prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — anför liknande synpunkter och framhåller särskilt att enåterkravsrätt pä de områden utredningen föreslär inte behövs för attbekämpningskostnaderna skall täckas vid en riktigt avvägd avgiftsfinansiering,att den preventiva effekten uttunnas pä grund av att de verksamheter som denföreslagna återkravsrätten avser behöver och i regel har någon form avansvarsförsäkring och att det framstår som sannolikt att effektivt övervakadestatliga föreskrifter är det bästa medlet att uppnå de preventiva effekter somär önskvärda från social synpunkt. Fleraremissinstanser som i princip ansluter sig till utredningens förslag ärkritiska mot den föreslagna avgränsningen av det område inom vilketåterkravsrätten skall kunna göras gällande. anser sålunda attåterkravsrätten bör vara generell såvitt gäller kostnader för Prop, 1973:185 126 De begränsningar som utredningen föreslårär i hög grad ägnade att avtrubba den enskildes ansvarskänsla och därmedpåtagligt öka riskerna för de frän många synpunkter farliga oljeutsläppen.Liknande synpunkter anförs av , medan anser att en regel som innebär att den återkravsrätt som finnsvid oljeutflöden i vissa fall upphävs inte stämmer överens med principerna förnaturvärds- och miljöskyddslagstiftningen. anser -.att en sådanregel inte kan godtas och påpekar vidare att utredningens förslag innebär attinte ens den som uppsåtligen eller av grov vårdslöshet vållat ett oljeutflödealltid kommer att bli skyldig att ersätta bekämpningskostnaderna. Den skillnadi kravet på yrkesmässigt bedriven verksamhet som utredningen gör ärsvårförståelig, anför . Eftersom oljan har samma skadliga effektoavsett om den befordras yrkesmässigt eller ej, föreslär verket attbegränsningen till yrkesmässig verksamhet slopas också i fråga om transport avolja på annat sätt än med fartyg. och kommuner anser attåterkravsrätt bör kunna göras gällande mot var och en som bedriver verksamhetsom avser hantering av olja, t. ex. varv, bensinstationer och andra störrelagerhällare. Enligt chefen för västra kustdistriktet bör återkravsrätten gällamot oljeraffinaderier och stora lagerhällare. i Kristianstadslän föreslår att återkravsrätten utsträcks till att gälla också vid utsläpp avklor, fenol, formalin m. m. i samband med transport. Utredningens förslag att återkravsrätt skall kunna görasgällande endast mot den som enligt allmänna skadeståndsregler är ansvarig förskada till följd av ett oljeutflöde föranleder erinringar frän en del remissinstanser.Länsstyrelsen i anser dock att det är självklart att den angivnapricipen bör gälla. och generaltullstyrelsen anför atthänvisningen till allmänna skadeståndsregler kan uppfattas som en begränsningtill fall då skada på stränder eller annat har uppkommit till följd avoljeutflodet. Om regeln har en sådan innebörd, har dess syfte förfelats. Sammamening redovisas av utredningen angående åtgärder mot övergivna fartyg m. m.Utredningen anser emellertid att syftet med hänvisningen kan vara attskuldfrågan skall bedömas som om skada hade uppkommit. En sädan konstruktionkan leda till tiUämpningssvärigheter, eftersom ersättningsskyldigheten i såfall knappast bör få avse högre belopp än som motsvaras av den skada som bevisligenavvärjts. Eftersom det måste vara svårt att uppskatta en hypotetisk skadeeffekttill visst belopp, kan det enligt utredningen vara lämpligare att utanhänvisning till allmänna skadeståndsregler föreskriva ersättningsskyldighet ifräga om räddningsåtgärder som inte visas ha varit omotiverade. Allmänna synpunkter på räddningstjänsten Reformbehov Det finns i vårt land betydande resurser förräddningstjänst, dvs. ingripanden för att vid olyckor av skilda slag rädda livoch egendom. Äv den redogörelse som jag har lämnat inledningsvis framgårsålunda att Prop, 1973:185 127 beredskapsorganisationer finns för ingripande vid etlflertal olika typer av olyckor. De har inrättats i vissa fall på grund avbestämmelser i lag eller annan författning och i vissa