prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — I 11 § andra stycket anges påföljden av att köparen inteiakttar sin reklamationsskyldighet. Bestämmelsen överensstämmer, bortsett frånen redaktionell ändring, med utredningens förslag. Köparens förhållande till varans tillverkare m. fl. Paragrafen behandlar köparens skadeståndsrätt mot varanstillverkare eller annan, som för säljarens räkning har åtagit sig att avhjälpafel i varan, i fall då åtagandet inte fullgörs. Paragrafen motsvarar 12 §utredningens lagförslag. Som tidigare berörts intar utredningen en restriktivhållning till att ålägga säljaren eller tredje man skadeståndsskyldighet vidkonsumentköp genom tvingande regler. Vid behandlingen av frågan om säljarensskadeståndsansvar har jag förklarat mig i princip dela utredningens ståndpunktsåvitt avser köparens befogenheter mot säljaren (6.2.6). Den tvingande regel omköparens rätt till ersättning för utgift till följd av dröjsmål eller fel somföresläs i 6 § innefattar dock viss utvidgning av köparens skadeståndsrätt motsäljaren i förhållande till vad utredningen har föreslagit. Av skäl som harredovisats i det föregående (6.2.7) anser jag motsvarande återhållsamhet ifråga om åläggande av skadeståndsansvar inte vara lika påkallad såvitt avserköparens befogenheter mot tredje man (varans tillverkare m. fl.). Jag delarsåledes inte utredningens uppfattning att skadeståndsskyldighet för tredje manenligt lagen skall inträda bara vid grov vårdslöshet från dennes sida. Enligtmin mening bör tredje mans ansvar i de två fall som föreslås reglerade i lagen,dvs. underlåtenhet att fullgöra ett åtagande att avhjälpa fel och lämnande avvilseledande uppgift om varan, sträckas ut att gälla även vid försummelse sominte är att anse som grov. De berörda bestämmelserna (12 och 14 §§) böravfattas med utgångspunkt härifrån. Iutredningens förslag anges som en grandläggande föratsättning för inträde avskadeståndsskyldighet enligt 12 § att varans tillverkare eller annan försäljarens räkning har åtagit sig att avhjälpa fel i varan. Denna förutsättningstämmer i sak överens med motsvarande rekvisit i 4 § tredje stycket. Också jagfinner det naturligt att skadeståndsansvaret i denna del inriktas på åtagandenav berörda slag. I praktiken kommer regeln väsentiigen att få betydelse i falldå tillverkaren eller annan gjort ett garantiåtagande beträffandevaran, vilket vidarebefordrats till köparen i samband med köpet. Allagarantier bör emellertid inte träffas av regeln. Utfästelser som inteinnefattar ett åtagande att avhjälpa fel utan endast en tillförsäkran angåendeexempelvis varans kvalitet bör falla utanför 12 §. Detsamma gäller sådanaservice- eller re- parationsåtagandenav tredje man som är helt fristående från köpavtalet. Ettväsentiigt syfte med den av utredningen föreslagna regeln är att bereda köparenett minimiskydd mot sådana klausuler varigenom tredje man har friskrivit sigfrån skadeståndsansvar i samband med ett åtagande att avhjälpa fel. I enUghetmed sin restriktiva attityd tiU att ålägga tredje man skadeståndsansvar genomtvingande regler förordar utredningen att 12 § skall uttryckligen begränsastill fall då den som gjort åtagandet förklarat att han helt eller delvis fritarsig från skadeståndsskyldighet. Föreligger ingen friskrivning, fårskadeståndsansvaret bedömas enligt allmänna rättsgrandsatser, dvs. enligt denallmänna culparegeln (jfr 2 §). Densyn på paragrafens funktion som utredningen redovisar hänger naturligen närasamman med förslaget att skadeståndsansvaret för tredje man skall inträda baravid grov vårdslöshet från dennes sida. Utvidgas ansvaret tUl fall avförsummelse som inte är att anse som grov, minskar behovet av att markeraregelns karaktär av minimiskydd. Enligt min mening finns det inte anledning attuttryckligen begränsa paragrafens tillämplighet till fall då avhjälpningsåtagandetförenats med en friskrivningsklausul. I praktiken torde den dock få störstbetydelse i sådana fall. Att det aUtid står köparen fritt