prop · FW0317 · 1973-12-31 00:00:00 — Tillbekämpningsmedlen hör en rad olika från varandra inte helt avgränsadevarugrupper, såsom medel mot ogräs o. d., medel mot insekter och andraskadedjur inom jordbruk, skogsbruk och trädgårdsodling, medel mot ohyra,insektsmedel i hemmen, råttbe-kämpningsmedel, medel mot svampsjukdomar iodlingar samt impregne-ringsmedel för trä och textilier m. m. Frånbekämpningsmedelsförordningens tillämpningsområde undantas uttryckligenläkemedel, konserveringsmedel för livsmedel samt färger, fernissor, tjäror ochandra varor som huvudsakligen begagnas för annat ändamål än som bekämpningsmedeloch som inte genom särskild benämning eller på annat sätt anges vara avseddasom bekämpningsmedel. En grundläggande princip enligtbekämpningsmedelsförordningen är att man skall förhindra användningen avsådana varor som med hänsyn till giftigheten eller skadligheten för människanoch miljön i övrigt inte bör användas som bekämpningsmedel. Enligtförordningen krävs ett formligt godkännande av myndighet innan ett bekämpningsmedelfår användas. Bekämpningsmedel får sålunda inte saluhållas, överlåtas elleranvändas utan att ha registrerats. Det är varje handelspreparat som sådant somgodkänns ge- Förordningen uppställer emellertid inte några detaljregler förolika typer av medel och anger inte några siffermässiga gränsvärden. I ställetföreskrivs helt allmänt att bekämpningsmedel inte får registreras, om medlethar sådan giftighet eller eljest bedöms kunna medföra sådan skadlig verkan påmänniskor, husdjur, vilt, nyttoinsekter eller nyttoväxter att det intelämpligen bör användas i bekämpningssyfte. Som exempel kan nämnas attgiftnämnden genom att avslå registreringsansökningarna förbjudit användningenav aldrin och dieldrin samt en rad DDT-medel fr. o. m. . Ianslutning till registreringen kan myndigheten uppställa särskilda villkor föranvändningen. Denna möjlighet har av giftnämnden utnyttjats till att införarestriktioner som närmast har karaktären av generella förbud, t. ex.beträffande spridning av buskbekämpningsmedel på vissa lokaler. Utöver bestämmelsernaom registreringstvång finns föreskrifter om tillståndstvång för den som villanvända eller driva handel med de farligaste bekämpningsmedlen. Särskildabestämmelser gäller också om märkning av förpackning till bekämpningsmedel. En grupp ämnen som visat sig ha stor beständighet inaturen och som anrikas i näringskedjorna - de polyklorerade bifenylema (PCB) -har lagts under kontroll genom PCB-lagen. Undersökningar har visat att högahalter av PCB förekommer främst i vissa fiskarter samt i viss sjöfågel,rovfågel och säl. PCB anses bl. a. ha en ogynnsam inverkan på fåglarnas ochfiskarnas fortplantningsförmåga. PCB tillverkas inte i . Ämnena användshuvudsakligen som elektriskt isolerande medium i transformatorer ochkondensatorer. De används även dels inom färgindustrin framför allt sommjukgörare i bl. a. industrifärger och skeppsbottenfärger, dels inombyggnadsindustrin såsom komponent i tätningsmassa. Genom PCB-lagen har Kungl.Maj:t fått bemyndigande att förbjuda eller föreskriva villkor för import,tillverkning, saluhållande eller hantering av PCB och annan vara varsmiljöfarliga egenskaper betingas av att PCB ingår i varan. Föreslorifter förtillämpning av lagen finns i PCB-kungörelsen (1972: 34). Hanteringen med läkemedel regleras iläkemedelsförordningen. Under förordningens tillämpningsområde ligger varor,som är avsedda antingen att vid invärtes eller utvärtes bruk förebygga, påvisa,lindra eller bota sjukdom eller sjukdomssymptom hos människor eller djur elleratt eljest användas i samband med behandling av sjukdom, skada eller kroppsfeleller vid förlossning. För förordningens tillämpning krävs ytterligare, attvarorna genom beredning, dosering eller doseringsanvisning ställts i ordning ibruksfärdigt skick. Vissa undantag från huvudregeln föreskrivs. Tillbestämmelsen om läkemedelsförordningens tillämpningsområde har knutits enbestämmelse som ger befogenhet att när så behövs föreskriva,att