fall pä initiativ avmyndighet eller enskilt företag. Sålundaankommer det enligt brandlagstiftningen på det kommunala brandförsvaret attsläcka brand och i samband därmed rädda liv och egendom. Tullverketskustbevakning svarar för bekämp-ningsälgärder vid oljeutsläpptill sjöss och i kustvattnen. Räddningsarbetet vid olycka i atomanläggningplanläggs och leds enligt särskUd lagstiftning av . Ät polisen haruppdragits bl. a. att svara för fjällräddningen, dvs. efterspaning ochomhändertagande av personer som har gått vilse eller drabbats av olyckshändelsei fjälltrakter eller ödemarker. För ingripande vid sjöolycka har organiseratsen sjöräddningstjänst, i vUken ett flertal myndigheter saml Sjöräddningssällskapetdeltar. åtgärder när ett luftfartyg är saknat,förolyckat eUer nödställt pä annat sätt eUer när fara hotar lufttrafiken,ankommer enhgt luftfartslagstiftningen på luftfartsverket. Förräddningsåtgärder vid järnvägsolycka har organiserat enhjälpberedskap. Vissa större företag'eller företag som bedriver särskilt farligverksamhet, t. ex. tillverkning av explosiva varor eller klor, har upprättatplaner, utbildat personal och inrättat ledningsorganisationer för ingripandenvid olyckor i företagens verksamhet. Utöver beredskapsorganisationer för ingripande vid vissabestämda slag av olyckor finns som jag redovisat inledningsvis resurser förvad som kan betecknas som allmän räddningstjänst. Härmed avser jag dels kompletterandeinsatser vid sådana olyckor mot vilka särskild beredskap finns organiserad, t.ex. järnvägs- och flygolyckor, dels ingripanden för att rädda liv och egendomoavsett olyckans art och alltså vid t. ex. stormar, översvämningar, rasolyckor,gruvolyckor, trafikolyckor, oljeulflöden till lands, gasutsläpp ochexplosioner. När detgäller sådan allmän räddningstjänst kan man till en början peka på attkommunerna sedan gammalt och i ökad utsträckning uppdragit åtbrandförsvaret att ingripa för att rädda liv och egendom också vid olyckor sominte har samband med brand eller fara för brand. Inom åtskilliga kommuner harsärskilda katastrofplaner upprättats. Sädana planer har också upprättats avlänsstyrelserna och flera länsstyrelser har utsett ledningsgrupper med uppgiftatt leda och samordna verksamheten vid större olyckor. Det kan i sammanhangetockså erinras om att militär hjälp författningsenligt skall lämnas, om sådanhjälp är nödvändig för att avvärja överhängande fara för liv eller hälsa ellerför omfattande förstörelse av egendom och särskilda militära förhållanden intehindrar det. Under vissa förutsättningar kan också bistånd från civilförsvareterhållas. Utrustning som kan användas vid räddningsarbete finns vidare hos bl.a. vägförvaltningarna, de kommunala samt enskildaentreprenadföretag. Karakteristisktför denna allmänna räddningstjänst är att den i allt väsentligt är oreglerad,vilket såvitt avser de kommunala insatserna innebär bl. a, att den vilar påfrivilliga åtaganden. ligen inte att denna typ av räddningstjänst skulle varaallvarligt eftersatt. Insatser görs tvärtom fortlöpande med gott resultat.Ätskilliga exempel härpå skulle kunna lämnas. Ett i liden närliggande är denallvarliga översvämningsolyckan i dåsamhällsorganen bl. a. kommunen, och ett militärt förbandmed som samordnande organ - snabbt och effektivt satte in hjälpåtgärderav skilda slag. Det måste emellertid ändå anses vara otillfredsställandeatt denna vikliga samhällsverksamhet inte getts den fasthet som närmare författningsbestämmelserom verksamheten skulle innebära. Jag syftar här främst pä avsaknaden av bestämmelsersom anger samhällsorganens skyldighet alt ingripa och huvuddragen i derasorganisation och som lägger fast inriktningen för verksamheten. Del var dessa förhållanden som utgjorde bakgrunden tilldel utredningsuppdrag som lämnades ät räddningstjänstutredningen.Samma är hade oljeskyddsulredningen i betänkandet (SOU 1965:45) Beredskap motoljeskador föreslagit all uppgiften all ingripa med åtgärder mot oljeulflödenskulle läggas på kommunerna. Betänkandet