prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — tankfartyg i barlast och torrlastfartyg.Det torde dock knappast vara tänkbart att ensidigt skulle föreskrivaskyldighet för sådana fartyg att ha ansvarsförsäkring för oljeskador. De andranordiska ländema torde komma att reglera försäkringsskyldigheten iöverensstämmelse med ansvarighetskonventionen. Med utgångspunkt i attfondkonventionen torde träda i kraft med ansvarighetskonventioneneller i vart fall endast efter denna biträder jag därförpromemorieförslaget att reglema om försäkringsplikt inte skall göras tUlämpligai vidare omfattning än som föreskrivs i ansvarighetskonventionen. Skulle detdäremot visa sig att fondkonventionens ikraftträdande mera avsevärt försenaseller att det eljest uppkommer ett praktiskt behov av försäkringsskyldighetäven för mindre tankfartyg får frågan tas upp till förnyat övervägande. 1973; 140 49 Vadangår frågan vilken myndighet som i fråga om svenska fartyg skall godkännaförsäkring och utfärda certifikat biträder jag promemorieförslaget (avsnitt13.5) att dessa uppgifter bör ankomma på försäkringsinspektionen. Även omförsäkringsskyddet i regel torde få formen av standardavtal, kan ofta sådanafrågor av försäkringsteknisk karaktär uppkomma, vUka lämpligen bör avgöras avförsäkringsinspektionen. För fastställande av begränsningsbeloppets storlek fårinspektionen vid behov samråda med . Eftersom antaletförsäkringspliktiga svenska tankfartyg är relativt begränsat (ca 100 / 73) och då standardavtal i regel torde komma att användas lärdessa uppgifter inte innebära någon väsentligt ökad arbetsbelastning för försäkringsinspektionen. Närdet gäller utländskt fartyg registrerat i stat som har tillträtt ansvarighetskonventionenskall certifikat utfärdas eUer bestyrkas av myndighet i den staten. Sådantcertifikat skall enligt konventionen godtas i . Några svårigheter attkontrollera om försäkringsskyldigheten fullgjorts när det gäller fartyg frånfördragsslutande stat torde därför inte uppkomma. Enligtansvarighetskonventionen är emellertid skyldigt att tillse attförsäkring eller säkerhet finns även i fråga om fartyg registrerat i ickefördragsslutande stat, när ett sådant fartyg anlöper eller lämnar svensk hamneller tilläggsplats. I promemorian föreslås att det av dylika fartyg skallkrävas att de medför ett av svenska försäkringsinspektionen utfärdat ellergodkänt certifikat som visar att godtagbar försäkring finns eller attbetryggande säkerhet har ställts. I fräga om försäkring hos vissa utiändskaförsäkringsbolag, som försäkringsinspektionen för detta ändamål har godkänt,skulle det dock enligt promemorian vara möjligt att godta certifikat somutstäUts av vederbörande försäkringsbolag. Beträffandefartyg från icke fördragsslutande stat har försäkringsinspektionen mot denföreslagna lösningen invänt att uppgiften att avgöra vilka försäkringsbolag påutlandsmarknaden som kan godtas som försäkringsgivare kan bli deUkat och attinspektionen inte har möjligheter eller resurser att kontinuerligt göra enuppföljning av utländska bolags ekonomiska ställning. Försäkringsinspektionenhar vidare hävdat att, med hänsyn till innehållet i konventionens artikel VIIelfte stycket jämfört med femte stycket, det måste krävas en formellförbindelse från försäkringsbolagets sida att svara för sitt åtagande intilldess förflutit från den dag, då meddelande om försäkringsavtaletsuppsägning lämnats tUl antingen försäkringsinspektionen eller den svenskafartygsregistreringsmyndigheten. Den i promemorian föreslagna lösningen attgodta certifikat som har utställts av sådana försäkringsbolag, vilka i förväghar godkänts av svenska försäkringsinspektionen, skulle därför inte vargodtagbar. Även har berört svårigheterna attkontrollera att fartyg från icke fördragsslutande stat innehar föreskrivenförsäkring. 4 1973.1 saml. Jagvill för min dd först framhålla att svårigheterna att kontrollera attförsäkringsskyldigheten fullgjorts inte får överdrivas. De flesta stater medstora tankflottor kan väntas tUlträda ansvarighetskonventionen.Vidare förhäller det sig så att försäkring av det slag det här är fråga om,s.k. & I.