läkemedelsförordningen helt eller delvis skall tillämpas dels på vara somkan användas på samma sätt som läkemedel men som inte ställts i ordning ibruksfärdigt skick,dels på annan vara som i fråga om egenskaper och användning står läkemedelnära. I fråga om kontrollen över läkemedel uppställs höga krav. Kontrollensyftar till att garantera att de varor som används som läkemedel är av fullgodbeskaffenhet och att biverkningarna hålls på tolerabel nivå. I förordningenfinns föreskrifter som uppställer vissa kvaUtetskrav på produkterna och somreglerar tillverkningen, produktkontrollen och handelsvägarna. I fråga omsamtliga läkemedel gäller att de vid utlämnande skall vara fullständigtdeklarerade med avseende på sammansättning samt halt av ingåendebeståndsdelar, om inte medgett annat. Vidare gäller att yrkesmässigtillverkning får, med vissa undantag, bedrivas endast av apotek och av den somhar särskilt tillstånd. Rätt att införa läkemedel tillkommer endast den som harrätt att tillverka eller idka handel med sådan vara, föreståndare för vissalaboratorier och vetenskapliga institutioner samt den som fått särskiltimporttillstånd. I fråga om handeln gäller att partihandel får bedrivas endastav den som behörigen tillverkat medlet samt av apotek och den som inneharsärskilt tillstånd att idka partihandel. Detaljhandel med läkemedel fårbedrivas endast av den till vilken Kungl. Maj:t upplåtit statensensamförsäljningsrätt. Ett ytterligare led i kontrollen utgör bestämmelser omhandhavandet, förvaringen och transporten av läkemedel. I kungörelsen (1963: 439)om tillämpningen av läkemedelsförordningen finns dessutom föreskrifter om bl.a. ordningen inom lokal där läkemedel tillverkas, hålls i lager eller saluhållssamt om förvaringen av läkemedel. Mest omfattande är kontrollen i fråga om defarmacevtiska specialiteterna. Beträffande dessa gäller att de inte fårförsäljas utan att vara prövade och registrerade hos . Medfarmacevtisk speciaUtet förstås standardiserat läkemedel som är avsett atttillhandahållas förbrukaren i tillverkarens originalförpackning. Enligt narkotikaförordningen förstås med narkotikadels sådana läkemedel och hälsofarliga varor som på grund av sina starktvanebildande egenskaper eller lättheten att kunna omvandlas i varor med sådanaegenskaper är föremål för Internationell kontroll enligt av biträddöverenskommelse, dels sådana varor som enligt förordnande av Kungl. Maj:tförklarats skola anses såsom narkotika (1 §). Över alla varor som sålimda skallanses såsom narkotika upprättar och kungör en förteckning.Beträffande kontrollen gäller allmänt att narkotika får importeras,tillverkas, saluhållas och överlåtas endast för medicinskt eller vetenskapUgtbruk (2 §). Narkotikaförordningen har i än högre grad än giftförordningenkaraktären av skyddslagstiftning mot varor som vid ett osakkunnigt handhavandekan orsaka svåra skador. För så gott som all hantering med narkotika krävssärskilt tillstånd. För import krävs inte bara att den som skall införa varanär godkänd importör av narkotika utan även att tillstånd meddelats för införselav det aktuella partiet. Även för tillverkning fordras dels ett per- sonligttillstånd att tillverka narkotika där det anges vilken tillverkning som får ske,dels ett särskilt tillstånd för varje parti. TUlstånd för tillverkning krävsdock inte i fråga om framställning av läkemedelsberedningar på apotek och inteheller i fråga om framställning i vetenskapligt syfte av narkotika vid vissainstitutioner. Beträffande handeln med narkotika gäller att sådan får bedrivasendast av den som enligt särskilt tillstånd infört eller tillverkat varan ochden som får driva detaljhandel med läkemedel eUer iimehar tillstånd att idkahandel med varan. Vidare finns bestämmelser om vem som får inneha narkotisktämne eller beredning. Tillståndsgivningen has om hand av , somockså utövar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna. Lagstiftningskontrollenöver produkter som kan räknas till de kemiska är i vissa hänseenden mestfullständig