prop · FW0323 · 1973-12-31 00:00:00 — Avgörande var därvid att översyn av hyreslagstiftningenförestod. I promemorian framhålls bl. a. att enighet haruppnåtts inom hyresrådet om att lagändrmg f. n. inte är påkallad och att ävenhyresgäströrelsens representanter i rådet har funnit nuvarande praxis Innebäraen frän hyresgästsynpunkt godtagbar rättstillämpning. Under hänvisning tUldetta föreslås i promemorian inte någon lagändring på denna punkt. Jag delar, liksom remissinstanserna, dennauppfattning. Frågan bör emellertid, som framhålls I promemorian, följas meduppmärksamhet. Skulle det därvid visa sig att det utbildas en praxis somstrider mot statsmaktemas intentioner såvitt gäller besittningsskyddetbeträffande personalhyresbostäder, får bestämmelserna tas upp tUl förnyatövervägande. I45 § andra stycket föreskrivs att överenskommelse i särskilt upprättadhandling mellan hyresvärd och hyresgäst om att hyresrätten mte skall varaförenad med rätt tUl förlängning gäller. Har överenskommelsen träffats InnanhjrresförhåUandet varat i följd, dvs. innanbesittningsskyddet ännu uppkommit, är den dock gUtig endast om den godkänts avhyresnämnden. I särskild kungörelse (SFS 1968: 514; numera ersatt av SFS 1971:934) har hyresvärd ålagts skyldighet att anmäla till hyresnämnden, näröverenskommelse om avstående från rätt till förlängning av hyresavtal harträffats sedan hyresförhållandet varat I följd.Samtidigt har också föreskrivits skyldighet för hyresnämnd att upprätta särskildförteckning över sådana anmälningar och över ärenden om godkännande av överenskommelserom avstående från besittningsskydd. I promemorian uttalas på grundval av uppgifter somhar inhämtats från hyresnämnderna att ingenting tyder på att den avtalsfrihetsom hyreslagen innebär på denna punkt skulle ha missbmkats. Enligt promemoriansaknas därför anledning att se över bestämmelserna om avstående avbesittningsskydd. I promemorian föreslås i anslutning härtiU att föreskrifternaom anmälningsskyldighet och registrering upphävs. Inte heller vad som anförts i promemorian i dennadel har i allmänhet mött någon erinran vid remissbehandlingen. a. samtligahyresnämnder som har yttrat sig över promemorian tillstyrker förslaget att1971 års kungörelse upphävs. Endast en remissinstans. , avstyrker förslaget. För egen del ansluter jag mig till den ipromemorian framförda uppfattningen att kungörelse och dessföregångare får anses ha fyllt sin funktion att ge underlag för att bedömaföljderna av avtalsfriheten på detta område. Kungörelsen bör därför, somföresläs, kunna upphävas. 1973: 23 126 13.6Hyresnämndernas kompetens m. m. När de nuvarande hyresnämnderna inrättades år 1968underströk chefen för betydelsen av att hyresmarknadentillfördes en kvalificerad, statUg nämndorganisation som i relativt obundnaformer kunde vara verksam för att bilägga hyrestvister, innan de drogs infördomstol (prop. 1967: 171 s. 14). Stor vikt lades vid att hyrestvis-tema oftakräver ett relativt snabbt avgörande. Betydelse tillmättes ocksåkostnadssynpunkten (prop. 1967: 141 s. 170). Utan tvivel har det av handläggningsregler tämligenobundna hyresnämndsförfarandet lett till att hyrestvisterna i första Instanshar kunnat lösas förhållandevis enkelt, snabbt och billigt. Som regel harockså parterna godtagit hyresnämndernas avgöranden. Att den nuvarande ordningenför handläggning och prövning av hyrestvister i första Instans i alltväsentligt infriat de förhoppningar man hade vid reform avhyreslagstiftningen vitsordas allmänt bland remissinstanserna. De godaerfarenheter av gällande ordning som vunnits är självfallet en anledningtill försiktighet när det gäller att överväga ändringar i systemet för attkomma till rätta med de brister som trots allt har gett sig tUl känna. Jagvill börja med att ta upp frågan om hyresnämnds behörighet att ta upp och i sakpröva s. k. preliminärfrågor. Därmed avses olika frågor som har omedelbarbetydelse för den tvist som nämnden har att pröva men som i och för sig