prop · FW03173 · 1973-12-31 00:00:00 — Jag villdock i likhet med beredningen starkt understryka att kurativa eller andra stödjandeinsatser av skilda slag som sätts in under liden innan ansvarsfrågan slutligtavgjorts bör baseras på etl klart medgivande från den som åtgärden avser.Frivilligheten i de föreslagna åtgärderna bör kunna utgöra en garanti för attden åtalade inte skall uppfatta erbjudande om hjälp som etl föregripande avdomstolens beslut. En positiv utveckling kanvisserligen få betydelse för domstolens val av påföljd. Stödjande åtgärder fårdock inte sättas in på sådant sätt all det hos den tilltalade skapar enogrundad förväntan all han skall erhåUa en påföljd som innebär kriminalvård ifrihet, Etl flertalremissinstanser bekräftar beredningens uttalanden om alt de nuvarandepersonundersökningarnas kvalitet stundom är mindre tillfredsställande. Dettainnebär inte bara all domstolen får ett otillräckligt underlag för sinbedömning av den åtalades person ulan också att en risk finns för alt verksläUighetenav den utdömda påföljden utformas på ett felaktigt sätt, eftersompersonundersökningen är etl betydelsefullt underlag för behandlingsplaneringen.Med hänsyn härtill anser jag del vara etl rällssäkerhetskrav attpersonundersökningen ger en så objektiv och allsidig bild av den åtalade sommöjligt. Även om del bör understrykas att flertalet av dem som sysslar meddessa undersökningar utför ell förtjänstfullt arbete, är det dock uppenbart attresultatet kan förbättras om personundersökningarna får det innehåll och ihuvudsak de metoder följs som beredningen föreslår. För all nå detta mål ochmöjliggöra insättande av tidiga hjälpåtgärder fordras ett nära samarbete mellanskyddskonsulent och personundersökare. Jag vill i detta sammanhang ocksåframhålla att ett förverkligande av beredningens förslag om all personundersökningarnai så stor utsträckning som möjligt bör ersätta de behandlingsundersökningarsom nu görs efter inlagande i fångvårdsanstall ytterligare understryker kravetpå en förbättrad kvalitet. Jag biträder därför beredningens förslag altdomstolens uppdrag att ombesörja personundersökning i varje enskilt fallobligatoriskt skall gå (/// skyddskonsulenten. Detta bör komma lill uttryckgenom en ändring i 3 § första stycket personundersökningslagen, 1 sammanhangetkan anmärkas alt motsvarande ordning självfalletbör tillämpas också i de fall som avses i 9 § i lagen, dvs, när fråga ompersonundersökning aktualiseras i nådeärende. Vadhärefter angår frågan om vem som fortsättningsvis skall ha befogenhet att utsepersonundersökare är olika alternativ länkbara. Den förut berörda personalförstärkningenför personundersökningsverk-samhelen är inte tillräcklig för att låta frivårdstjänstemänulföra samtliga personundersökningar. Också av andra skäl kan del somberedningen och vissa remissinstanser anfört vara olämpligt att nu införa ensådan ordning. Personer utanför frivårdsorganisationen bör därför även ifortsättningen kunna få sådana uppdrag. Om skyddskonsulenlen inte själv ellermed biträde skall utföra personundersökningen, skulle i och för sig domstolenkunna bibehållas som förordnande myndighet i sådana fall. Detta skulleemellertid kunna innebära onödig omgång. Det är av stor vikt att person-undersökningarnautförs i nära samråd med skyddskonsulenten. Det synes därför lämpligt att denneockså får kontroll över hela undersökningsverksamheten. Några ölägenheter medtanke på fall dä personundersökning beslutas i samband med häktning av denmisstänkte torde inte vara alt befara. Med hänsyn härtill förordar jag att ilagen slås fast alt personundersökare alltid skall utses av skyddskonsulenlen.Delta aktualiserar ändring i lagens 4 §, Förall syftet med den föreslagna reformen skall uppnås behövs enligt beredningenökad utbildning och handledning av personundersökare. Kravet härpå understryksav åtskUliga remissinstanser. Även jag anser sådana insatser ytterst värdefullaoch nödvändiga för all nå del uppställda målet. Den av redanbeslutade personalförstärkningen innebär att behovet nu kan tillgodoses. Enligtmin uppfattning talar åtskiUigt för all delta förhållande bör återspeglas avlagtexten. Som en remissinstans framhåller bör de som slår utanför frivårdsorganisationeninte utan vidare kunna fä personundersökningsuppdrag. Härför bör bl,a, krävasgoda kunskaper om den sociala verklighet flertalet av de misstänkta lever i liksomingående kännedom om påföljdssyslemel och kriminalvårdens möjligheter lill rehabiUteringsinsatser,Del torde råda allmän enighet om all denna högre ambUionsnivå är synnerligenbetydelsefull för genomförandet av beredningens