prop · FW0388 · 1973-12-31 00:00:00 — avnämare och forskningsorgan. Det åvUar därvid enligtutredningen ytterst de myndigheter som är ansvariga för planeringsbesluten inomtotalförsvarets oUka delar all ange ambitionsnivån för vage enskild studie- ochutredningsuppgift. Detta bör enhgt utredningen vara vägledande vidansvarsfördelningen mellan forskningsorganisationen och de planeringsansvarigamyndigheterna. Försvarets behov av forsknings- och utvecklingskapacitet Försvarsforskningens indelning i tillämpningsområden Utredningen har funnit att totalförsvarets långsiktigaefterfrågan på forsknings- och utveckUngskapacitet kan anknytas tiU främstföljande tillämpningsområden. System och metoder för teknisk informationsbehandling TUlämpningsområdet innefattar insamling, bearbetning,överföring och presentation av information jämte därtill knutna molmedel.Närmast berörda militära funktioner är spaning, samband, målföljning ochmålavkänning, navigering m. m. samt därmed sammanhängandeslridsled-ningsfunktioner. Vapen och deras verkan Området innefattar bl, a, vapenkonstruktion, verkan påolika må! samt skydd mot vapenverkan. En skiljelinje bör därvid enligtutredningen dras mellan konventionella vapen som ingår eller avses ingå ikrigsmaktens utrustning samt ABC-vapen, Något behov av forskning föranskaffning av sådana vapen föreligger inte. Behovet av forskningsinsatseravser enbart skyddsfrågor och därmed sammanhängande hotbildsunderlag jämtevisst underlag i frågor som rör ruslningsbegränsning och kontroll. Fordon och farkoster avses bl, a, för användning somvapenbärare eller s, k, systemplattformar. Hit hör markfordon av olika slag,fartyg och andra sjöfarkosler samt flygplan och andra luftfarkosler. Detta område innefattar bl, a, människan som objekt för vapenverkan(ett gränsområde till området vapen och deras verkan), hälso- och sjukvård inomtotalförsvaret saml individens och gruppens prestationsförmåga och beteendesåväl i krigsmiljö som inom den arbetsmiljö som försvarets verksamhet i fredutgör. Planerings- och utredningsmetodik med angränsandeområden Området innefattar bl, a, system- och operationsanalyssamt visst underlag för miljöstudier och studier av det svenska samhälletsförändring. Behov av forskningskapacitet inom de föreslagnatillämpningsområdena Försvarets efterfrågan på forsknings- ochutveckUngskapacitet inom de primärt tekniska tillämpningsområdena teknisk informationsbehandling,vapen och deras verkan samt fordon oeh farkoster hänger enligt utredningen närasamman med behovet av att upprätthåUa utvecklings- och tillverkningsmöjligheterför viss försvarsmateriel inom landet. Utredningen hänvisar därvid bl. a. tillalt den aUiansfria politiken ställer krav på handlingsfrihet i fråga ommaterielanskaffning för försvaret. Kraven på forsknings- och utveckUngskapacitetavser främst objektbundel utvecklingsarbete förlagt tiU industrin. För attkunna uppträda som kompetent beställare av detla arbete behöver försvaretenligt utredningen har viss egen forsknings- och utvecklingskapacitet.Utredningen konstaterar att de tekniska krav som ställs inom de nämnda områdenaofta är starkt försvarsspecifika. Vidare måste stor hänsyn tas tiU militärasekretesskrav för forskning som är direkt knuten till materielutveckling. ABC-vapen utvecklas inte inom landet. Ett skydd mot sådanavapen skaU dock upprätthållas, vilket enUgt utredningen förutsättergrundläggande kunskap om hotbild och vapnens verkningar, I fråga om försvarets efterfrågan på forskningskapacitetinom tillämpningsområdet människan i totalförsvaret pekar utredningen bl, a,på all försvarets personal skaU kunna arbeta i två organisationer och miljöer- den krigstida och den