-försäkring, f. n. i hela världen meddelas av endast etttjugotal försäkringsgivare. torde därför endast i ettfåtal fall få svårigheter att avgöra om en försäkring för ett fartyg från enstat som inte tillträtt ansvarighetskonventionen skall godtas eller inte. Mankan vidare utgå från att samråd i dessa frågor kommer att äga ram mellankonventionsstaternas försäkringsmyndigheter och med de berörda P. Därvid bör man också kunna komma fram till enhetligalösningar av frågan vilka garantier som bör krävas för att konventionens kravskall anses uppfyllda. Jag vill i denna del även erinra om att artikel VIIelfte stycket föreskriver att konventionsstaterna skall beträffande fartyg frånicke fördragsslutande stat tillse att försäkring eller annan säkerhet i denomfattning som anges i artikelns första stycke "är gällande" förfartyget. Däremot är tremånadersregeln i artikelns femte stycke inte direkttilllämplig på sådana fartyg. Vid de överläggningar som avses komma att ägaram med försäkringsmyndigheterna i andra konventionsstater bör emellertidundersökas om denna tremånadersregel bör utsträckas att gälla även fartyg frånicke fördragsslutande stat eller om andra garantier bör skapas för attförsäkring finns då fartyget kommer till de fördragsslutande staterna. Beträffandede med försäkringsskyldigheten sammanhängande problemen vill jag endasttUlägga att de bestämmelser som kommer att utfärdas i administrativ ordninggivetvis kommer att utarbetas i samråd med företrädare för den svenskaförsäkringsbranschen. Vadangår kontrollen av att svenska och utländska fartyg medför föreskrivetcertifikat delar jag den i promemorian uttalade uppfattningen att ansvaret fördenna kontroll bör åvila . En sådan kontroll kan på ett smidigtsätt utföras med vissa andra kontrolluppgifter som redan åvUarsjöfartsverket, bl. a. gransknuig av fartygs oljedagböcker. I praktiken tordekontrollen komma att utföras av , polisen, lokala hamnmyndigheteroch kronolotsar. Ipromemorian föreslås att de sju tingsrätter som enligt 336 § sjölagen ärbehöriga att handlägga sjörättsmål ges behörighet att handlägga också mål omersättning för oljeskada. föreslår att endast Stockholmsoch tingsrätter ges behörighet att handlägga dylika mål. Ett systemmed endast två behöriga domstolar skulleemellertid enligt min mening medföra betydande nackdelar såväl för deskadelidande som för vittnen och sakkunniga. Mål om ersättning för oljeskadakan inte anses vara av så invecklad beskaffenhet att en koncentration av dessamål till en eUer två domstolar är nödvändig. Jag kan inte heller finna att denav förordade lösningen skulle medföra några andrapåtagliga fördelar. På grund härav förordar jag den i promemorian föreslagnalösningen. Deolika lagförslagen bör träda i kraft då motsvarandekonvention träder i kraft för vidkommande. Det bör därför överlämnasåt Kungl. Maj:t att bestämma tidpunkten för ikraftträdandet. Som framgår av vadjag förut anfört kan det tänkas att ansvarighetslagstiftningen kommer att trädai kraft före lagstiftningen i anledning av tiUträde tUlfondkonventionen. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lag om ansvarighet föroljeskada tUl sjöss; 2. lag om ersättnuig från deninternationella oljeskadefonden; 3. lag om ändring i sjölagen(1891: 35 s. 1); 4. lag om ändring i lagen (1972:275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg; 5. lag om ändring i lagen (1966:664) med vissa bestämmelser om immunitet och privilegier. Denav mig föreslagna lagstiftningen överensstämmer både i sakligt och iredaktionellt avseende nära med promemorieförslagen. I fråga om det närmareinnehållet i och innebörden av de enskilda bestämmelserna idepartementsförslagen kan jag därför i första hand hänvisa tUl specialmotiveringentUl motsvarande bestämmelser i promemorieförslagen. Utöver vad där anförs villjag i det följande endast göra vissa förtydligande kommentarer och tillägg,delvis med anledning av sakliga eller redaktionella ändringar av förslagen. 