inte ärsådana att deras avgörande ankommer på nämnden. Av förarbetena i 1968 årslagstiftning framgår att preliminärfrågor inte avsågs skola avgöras avhyresnämnderna utan av domstol i vanlig processuell ordning eller avöverexekutor i samband med prövning av yrkande om avhysning (prop. 1967: 171s. 22; jfr. 1967: 141 s. 349). Innebörden härav är att hyresnämnderna haratt I förlängningstvist pröva endast frågan om det föreligger någonbesittningsskyddsbrytande grund eller inte. I tvist om överlåtelse avhyresrätt eller upplåtelse av lägenhet i andra hand skall nämnden påmotsvarande sätt pröva endast om de föratsättningar föreligger som hyreslagenuppställer för att överlåtelsen respektive upplåtelsen skall få ske utan hyresvärdens medgivande. Skulle I exempelvis en förlängningstvist hyresvärdensinvändningar hänföra sig såväl tUl en preliminärfråga t. ex. att giltigt hyresavtalöver huvud taget Inte föreligger eller att hyresavtalet är sådant att det inteär förenat med rätt tUl förlängning enligt hyreslagen som till själva saken,beror det av omständigheterna huruvida ett slutgUtigt avgörande avpreliminärfrågan lämpUgen bör avvaktas, innan nämnden prövar den hänskjutnatvisten, eller om förlängningsfrågan bör prövas utan hinder av attpreliminärfrägan inte har avgjorts. I det sist angivna fallet förutsätts attnämnden vid bifall till förlängningsyrkandet i sitt beslut erinrar om atthyresgästens rätt att sitta kvar i 1973: 23 127 lägenhetenberor av hur preliminärfrägan avgörs. En följd av lagstiftning är bl.a. att bifall tUl exempelvis ett förlängningsyrkande inte innebär ettslutgiltigt avgörande att hyresgästen har att sitta kvar i lägenheten även omhyresnämndens beslut lämnas oklandrat. Som anförs i promemorian torde det vara mindrevanligt att hyresnämnden förklarar ärende, i vilket också en preliminärfrågaär tvistig, vilande i avvaktan på att preliminärfrågan avgörs slutgiltigt. Ipraxis har hyresnämndemas avgöranden i nu åsyftade fall Inte sällan kommit attbygga på antaganden i olika frågor som hyresnämnden ansett sig förhindrad attpröva i sak. I stor utsträckning torde parterna emellertid själva uppfattahyresnämndens avgörande som bindande även i vad avser preliminärfrågan. Som enytterligare olägenhet med den nuvarande ordningen anförs i promemorian att detråder viss oklarhet vilka frågor som är att betrakta som preliminärfrågor. Vid remissbehandlingen har från några håll förtsfram den uppfattningen att gällande rätt trots vad som har uttalats iförarbetena till hyreslagstiftning får anses inrymma rätt förhyresnämnderna att ingå i saklig prövning även av preliminärfrågor som inte äratt betrakta som spörsmål om rättegångshinder och avgöra dem med pä visst sättbindande verkan för partema. Det saknas enligt min mening fog för att tUläggagällande rätt den angivna innebörden. Avgörande för den uppfattning som harförts fram vid remissbehandlingen torde ha varit vissa uttalanden i samband med1968 års reform av hyreslagen av Innebörd att den tUl hyresnämnden hänskjutnatvistefrågan är i sak avgjord, om nämndens beslut inte klandras av någonderaparten (prop. 1967: 141 s. 348 och 366). Dessa uttalanden äger självfalletgiltighet endast beträffande frågor som nämnden enligt vad som anförts förut ärbehörig att pröva. Ett beslut varigenom ett förlängningsyrkande har bifallitsoch som lämnas oklandrat innebär således endast att själva förlängningsfråganär avgjord för den tid förlängningen avser. För att man skall komma till rätta med de problemsom är förenade med den nuvarande ordningen bör enligt promemorianhyresnämnderna ges behörighet att ta upp och i sak pröva även preliminärfrågor,varmed enligt promemorieförslaget förstås tvistig fråga som rör hyresförhållandetoch är av omedelbar betydelse för prövningen av den fråga som har hänskjutitstUl nämndens prövning. I överensstämmelse härmed skall nämnden enligt förslagetinte avvisa hyresgästens förlängningstalan, om nämnden skulle finna t. ex. attgiltigt hyresavtal