beträffande de radioaktiva ämnena och ämnen för användning somatombränsle. Enligt strålskyddslagen krävs särskilt tillstånd för att bedrivaradiologiskt arbete. Med sådant arbete avses dels arbete med radioaktivt ämne,dels arbete i vilket används röntgenutrustning eller annan teknisk anordning,avsedd att utsända joniserande strålning, dels arbete vid anläggning förutviiming av atomenergi. är statens strålskyddsinstitut.Beviljar Institutet tillstånd till radiologiskt arbete, skall institutetsamtidigt meddela de föreskrifter som behövs från strålskyddssynpunkt.Institutet kan också senare när det anses påkallat meddela nya eller ändradeföreskrifter. Utiedningen påpekar inledningsvis att det på mångaområden i vårt samhälle förekommer ett stort antal kemiska produkter ochkemiska behandlingsmetoder som är speciellt framställda eUer framtagna för enmängd olika ändamål Inom industrin, i jordbruket och skogsbruket, inommedicinen, i hemmen etc. Det rör sig om dels industrikemikalier ochkemlsk-tekniska produkter, dels föremål och materiel av ytterst varierandeslag som har tillverkats av eUer tillsatts eller behandlats med kemiskasubstanser. Ca 2 milj. kemiska föreningar är kända och tillkommer pålaboratorier runt om i världen 150 000200 000 nya substanser. Endast enmycket liten del av dessa kommer emellertid ut i marknaden och många av demarknadsförda produkterna får inte någon större spridning. Helt nya substanser tas i kommersiellt bruk. Nyaanvändningsområden blir aktuella och sammansatta produkters innehåll varieras. Ihemmen förekommer, anför utredningen, ett stort antal varor av ke-misk-teknisktyp. Dit hör t. ex. rengöringsmedel med tillsatser av poly-fosfater, perborateller vitmedel. Dit hör även färger, lim, klister, lösningsmedel ochpolermedel. Speciella syntetiska produkter är konst- hartser,plaster och syntetfibrer. I hemmen används också materiel som behandlats medkemikalier t. ex. textilier impregnerade för olika ändamål såsom förskrynkelhärdighet, flamsäkrlng och malsäkring. PCB förekommer i en radprodukter som hanteras av enskilda. Plaster, som utgör en ständigt stigandeandel av de material man finner i hushållsartiklar, kan innehålla PCB ochtungmetallföreningar som tillsatsmedel. I stigande utsträckning har ocksåbekämpningsmedel kommit att användas, inte bara i jord- och skogsbruk ochindustri utan också i betydande omfattning i de enskilda hushållen. Deprodukter som distribueras genom handeln till de enskilda hushållen förekommerockså på arbetsplatserna eller i övrigt imder yrkesmässiga betingelser och däri regel i större mängder och inte sällan med högre koncentrationer av aktivasubstanser än i hemmen. Vissa varor används i utomordentligt stora kvantiteter.Dit hör eldningsoljor, motorbränslen, smörjoljor m. m. Även mycket småtillsatser eller låga föroreningskoncentrationer i produkter med stor totalanvändningsvolym kan medföra en spridning av avsevärda kvantiteter i naturen.Särskilt aktuella har varit dels eldningsoljomas innehållav svavel, dels vissa tillsatser till bensin som t. ex. organiska blyföreningaroch vissa klorerade kolväten. Andra varor med stor användning är jordbruks-och skogsbrukskemikalierna, förutom biociderna även t. ex. gödningsämnen. Utredningen redogör för föroreningar med vidsträcktspridning i naturen och anför bl. a. att till dessa har bidragit såvälutsläppen från industrier m. m. (punktformiga emissioner) som produkter vilkahanteras av allmänheten i hemmet, I yrkeslivet, trafiken, m. m. (diffusaemissioner). Att de sist nämnda emissionerna är av mycket stor betydelse harkommit fram . Man har kunnat konstatera en globalspridning av biocider som t. ex. DDT och av andra klorerade kolväten som t.ex. PCB. Allt högre halter av vissa tungmetaller har också konstaterats i våromgivning. Metaller och metallföreningar har i allt större utsträckning kommitatt ingå i handelsprodukter. Vid destruktion sprids dessa tungmetaller tillnaturen. Vissa metaller som förekommer som föroreningar i eldningsoljor spridsvia