4.11.1Förslaget till lag om ansvarighet för oljeskada till sjöss Vissaav definitionerna i 1 § i promemorieförslaget ger enligt några remissyttrandenupphov till oklarhet beträffande tolkningen. Jag vUl i anledning därav anföraföljande. Definitionenav begreppet "olja" i såväl lagförslaget som ansvarighetskonventionenomfattar i och för sig även sådan olja som finns kvar i barlastvattnet på etttankfartyg. Konventionens ansvarighetsregler är emellertid inte tillämpliga påskada orsakad av olja som härrör från tankfartyg som går i barlast. Genom densärskilda bestämmelsen i 22 § andra stycket departementsförslaget är däremotden svenska lagstiftningen, såvitt avser skada i , tUlämplig även påsådan oljeskada som orsakas av olja från ett tankfartyg i barlast. Sjörättsföreningeni har påpekat att den föreslagna lagtexten inte klart anger ombegreppet oljeskada också omfattar allmän förmögenhetsskada. I konventionendefinieras "skada genom förorening" såsom "förlust ellerskada" som uppkommit utanför det fartyg som transporterar denskadevållande oljan ("loss or damage"; "toute perte ou toutdommage"). Konventionens definition av skadebegreppet torde således inteutesluta att ersättning utgår även för ren förmögenhetsskada, t. ex. vidintrång i näringsverksamhet. När det i promemorieförslaget anges att oljeskadaavser skada som tillfogats "person eller egendom" utanför fartygetkan detta emellertid tolkas som att ren förmögenhetsskada inte är omfattad.Lagtexten har därför på denna punkt formulerats i närmare anslutning tillkonventionstexten. Dåett tankfartyg har gått på grand är ofta en av de viktigaste åt-gärdema för attförhindra oljeskada att den ombord befintliga oljan läktras över till andrafartyg. Det torde därför vara helt klart att läkt-ring av olja från ettgrandstött tankfartyg omfattas av begreppet "förebyggande åtgärd".Enligt min mening omfattar detta begrepp också sådana beredskapshöjandeåtgärder och andra förberedande åtgärder, som vidtas efter det att enoljeskadeolycka har inträffat men som på grund av händelseutvecklingen senarevisar sig inte behöva komma till användning. En föratsättning är dock givetvisatt åtgärderna varit skäligen påkallade. Frågan om en åtgärd varit skäligenpåkallad måste bedömas mot bakgrund av läget då åtgärdenvidtogs. Det torde inte vara möjligt att här närmare ange under vilka omständigheteren åtgärd av visst slag är skäligen påkallad för att förhindra eller begränsaoljeskada. Denna fråga måste, med hänsyn till att tekniken föroljeskadebekämpningen ständigt utvecklas, överlämnas till rättstillämpningen.Jag vill också framhålla att någon saklig skillnad mellan lagens uttryck"varje åtgärd som varit skäligen påkallad" och konventionens"skäUg åtgärd" inte är avsedd. Enremissinstans har tagit upp frågan om ansvarighetslagen är tilllämplig påoljeskador som orsakas av oljeutsläpp i hamn i samband med lastning, lossningeller bunkring. Av ansvarighetskonventionens definition av begreppet"skada genom förorening" följer bl. a. att därmed avses skada somorsakats av ätt olja har läckt ut eller tömts ut från ett fartyg. Den svenskalagen bör i sak överensstämma med konventio- nen.Detta innebär enligt min uppfattning att den skadevållande oljan måste habefunnit sig ombord på fartyget och alltså härröra direkt från detta för att desärskilda skadeståndsreglerna skall bli tillämpliga. Har oljeskada uppkommitinnan oljan förts ombord eller efter det att den förts i land torde den därföri princip inte omfattas av konventionen och inte heller av den föreslagnalagstiftningen. Däremot är lagen tilllämplig på oljeskada som uppkommer vidfartygsreparationer vare sig fartyget ligger i torrdocka, flytdocka eller vidkaj. Ansvar kan i ett sådant fall tänkas drabba även varvet enligtmUjöskyddslagen (1969: 387). Sompåpekats i promemorian är kostnader för sanering av kustområden som förorenatsav ilandfluten olja givetvis att anse som