fredslida. Dessa sammanfaller endast i begränsadutsträckning. De krav som krigsmUjön och krigsupp-gufterna ställer mäste därförenligt utredningen analyseras och omsättas i bl. a. lämpliga urvals- ochutbildningsåtgärder i fredstid. Utredningen pekar därvid på att urvals- oehutbildningverksamheten berör stora grupper av befolkningen bl. a. genomvärnpliktssystemet. Därtill kommer den forsknings- och utvecklingskapacitet sombehövs för att lösa bioteknologiska frågor i anslutning tillmaterielulveckUngen saml för hälso- och sjukvårdsfrågor. Försvarels efterfrågan pä forsknings- och utvecklingskapacitetinom tUlämpningsområdet planerings- och utredningsmeto-d i k hänger enhgtutredningen direkt samman med försvarets uppgifter alt inom ramen förbegränsade personella och ekonomiska resurser i fred planera och investera iutbildning och materiel för krigsförbanden. Utredningen går inte in på någon de täljawägning avinsatserna inom de nämnda tUlämpningsomrädena, Utredningen framhåller medhänvisning till sitt första delbetänkande att de resurser som bör satsas påforskning och utveckling iriom dessa områden i första hand är enfråga om en avvägning inom försvarssektorn med hänsyn lill de mål oeh resursersom har angetts för sektorns verksamhet. Utredningen bedömer dock alt även omvolym och detaljinnehäU kan variera kommer försvarets grundläggandeefterfrågan på forsknings- och utvecklingskapacitet inom de nämndatUlämpningsomrädena att bestå på läng sikt, under förutsällning att riktUnjernaför säkerhets- och försvarspoUliken inte ändras, I denna bedömning harutredningen tagit hänsyn lill att omfattande forskningsinsatser görsinternationellt inte minst inom de tekniska tillämpningsområdena, vUketfortlöpande förändrar den tekniska hotbild som det svenska försvaret ställsinför. Utredningen har vidare beaktat att det i oUka sammanhang har bedömtsvara av stor betydelse att kunna utrusta försvaret med materiel som är särskiltanpassad till svenska förhållanden, DärtiU kommer efterfrågan på underlag ifrågor som rör rustningsbegränsning och kontroU, Utredningen pekar också på vissa drag i behovsbildensutveckUng som bl, a. berör samordningen av forskningsinsatserna i anslutningtill försvarets perspektiv- och sy-slemplanering. Systemplaneringens inriktningmot förbandstyper och funktioner snarare än mot enskUda materielobjekt skärperenligt utredningen kraven pä en ökad samverkan meUan tekniska, medicinska ochbeteendevelenskapliga forskningsinsatser. Det finns vidare enUgt utredningen ett ökat behov avmetodikrekommendationer och annat underlag från forskningsorganisationen i anslutningtill miljöstudier och studier av det svenska samhällets förändring samtalternativstudier på hög nivå. Utredningen anser sig kunna konstatera att detmiUtära försvarets behov också sannoUkt bUr styrande för utvecklingenav kunskaperna inom ett antal teknikområden. Kraven från andra myndigheter inomtotalförsvaret på medverkan i studier och utredningar kommer emeUertid enligtutredningen att öka i takt med ökade kvalitetskrav på planering vid olikamyndigheter. Särskilda följder av försvarsbeslut påforskningssidan har, framhåller utredningen, bl, a, av tidsskäl kunnatinarbetas endast i begränsad utsträckning i det underlag som olika myndigheterinom totalförsvaret har redovisat till utredningen. Försvarsbeslutet föranlederdock enligt utredningens mening inga principiella förändringar i utredningensöverväganden om riktlinjer i stort för forskningsresursernas organisation.Däremot kan beslutet enligt utredningen medföra att vissa faktorer i dessaöverväganden och riktlinjer fär tillmätas särskild betydelse, därför att vissaproblem framträder starkare i avvägningen mellan