rökgaser. På motsvarande sätt sprids bly som används som tillsatsmedel ibensin. Halterna i naturen av sådana giftiga metaller som bly, kadmium, zinkoch koppar är i närheten av städerna mycket större än för någraårtionden sedan. I fråga om beständiga ämnens upplagring i naturenanför utredningen bl. a. följande. Bland kemiska ämnen som människan har tagiti sin tjänst finns en del substanser som på grund av sina egenskaper - storfettiöslighet i förhållande till låg vattenlöslighet förenad med i övrigt storkemisk stabilitet - kommit att bli ett av våra dagars speciella problem Inommiljövården. Exempel härpå är PCB. Dessa ämnens kemiska stabilitet gör demsvårnedbrytbara i ultraviolett ljus och svårhanterliga ävenför de mikrobiella enzymsystemen. På grund av sin fettiöslighet och lågavattenlöslighet attraheras de till fettrika vävnader. Genom dessa egenskaperanrikas de hundra- eller tusenfaldigt eller mer i näringskedjorna. Särskiltutsatta blir därvid de organismer som befinner sig högst upp i en näringskedja.En avsevärd del av giftproblematiken förorsakas av sådana produkter med storspridning som Innehåller beständiga och anrikande komponenter. Många av deföroreningar som utgör miljöproblem har släppts ut i små mängder menunder . De har efter hand kommit att byggas upp till avsevärda depåer.Nästan alla de diskuterade miljögifterna ger exempel på sådansuccessiv upplagring. Så t. ex. känner man till att stora depåer av kvicksilverbyggts upp i bottensedimenten i sjöar och kustband. Många beständigaföroreningar deponeras inte permanent i jord- och bottenmaterial utan kancirkulera i ständigt stigande mängder i de biologiska kretsloppen.Nedbrytningsförloppen för många av de organiska ämnen som förekommer ihandeln är dåligt kända. Dotterprodukter med gifteffekt kan tänkas förekomma.Det är enligt utredningen också saimolikt att vissa tungmetaller som sprids inaturen kan bilda giftiga organiska föreningar på samma sätt som kvicksilver. I fråga om produkters menliga effekter konstaterarutredningen att en produkt med skadliga effekter för människan och hennes miljöofta har ett helt spektnim i fråga om sin verkan. Produkten kan påverka de människorsom tillverkar den eller på annat sätt kommer i direkt kontakt med den. Den kanockså sekundärt, om den är beständig, komma att nå mäimiskan t. ex. viainandningsluft, dricksvatten eller födoämnen. I några fall får den verkanendast sekundärt och då genom att den koncentrerats upp till farliga nivåer ekologiska näringskedjorna. I andra fall är det direktverkan som avgörproduktens farlighetsgrad. som produkter ger effekter på människanshälsa kan de ha en verkan på djurvärlden. Även växtlivet kan påverkas även omdet då ofta rör sig om helt andra verkningsmekanismer. Utredningen erinrar omatt åtskil-Uga människor i större eller mindre grad exponeras för kemiska varorav olika slag i det dagliga arbetet och verksamheten på arbetsplatserna. Ifråga om vissa av dessa varor löper den som hanterar dem en risk för akutförgiftning eller annan skada om inte skyddsåtgärder vidtas. Åtskilligayrkesskador av detta slag förekommer i vårt land. Likaså förekommerolyckstillbud eller akuta olycksfall i hemmen I samband med handhavandet avolika kemiska produkter. I endast få fall har gifter som nått människan viaden yttre miljön haft drastiska hälsoeffekter. Några uppmärksammade exempel pådetta finns från . Särskilt allvarlig och svårbedömd ärenligt utredningen frågan om riskerna för effekter genom kronisk exponeringför gifter i mycket låga koncentrationer. Sådana skadeverkningar kansammanhänga med antingen att substansen i fråga upplagras i kroppen eller attsub- 2 1973.1 saml. stanseneUer någon nedbrytningsprodukt från denna eljest xmder sin passage genomkroppen orsakar skador som inte går tillbaka eller repareras i cellerna. Deneventuella förekomsten av sådana genom påverkan av miljögifter Inträffadeförändringar är enligt utredningen ytterst svår att fastställa och dessutomsvår att skilja från sjukdoms- och besvärstillstånd som också förekommernaturligt. Genetiska verkningar på könscellerna, något som alltså intemanifesterar sig förrän hos avkonaman, kan också I vissa fall vara av dold typoch blir eventuellt inte observerbara förrän efter åtskilliga generationer.När det gäller ekologiska verkningar i naturen av gifter är bilden enligtutredningen ännu mera komplicerad, då de primära verkningarna på enskUdaorganismer eller grupper av organismer leder till rubbningar i de Intrikatabalanssystem som är resultatet av organismemas inbördes beroendeförhållanden.