inte föreligger eller att lägenheten utgör del avupplåtarens egen bostad eller att ej besittnings-skyddat korttidsavtalföreligger. I stället skall nämnden ogilla hyresgästens talan under hänvisningtill sin bedömning av preliminärfrågan och meddela klanderhänvisning. En följdav den föreslagna ordningen är vidare att hyresnämnden, I de fall hyresvärdenhar gjort invändning även i en preliminärfråga, inte skall som I beslutetupplysa om att Prop.1973: 23 128 ensenare prövning från domstols eUer annan myndighets sida av preliminärfrågakan komma att Inverka på hyresförhållandet. Bland remissinstansema tycks råda allmän enighet omatt hyresnämnd bör kunna ta upp och avgöra preliminärfrägor. De erinringar somförts fram mot förslaget i denna del synes närmast bottna i en oro för att förslagetkommer att leda till att hyresnämndsförfarandet måste ändras i tynganderiktning. För egen del drar jag följande slutsatser av vadsom har förekommit i denna del i ärendet. Erfarenheterna av den nuvarandeordningen vad beträffar prelimlnärfrågornas behandling har varit mindre goda.Särskilt gäller detta om verkan av hyresnämnds avgörande 1 förlängningstvist.Som framhålls i promemorian torde det I allmänhet framstå som svårförståeligtför partema att ett laga kraft vunnet beslut av det prövningsorgan som ensamtär behörigt att uppta sådan tvist inte innefattar ett slutligt avgörande avfrågan om hyresavtalets fortsatta bestånd. Detta gäller särskUt närhyresnämnden förlängt avtalet men hyresvärden efteråt vill göra gällande attnågot giltigt hyresavtal inte förelegat. I första hand med avseende på förlängningstvisternabör därför enligt min mening hyresnämnd ges rätt att pröva preliminärfrägor.Nämndens prövning bör leda tUl att frågan om hyresförhållandets fortsattabestånd blir slutiigt avgjord genom hyresnämndens beslut, om det inte klandras.Inte bara omständigheter som åberopats i tvisten utan också omständigheter somhyresvärden kunnat åberopa till stöd för sin talan bör prekluderas genomhyresnämndens avgörande. Det sagda bör, om hyresnämnden förlänger avtalet,gälla inte bara för den närmaste hyresperioden utan också i fråga omhyresgästens rätt till fortsatt förlängning. Säger hyresvärden upp avtalettill utgången av den nya hyrestiden, skall han sålunda inte i en nyförlängningstvist kunna åberopa, att något hyresavtal inte föreligger elleratt avtalet är förverkat på grand av omständighet som han kunnat åberopa i denförra tvisten. Rättsläget blir, sedan förlängningsfrågan slutiigt avgjorts,detsamma som om parterna i stället hade träffat avtal om förhyrning avbostadslägenheten för den tid som förlängningsavgörandet avser. Mellan de bådafallen föreligger dock den viktiga skillnaden att den tidpunkt från vilkenhyresförhållandets början skall räknas i förlängnlngsfallet är den dag då detavtal som förlängdes ingicks. Vad jag nu har anfört om verkan av hyresnämndseller domstols beslut om förlängning av hyresavtal kan uttryckas så attbeslutet innebär Inte bara ett konstaterande av att det ej föreligger någonbesittningsskyddsbrytande grund utan även en fastställelse av att ett fortsatthyresförhållande gäller. En uttryckUg regel som klargör att förlängningsavgörandethar denna innebörd bör meddelas. Regeln bör placeras i hyreslagen med hänsyntill att den skall gälla både när förlängningstvisten har avgjorts genom beslutav hyresnämnd och när den avgörs genom Prop.1973: 23 129 I 51 § andra stycket finns nu en bestämmelse i vilken anges att dom ellerbeslut, varigenom hyresgästens förlängningstalan bifalles, anses som avtal omfortsatt förhymlng. TUl denna bestämmelse bör fogas regeln att mothyresförhållandet ej får åberopas omständighet som kunnat åberopas i måleteller ärendet. I andra tvister som prövas av hyresnämnd än förlängningstvisterär frågoma om rätt för hyresnämnden att pröva preliminärfrågor av mindreintresse från praktisk synpunkt. Jag kan emellertid inte se något hinder motatt förslaget om att hyresnämnd skall få pröva