prop · FW0377 · 1973-12-31 00:00:00 — SÖ erinrar i sitt yttrande om att den tidigare föreslagit Kungl.Maj:t enhetUga bestämmelser för uppförande av elevhem m, m, för elever i olikaskolformer. Skolstyrelserna i och kommuner anser attstatsbidrag bör utgå även till driften av elevhem. förutsätter att elevhemmen utformas så att elever med handikappkan bo där. De flesta remissinstansema anser, i likhet medutredningen, att fri hemresa bör utgå varje veckoslut för elever som studerarpå gymnasieskoleort inom den egna g-regionen i allmänna stödområdet. Däriblandmärks , länsstyrelserna i och , VUhdminakommun, LRF och och Skola. kommun påpekar dock attdenna reform för kommunernas vidkommande innebär ökade administrativakostnader, vilka enligt kommunens mening bör bestridas av statliga medel.Skellefteå kommun intar en Uknande ståndpunkt, SÖ har tidigare tUlstyilct CSN:s förslag men stäUer sigtveksam till lämpligheten av de geografiska begränsningar som hemresestödetföre- slås få av utredningen, i länanser inte att det finns några skäl att begränsa hemresor tiU det allmänna stödområdet.Samma nämnd jämte länsskolnämnden i och Ar/ängs kommun menaratt även elever som studerar vid gymnasieskola utanför den egna g-regionen börfå del av det nämnda stödet, vill i detta sammanhang toHcaegen gymnasieregion som den närmaste region där önskad utbildning finns etablerad.Vissa gymnasiala linjer, såsom exempelvis jordbruks- och skogsbrukslinjerna,har nämligen länet som elevområde. i län finner den av utredningenföreslagna ål-gärden värd beaktande, men ifrågasätter om inte vidveckoslutsresor bidrag, som täcker den del av kostnaden som överstiger ettvisst grundbelopp vore att föredra framför CSN:s förslag. Detla senare innebäratt elever med mer än till hemmet får helt fria resor, medanelever med exakt eller någol därunder inte får någon ersättningalls. RRV har tiUslyrkt CSN:s förslag men motsätter sigutredningens förslag med motiveringen att ett genomförande kan komma att medföraliknande krav från andra gmpper som berörs av CSN:s förslag. CSN anser inte alt fri hemresa för elever enligtutredningens förslag Skulle vara särskilt angelägen i jämförelse med behovetför inackorderade elever i övriga delar av landet. CSN menar att reglema omrätt tih ekonomiskt slöd för hemresor bör utformas så, all antalet resor blirlika många under läsåret oberoende av till vilken g-region eleven är atthänföra. Man kan därför överväga en utökning av CSN:s ursprungliga förslag hemresa vid avstånd . LRF och och Skola tillstyrkerutredningens förslag alt SÖ bor få i uppdrag att undersöka om tidigare centralaverkstadsskolor utanför g-ort kan göras om till glesbygdsinlernat. Skolstyrelseni kommun stöder endast förslaget om det innebär att högre specialkurserskall förläggas lill tidigare centrala verkstadsskolor. Om det däremot är frågaom någon av gymnasieskolans utbildningslinjer ser sig skolstyrelsen nödgad attavstyrka, såväl av driftekonomiska som skolsociala skäl. föreslår att deifrågavarande skolorna utnyttjas för tvååriga yrkesinriktade utbildningar förtidigare hjälpklass-elever i , vilka torde ha det svårt att anpassasig och hävda sig i en större gymnasieskola, SÖ motsätter sigutredningsförslaget även om den har uppfattningen alt man bör försöka undvikanedläggning av kurser på en ort som medför ökat lokalbehov på annan ort. Beträffande förslaget om skolhälsovården är meningarnadelade. Bl, a, och SÖ ansluter sig liU utredningens förslag. Länsskolnämndenoch i anser att landslingen är beredda attanskaffa personal för skolhälsovården även utan särskilda föreskrifter, Iglesbygd är problemet snarare att över huvudtaget få personal till sjukvården, och dessa problem kan endast lösas genom attpersonalbristen inom hela vårdsektorn upphävs, och kommunerföreslår att all skolhälsovård överflyttas på landstingen och betraktas somvanlig sjuk- och hälsovård. Även skolstyrelsen i kommun anser attkostnaderna bör överföras från primärkommun tiU landsting. Utredningens förslag atten utredning bör