ersättningsgiU oljeskada i lagensmening. Kostnader för bekämpning av olja till sjöss omfattas av begreppet"förebyggande åtgärd" i den mån kostnaderna inte är att anse somdirekt skada. Med anledning av ett remissyttrande från villjag framhålla att även stat och kommun är berättigade att erhålla ersättningenligt ansvarighetslagen för dylika kostnader. För att undanröja den tvekan idetta avseende som kan föranledas av det i promemorian (avsnitt 4) refereraderättsfallet NJA 1950: 610 har i denna paragraf som tredje stycke tagits in enbestämmelse av innebörd att ersättning för åtgärder med anledning av oljeskadautgår enUgt ansvarighetslagen även då skyldighet att vidta åtgärderna förelegatenligt lag eller annan författning. I 3§ promemorieförslaget föreskrivs i överensstämmelse med artikel III förstastycket i ansvarighetskonventionen att om en olycka utgörs av en seriehändelser, ansvaret åvilar den som var ägare av fartyget vid den förstahändelsen. ifrågasätter om det verkligen varit avsiktenmed konventionsbestämmelsen att generellt friskriva en ägare som förvärvarfartyget under en serie händelser. Tingsrätten anser det kunna diskuteras ominte i sådana fall den som blivit ägare sedan den första händelsen inträffatbör vara ansvarig tillsammans med den första ägaren. Enligt tingsrätten syneskonventionen dock inte lämna utrymme för ett sådant ansvar. Jag delar tingsrättensuppfattning i fråga om konventionens tolkning men vill framhåUa attkonventionen bara reglerar det utomobligatoriska skadeståndsansvaret. Skulleden av tingsrätten tänkta situationen uppstå, något som torde vara sällsynt,finns det således ingenting som hindrar att skadeståndsskyldigheten reglerasmellan fartygsägarna i samband med köpeavtalet men en sådan reglering inverkari princip inte på de skadelidandes rätt. JagviU i detta sammanhang påpeka att när det gäller flera skadevåUande händelserdet ibland kan vara svårt att avgöra om en viss händelse skall anses ingå i enserie händelser eller om den skaU anses vara en "ny" händelse ochdärmed orsaka en ny olycka. Detta kan få betydelse för frågan om vem som skallvara ansvarig för en viss skada. Vidare är det avgörande för om fartygsägarenskall vara skyldig att betala ett eller flera ansvarighetsbelopp. Slutligen kandet i vissa fall inverka på utgångspunkten för beräkning av preskriptionstid.Det torde inte vara möjligt att ge några riktiinjer för hur gränsen bör dras idylika fall, utan det får överlämnas till rättstUlämpningen att i varjesärskilt faU avgöra om en skadevåUande händelse skall anses ingå i enhändelseserie eller inte. Domstolarna torde därvid ha att söka ledning i dengängse uppfattningen om adekvat kausalitet i den allmänna skadeståndsrätten. Ianslutning till 3 § promemorieförslaget har hovrätten för ochStockholms tingsrätt föreslagit att en mot artikel IV i ansvarighetskonventionensvarande bestämmelse skall tas in i lagen. Denna artikel behandlar det fall attskadan orsakats av olja som härrör från flera fartyg och det inte med säkerhetkan fastställas hur stor del av skadan som är att hänföra till det ena ellerdet andra fartyget. Ägarna av dessa fartyg svarar då solidariskt förskadeståndet, var och en dock endast intill den ansvarsbegränsning som gällerför honom. I promemorian uttalas att någon särskUd bestämmelse inte behövs medhänsyn till innehåUet i 5 kap. 6 § skadeståndslagen (1972: 207). I detta lagrumföreskrivs att om två eller flera skall ersätta samma skada, de svararsolidariskt för skadeståndet i den mån inte annat följer av att begränsninggäller i fråga om den skadeståndsskyldighet som åvilar någon av dem. Tingsrättenanser det kunna diskuteras vad uttrycket "samma skada" i 5 kap. 6 §skadeståndslagen kan tilläggas för innebörd när det gäUer det iansvarighetskonventionen behandlade ansvaret. Enligt min mening bör det intekunna råda någon tvekan om att uttrycket "samma skada" täcker densituation som avses i artikel IVi konventionen. Som hovrätten påpekatkan ansvarighetslagen komma att tiUämpas