preliminärfrågor, som allmäntgodtagits under remissbehandUngen, genomförs generellt. Beträffande frågan omrättskraftverkan av andra avgöranden av hyresnämnd eller domstol än somInnebär bifall till förlängningstalan återkommer jag i specialmotiveringen. Idet förslag tUl ny lag om arrendenämnder och hyresnämnder som läggs fram ipromemorian upptas en särskild bestämmelse av innehåll bl. a. att hyresnämnd ärbehörig att pröva tvistig preliminärfråga som uppkommer i vissa hyrestvister.Med den lösning som jag har förordat i det föregående synes en sådanbestäimnelse vara obehövlig. Avsikten är självfallet inte att hyresnämndenskall genom särskUt beslut med rättskraftsverkan kunna fastställa rättsläget isådan fråga. Däremot får nämnden anses utan uttrycklig bestämmelse skyldig attsom ett led i prövningen av den hänskjutna tvisten ta ställning tUl varje frågasom är av omedelbar betydelse för denna prövning. I detta sammanhang viU jag behandla ett parspörsmål med anknytning till den av mig föreslagna ordningen förpreliminärfrågornas behandling. Omhyresgästen så som inte säUan är fallet i en till nämnden hänskjutenförlängningstvist i första hand gör gällande att hyresvärden inte har sagt upphyresavtalet i laga ordning och nänmden finner påståendet vara riktigt, börnämnden inte formulera beslutet på sådant sätt att hyresgästen framstår somförlorande part. En sådan formulering skapar nämUgen lätt missförstånd ombeslutets verkliga innebörd. Beslutet kan lämpligen ges det innehållet attnämnden förklarar att eftersom laga uppsägning inte skett, avtalet har blivitförlängt, till följd varav anledning saknas att upptaga hyresgästensförlängningsyrkande till prövnmg. Ett sådant beslut har självfallet sammarättsverkan som om hyresnämnden haft att pröva förlängningsyrkandet och bifaUithyresgästens talan. Enspeciell situation föreUgger också, när hyresvärden sagt upp hyresavtalet tUlomedelbart upphörande och som enda grand för uppsägningen åberopat atthyresrätten är förverkad. Av 45 § följer att besitt-ningsskyddsbestämmelsema idetta fall Inte är tiUämpUga. Hyresvärden skall inte heller vid sådanuppsägning tillställa hyresgästen något avflyttningsmeddelande enUgt 49 §,Har hyresgästen likväl hänskjutit 9 1973.1 saml. Prop.1973: 23 130 tvistentill hyresnämnden med yrkande om förlängning av hyresavtalet, skallhyresnämnden avvisa hyresgästens talan, eftersom tvisten vare sig hyresrättenär förverkad eller ej inte är någon förlängningstvist och därför fallerutanför nämndens kompetensområde. Är hyresrätten inte förverkad, löper nämligenavtalet vidare som om ingen uppsägning hade skett. Det förekommer emellertidatt hyresvärden i här avsedda fall säger upp hyresavtalet dels till upphörandei förtid på grund av förverkande, dels med iakttagande av avtalets föreskriftereller lagens bestämmelser om uppsägningstid. Vid sådan dubbel uppsägning är situationenen annan än den angivna. I detta fall föreligger såväl en förverkandetvistsom en förlängningstvist. Den senare tvisten skall upptas till prövning avhyresnämnden, som därvid har att pröva även invändning av hyresvärden atthyresrätten är förverkad. Jagövergår härefter till vissa frågor, som rör förfarandet vid hyres-nämndema.Under hänvisning tUl de nya uppgifter som hyresnämnderna föreslås få medavseende på preliminärfrågor förordas i promemorian att hyresnämnderna gessamma möjlighet som domstol att ta upp muntlig bevisning. Sålunda föreslås atthyresnämnd skall få hålla förhör med part under sanningsförsäkran och förhörmed vittne under ed eller motsvarande försäkran, om särskUda skäl föranledertill det. Frånflera håll har vid remissbehandlingen framförts erinringar mot förslaget attinföra möjlighet för hyresnämnderna att ta upp muntlig formell bevisning. Enligtvissa remissinstanser torde en sådan ordning leda till att fördelarna med detnuvarande hyresnämndsförfarandet går förlorade. Föregen del är jag inte övertygad om att införandet av muntlig formell bevisningi