göras av glesbygdsfamiljernas studiekoslnader och i vilkenutsträckning dessa täcks av studiestöd tiUstyrks av bl, a, skolstyrelsen iStrömstads kommun, samarbetsnämnden i Svegs kommunblock, LRF och . Det sistnämnda förbundet tillägger att allade extrakostnader som glesbygdselevernas utbildning för med sig bör betalas avstaten, CSNfinner dock ej en särskild utredning erforderUg då nämnden fortlöpande följerkostnadsutvecklingen och åriigen i sina anslagsframställningar redogör för utveckUngenför de olika stödformerna och vad som erfordras för att realvärdet avstudiebidraget jämte de oUka tiU-läggen skall kunna bibehållas, viU att enutredning skaU tillsältas, som skall söka skapa enhetUga regler för närskolskjutsar skall organiseras. i Svegs kommunblock anser attglesbygdskommuner med höga skolskjutskostnader bör ersättas för dessa genomextra skatteutjämningsbidrag. Andra åtgärder, såsom t, ex, schemaomläggningaroch fyradagarsvecka, bör också kunna genomföras för att nedbringa antalet extraskolskjutsar, Dekostnader som föranleds av förslag har redan i huvudsak berörts ianslutning till resp, fråga. Här skall endast refereras några av de allmännakommentarer lill kostnadsfrågorna som inkommit från remissinstanserna. Flertaletav dem instämmer i utredningens överväganden på denna punkt. Representativt förkommentarerna kan yttrandet från LRF sägas vara. Förbundet anser att deuppskattade totalkostnaderna (drygt 10 milj. i relation till angelägenhelsgradenav de framlagda förslagen är av en sådan storleksordning att de bör kunnatillgodoses, RRV konstaterar eraellertidatt utredningens kostnadskalkyler ej redovisas i tiUräckUg utsträckning,varför ett ställningstagande försvåras. Ej heller SÖ anser sig ha erforderligtunderlag för ett stäUningstagande till de framlagda kostnadsbedömningarna. Enliknande uppfattning framförs av i , som dockfinner det sannoUkt att kostnaderna för utredningens förslag är för lågtberäknade, VUhdmina kommun förutsätter, att förslagen ej skall åsamka kommunernaytterligare kostnader. Enviktig strävan bakom skolreformerna var att ge alla barn och ungdomar reelltlika möjligheter lill utbildning, oberoende av sociala, ekonomiska ochgeografiska faktorer. Skolreformerna har också inneburit en kraftig geografiskspridning av utbildningsenheterna. Utbildning på högsladienivå finns på500 orter mot endast 240 . Antalet orter med utbildning pågymnasial nivå motsvarande de tre- och fyraåriga linjerna i gymnasieskolan harmer än fördubblats från 60 till över 120, och även eftergymnasial utbildningerbjuds på flera orter . Utbildningens åtkomlighet har med detlaavsevärt förbättrats. har i betänkandet (Ds In 1972: 1)Utbildning i glesbygder behandlat frågan om hur man skall kunna upprätthålla undervisningeni de glest bebyggda delarna av landet. Vidare har () på Kungl,Maj:ts uppdrag behandlat vissa särskilda frågor om grundskola och gymnaiseskolai glesbygd m, m. Befolkningsomflyttningarnai landet har lett till att flera högstadieområden och g-regioner nu har ellerberäknas komma att få ett svagt elevunderlag. För låg- och mellanstadiets del där upptagningsområdena är mindre och elevunderlaget därför snabbare påverkasav en befolkningsminskning har flyttningsrörelserna redan medfört, att fleraskolenheter har lagts ned lill följd av för lågt elevantal. De kvarvarandeeleverna har som regel kunnat hänvisas lill en relativt närbelägen skolenhet,varigenom möjligheterna stärkts att upprätthålla denna tUl följd av att denfått ett starkare elevunderlag, I många fall, där en indragning skulle hamedfört orimligt långa reseavstånd för barnen, har skolan trots mycket lågtelevantal behållits. Det finns exempel på lågstadieenheter med endast femsexelever. Helt har det dock inte gått att undvika att barn i glest befolkadeområden hänvisats liU relativt avlägsna skolenheter. Genom de sammanläggningarsom redan skett av glesbygdsskolorna har möjligheterna givetvis minskat att videventuella ytterligare nedläggningar finna närbelägna skolenheter, dit barnenkan