och remissyttrandena över det överlämnadesår till räddningstjänst-utredningen. Utredningen erinrar om att bestämmelser, med vissaundantag, saknas om vilka räddningsuppgifter som åvilar samhället, vilka kraven räddningsorganisation bör uppfylla för att kunna fullgöra dessa uppgifter,hur organisationen skall vara uppbyggd, vem som skall vara dess huvudman, vilkabefogenheter den skall ha och hur tillgängliga resurser skall utnyttjas ellersamordnas. Utredningen finner att samhället behöver en beredskapsorganisationför ingripanden vid olyckshändelser i allmänhet och föreslår att bestämmelsersom reglerar de nämnda frågorna ges i lag. Remissinstanserna delarutredningens uppfattning att en organisation behövs för sådan räddningstjänstsom inte redan har ålagts något räddningsorgan. Enligt utredningens förslagskaU ansvaret för verksamheten ankomma på kommunerna. Det förhållandet att bestämmelser saknas om sådanräddningstjänst innebär, som flera remissinstanser framhåller, atträddningsarbetet inte alltid kan bedrivas tillräckligt effektivt. Om ingetsamhällsorgan har skyldighet att ingripa och osäkerhet råder om vem som skallstå för kostnaderna för ett ingripande, kan det inträffa att ingripandetfördröjs eller, i sämsta fall, uteblir. Effektiviteten i räddningsarbetet kanvidare bli lidande på grund av den osäkerhet i fråga om räddningsorganensbefogenheter att göra avspärrningar, bereda sig tillträde till fasligheter, tautrustning i anspråk för räddningsarbetet och företa andra ingrepp mot tredjeman som följer av att bestämmelser härom saknas. När flera samhällsorganmedverkar, kan samverkanssvårigheter uppkomma, t. ex. i fräga om vem som börleda arbetet eller hur tillgängliga resurser bör utnyttjas. Även omplanläggning för ingripanden vid olyckshändelser av skilda slag i stor utsträckninghar ägt rum, bl. a. inom det kommunala brandförsvaret och vid länsstyrelserna,är det uppenbart att förutsättningarna för ett effektivt förberedelsearbeteblir gynnsammare, om det klarläggs vilka samhällsorgan som räddningsinsatsen iförsta hand ankommer på och om bestämmelser ges om dessa samhällsorgansorganisation och verksamhet. Jag förordar därför, i enlighet medräddningstjänstutredningens förslag, att författningsbestämmelser ges omskyldighet att svara för sådan räddningstjänst som inte redan är reglerad iförfattning eller på annat sätt samt om bl. a. räddningsorganens organisationoch verksamhet. Jag vill här nämna att jag i det följande kommer att behandlaockså frågan om organisationen för oljebekämpning till sjöss och i kustvattnen,vilken verksamhet sedan är 1970 ankommer på kustbevakning. Innanjag går närmare in på frågan om räddningsorganens uppgifter, vill jag nämna attjag i specialmotiveringen återkommer till frågan om avgränsningen mellan räddningstjänsteni aUmänhet och sådan räddningstjänst som redan nu har ålagts visstsamhällsorgan, dvs. , flygräddningstjänsten, fjäUräddningen,ingripanden vid atomolycka osv. En typ av skador pä människor eller i naturen är sådanasom orsakas av skadliga ämnen. Sädana ämnen produceras, transporteras ochanvänds numera i ökad omfattning. Ett omfattande lagstiftningsarbete i syfteatt förebygga sådana skador har ägt rum . Miljöskyddslagen(1969:387) tillkom är 1969, lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfalli vatten är 1971 och lagen (1972:275) om åtgärder mot vattenförorening fränfartyg är 1972. Den 1 juh 1973 trädde lagen (1973: 329)om hälso-och mUjöfariigavaror i kraft. 