hyresnämndsärenden skulle verka nämnvärt tyngande på hyresnämndsförfarandet.Förslaget innebär praktiskt sett inte mera än att parten eller vittnet fåravlägga försäkran eller ed innan förhöret hålls med honom. Även om de farhågorsom har uttalats vid remissbehandlingen enligt min mening är överdrivna, kanman inte helt bortse från dem. Fråga uppkommer då om de ändringar somföreslagits beträffande innebörden av hyresnämndernas prövning gör detnödvändigt att möjlighet öppnas för nämnden att uppta formell muntligbevisning. Förbedömningen av preliminärfrågor, liksom andra frågor som kan uppkomma ihyresnämndsärenden, torde som regel tillförlitlig utredning kunna fås genom attparterna och andra hörs informellt och skriftliga bevis företes. Önskar part avnågon anledning förebringa utredning i form av förhör med vittne eller partunder ed eller försäkran har han möjlighet att klandra nämndens beslut och fåbevisningen upptagen vid fastighetsdomstolen. I sammanhanget bör också beaktasatt den föreslagna ordningen för preliminärfrågornas behandling inte uteslutermöjligheten för part att i stället för att hänskjuta tvisten till hyresnämndenföra talan vid domstol om fastställelse av det rättsförhållande som pre- Under hänvisning till vad som har anförts anser jag mig inte böra gåemot de remissinstanser som har stäUt sig avvisande tUl förslaget att öppnagenerell möjlighet för hyresnämnderna att ta upp muntlig formell bevisning. Ensådan möjlighet bör därför inte införas. Till frågan om upptagande av muntligbevisning i bytesärenden återkommer jag i annat sammanhang. I promemorian har föreslagits att hyresnämnd skallkunna medde'a särskUt beslut mellanbeslut beträffande viss tvistefråga ochförklara ärendet i övrigt vilande. Förslaget godtas i allmänhet av remissinstanserna.Mot förslaget att mellanbeslut skall kunna meddelas i preliminär frågaframförs dock vissa erinringar. Sålunda är enligt och hyresrådetbehovet av mellanbeslut I preliminärfrägor ringa, om rättskraftsverkan avavgörandet i prelimmärfrågan får omfatta bara den tid som nämndens avgörande isaken avser. För egen del har jag kommit tUl den uppfattningen att möjlighetinte bör finnas för hyresnämnderna att meddela mellanbeslut i nu åsyftade faU. Mera tveksam är frågan om hyresnämnderna bör, somockså föresläs I promemorian, kunna meddela särskUt beslut iförlängnlngsfrågan, när den hänskjutna tvisten gäller såväl frågan om avtaletskall förlängas som villkoren för en förlängning. Som framhållerär de processekonomiska fördelarna av mellanbeslut i dessa fall inte lika storasom i en domstolsprocess. Denna synpunkt ökar avsevärt i betydelse om, som jagföreslår, hyresnämnderna inte får generell rätt att höra part undersanningsförsäkran eller vittne på ed. I likhet med vad som uttalas i fleraremissyttranden anser jag att mellanbeslut måste kunna klandras. Därför måsteockså beaktas att mellanbeslutet kan, som hovrätten påpekar, komma att medföraökade kostnader och tidsutdräkt. På grund av de omständigheter som har angettsanser jag att hyresnämnderna inte heller i det fall här diskuterats bör gesrätt att meddela mellanbeslut. I enlighet med vad som har anförts upptardepartementsförslaget inte någon motsvarighet till bestämmelserna i promemorianom mellanbeslut. I promemorian diskuteras mot bakgrunden av deförslag som framställs där också hyresnämndernas ställning. Enligt promemoriantalar övervägande skäl för att jämställa hyresnämnd med domstol. Det skulleinnebära att förvaltningslagen inte skulle bli tUlämplig på hyresnämndernasverksamhet. Förslaget i denna del har inte mött någon erinran blandremissinstanserna. Från ett par håll anförs att den föreslagna förändringen avhyresnämndernas ställning bör ske oberoende av om promemorieförslaget i övrigtgenomförs eller inte. Det förhållandet att hyresnämnderna kommer att fäavgöra preliminärfrägor med för parterna på visst sätt bindande verkan, omföreliggande förslag genomförs, motiverar enligt min mening inte att man 1973: 