hänvisas. För många, om också långt ifrån alla, av de skolenheter som i daghar ett vikande elevunderlag torde gälla all avståndet lill närmast belägnaskolenhet är relativt stort. JagvUl i detta sammanhang någol beröra frågan om skolans roll i den allmännaregionalpolitiken. Hos flera av remissinstanserna, liksom också i den debattom skolnedläggelser som förts , framhålls skolans betydelseför ortens möjligheter att leva vidare. Otvivelaktigt är det så att deutbildningsmöjligheter en ort kan. erbjuda hör lill de faktorer, som liUmälsvikt vid lokaliseringsavgöranden. gällerhögstadie- och gymnasieskolor torde dessa ha betydelse även för kringliggandeorter. Det är därför självfallet angeläget att allmänna regionalpolitiskaaspekter tas i beaktande vid överväganden om huruvida en skolenhet skallbehållas eller inte, så alt man inte genom en skolnedläggelse försvårar möjligheternatill en rimlig spridning av industri- och serviceanläggningar. Det måste åandra sidan framhållas, att enbart förekomsten av en skola inle kan bryta dennedåtgående tendensen i avfolkningsområden, där förutsättningar i övrigt saknasför en återhämtning. Självfallet kan det finnas andra skäl alt söka bevaraskolenheter i glesbygd, men detta får då frikopplas från den regionalpolitiskadebatten. Vid diskussionen omskolenheternas lokalisering bör man enligt min uppfattning skilja mellangrundskola och gymnasieskola och vad gäller även mellan å ena sidanenheter av låg- och mellanstadiet och å andra sidan enheter av högstadiet. Närdet gäller gymnasieskolan ställer själva dess konstruktion krav på ettrelativt stort underlag, I annat fall uppslår svårigheter att tillgodoseelevernas önskemål om viss studieväg och olika tillvalsalternativ. Med tanke påatt gymnasieskolans utbildning avser att förbereda eleverna för derasfortsatta yrkesverksamhet vare sig denna påbörjas eftergenomgången gymnasieskola eller efter ytterligare, på gymnasieskolan byggandestudier och det alltså har stor betydelse för eleven alt hans utbildningsönskemålkan tillgodoses, är det rimligt att kräva att varje g-ort kan erbjuda ettallsidigt urval av studievägar. Denna princip har fastlagts senast genomriksdagens beslut i anledning av prop, 1968: 140 (SU 1968: 195, rskr 1968:404), Som glesbygdsulredningen framhållit innebär detta, att kravet pååtkomlighet för gymnasieskolans vidkommande får sättas lägre än förgrundskolan. Del kan dock inle uteslutas all ett alltför långl avstånd lillgymnasial utbildning kan ha en negativ effekt på benägenheten att alls upptagymnasiala studier, och därtill kommer självklart kravet på jämlikhet mellanolika delar av landet vad avser fördelningen av utbildningsmöjligheter. Dennuvarande spridningen av g-orter gör alt en stor del av landets befolkning hartillgång till gymnasial utbildning inom acceptabelt avstånd, även om del förglesbygdslänen gäller att upptagningsområdena blir geografiskt mycket stora.För att trots minskande elevunderlag möjliggöra ett tillfredsstäUande urval avutbildningsalternativ kan särskilda organisatoriska åtgärder behöva vidtas.Jag avser att i det följande återkomma lill dessa. Högstadiet,sådant det var utformat enligt läroplan för , fordrade ävendet ett tämligen stort elevunderlag för att varje skolenhet skulle kunnaerbjuda elevema ett rimligt urval av läroplanens olika tillvalsalternaliv ochlinjer. Tre paralleller räknades som ell minimum. Del förenklade högstadietenligt läroplan fordrar inle samma elevunderlag, varför det inle längre ärmotiverat att uppställa kravet på tre paralleller som minimum för en högstadieskola.Vid starkt vikande elevantal, där underlaget knappt svarar mot en klass perårskurs, kan det ibland bli problem att ordna en pedagogiskt godtagbar undervisning,bl. a. med hänsyn till svårigheterna att skapa underlag för hela lärartjänster.I de fall det av andra skäl är önskvärt alt bibehålla skolenheten bör problemensöka mötas med förändringar av den inre organisationen. För låg- och mellanstadiet mäste kravet på åtkomlighetsättas