Även när det gäller människans omgivning är frågan om långsiktiga effekter avsmå mängder tillförda mycket betydelsefull. Denna form avexposition torde, säger utredningen, i likhet med vad som gäller för människansjälv vara betydligt vanligare än punktvisa större expositioner med akuta,lätt observerbara verkningar. Verkningar av detta slag på balansen i ekologiskasystem är svåra att studera. En liten nackdel för en art kan medföra en fördelför konkurrerande arter som därigenom ökar i antal. Samma fenomen kan hanaturliga orsaker. Mot bakgrunden av denna beskrivning av kemiskasubstansers hälso-och miljöfarlighet diskuterar utredningen frågan ommöjligheter tiU kunskap om dessa substansers effekter. Utredningen framhålleratt en övervakning över aUa de ämnen och produkter vars hantering medför riskerför miljön bygger på möjligheten till kunskap om sådana effekter. Här mötermånga komplicerade problem och många områden berörs, bl. a. toxikologi, hygien,genetik, analytisk kemi och ekologi. Eftersom antalet kemiska produkter somtillförs marknaden är mycket stort och testningsprogrammet äromfattande och tidsödande finner man att, om man skulle undersöka varje produktfullständigt, en utomordentUgt stor utredningsorganisation skulle erfordras.Ingen sådan imdersökning skulle emellertid ge fullständig visshet om riskema.Stora svårigheter uppkommer nämligen då man försöker omsätta laboratorieresultattill verkningar på människan i hennes miljö. Dessa svårigheter förstärks av attvissa ämnen i kombination med varandra utövar en annorlunda eller störreverkan än summan av verkningarna av de enskilda ämnena eller av ett ämne, s. k.synergistisk effekt resp. potentiering. Det kan exempelvis ske genom attavgiftningsmekanismen i levern påverkas, vilket kan leda till att nedbrytningenav giftiga substanser fördröjs, förhindras eller ändras. Man förfogar t. ex.ännu inte över någon allmängiltig genetisk testningsmetod som tillåter oss attdra slutsatser om ett visst ämnes genetiska verkningar på människan. De metodersom står till buds ger närmast möjligheter till jämförelser av de relativagenetiska effekternaav olika gifter under lika försöksbetingelser. Sammanfattningsvis anförutredningen att möjUgheterna till kunskap om olika ämnens egenskaper ocheffekter är begränsade. De biologiska sammanhangen ute i naturen ärsvåra att överblicka och de biokemiska pro-cessema i mäiuilskan är ännuofullständigt kända. De vetenskapliga undersökningsmetoderna är också i vissafall ofullgångna, vilket påverkar möjligheterna att bedöma om risk för skadaföreligger när man utsätts för ett visst ämne, speciellt . I fråga om behovet av en utvidgad kontroll avkemiska produkter erinrar utredningen inledningsvis om att omfattande ochoförutsedda epidemiska förgiftningar har inträffat utomlands, attanrikning av tunga metaller och perslstenta klorkolväten har konstaterats i vårmiljö, att surhetsgraden i mark och vattendrag har ändrats genom bl. a.användning av svavelhaltiga fossila bränslen och att sjöar växer igen på grundav ökad tillförsel av närsalter. Denna erfarenhet visar enligt utredningennödvändigheten av stor vaksamhet. Utredningen fastslår att det gäller att sålångt som möjligt förhindra att hälso- och miljöskador av betydelse uppkommer.Det kräver i sin tur ökade kunskaper och möjlighet för samhället att ingripamed stöd av lagstiftning. Lagstiftningen för kontroll av kemiska produktermåste enligt utrednLogen ge möjlighet att snabbt och effektivt