23 132 jämställerhyresnämnderna med allmänna domstolar. Vidare är det som framhålls ipromemorian angeläget att förfarandet inte binds genom en mängdförfaranderegler och att hyresnämnderna alltjämt får förhållandevis friahänder att handlägga ärendena i de former som I det särskilda fallet ter siglämpligast och mest ändamålsenliga. Mellan domstolarna och hyresnämndernakommer således att finnas grandläggande skillnader även rent förfarandemässigt.Grunden för promemorieförslaget bortfaller till stor del, om hyresnämndernainte ges generell möjlighet att höra part under sanningsförsäkran eller vittnepå ed. Det finns därför enligt min mening inte anledning genomföra promemorieförslagetatt förändra hyresnämndernas ställning. Förvaltningslagen skall sålundatillämpas i hyresnämndsförfarandet i den mån inte avvikande bestämmelsermeddelas i lagen om arrendenämnder och hyresnämnder. Med hänsyn till vad jag nuanfört är det i promemorian framställda förslaget att ledamot av hyresnämndskall avlägga domared, innan han tjänstgör i nänmden inte längre aktuellt. InteheUer anser jag att lagen (1955: 261) om avstängning av domare bör omfattaledamot i hyresnämnd. Vad som har anförts i det föregående omhyresnämndernas ställning m. m. gäller även arrendenämnderna. De kommuner som med stöd avbostadsförsörjningslagen har försöker på olikavägar se tUl att så många bostadslägenheter som möjligt tillförs förmedUngen.Det sker genom överenskommelser med fastighetsägarna, i första hand med dekommunala bostadsföretagen men också med andra t. ex. i samband med markförsäljningoch markupplåtelse. Med stöd av bestämmelsema om de statliga bostadslånen kankommunerna tUlförsäkra sig förmedlingsrätten bl. a. till lägenheter istatsbelånade flerfamUjshus. När bostadsförmed-Ungarna anvisar lägenheter åtbostadssökande som redan har bostad försöker förmedlingarna, om de inte redanhar tUlförsäkrats förmedlingsrätten, se till att de får rätt att förmedla denledigblivna lägenheten. I allmänhet torde hyresvärdarna gå med påbostadsförmedlingamas önskemål. I de fall där hyresvärden inte vUl lämna sinmedverkan kan den person som förmedlingen anvisar förvärva hyresrätten tUllägenheten bara i den mån den avträdande hyresgästen får tUlstånd avhyresnämnden att överlåta hyresrätten på honom enligt hyreslagens regler omlägenhetsbyte. Med byte i hyreslagens menuig avses nämligen intebara det fallet att hyresgästen överlåter hyresrätten tiU sin lägenhet tiUannan och av denne får annan bostad utan alla faU där en hyresgäst avstår frånsin hyresrätt i syfte att erhålla annan bostad. Det är därvid utan be- tydelseom han avser att flytta in i en redan bebodd lägenhet eller i en nyproduceradoch om bytesförfarandet sker I ett eller flera led (prop. 1970: 146 s. 12). I promemorian anförs att bostadsförmedlingama hargått miste om anvisningsrätten till åtskilliga lägenheter därför att denavflyttande hyresgästen inte har medverkat tiU överlåtelse av hyresrätten tillden som förmedlingen har anvisat genom att själv eUer med bostadsförmedlingensom ombud ansöka hos hyresnämnden om tillstånd till överlåtelsen. I syfte attstärka bostadsförmedlingarnas ställning i nu åsyftade fall föreslås ipromemorian att kommun, som medverkar till att hyresgäst får annan bostad, gesrätt att självständigt föra talan i bytesärenden. Vidare föreslås att ibostadsförsörjningslagen tas in en uttrycklig bestämmelse av innehåll attkommun kan besluta att anvisning eller förmedling av bostad genom kommunalbostadsförmedling skall ske under viUkor att den bostadssökande medverkar tillatt den bostadslägenhet som han lämnar överlåts på bostadssökande som kommunenanvisar. Enligt promemorian bör kommunalförbund som handhar gemensambostadsförmedling jämstäUas med kommun i förevarande hänseenden. De förslag som framställs i promemorian i syfte attstärka bostadsförmedlingarnas ställning har i stort sett rönt ett välvlUigtmottagande vid remissbehandlingen. Vissa kritiska synpunkter framförs dock.