1973:143 föresläs att godkänner den europeiskaöverenskommelsen om internationell transport av farligt gods pä väg samt attregleringen av de nationella vägtransporterna av farligt gods ocksåfortsättningsvis sker inom ramen för vederbörande produktkonlroUagstiftning.Genom lagstiftning och andra åtgärder av detta slag bör det vara möjligt attminska olycksriskerna, när det gäller vissa verksamheter. Förebyggandeåtgärder blir i regel av helt annan teknisk och organisatorisk natur änåtgärder som avser ingripanden när olyckan väl är skedd och de kan aldrig helteliminera olycksriskerna. a. av dessa skäl är den förebyggandelagstiftningen av begränsad betydelse när det gäller alt bedöma behovet av enorganisation för allmän räddningstjänst och vilken inriktning en sädan organisationsverksamhet bör ha. Räddningsorganens främsta uppgift bör enligträddningstjänstutredningen vara att rädda människoliv. Skyldighet att ingripaskall enligt utredningens förslag också föreligga när en olyckshändelse medför attmänniskors hälsa är i fara, viktiga samhällsfunktioner äventyras eller enbartmateriella värden hotas. Remissinstanserna godtar i princip förslaget. Någraremissinstanser anför att räddningsorganen bör vara skyldiga att ingripa ocksånär en olyckshändelse fär till följd att viktiga miljövärden hotas men någondirekt fara för människoliv inte föreligger eller den befarade miljöskadan intekan uppskattas i pengar. Som exempel på sådana situationer nämns det fallet attett vätske- eller gasutflöde medför risk för skadlig verkan pä vattnet ellerluften. Prop, 1973:185 130 En väsentlig uppgift för räddningsorganen bör självfalletvara att vid olyckshändelse avvärja eller begränsa skada pä människor ochegendom. TUI frågan om gränsdragningen mellan förebyggande åtgärder, åtgärderför att avvärja eller begränsa skada samt åtgärder för att avhjälpa skadaåterkommer jag i det följande. Med olyckshändelse ett begrepp som måstesåvitt möjligt definieras, eftersom det blir grundläggande förräddningsorganens skyldighet att ingripa - avser jag en plötsligt inträffadhändelse som har medfört eller kan befaras medföra skada. Som exempel kan,förutom brand, nämnas storm, skyfall, översvämning, ras, gruvolycka,trafikolycka, oljeutflöde, gasutflöde och explosion. I uttrycket inbegriper jaginte bara naturhändelser och andra händelser, som inträffar utan människorsmedverkan, utan också händelser som beror av människors handlande ellerunderlåtenhet att handla och detta även om handlingen eller underlåtenheten äruppsätiig. Även händelser som framkallats genom t.ex. mordbrand eller sabotagebetecknar jag alltså som olyckshändelser. Också driftstörningar i industrier m.m. kan vara att anse som olyckshändelser i den bemärkelse som jag här avser.Med hänsyn till att de situationer i vilka räddningsorganen bör vara skyldigaatt ingripa är av så vitt skilda slag synes det svårt att ge en mera exaktdefinition. Den närmare bestämningen fär därför göras genom alträddningsorganens uppgifter, räddningstjänsten, beskrivs med utgångspunkt isyftet med verksamheten. Vid driftstörningar, explosioner eller andra olyckor iindustrier eller lagerlokaler samt vid järnvägs- och trafikolyckor inträffarinte sällan att skadliga vätskor eller gaser flödar ut. , t. ex. närfråga är om ett klorgasulflöde, föreligger därvid fara för människors liv ellerhälsa. I andra fall föranleder händelsen i första hand mark- eller vattenföroreningarsom i sin tur kanske kan medföra att vattentäkter skadas eller att fisken i etlvattendrag dör eller kommer att innehålla för människor skadliga halter avämnen som t. ex. kvicksilver. Det är enligt min mening uppenbart atträddningsorganen bör vara skyldiga att ingripa också i sädana situationer. bör alltså höra att vid olyckshändelse avvärja ellerbegränsa inte bara skada pä människor och egendom utan också skada i miljön. Ipraktiken torde det i första hand vara sädana skadeverkningar som beror avvissa ämnens kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper som föranlederingripande av räddningsorganen (jfr 1 § lagen om hälso- och miljöfarligavaror). Till de skadeverkningar som bör föranleda ingripande avräddningsorganen synes också böra hänföras exempelvis sådana skador pä mark ochväxter som uppkommer genom mekanisk inverkan men som det ler sig främmande attbeteckna som egendomsskador, eftersom skadorna är av betydelse uteslutandeeller i helt övervägande grad från naturskyddssynpunkt. Det kan naturUgtvishävdas att miljöskadorna i stor utsträckning skulle kunna