsvägen inte binds vid alltför lång tids tjänstgöring bortafrån hemlandet utan möjlighet att besöka detta. Det andra är att övriganordiska länder har en längsta kvalifikationstid för hemreserätten inskriven ilagen och att det, såvitt kommittén har inhämtat, är uteslutet för dem attslopa lagreglering på denna punkt. uppfattning måste en väsentlig nedskärning av nuvarandekvalifikationstid ske. De ombordanställdas representanterhävdade under kommittéarbetet, att kvalifikationstiden borde omfatta längst niomånader. Kommitténhar sökt fastställa de kostnader som en nedsättning av gränsen till nio månaderskulle medföra. Jag hänvisar här till betänkandet s. 128134. Statsverketdeltar med hälften i kostnadema för fri hemresa enligt 26 § SjmL. Statsverketskostnader framgår av tabell 2. kostnader för fri hemresa enligt 26 § SjmL 1963/64» 1 971/72 gäller förmånen också utlänningar. Beloppen inte uppdeladeför /63. *Fr.o.m. 1964-01-01 gäller förmånen också vid semester och tjänstledighet.Kvalifikationstiden sänkt från tvä år . 1973: 40 103 Kommitténsöverväganden i fråga om utgifterna för fri hemresa mynnar ut i att statenskostnader vid tolv månaders kvalifikationstid och med behåUen hälftenddning avutgiftema skuUe uppgå tUl .