högt, eftersom det här rör sig om barn i låg ålder. Föräldrarna har härett berättigat krav på att barnen inte får en orimligt lång skoldag, dels genomväntan på skolskjutsen efter skolans slut, dels genom långa och tidskrävanderesor. För barn i myckel avlägset liggande gårdar i glest befolkade områdentorde det vara ofrånkomligt med långa resor, men ansträngningarna bör inriktaspå all i görligaste mån ordna så alt särskilt lågstadieelever har möjlighettill skolgång inom rimligt avstånd från hemmet. Flera olika faktorer måste spela in vid bedömningen avhuruvida en skolenhet med vikande elevunderlag bör bibehållas eller inte.Vikliga faktorer är här bedömningen av del framlida elevunderlaget, möjligheternaatt anordna en pedagogiskt tillfredsställande undervisning, avståndet tillnärmast belägna skolenhet och de extra kostnader som kan hänga samman med altbevara skolenheten. Som framgår av den redogörelse jag tidigare lämnat förnuvarande bestämmelser om dimensionering m, m, ändras klasstypen med vikandeelevunderlag så, alt två eller flera årskurser läser tillsammans. Vid mycketsmå enheter av låg- och mellanstadiet kan hela skolan, dvs, årskurserna 1 t,o, m, 6, bUda en klass. har man allmänt varit av den uppfattningen attdessa s, k, B-former från pedagogisk synpunkt varit mindre fördelaktiga, ochman har i allmänhet strävat efter att kunna upprätta klasser av a/A-form, dvs,klasser omfattande en enda årskurs. Med de öppnare undervisningsformer sompräglat utvecklingen under senare lid har dock årskursgränserna inte längresamma betydelse, och bl, a, glesbygdsulredningen framhåller, att b/B-formenkan ha ett positivt värde när del gäller att träna eleverna alt arbeta självständigt.Såväl utredningen som flera remissinstanser menar, att del inte finns skäl attbetrakta B-formen som en sämre variant. Det saknas till stor del forskningsresultat kring dennafråga. Av tUlgängligt material liksom också av rapporter från de enskUdaskolorna förefaller det dock finnas visst fog för uppfattningen att samläsningmellan två årskurser inte alllid behöver medföra nackdelar från pedagogisksynpunkt, B-formerna kan emellertid bestå av betydligt fler årskurser än två.Bedömningen av de pedagogiska effekterna i dessa fall är ytterst osäker. Dethar bl, a, framhållits alt den stora spännvidden i mognad mellan eleverna på låg- och mellanstadierna och desjälvklara skillnader som föreligger i viktiga färdighetsämnen som svenska ochmatematik kan skapa speciella problem vad gäller undervisningen av fleraårskurser på dessa stadier. Det förefaller mot denna bakgrund intehelt möjligt att bortse från de pedagogiska invändningarna mot samläsning pålåg- och mellansladienivå mellan alltför många årskurser. De pedagogiska konsekvenserna kan emellertid inlediskuteras avskUt från effekterna på barnens skolsituation av en omflyttningtill en skolenhet långt från hemorten. Även om en sådan skolenhet med avseendepå klasstyp o, d, kan erbjuda från strikt pedagogiska utgångspunkterfördelaktigare undervisningsviUkor, kan givetvis långa restider och tidsspillanvid väntan på skolskjutsen innebära sådana påfrestningar i barnensskolsituation, att man totalt sett inle kan tala om någon förbättring. Detförefaller därför rimligt att de strikt pedagogiska aspekterna tillmäts mindrevikt, när avståndet lill närmast belägna skolenhet är stort, än i övriga fall. Som utredningen påpekat innebär en indragning av enskolenhet, även med lågt elevantal, inle alllid att några kostnadsbesparingarkan göras. Om överföringen av eleverna leder till utökad organisation vid denskola, lill vilken de hänvisats, blir det ekonomiska resultatet oförändrateller t, o, ra, sämre, I andra fall kan merkostnader uppkomma och då måstedessa beaktas vid en diskussion av möjUgheterna att bevara små skolenheter.Merkostnaden för att bevara vissa enheter kan vara relativt liten, men adderarman ihop merkostnaderna kan summan snabbt bli stor. Det är dock angeläget attsamhället gör särskilda insatser för att upprätthålla en i förhållande