förslag. Kravet på ökad utbUdningav personundersökare torde i första hand få tillgodoses genom kurser ikriminalvårdens regi. Sådana kurser torde för lingsnolarier och andra somgenom sitt praktiska värv kan komma i fråga för personundersökningsuppdrag kunnages en förhållandevis begränsad omfattning. Jag vill mot denna bakgrund förordaatt i 4 § införs en bestämmelse att endast den får utses till personundersökaresom undergått för ändamålet avsedd utbildning eller eljest har erforderligakunskaper. Beredningentar även upp frågan om alt redan före domen skapa möjligheter till ettförtroendefullt samarbete mellan den tiUtalade och Del framhålls alt det kanskeviktigaste momentet i personundersökningsarbelet, nämligen alt finna lämpligövervakare, får en nödlösning, inte minst när det gäller någonhäktad som skall friges. Kritik riktas också mot alt personundersökningstideninte utnyttjas för att skapa kontakt mellan den tilltalade och den föreslagneövervakaren. Den viktiga inledningsfasen i övervakningsarbetet anknyts inte på ellnaturligt sätt till personundersökning och dom. En grundläggande tanke hosberedningen är all råda bot på dessa brister genom all sä tidigt som möjligtklarlägga om den tilltalade är i behov av råd och stöd och i sådana fall utandröjsmål söka få fram förslag till övervakare samt låta denne sammanträffa medden tilltalade och delta i del vikliga arbetet med behandlingsplaneringen. Denföreslagne övervakaren skall vidare under liden fram till domen kunna fungerasom ett socialt och personligt stöd för den tUllalade, allt under förutsättningatt den tilltalade ger sitt samtycke därtill. Desynpunkter beredningen gett uttryck för är enligt min mening väl värda allbeakta. Det måste bedömas som synnerligen angeläget att den tilltalade och denföreslagne övervakaren får lära känna varandra och vänja sig vid alt i samrådmed frivårdstjänstemän lösa de problem som kan vara för handen. Redan i delföregående har berörts vikten av tidiga kuraliva åtgärder. Motsvarande måsteanses gälla annat personligt stod åt den misstänkte. Ofta torde i delta skedevisad omsorg och hjälp att komma till rätta med vardagsbekymmer och närliggandeproblem betyda mycket för den tilltalade och i vissa fall senare visa siginnebära en god hushållning med kriminalvårdens resurser. Även för domstolensdel måste del, om skyddstiUsyn övervägs, vara lill fördel, inte minst i frågaom valet av övervakare, all kunna få upplysning om utfallet av redan etableratsamarbete mellan den tilltalade och den föreslagne övervakaren. Beredningen har inte närmare angett under vUka formellaförutsättningar del berörda samarbetet skaU ske. En möjlighet är alt låtadetta med lämpliga anvisningar från skyddskonsulenlens sida fritt växa ftam ochta del uttryck som i det enskilda fallet bedöms som lämpligt. En annanmöjlighet är att i författning ange ramen för verksamheten och därvid regleravissa frågor som ter sig betydelsefulla frän rättssäkerhetssynpunkt. Enligt minuppfattning talar åtskilligt för sistnämnda lösning. Jag vill särskiltunderstryka beredningens uttalande att den föreslagne övervakarens arbete heltskall bygga på frivillighel från den tilltalades sida. Självfallet skall dettadå också upphöra, så snart den tUllalade påkallar det. Detsamma bör gälla omåtal av olika skäl inte väcks eller om väckt åtal nedläggs. I vissa fall böruppdraget upphöra redan i samband med alt dom meddelas. Detta gäUer främst omden tilltalade frikänns eller förklaras fri från påföljd eller påföljdefterges. Övervägande skäl talar för samma ståndpunkt om påföljden bestäms tiUböter eller villkorlig dom. andratyper av påföljd bör den principen följas att de hjälpinsatser som är ifråga skall upphöra eller uppgå i kriminalvård sä snart domen genomnöjdförklaring eller eljest vinner laga kraft mot den dömde. Motsvarande börgälla om domstolen förordnar om omedelbar verkställighet. Även ett par andrafrågor påkallar enligt min mening författningsreglering. Nuvarande bestämmelserom tystnadsplikt är inte tillämpliga på en eventuell blivande övervakare. Dettamåste anses helt oacceptabelt. Vidare kräver vissa ersättningsfrågoröverväganden. I den mån arbetet inte utförs som tjänsteåliggande bör sammaförmåner utgå som lill övervakare. Även om arbetsuppgifterna som framgår av detföljande i väsentliga hänseenden skiljer sig från varandra torde de framförallt i initialskedet vara lika tidskrävande och fordra samma personliga insats.Av i huvudsak dessa skäl anser jag del erforderligt all verksamheten knyts tillett formellt förordnande från skyddskonsulenlens sida. För alt framhävainnebörden i uppgiften vill jag föreslå