att åberopa avtaleller andra rättsregler som är förmånligare för honom framgår av 2 §. Entredje förutsättning för att 12 § skall bli tillämplig är enligt utredningensförslag att tredje man har visat grov försummelse vid fullgörande av vad hanhar åtagit sig. Som redan nämnts anser jag att lagen inte bör StäUa upp krav påatt försummelsen är grov. Även försummelse av mindre allvarligt slag böromfattas av regeln. Skadeståndsskyldighet börenligt utredningen inträda oavsett skadans omfattning. Köparen kan med andraord kräva ersättning för sin förlust tUl följd av garantigivarens försummelseäven om förlusten enbart rör bagatellartade utgifter eller kostnader. Med denutvidgning av garantigivarens ansvar som jag förordar bör i enlighet med vadjag har anfört i den allmänna motiveringen ansvaret begränsas till sådana falldå köparen lidit skada som inte är att anse som ringa. Härigenom undvikstvister om småbelopp där det för köparen är av underordnat intresse att erhållaekonomisk kompensation från tredje mans sida. Vidare minskas risken för att enskadeståndsbestämmelse av förevarande slag leder tUl betydande administrativakostnader för skadereglering utan motsvarande fördel för köparkollektivet. Somjag påpekat vid behandlingen av frågan om säljarens ersättningsskyldighet (6 §)bör dock någon nedre beloppsgräns inte sättas ut i lagen. I vilkenutsträckning det för olika branscher kan visa sig lämpligt att i fråga om olikatyper av förlust närmare precisera skadeståndsansvarets omfattning får avgörasgenom överläggningar mellan KO och näringslivets organisationer. Jagförordar mot bakgrund av vad nu anförts att 12 § ges det innehållet att, omvarans tillverkare eller annan för säljarens räkning åtagit sig att avhjälpafel i varan och visar försummelse vid fullgörande av åtagandet, han skaUersätta köparen dennes skada, om den inte är ringa. Beträffande bestämmelsensnärmare innebörd vill jag framhålla följande. Enförsta föratsättning för att bestämmelsen skall bli tillämplig är som nyssnämnts att ett åtagande att avhjälpa fel gjorts för säljarens räkning avantingen tillverkaren eller annan. I fråga om innebörden av uttrycket"för säljarens räkning" hänvisas till vad som har anförts under 4 §.Frågan hur långt ansvaret för den som gjort åtagandet sträcker sig, dvs. vilkafelsituationer som omfattas av utfästelsen (material- och fabrikationsfeletc.) och vilka begränsningar som i övrigt gäller i fråga om åtagandetsräckvidd (giltighetstid, viss del av varan ej omfattad av åtagandet etc.)regleras inte i lagen. Det står alltså i princip tredje man fritt att avgöravilket ansvar han skall ta på sig, och paragrafen ger bara köparen ett skyddför det fall att åtagandet inte har fullgjorts. Vadsom skall räknas som "försummelse" vid fullgörande av ett avhjälpningsåtagandefår avgöras enligt sedvanliga kriterier. I händelse av tvist torde det fåankomma på köparen att visa att den som gjort åtagandet visat försumlighet. Somexempel på situationer då 12 § kan bli tillämplig kan nämnas fall dåreparationen av varan tar oskäligt i anspråk. Detsamma gällersituationer då reparationen utförts på ett så otillfredsställande sätt attfelet inte blivit avhjälpt eUer t. o. m. förvärrats. Även ren passivitet fråntredje mans sida, t. ex. imderlåtenhet att över huvud taget vidta någon åtgärdför att avhjälpa felet, kan naturligen aktualisera till-lämpning av 12 §. Skadeståndsansvaretomfattar, till skillnad från vad som gäller enligt 6 §, även annat än direktautgifter. Skadestånd kan alltså ifrågakomma t. ex. för värdeminskning somföranleds av att felet inte blir vederbörligen avhjälpt. Vidare kan ersättningkrävas för följdskador av olika slag, under förutsättning att kravet på adekvatkausalitet är uppfyllt. Som exempel kan nämnas stUleståndsersättning när reparationav en bU har tagit i anspråk än köparen skäligen bör godta. Attregeln inte gäUer personskada eller skada på annan egendom an den sålda varanframgår av 19 §. Begränsningentill fall av skada som är