tillbefolkningsunderlaget rimlig servicenivå på skolans område i glesbygd. Ävenför angelägna områden gäller dock all man måste prioritera mellan olikainsatser, och all man främst måste se lill att satsningarna inriktas mol deorter, där stödet är mest angeläget. Orter där avståndet till närmaste skolenhetär mycket långt eller där särskilda regionalpolitiska skäl föreligger ärexempel på fall där särskilda insatser bör övervägas. För orter där inte dessaskäl föreligger, bör de ekonomiska skälen liksom tidigare vägas in vidbedömningen. Här bör givetvis också beaktas att man genom sammanläggning av tvånärliggande skolenheter, som båda har svagt elevunderlag, kan trygga skolansfortbestånd inom området för ganska läng tid framåt, som man skaparbättre pedagogiska villkor för undervisningen utan att för den skull tvingaeleverna till orimligt långa resor. Man kan sammanfattningsvis konstatera, attde ekonomiska skälen måste tas i beaktande vid bedömningen av frågan om enskolenhet skall upprätthållas eller inte, men alt den vikt som tillmäts dessamåste variera med hänsyn lill andra faktorer av betydelse för frågan, och somsjälvfallet skiljer sig från fall tUl fall, Sedannågra år tillbaka bedrivs försöksverksamhet med förskola i glesbygd, Glesbygdsulredningenhar i sitt betänkande huvudsakligen behandlat den del av försöksverksamheten,som avser integration förskola-lågstadium. Utredningen menar, att en sådanintegration kan vara en möjUghet att bevara skolenheter, som annars skuUehotats av nedläggning, och föreslår att försöksverksamheten i denna formutvidgas. Fierlalet remissinstanserinstämmer i utredningens förslag. Några remissinstanser, bl, a. länsskolnämndernai och , har ifrågasatt om ett sådant inräknande avförskolebarnen i skolans elevunderlag skulle ha någon betydelse för bedömningenav skolans framtida existens. Sådana lågstadieskolor, där elevantalet är sålågt att en nedläggning kan vara aktuell, återfinns som regel i utpräglade utflyltningsbygder,där även barnantalet i förskoleåldrarna är lågt, I dessa skolor sker dessutomundervisningen i b/B-form, dvs, samläsning mellan två eller flera årskurser,och de pedagogiska problem, som måste uppstå om man lill detta fogar krav påsamverkan med förskola, torde vara avsevärda och kräva ingående prövning. Jagfinner dessa invändningar värda beaktande. Därtill kommer, att man vidbedömningen av en skolenhets framtida existens självklart tar hänsyn till hurstort elevunderlaget kan beräknas vara . Förskolebarnen »ingår»på delta sätt redan i bedömningsunderlaget. Bl,a. och har framhållit, att syftet med försöksverksamheten med förskola iglesbygd i första hand måste vara att ge även glesbygdsbarnen tillgång till förskoleaktivileter,inte alt söka organisatoriska lösningar som kan bidra till att rädda nedläggningshotadegrundskoleenheter. Jag delar denna uppfattning. Det är angeläget att barnen i glesbygdges samma möjligheter till förskoleverksamhet som barnen i tätorter. Deresultat av försöksverksamheten som är tillgängliga är alltför osäkra föratt bestämda slutsatser om de organisatoriska lösningarna skall kunna dras. Jagär därför inte nu beredd att i den fortsalla planeringen för skolväsendelsorganisation i glesbygd knyta åtgärder för bevarandet av enskilda skolenhetertill förekomsten av förskoleverksamhet i området. Jaghar inga erinringar mot utredningens förslag om fortsatt försöksverksamhet.Dessa frågor liksom över huvud laget frågan om samverkan förskola-lågstadiumbör dock behandlas i samband med förslag i anledning av barnslugeulredningensbetänkande. 