alt den som förordnas benämnsförtroendeman. Genom denna benämning markeras att det skall vara fråga om enperson för vilken den tilltalade hyser tillit och lill vilken han vänder sig avfri vilja. Förtroendemannen skall inte ha någon kontrollerande funktion ochinte heller vara rapporteringsskyldig i förhållande till skyddskonsulenlen. Medutgångspunkt i vad som sagts nu föreslår jag att i 4 § personundersökningslagenmeddelas bestämmelser om förordnande av förtroendeman och om upphörande avsådant förordnande. Vidare föreslås att förtroendemannen genom ändring i 8 och12 §§ samma lag inordnas bland dem som är skyldiga alt iaktta tystnadsplikt resp.har rätt lill ersättning. Kostnader för sådan ersättning kan bestridas inomramen för befintligt anslag för ersättningar till övervakare. Beredningens förslagföranleder även vissa andra överväganden i fråga om personundersökningsverksamhelen.I beslut om personundersökning skall domstolen f.n. ange vilken behandlingsformundersökningen företrädesvis bör avse. Vid ett genomförande av beredningensförslag ter sig bestämmelsen onödigt kategorisk. Den bör därför mjukas upp. Jagvill vidare instämma i vad beredningen anfört om angelägenheten av all samrådmellan personundersökare och skyddskonsulent i vissa fall görs obligatoriskt.Delta gäller särskUt förslag i påföljdsfrägan. Därjämte anser jag attskyddskonsulentens uppfattning härom bör framgå av person-undersökningen. Ettförverkligande av beredningens förslag att den personundersökle alltid skallberedas tillfälle att sammanträffa med den som föreslås som övervakare samt attförslaget i påföljdsfrågan skall göras klart för honom anser jag innebära enförbättring i förhåUande till nuläget. Bestämmelser i nu berörda frågor liksomvissa särskilda föreskrifter rörande underrättelse om olika förordnanden,utseende av förtroendeman och skyldighet för denne att instäUa sig infördomstol bör meddelas i administrativ ordning. Jagövergår härefter till del spörsmål som aktualiserats av justitieombudsmannens (JO:s)framställning. Innanden nuvarande personundersökningslagen trädde i kraft ägde rätlen förordna omerforderlig personundersökning utan särskild lagstadgad prövning.Strafflagberedningen framhöll i sitt belänkande (SOU 1956:55 s. 385) alt detvarken i då gällande lag eller i beredningens förslag utsädes direkt, attpersonundersökning inte skulle beslutas såvida inte sannolika skäl förelåg föratt den misstänkte hade begått det brott för vUket han misstänktes, men altdetta låg i sakens natur. Enligt beredningens förslag skulle förordnande ompersonundersökning meddelas så snart tUlräckliga skäl förebragts för sådanundersökning, varmed beredningen avsåg att sannolika skäl föreligger för altden misstänkte har begått brottet. proposition infördes dennaförutsättning i lagtexten under hänvisning lill beredningens uttalanden.Dåvarande departementschefen anförde i anslutning tUl 3 § första stycket ilagen alt, om gärningen inte erkänts, prövningen huruvida sannolika skälföreligger all den misstänkte begått gärningen torde få ske vid en förhandling. Bestämmelser om prövningenav vissa preliminärfrågor finns i 45 kap 12-14 §§ RB, Jag vill ansluta mig tiUden uppfattning justitiekanslem i sill remissyttrande gett uttryck för vadgäller dessa aUmänna bestämmelsers tillämpning på frågor rörande beslut ompersonundersökning. Detta innebär att domstolen kan välja mellan att fatta sittbeslut på grundval av vad handlingarna innehåller eller efter förhör ellerförhandling med den misstänkte. Det ifrågavarande uttalandet i förarbetena lUl personundersökningslagenfår närmast ses som ett exempel på de möjligheter som slår domstolen till budsi den berörda situationen. Den praxis som utvecklat sig inom området och sominnebär alt förordnande om personundersökning i regel meddelas utan särskild förhandlingäven i fall dä den misstänkte inte har erkänt gärningen får enligt min meninganses överensstämma med gällande rätt. Som framgår av JO:s framställning tordedet sedan åtal har väckts endast i undanlagsfall vara erforderligt all hällaförhandling för prövning om sannolika skäl föreligger all den misstänkte begåttgärningen. På grund av vad som anförts anser jag del inte behövligt allgenomföra någon lagändring av den innebörd JO har ifrågasatt. Deföreslagna ändringarna i lagen om personundersökning i brottmål bör träda ikraft den . JaghemstäUer att Kungl. Maj:t föreslår alt antaga inom upprättat förslag lill lag om ändring i lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådels övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll ulvisar. Datoriserad Fotosättning : Rotobeckman