kunna utnyttjade resultat som forskningen frambringar. Utredningen erinrar om att den enligtsina direktiv haft till uppgift att granska de bestämmelser om kontroll avmiljöfarliga produkter som finns och att därvid närmare undersöka vilkaprodukter som inte omfattas av gällande lagstiftning och i vilka avseendendenna i övrigt inte medger en effektiv kontroll från miljövårdssynpunkt. Efteren genomgång av gällande bestämmelser på området konstaterar utredningen attutanför den kontroll som produktlagstlftnlngen och författningar angåendeutsläpp av miljöfarliga ämnen ger förekommer i bl. a. industri, jordbruk ochskogsbmk samt i hemmen ett omfattande sortiment av kemiska varor som kräveruppmärksamhet från miljöskyddssynpunkt. Handelsgödselmedel och vägsaltersprids i stora mängder och över stora ytor. I hushållen används ett omfattandeantal kemiska produkter, bl. a. färger, läcker, lim och lösningsmedel,putsmedel samt tvätt-, disk- och rengöringsmedel. Här har tvättmedlenoch de s. k. maskindiskmedlen tilldragit sig den största uppmärksamheten imUjöskyddssammanhang. Vidare används i hushållen syntetiska föremål ochmaterial av oUka slag som behandlats med olika kemiska substanser. Fråganhuravida dessa produkter bidrar till miljöförstöring har diskuterats bl. a. ianslutning till fynden av PCB i vår miljö, och inte minst har den storaanvändningen av plaster uppmärksammats. Många verksamheter, även yrkesmässigasådana, är enligt utredningen av den beskaffenheten att den speciella miljöskyddslagstiftningenmot förorenande utsläpp inte kan bli tillämplig. Detta gäller åtskilUga mindreföretag, hänt- verkareoch andra utan fast arbetsplats. Andra verksamheter är sådana att de interesulterar i utsläpp eller spridning till vatten, t. ex.målnuigsarbeten och användandet av tätningsmassa vid husbyggnad. Man måsteenUgt utredningen anta, att även dessa substanser förr eUer senare kommer ut Imiljön. Utredningen framhåller också att substanser i produkter som används iindustrin och hushållen ofta kommer ut i naturen i samband med destruktion,deponering eller konvertering av produkten eller rester av produkten. För attämnen som hälls ut i ett avloppssystem inte skall komma ut i naturen skullekrävas fullständig rening av avloppsvattnet. En sådan skulle emellertid varasvår att genomföra och skulle i alla händelser bli mycket dyrbar. För vissatoxiska eller eljest miljöfarliga substanser gäller dessutom att metoder f. n.saknas för att avlägsna dem ur avloppsvatten eller rökgaser. Gällande författningsbestämmelser för direktproduktkontroll ger enUgt utredningen inte erforderligt skydd mot störningareller skada i miljön. De många olika vägar på vilka ämnen kommer ut i miljönoch svå-righetema att upptäcka dem gör det uppenbart att inte heller emissionskontrollenär effektiv. En förbättring av skyddet kan enligt utredningen vinnas omgällande lagstiftning för produktkontroll kompletteras på sådant sätt att denkommer att omfatta alla kemiska produkter som kan befaras ha menliga verkningari miljön. Utredningen föreslår därför att den nu gällande, begränsadelagstiftningen ersätts av en ny lagstiftning som omfattar i princip alla dekemiska varor som kan befaras medföra hälsofara eller skadUg verkan i miljön. I fråga om utformningen av en sådan ny lagstiftningom hälso- och miljöfarliga varor framhåller utredningen att det är nödvändigtmed en flexibel lagstiftning. Bedömningen av riskerna av ett ämne eller en varavari ämnet ingår är nämligen enligt utredningen beroende på många, varierandeförhållanden. Utredningen anför att en befarad skadeverkan kan för skildaprodukter behöva mötas med olika åtgärder och att dessutom intensiteten iingripandet i det enskilda fallet måste bli beroende av en avvägning mellan åena sidan risken med varan och å andra sidan behovet av varan. Utredningenerimar om att utvecklingen på det vetenskapliga området kräver en fortlöpandeomprövning av gällande regler och beslut. En mera preciserad reglering kandärför enligt utredningen inte komma i fråga.