ringa medför bl. a. att vissa i och för sig ersättningsgUlakostnader inte kan utkrävas med stöd av 12 §. Frågan vilka kostnader som skallanses som ringa får avgöras med hänsyn tUl omständighetema i det enskUdafallet. a. bör förhållandet mellan skadan och köpeskUlingens storlekbeaktas. Uppenbart är att kostnader som tillhopa understiger något tiotalkronor oftast blir att betrakta som ringa oavsett köpeskillingens storlek. Köparensrätt till skadestånd enligt denna paragraf är inte beroende av att han förgävesförsökt göra påföljder gällande mot säljaren. Om tredje man försummar attfullgöra ett åtagande att avhjälpa fel, kan köparen alltså fritt välja om hanskall yrka hävning, prisavdrag e. d. enligt 4 § eller fordra skadestånd enligtförevarande paragraf. Han kan givetvis vända sig både. mot säljaren och mottredje man och exempelvis yrka hävning i förhållande tUl den förre samtersättning för följdskada av den andre. Han kan dock naturligtvis inte fåersättning i form av skadestånd för ett fel som redan kompenserats genomexempelvis prisavdrag. Detbör påpekas att 12 § är avsedd att vinna tUlämpning oavsett hur rättsförhåUandetmellan säljaren och den som har gjort utfästelsen är närmare beskaffat. Stundomförekommer exempelvis att en tiUverkare i förhållande tiU återförsäljaren harförbehållit sig att tillverkarens garanti beträffande varan får utiämnasendast till köpare som förvärvar varan efter det att den harlämnat tUlverkarens fabrik. Säljs varan med tillverkargarantin i strid mot ettsådant förbehåll från tillverkarens sida, kan denne stäUa återförsäljaren tiUansvar för att han har handlat i strid mot avtalet. Däremot bör förhållandet iprincip inte kunna inverka på köparens möjlighet att kräva skadestånd av tillverkarenenligt denna paragraf, om köparen var i god tro när han tog emot garantin. Iparagrafen behandlas köparens reklamationsplikt i förhållande till tredje mansom gjort sådant åtagande som sägs i 12 §. Bestämmelsen motsvarar 13 §utredningens lagförslag. Utredningen.Vad gäller köparens situation då utfästelse av tredje man att avhjälpa fel ivaran innehåller föreskrift om köparens reklamationsskyldighet framhållerutredningen att något behov knappast föreligger av att införa en allmänföreskrift om köparens reklamationsplikt av det slag som 11 § representerar.Det primära syftet med en tvingande regel i ämnet bör i stället vara att skapaett minimiskydd mot alltför rigorösa föreskrifter om reklamationsplikt igarantiformulär. Som en grundläggande förutsättning för tiUämpningen av denindispositiva regeln bör således gälla att ett åtagande är förenat med vUlkorom att underrättelse om fel eller anspråk på fullgörande av åtagandet skallframställas eller eljest i viss ordning. Är åtagandet inteförknippat med något sådant viUkor, fär reklamationsfrågan bedömas enligtallmänna civilrättsliga principer. Självfallet bör det dock liksom i frågaom övriga regler i konsumentköplagen stå köparen fritt att åberopa sig påden tvingande regeln även i detta fall (se 2 §). köpare som vUl framställa anspråk på fullgörande av avhjälpningsåtagandebör enligt utredningens åsikt inte kunna krävas annat än atthan har underrättat antingen den som gjort åtagandet eller säljaren om feletinom skälig tid efter det att han märkt eller bort märka detta. Här\'idlag böralltså gälla detsamma som i fråga om köparens reklamationsplikt i förhåUandetill säljaren enligt 11 §. Vad som har anförts under sistnämnda paragrafbeträffande de krav som bör ställas pä köparen såvitt avser den tid inom vilkenreklamation skall ske, reklamationens form och innehåll samt hos vemreklamation skall ske äger motsvarande tUlämpning på underrättelse som köparenlämnar enligt 13 §. Medhänsyn till det anförda föreslår utredningen att i 13 § föreskrivs att, omåtagande som sägs i 12 § är förenat med villkor om att underrättelse om feleller anspråk på fullgörande av åtagandet skall framställas i viss ordning,köparen utan hinder av att denna inte iakttagits äger kräva att