5.3Grundskolan m. m. Förlåg- och mellanstadiets del gäller den särskilda glesbygdsfrågan nästan helt omen skolenhet skall upprätthållas eller inte, när elevunderlaget successivtminskar. Problemet är av pedagogisk-ekonomisk art snarare än organisatorisk.Utredningen har heller inte föreslagit några särskilda organisatoriskastödåtgärder för de små skolenheterna av låg-och mellanstadiet i glesbygd. Jagvill här åter understryka vad jag tidigare anfört om önskvärdheten av attlågstadieelever i görligaste mån ges möjlighet tUl skolgång inom rimligtavstånd från hemmet. Någrabestämmelser i skolstadgan om minsta elevantal för upprätthållandet av enskolenhet finns inle , utan varje ärende prövas i särskild ordning. Jagfinner det vara en fördel alt de lokala och regionala myndigheternas prövningpå delta sätt inte är bunden av centralt givna regler ulan att möjlighet finnsalt göra flexibla bedömningar, grundade på speciella omständigheter och lokalaförhållanden, som i varje ärende av denna typ måste tas med i bilden. Jag hartidigare pekat på de faktorer, som bör tillmätas särskild vikt, enskilt och iförhållande till varandra. Fleraav remissinstanserna har pekat på möjligheterna alt i stället för att överföraeleverna vid en nedläggningshotad, mindre skolenhet till en skola i tätortenlåta eleverna i tätorten resa till den mindre skolan, som då dels får ettförstärkt elevunderlag, dels kan erbjuda en socialt fördelaktig skolmiljö förflera barn. Denna möjlighet har också prövats i några kommuner. Någon generelltanvändbar metod för att rädda nedläggningshotade skolor är detta givetvis inte,eftersom en förutsättning är alt skolenheten befinner sig i utkanten av en ortmed tätorts-bebyggelse, där sådan omfördelning av eleverna är rimlig och genomförbar.Kommunen beslutar emellertid i denna fråga, Någol beslut av statsmakterna är idenna fråga inte påkallat. Attundervisa i en klass av b/B-lyp ställer något annorlunda krav än undervisningeni a/A-form, Det är därför önskvärt att den särskilda B-metodiken uppmärksammasi lärarutbildningen och även tas upp i lärarfortbildningen, Befolkningsomflyttningarnahar lett tUl all många högstadieområden i glesbygdsområdena har ett mycketsvagt elevunderlag. Den nya läroplanen för gör det visserligenmöjligt att upprätthålla fullt tUlfredsstäUande undervisning vid ett betydligtlägre elevunderlag än tidigare, men det är uppenbart, att det vid vissa enhetermåste till särskilda stödåtgärder, om skolan skall kunna upprätthållas, EnUgt SÖ:s kartläggning kan närmare 20 högstadieenheter vid1970-talets slut beräknas ha ett elevunderlag på färre än 20 elever perårskurs. Kungl, Maj:t har därför gett SÖ i uppdrag att utreda frågan om de småhögstadieenheternas förekomst och funktion och att föreslå åtgärder ianledning härav. De förslag SÖ sedermera lagt fram har med vissakompletteringar även upptagits av glesbygdsutredningen. bör man inte räkna med några större förändringar i nuvarandehögstadieorganisation i glesbygd , Jag delar utredningensprincipiella syn, i vilken även flertalet remissinstanser instämt. Vid störreminskningar av elevunderlaget torde en nedläggning vara svår alt undvika, men iövriga fall bör man under den närmaste framliden kunna utgå ifrån attorganisationen skall i det väsentliga kunna upprätthållas. Som jag framhållit idet föregående får frågan om nedläggning av en skolenhet prövas från fall tillfall. På flera av de berörda orterna har också högstadieskolor byggts relativtnyligen och representerar på det sättet ett inle obetydligt kapital, som detfrån samhällsekonomiska synpunkter givetvis är önskvärt att utnyttja. Utredningenhar föreslagit att samläsning mellan årskurser och 5. k. årskurslösa högstadiergenerellt skall få förekomma. försöksverksamhet pågår f, n, i sjukommuner. Erfarenheterna frän denna försöksverksamhet är ännu inle av den omfattningenatt man med säkerhet kan ange några riktlinjer för hur undervisningen vidårskurslösa högstadier bör läggas upp. Jag är därför inte beredd att nutillstyrka förslaget om att sådan samläsning skall få genomföras generellt.Försöksverksamheten bör dock få utvidgas efter beslut av Kungl, Maj:t i varje särskUtfall. Målsättningen med denna försöksverksamhet bör vara alt få fram underlagför en B-timplan även för högstadiet, vilken då bör få tillämpas av småhögstadieenheter med vikande elevunderlag. Någraremissinstanser, bl. a. , har pekat på de fördelar som kanvinnas genom ökade möjligheter tUl tiinplanejämk-ningar.