försvarsforskningens mål ochresurstiUdelning, Sålunda bedöms samverkan mellan försvarsforskningsorganen ochförsvarsindustrin få ägnas stor uppmärksamhet, bl, a, med hänsyn till kraven påenkla och billiga system samt i anslutning till allmänna frågor omhandUngsfrihel Prop, 1973:88 39 för materielanskaffning och vidmakthållande avutveckUngskompetens härför inom landet. Vidare anses bl, a, kraven på kortautbildningstider för huvuddelen av de värnpUktiga ge ökad tyngd åt efterfråganpå kunnande inom tillämpningsområdet människan i totalförsvaret, främstavseende individens och gruppens prestationsförmåga och beteende. Försvarsbeslutet kan sålunda enUgt utredningen medförabehov av ändringar men inte nödvändigtvis sänkning av ambitionsnivån förförsvarsforskningen. Arten av dessa ändringar gör all försvarsbeslutet enligtutredningens mening förstärker behovet av en samlad avvägnings-procedur för allej objektbunden försvarsforskning. Försvarsbeslutet medför vidare enligtutredningen alt mycket höga krav ställs på en rationell utförandeorganisationför försvarsforskningsprogrammet, försvarsbeslut innebär sålunda enligtutredningens mening avsevärt förstärkta motiv för att överväga och genomföraäven jämförelsevis omfattande rationaUseringsåtgärder, särskilt sådana somskapar förutsättningar för att vidmakthålla försvarsforskningsorganisalionensfackkompetens och stärka dess anpassningsförmåga inom centralaforsk-ningsoinråden för försvaret, trots de beslut om personalminskningar somstatsmakterna har fattat. Samordning mellan försvarsforskningen oeh annan forskning Utredningen anser sig kunna konstatera en tendens attmålinriktad forskning i ökad utsträckning knyts till planering också inom andrasamhällssektorer än försvaret. Delta understryker enUgl utredningen detangelägna i all främja en samordning av utveckUngen oeh utnyttjandet av landelstotala forskningsresurser för behov inom skilda samhällssektorer. Betydandesamordningseffekter bör enhgt utredningens mening kunna erhållas främst genomalt delar av försvarsforskningsprogrammet läggs ut som större, sammanhållnauppdrag med inplanerad flerårig löptid på forskningsorgan utanförförsvarssektorn. På motsvarande sätt bör uppdragsgivare utanförförsvarssektorn kunna utnyttja försvarets forskningsorgan. En sådan s, k,programsamordning bör enUgt utredningen bl, a. förutsätta i viss utsträckninglikartade tillämpningsmäl för forskningen hos olika beställare. Vidare bedömsprogramsamordningen förutsätta betydande samstämmighet i dettekniskt-velenskapliga sakinnehållet för ohka beställares forskningsprogramsamt en utvecklad förmåga hos berörda beställare och forskningsorgan attadministrera större program för tillämpad, måUnriklad forskning. Konkretaförslag i programsamordningsfrågor bör enUgt utredningen läggas fram genomsamrädsförfarande mellan berörda beställare och forskningsorgan. Utredningenanser att förutsättningar finns för en sådan samordning i första hand inomstora delar av de medicinska och biovetenskapliga områdena (tiUämpningsområdetmänniskan i totalförsvaret). Utredningen pekar därvid bl, a, pä sådanadelområden som allmän hälso- oeh sjukvård, bioteknologi och miljötoxikologi. Ett annat sätt att utnyttja försvarets forskningsorganför ändamål Prop, 1973:88 40 utanför försvaret ärs, k, diversifierad uppdragsforskning.Detta innebär enUgt utredningen att en forskningsutförande enhet åtar sig mindre,kortfristiga forskningsuppdrag för ell stort antal beställare inom enhetensfackområden. Sådan diversifierad uppdragsforskning bör enUgt utredningensmening utgöra endast en mindre del av tolalomsätlningen vid försvaretsforskningsorgan, bl. a, därför att de negativa effekterna av att