åtagandetfullgörs, om han lämnat underrättelse enligt 11 § till antingen den som gjortåtagandet eller säljaren. Vad gäUer den närmare innebörden av regeln hänvisarutredningen i första hand till vad som anförts beträffande reklamationsregelni 11 §. Häratöver framhålls följande. Syftetmed bestämmelsen är att köparen skall vara bibehållen vid sin rätt att krävafullgörande av ett avhjälpningsåtagande, även om han inte uppfyllt de speciellakrav på reklamation som är föreskrivna i t. ex. ett garantibevis. Han skallsåledes inte göra någon rättsförlust, om han exempelvis underlåter att följaen föreskrift i ett sådant bevis om att detta skall fyllas i och sändas in tilltillverkaren. En annan sak är att tillverkaren givetvis kan kräva att köparenpå något sätt gör antagligt när och var han köpt varan. Härvidlag kan liksom idet fall som avses i 11 § självfallet företeende av en garantisedel vara avstor betydelse i bevishänseende. Utredningenpåpekar att den tid för vilken ett avhjälpningsåtagande gäller ibland kan varamycket kort. Tvekan kan därför uppkomma huravida en i t. ex. ettgarantibevis angiven tidrymd för framställande av anspråk på grund av fel äratt uppfatta som en garantitid eUer en reklamationsfrist. Understiger tidrymdenen månad torde "garantitiden" i själva verket ofta vara liktydig meden reklamationsfrist. Är den angivna tidsperioden längre, t. ex. ,torde det däremot regelmässigt vara fråga om en garantitid och inte om enreklamationsfrist. Utredningen anmärker att 13 § inte innefattar något ställningstagandetill frågan om vad som skall gälla, om köparen framställer anmärkning mot varanefter utgången av den tid för vilken ett avhjälpningsåtagande gäller. Remissyttrandena.Utredningens förslag kommenteras bara av ett fåtal instanser. KO ställer sig isak bakom förslaget. Han påpekar att utredningens uttalande att köparen enligt13 § inte skall göra någon rättsförlust därför att han underlåtit att följa enföreskrift i ett garantibevis omatt detta skall fyllas i och sändas tUl tUlverkaren berör den praktiskt viktigafrågan om hur en garanti träder i kraft. Enligt KO:s mening bör man övervägaatt låta detta komma till mer konkret uttryck i lagen. Hovrätten för VästraSverige anser att paragrafen bör formuleras om så att den gäller både fall därvillkor finns om att underrättelse skall framställas i viss ordning och falldär sådant villkor inte uppställts. Näringslivet framhåUer att det i mångafall är nödvändigt att reklamation sker direkt till säljaren. I andra fall dåtredje man utfärdat garanti och även övertagit ansvaret för misslyckadereparationer torde det för vissa system vara nödvändigt att garantigivaren kanräkna med att alla reklamationer går direkt till honom. Näringslivettillstyrker att köparen för att vara bevarad vid sin rätt skall kunna reklameraendera till säljaren eller garantigivaren. Om köparen vänt sig till garantigivarenmed sin reklamation men vill rikta anspråk också mot säljaren, måste emellertiddenne kunna begära att få tillfälle att själv avhjälpa felet sedan han blivitunderrättad av köparen om dennes anspråk. Detta är viktigt då köparen såsominom bilbranschen kan vända sig till vilken auktoriserad verkstad som helst ilandet för en garantireparation. Denna fördel för köparen med nuvarande systemmåste anses vara av stor praktisk betydelse för konsumenterna och det kan intevara i dessas intresse att försvåra ett bibehållande av systemet. Motsvarandebör i andra fall gälla när köparen har vänt sig till säljaren med sinreklamation men senare vill rikta anspråk direkt mot garantigivaren. Föredraganden.Den regel om köparens reklamationsplikt i förhållande till tredje man somutredningen föreslår utgör ett värdefullt komplement till reklamationsbestämmelsemai 11 §. Regeln är av betydelse främst när åtagandet förenats med vissa villkorom ordningen för reklamation. Det finns emellertid enligt min mening intetillräckliga skäl att begränsa regelns räckvidd till sådana situationer. har anfört bör det