förhållandevis ofta av utiändskajurister. På grund härav har, i likhet med vad som föreslås i departementspromemoriani fråga om 5 kap. 5 § skadeståndslagen, i lagtexten erinrats om 5 kap. 6 §nämnda lag. Promemorieförslagetupptar i 4 § första stycket en föreskrift av innebörd att anspråk motfartygets ägare på ersättning för oljeskada inte får göras gällande i annanordning än som föreskrivs i lagen. Uttrycket "i annan ordning" ärkanske något oklart och för väl i första hand tanken tiU själva förfarandet. Iöverensstämmelse med artikel III fjärde stycket första punkten iansvarighetskonventionen är emellertid inne- bördenav stadgandet att en skadelidande inte får göra gällande skadeståndsanspråkmot fartygets ägare på gmnd av andra skadeståndsregler än den särskildaansvarighetslagen när det gäller oljeskada på vilken denna lag är tillämplig.Bestämmelsen har i departementsförslaget getts den lydelsen att sådant anspråkfår göras gäUande mot fartygets ägare endast med stöd av lagen. FörtydUghetens skull vUl jag understryka att även om ersättningsanspråk motfartygsägaren preskriberats enligt 10 § departementsförslaget den skadelidandeinte kan med stöd av exempelvis skadeståndslagen vända sig mot ägaren ellernågon som avses i 4 § andra eller tredje stycket departementsförslaget med sittersättningsanspråk. Det är inte heller möjligt att med stöd av allmännaskadeståndsrättsliga regler få ersättning för den del av en oljeskada, förvilken ersättning inte erhålls enligt ansvarighetslagen på grand av att ägarenhar rätt att begränsa sin ansvarighet. Detta framgår av att i första stycketanvänds uttrycket "oljeskada som omfattas av ersättningsbestämmelserna idenna lag". Haroljeskada uppkommit i samband med bärgning av fartyget eller lasten eller isamband med förebyggande åtgärder kan den skadelidande enligt andra stycketandra punkten inte rikta något ersättningsanspråk mot bärgaren eUer den somvidtagit de förebyggande åtgärderna annat än om bärgningen eller deförebyggande åtgärderna har vidtagits i strid mot myndighets förbud eller, omde vidtagits av annan än myndighet, trots uttryckligt och befogat förbud avfartygets eller lastens ägare. Av skäl som har anförts i promemorian har ifjärde stycket vidare tagits in en bestämmelse om att fartygsägaren inte harregressrätt mot bl. a. bärgare eller den som vidtagit förebyggande åtgärder medmindre skadan har vållats uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. Denna bestämmelsehar i departementsförslaget utvidgats till att avse också det fallet attbärgningen eller de förebyggande åtgärderna har vidtagits i strid mot förbudsom avses i andra stycket andra punkten. I sådant fall torde visserligenoljeskadan i regel få anses ha vållats uppsåtligen eller av grov vårdslöshet.Men det kan dock tänkas förekomma fall där trots att förbud har överträtts skadan inte kan anses vållad med uppsåt eller av grov vårdslöshet. Har denskadelidande i ett sådant fall fått ersättning av fartygets ägare, bör bärgareneller den som vidtagit förebyggande åtgärder inte kunna undgå att tillfartygsägaren utge den ersättning som han skulle ha varit skyldig att utge tillden skadelidande, om denne vänt sig direkt mot honom med sitt skadeståndskrav. Tillförtydligande av innebörden av regressregeln i fjärde stycket skaU framhållas,att regressrätt inte kan grundas på vanliga regler om principalansvar. Det äralltså inte möjligt för fartygsägaren att göra ett bärgningsföretag ansvarigtför skada som orsakats av person i underordnad ställning i företaget. förhandlingar begångna av någon som intar ställning av företagets högsta organ. Jagvill i detta sammanhang framhålla att såväl ansvarighetskonventionensom förslaget till ansvarighetslag avser endast utomobligatorisktskadeståndsansvar. Kanalisationsreglerna kan därför inte åberopas av den som påkontraktsrättslig grand kan göras ansvarig för oljeskada. Idenna paragraf regleras frågor rörande upprättande av begränsningsfond. Somnämnts i promemorian torde begränsningsfonden