spUttraverksamheten annars överväger, inle minst från försvarets synpunkt. Utredningenhänvisar i sammanhanget tUl erfarenheter frän flygtekniska försöksanstalten.Industrin bedöms inte ha något större behov av alt utnyttja försvarssektornsforskningsorgan för diversifierad uppdragsforskning med tillämpningar utanförförsvaret. Däremot understryker utredningen, bl, a, mot bakgrund avvad som har anförts om följderna av försvarsbeslut, behovet av oehfördelarna med en nära samverkan mellan försvarssektorns forskningsorgan,försvarels materielverk och industrin beträffande tekniskt utveckUngsarbete ianslutning tiU försvarets materielanskaffning. Utredningen påpekar attsamarbetet mellan försvarets forskningsorgan och industrin därvid främst kommeratt ske genom programsamverkan kring oUka materielutveckUngsfrågor, Dennasamverkan skaU säkerstäUa att industrins och forskningsorganens samladetekniska och vetenskapUga kunnande tas till vara på bästa sätt. Samverkan mellan f ö r s v a r s s e k t o r n s forskningsorganoch universitet oeh högskolor är enUgt utredningen av stor betydelse för attsäkerställa informationsutbytet med den fria grundforskningen och den högreutbildningen. Sålunda bör enUgt utredningen samverkan ske kring gemensammaforskningsprojekt, främst av kunskapsuppbyggande karaktär, inom områden avbetydelse för försvaret, varvid försvarels forskningsorgan bidrar medekonomiskt och personellt stöd. Samverkan bör vidare omfatta forskarutbildningoch köp av konsulttjänster från enskilda forskare vid universitet ochhögskolor. Smidigare former bör dessutom skapas för att föra överforskargrupper inom sådana vetenskapliga specialiteter som har funnit enalltmer vidgad avnämarkrets utanför försvarssektorn lill universitets- ochhögskoleorganisationen. Förslag till ny ledningsorganisation förförsvarsforskningen En ny ledningsorganisation för försvarsforskningen börenUgl utredningens mening utformas så att den - möjliggör en samordnad avvägning av all ejobjektbunden forskning inom försvarssektorn, - tillgodoser ökade krav på forekningsorganen ifråga om förmåga alt anpassa sig tiU förändringar i behovsbild och ekonomiska förutsätt ningar för verksamheten. Prop, 1973:88 41 främjar en effektiv medverkan frän forskningsorganenpå alla nivåer inom totalförsvarets studie- och utredningsverksamhet samt - underlättar ett samordnat utnyttjande avforskningsorgan inom och utom försvarssektom med hänsyn till försvarets och andra samhällssek torers behov. Utredningen uttrycker också dessa krav i den formen attledningsorganisationen skall tillgodose behovet av en samordnadprogramplanering av den ej objektbundna försvarsforskningen saml behovet av ensamordnad resursplanering avseende utnyttjandet av skilda forskningsresurserför olika forskningsprogram, 1 fråga om den samordnade programplaneringen erinrarutredningen om uttalandet i sitt principbetänkande att inriktningen ochdimensioneringen av insatserna för ej objektbunden försvarsforskning bör skegenom ett samrådsförfarande av förhandUngskaraklär mellan avnämarmyndigheleroch forskningsorgan. Utredningen utvecklar i sitt andra delbetänkande kraven pådetta samrådsförfarande närmare. Utredningen framhåller sålunda att myndighetermed centralt planeringsansvar inom totalförsvaret måste under statsmakterna ha inflytande över de ekonomiska ramar som i försvarsplaneringen avsätts förej objektbunden forskning och över hur motsvarande resurser kan användas förandra ändamål inom försvaret, Detla är enUgt utredningen nödvändigt för attsamrådsförfarandet skaU resultera i en verklig awägning mellan insatser somsyftar till styrka i försvarsorganisationen på lång resp, kort sikt.Forskningsorganisationen