stå köparen fritt att åberopa den tvinganderegeln även i fall då viUkor av nyssnämnda typ saknas. På gmnd av det nu anfördaförordar jag att det i 13 § föreskrivs, att köparen har rätt att krävafullgörande av åtagande som avses i 12 §, om han har lämnat underrättelseenligt 11 § till den som har gjort åtagandet eller till säljaren. Medanledning av KO:s påpekande om önskvärdheten av att lagen behandlar frågan huren garanti träder i kraft vill jag erinra om att jag i det föregående (6.2.5)har avvisat tanken på en reglering av de allmänt avtalsrättsliga spörsmål somKO syftar på. Som vidare framhålUts under 4 § innebär konsumentköplagens reglerinte nägon inskränkning av köparens rätt att hävda att en garanti inteomfattas av köpavtalet. I konsekvens härmed står det honom givetvis fritt atti fråga om en av tredje man avgiven garanti inta den ståndpunkten att han inteär bunden av garantin. Skulle köparen vilja utnyttja det erbjudande sominnefattas i garantin, synes han emellertid knappast sam.tidigt kunnahävda att han inte är bunden av de villkor i fråga om t. ex. ordningen förframställande av anspråk med vilka garantigivaren förknippat erbjudandet. Genom13 § ges köparen ett gmndskydd i nämnda avseende, vilket han kan åberopa omgarantin i och för sig anses gälla för honom. Beträffande den närmare innebörden av paragrafen vill jagi första hand hänvisa till vad som har anförts i fråga om 11 § och till vadutredningen har uttalat i fråga om förevarande bestämmelse. Vad särskilt angårtillämpningen av den princip om köparens valfrihet i fråga om reklamation hossäljaren eller garantigivaren som kommer tiU uttryck i 11 och 13 §§ viU jagytterligare påpeka följande. Har tredje man gjort ett garantiåtagande för säljarensräkning och uppkommer fel som täcks av garantin, kan köparen enligt lagenförfara på olika sätt för att påtala felet (här bortses från möjligheten atthan förklarar sig inte vara bunden av garantin). Vill köparen rikta anspråk motsäljaren, har han att iaktta vad som föreskrivs i 11 §. Han kan då välja mellanatt underrätta säljaren eller garantigivaren om felet. Vänder han sig direkttill säljaren med sin anmärkning mot varan, torde reklamationen ofta få tolkasantingen som en begäran om avhjälpande av felet eller som en önskan att utövanågon av de befogenheter som anges i 4 § första stycket. Eftersom köparen isådant fall fär anses ha "framställt anspråk på grand av felet",börjar den tid att löpa som enligt denna paragraf står säljaren till buds föratt rätta felet. Sker inte rättelse inom den föreskrivna tiden, kan köparenutöva de befogenheter som står honom till buds enligt 4 §. Reklamerar köparen istäUet direkt hos garantigivaren blir läget att bedöma på motsvarande sätt.Reklamationen torde i regel få uppfattas som en begäran av köparen att feletskall rättas. En sådan begäran är i sin tur liktydig med att köparen "framstäUtanspråk på grund av felet". Också i detta fall börjar följaktligen den tidsom enligt 4 § står säljaren till buds för att avvärja hävning eller annanpåföljd att löpa. Det får förutsättas att garantigivaren underrättar säljarenom reklamationen i sådan tid att denne inte saknar aU möjlighet att självombesörja rättelse, t. ex. genom leverans av giUt gods. Några lagregler synesinte behövliga för att tUlgodose säljarens intresse i detta hänseende, utanfrågan bör lämpUgen regleras genom överenskommelse mellan säljaren ochgarantigivaren. Vill köparen i den beskrivna situationen ä andra sidanrikta sitt anspråk mot garantigivaren, har han att iaktta vad som sägs i 13 §.