hänföras UU skador påegendom. För att osäkerhet skall undvikas bör det emellertid sägas uttryckhgtatt tUl räddningstjänsten hör att awäria inte bara skador på människor ochegendom utan också skador i miljön. Utredningen föreslär vidare att till räddningsorganens skyldigheter Prop, 1973:185 131 skall höra alt ingripa när viktiga samhällsfunktioneräventyras. Remissinstanserna har inte något att erinra mot förslaget men går,liksom utredningen, inte närmare in på innebörden av eller motiven förförslaget. Det kan naturligtvis inträffa att en olyckshändelse medför riskerför sådana störningar i viktiga samhällsfunktioner som det lämpligen bör åliggaräddningsorganen att avväga eUer begränsa. Uttrycket viktiga samhällsfunktionerär emellertid både vidsträckt och obestämt. När ett ingripande avräddningsorganen påkallas av en händelse som kan medföra alt viktigasamhällsfunktioner störs, torde ett ingripande regelmässigt vara påkallat redanmed hänsyn till räddningsorganens uppgift att vid olyckshändelser avvärja ellerbegränsa skador på människor eller egendom. Med hänsyn till det anförda anserjag att det varken är nödvändigt eUer lämpligt alt föreskriva skyldighet förräddningsorganen att avvärja eller begränsa störningar i samhällsfunktionerna. Den omständigheten att en olyckshändelse medför fara förskador pä människor eller egendom eller i miljön behöver inte alltid innebäraatt räddningsorganen bör vara skyldiga att ingripa. En begränsning i skyldighetenatt ingripa är enligt räddningstjänstulredningen nödvändig, omräddningstjänsten inte skall förlora i effektivitet på grund av att räddningsorganenöverhopas med framställningar om hjälp i förhållandevis bagatellartadesituationer. Utredningen anser därför att skyldigheten att ingripa börbegränsas till situationer där det föreligger en rimlig relation mellankostnaden för räddningsinsatsen och det intresse som hotas samt ett snabbtingripande behövs för all avvärja eller begränsa skada. En Uknande inskränkningföresläs av oljeskyddsulredningen. Liksom remissinstanserna kan jag i principansluta mig tUl räddningstjänstulredningens förslag. Som några remissinstanser påpekar kan det ibland varasvårt att dra gränsen mellan räddningstjänst och sädan s. k. teknisk servicesom räddningsorganen inte bör vara skyldiga alt åta sig. När människoliv inteär i fara, kan avvägningen mellan vikten av det intresse som hotas ochkostnaderna för räddningsinsatsen medföra svårigheter. Det är naturligtvisofta svårt både att beräkna kostnaderna och avgöra vilka skador som kan befarasoch att väga kostnaderna mot skadorna. Särskilda svårigheter uppkommer närskadorna, som vissa miljöskador, inte låter sig värderas i pengar. När fråga ärom skador som kan uppskattas i pengar, bör räddningsorganen vara skyldiga attingripa, bara om det framstår som sannolikt att kostnaderna förräddningsinsatsen kommer att understiga det belopp som skadeverkningarna kanuppskattas till. Vid osäkerhet om ett ingripande är motiverat eller ej börsärskilt beaktas att ett snabbt ingripande i regel är både billigare ocheffektivare än ett ingripande som på ett senare stadium visar sig ofrånkomligt,att ett ingripande som kanske inte var alldeles nödvändigt ofta inte blirsärskilt dyrbart och alt det, när ett ingripande underlåts eller skjuts upp,kan inträffa skador som inte kunnat förutses. Vid risk för egendomsskador ärdet naturligtvis i första hand den hotade egendomens värde och eventuellareparations- Prop, 1973:185 132 kostnader som är av intresse. Ytterligareförmögenhetsförluster som kan följa av att viss egendom skadas, t. ex. hindereller förlust i en skadelidande rörelseidkares näring, bör också beaktas i denmån det är möjligt och har praktisk betydelse. 