i praktiken oftast komma attutgöras av bankgarantier. Det är viktigt att höga krav ställs på säkerheten.Andra säkerheter än bankgarantier kan undantagsvis godtas under förutsättningatt de i säkerhetshänseende är jämförbara med bankgarantier. Säkerhet som intekan godtas skall avvisas. Det kan emellertid också tänkas att fonden upprättasgenom inbetalning av kontanta medel, vilka då bör göras räntebärande i enUghetmed vad som föreslås i promemorian. Det förtjänar påpekas att upplupeträntebelopp inte kan anses tillfalla begränsningsfonden utan tillkommer den somhar upprättat fonden. Idetta sammanhang bör nämnas att redareföreningen framhållit att det kaninträffa att en redare efter det en oljeskada inträffat förklarar att han iprincip är beredd att betala ersättning men att han vill avvakta krav frånandra skadelidande innan en reglering sker och att förpliktelse att betalaränta enligt föreningens uppfattning därför inte bör föreligga förrän samtligakrav kan anses anmälda och redaren då vägrar att betala. Jag kan inte delaföreningens uppfattning. Denna innebär att avsteg skulle göras från den enligtsvensk rätt gällande principen att en fordran på skadestånd löper med räntafrån dagen för stämningens delgivning med gäldenären. Jag vUl i dettasammanhang påpeka att denna princip skall tillämpas även i de fall då enbegränsningsfond upprättats, trots att gäldenären då saknar möjlighet attpåverka utbetalningarna från fonden. Han får likväl bära de räntekostnader somuppkommer innan fonden fördelats. Mot denna förpliktelse svarar dock, såsomjag framhöll, rätt att uppbära den ränta som löper på till fonden kontantinbetalda medel. Iförsta stycket föreskrivs, i överensstämmelse med artikel V nionde stycket iansvarighetskonventionen, att vid upprättande av begränsningsfondansvarighetsbeloppet skall omräknas till kronor på grandval av den svenskakronans officiella värde i förhållande till Poincaréfranc. Somframgår av promemorian uppstår svårigheter då guldmynt skall omräknas tillnationell valuta. har sålunda framhåUit att hela systemet medangivande av värdegränser i internationella konventioner i guldmynt numera fåranses ha brutit samman. riksbankenatt det med hänsyn till de på internationella valutamarknaden rådandeförhållandena kan ifrågasättas om det över huvud taget är möjligt att somtidigare skett ange monetära värden för guldmynt. Något officiellt guldprisnoteras inte i , För att erhålla ett värde påPoincaréfrancen i svenska kronor är det därför nödvändigt att vid beräknkigenutgå från det i noterade officiella guldpriset och omräkna detta tUlsvenska kronor. Från amerikansk sida anmäldes till internationellavalutafonden som parivärde ett guldpris av per uns fint guld. Den 12febmari 1973 meddelades emellertid att president hos kongressen begärtbemyndigande tiU en ändring av den amerUcanska doUarns värde tiU 0,828948 s.k. särskUda dragningsrätter, motsvarande ett guldpris av c:a peruns fint guld och innebärande en devalvering av dollarn . Den 15februari 1973 anmälde till internationella valutafonden en ny riktkursför dollar av . Med denna utgångspunkt erhålls ett svenskt guldprisav per kilogram fint guld. Som jämförelse kan nämnas att guldpriset på den friamarknaden var 115125 doUar per uns. Medhänsyn till ansvarighetskonventionens uppbyggnad måste den svenska domstolen iförekommande fall omräkna ansvarighetsbeloppet till svenska kronor, även omsystemet med angivande av värdegränser i guldmynt som framhållit fåranses ha brutit samman. Under nuvarande förhållanden bör omräkningen ske enligtden metod som använts ovan och som ger ett värde på Poincaréfrancen av 0,36491kronor, dvs. med användning av det officieUa guldpriset i och den avSverige anmälda riktkursen för dollar. Skulle på grund av ändrade förhållandenpå den internationella valutamarknaden denna metod inte kunna tillämpas får detöverlämnas åt rättstiUämpningen att i det enskilda fallet mot bakgrund av derådande förhållandena komma fram till en lämplig lösning.