Även i detta fall kan han vända sig till antingen garantigivaren eller säljarenmed sin reklamation. Eftersom konsumentköplagen bortsett frän skadeståndsregelni 12 § inte reglerar köparens förhållande till garantigivaren, uppkommerinte några problem motsvarande dem som aktualiseras av det i 4 § uppställdakravet på att säljaren skall ha beretts skälig tid för rättelse från det attköparen "framställt anspråk på grund av fe- let".Det bör tilläggas att 13 § bara rör reklamation som är nödvändig för att krävafullgörande av garantigivarens åtagande. Någon motsvarande regel med tanke påköparens skadeståndsrätt enligt 12 § har inte ansetts erforderlig. Paragrafeninnehåller en regel om köparens skadeståndsrätt mot tredje man som lämnatvilseledande uppgift om varan. Den motsvarar 14 § utredningens lagförslag. Utredningen.Som tidigare nämnts (4.2.7) anser utredningen att köparen genom en tvinganderegel bör ges rätt att kräva skadestånd av tillverkare eUer annan tredje man,som genom oriktig uppgift om varan föranlett köparen att förvärva denna, trotsatt den inte svarar mot uppgiften. Regeln är att se som ett komplement tillköparens möjlighet att i denna situation göra gäUande påföljd mot säljarenenligt 7 och 10 §§ i utredningens förslag. Enligt utredningens mening börförutsättningarna för tredje mans skadeståndsansvar i stort sett överensstämmamed dem som i motsvarande situation gäller i fråga om säljarens skadeståndsskyldighet.Liksom beträffande säljarens ansvar enligt 7 § andra stycket bör ansvar enligt14 § komma i fråga endast såvitt avser uppgift som lämnats av varans tUlverkareeller annan, som i tidigare säljled tagit befattning med varan. Vidare börkrävas att uppgiften lämnats av tredje man för egen eller säljarens räkning ochatt det är fräga om sådan uppgift o.m varans beskaffenhet eller användning somlämnats på varans förpackning eller i annons eller annat meddelande, som äravsett att komma till allmänhetens eller köparens kännedom. Eftersom det knappastförekommer att tredje man lämnar uppgift om varan vid köpets ingående, behöverdenna form av uppgiftslämnande inte nämnas i 14 §. Även i fråga om kraven påuppgiftens oriktighet samt på orsakssambandet nieUan uppgiften och köpet börenligt utredningen råda överensstämmelse mellan säljarens ansvar enligt 7 §och tredje mans ansvar enligt 14 §. I subjektivt hänseende bör tredje mansansvar inte sträcka sig längre än till fall av uppsåt eUer grov vårdslöshetfrån uppgiftsläm-narens sida. Härigenom vinns överensstämmelse med vad som idetta hänseende krävs enligt regeln om säljarens skadeståndsansvar i 10 § utredningenslagförslag. mening bör någon motsvarighet till den rättelse-och friskrivningsmöjlighetsom tillkommer säljaren enligt 7 § inte tas upp i 14 §. Utredningen framhålleratt det i 7 § första stycket uppställda kravet på att rättelsen skall varatydlig endast sällan torde kunna uppfyllas i fräga om felaktig uppgift fråntredje mans sida. Skulle undantagsvis rättelse ske tillverkaren harexempelvis i en senare annons rättat felaktig uppgift som förekommit i entidigare annons får till- verkarensansvar bli beroende av huravida, trots rättelsen, köparen kan göra antagligtatt den tidigare, oriktiga uppgiften inverkat på köpet. Inte heUer i övrigt böröppnas möjlighet för varans tillverkare eller annan tredje man att i sambandmed lämnande av en uppgift uttryckligen friskriva sig från ansvar för dessriktighet. Skälen till att en sådan friskrivning under vissa föratsättningar tillerkännsgiltighet, om den görs av säljaren beträffande uppgift som lämnas av honom,äger inte utan vidare tillämpning på det fallet att uppgiften lämnas av tredjeman. Av varans tillverkare bör uppenbarligen kunna krävas att han inte lämnaroriktiga uppgifter om sina produkter och att han vid behov undersöker hur detförhåller sig med riktigheten av viss ifrågasatt uppgift, innan den spridsgenom reklam o. d. Detsamma gäller den som i egenskap av generalagent för entillverkare lämnar uppgifter om dennes produkter. Enligt utredningen kan denståndpunkt som sålunda intagits inte anses innebära någon oskälig hårdhet motvarans tiUverkare eller annan nu åsyftad tredje man i jämförelse med vad somföreslås gälla för varans återförsäljare. TUl inte ringa del torde avsaknadenav en rättelse- eller friskrivningsmöjlighet för den som hör till den förrakategorin uppvägas av kravet på kausalitet mellan den oriktiga uppgiften ochköparens inköp.