1 dettasammanhang finns det anledning att uppmärksamma några synpunkter som LarmtjänstAB anför i sitt remissyttrande. Enligt bolaget kan många olyckshändelser fåbetydande ekonomiska konsekvenser, även om det är osäkert om de medutredningens synsätt bör föranleda ingripande av räddningsorganen. Sädanosäkerhet kan, anför bolaget, råda t. ex. när en källare i vilken värdefullegendom förvaras blir vattenfylld, när en lastbil med färska eller djupfrystalivsmedel blir skadad vid en trafikolycka sä att transporten inte kan fortsättaeller när en värmeanläggning slutar att fungera. Som jag förut sagtförordar jag, Uksom utredningen, att det för att fråga skall anses vara omräddningstjänst skall krävas att etl snabbt ingripande behövs för att denhotande skadan skall kunna avvärjas eller begränsas. I vissa av de nämndasituationerna behöver skaderiskerna inte alllid vara överhängande. Denvärdefulla egendomen i källaren är kanske väl emballerad eller inte särskiltkänsUg för vattenskador. kan skaderiskerna undanröjas genom åtgärder somden skadelidande själv kan ombesörja. Lastbilens ägare kan t. ex. låta enannan bil fortsätta livsmedelstransporten och en reparatör kan tillkallas föratt reparera värmeanläggningen. Inte sällan, t. ex. vid driftstörningar iindustrier, kräver åtmmslone vissa av de åtgärder som bör vidtas för altavvärja skada sädan specialkunskap eller sädan utrustning som det inte ärrimligt att kräva att räddningsorganen skall disponera. När skaderiskerna intekan tillräckligt snabbt avvärjas av den hotade egendomens ägare eller av någonsom han kan anlita för uppgiften, t. ex. ett entreprenad- ellerreparationsförelag, bör räddningsorganen i princip vara skyldiga att ingripa.Den omständigheten i och för sig att det kan medföra avsevärda kostnader förhonom att anlita annan för uppgiften bör naturligtvis inte innebära att han ärberättigad att kräva att räddningsorganet ingriper. Sammanfattningsvis innebär alltså mitt förslag alträddningsorganens uppgift, räddningstjänsten, definieras som en verksamhet somsyftar till att vid en olyckshändelse avvärja eller begränsa skada på människoreller egendom eller i miljön, allt under förutsättning att det med hänsyn tillbehovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, de beräknadekostnaderna för räddningsinsatsen och omständigheterna i övrigt framstår sompåkallat att räddningsorganen ingriper. Med omständigheterna i övrigt avser jagfrämst de möjligheter den hotade egendomens ägare kan ha att själv eller genomnågon som han anlitar avvärja eller begränsa skadorna. Räddningsorganens uppgift skall alltså vara att avvärjaeller begränsa .skada, dvs. att hindra att skada uppstår eller att redaninträffade skador förvärras. Rent förebyggande åtgärder, dvs. åtgärder somvidtas pä förhand för alt förebygga att en händelse som kan leda till skadorinträffar eller föranleder skador, hör alltså inte hit. Prop,1973:185 133 skyldighet för enskilda och myndigheter att vidta sädanaåtgärder eller att tillse att de vidtas finns i bl, a. arbetarskyddslagen (1949:1),byggnadslagen (1947:385), byggnadsstadgan (1959:612), brandlagen (1962: 90),brandstadgan (1962:91), miljöskyddslagen (1969:387), lagen (1972: 275) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg, lagen (1973:329) om hälso- ochmiljöfarliga varor, atomenergilagen (1956:306), förordningen (1949:341) omexplosiva varor och förordningen (1961:568) om brandfarliga varor,Länsbrandinspektören i anser emellertid att räddningsorganen böringripa i förebyggande syfte, när uppenbar fara föreligger för personskadaeller större sakskada, t. ex. före eller i begynnelseskedet av en storm, envårflod, ett skyfall eller ett ras. Uppenbarligen är det från bådeeffektivitetssynpunkt och kostnadssynpunkt angelägel alt räddningsorganeningriper sä snabbt som möjligt. Till åtgärder för att avvärja eller begränsaskada bör därför hänföras också åtgärder som vidtas innan en händelse som kanföranleda skada har inträffat, under förutsättning att en sådan händelse kanbefaras vara förestående. Utredningenföreslår att räddningsinsatsen skall pågå till dess att fara för skada ellerytterligare skada är avvärjd. Enligt förslaget skall del alltså inte åliggaräddningsorganen att utföra eller övervaka återställnings- ellersaneringsarbeten.