mäste för sin del enligt utredningen ha tillräckligförhandlingsstyrka för all kunna hävda den långsiktiga kunskapsuppbyggandeforskningens intressen. Vidavvägningen av forskningsinsatserna bör all berörd verksamhet som hänger sammanmed den långsiktiga försvarsplaneringen, dvs. studier, utredningar och ejobjektbunden forskning, kunna överblickas i ett sammanhang för alt dessaverksamheter skall bU väl avstämda inbördes. Behovet av medverkan frånforskningsorganen i objektbundel utvecklingsarbete måste också beaktas för attfrämja ett effektivt resursutnyttjande. En avvägning av sådant slag kan enligtutredningen endast göras mot bakgrund av en överblick på central nivå avutgångsförutsällningarna för såväl avnämar- som forskningssidan. Avvägningarnapå central nivå fordrar därvid ett underlag som har lagils fram genomfortlöpande kontakter på flera nivåer mellan avnämarmyndigheler ochforskningsorgan. Utredningen finner att de uppställda kraven på ensamordnad programplanering är väl uppfyllda för den teknisk-naturvetenskapligaforskningen vid och med de militära myndigheternasom huvudavnämare. Bl, a, som en följd av den fortlöpande utvecklingen avlångsiktsplaneringen inom totalförsvaret har försvarsforskningen tillförts nyaavnäraargrupper som den vidgats till nya områden, Mol bakgrund averfarenheterna från utvecklingen av forskningsanstaltens forskningsplaneringanser utredningen att den sam- Prop, 1973:88 42 ordnade programplaneringen bör omfatta också dessa nyaavnäraargrupper och forskningsområden. Samordningen av resursplaneringen syftar enUgt utredningentill att göra det lättare att anpassa forskningsresurserna till varierandeframtida avnämarbehov och verka för ett samordnat utnyttjande av olikaforskningsresurser över olika samhällssektorer. En samordnad resursplaneringär enligt utredningen nära förknippad med en samordnad programplanering,eftersom den långsikliga resursulveckUngen i hög grad bestäms av de medel somställs till förfogande inom program-planernas ram för kunskapsuppbyggandeverksamhet inom olika ämnesområden och vid oUka forskningsorgan. En viktiguppgift från resursplaneringssynpunkt bUr därför att vid programplaneringenbevaka fördelningen av forskningsuppdrag inom olika ämnesområden för attsamordna kunskapsuppbyggnaden vid oUka forskningsorgan inom och utom försvaret.Därtill kommer vissa krav pä att fortlöpande kunna anpassa användningen avbefintliga resurser för olika slag av forsknings-, utrednings- ochutvecklingsverksamhet. Utredningen pekar bl. a, på att den samordnaderesursplaneringen därvid skall främja en jämn arbetsbe-läggning vid försvarelsforskningsorgan oberoende av olika finansieringsvägar för objektbunden och ejobjektbunden forskning och utveckUng. Ansvarsfördelning mellan centralt ledningsorgan, avnämarmyndigheler oeh forskningsutförande organ I enlighet med tilläggsdirektiven föreslär utredningen atten styrelse för försvarsforskning inrättas som centralt ledningsorgan meduppgift att bl. a. svara för en samordnad program- och resursplanering för denej objektbundna försvarsforskningen. Uppgifts- och ansvarsfördelningen mellanden föreslagna styrelsen, de forskningsutförande organen och olikaavnämarmyndigheler bör enUgt utredningen mot bakgrund av tidigare redovisadekrav vara följande. Styrelsen för försvarsforskning bUr programmyndighet ochfär programansvar för all ej objektbunden försvarsforskning, dvs. forskningsom redovisas under delproduktionsområdena 4.2 och 4.3 i försvarets planerings-och programbudgetsystem. Styrelsen blir också programmyndighet för ettdelprogram (anslag) raed beteckningen Gemensam försvarsforskning underhuvudprogrammet Geraensararaa myndigheter och funktioner. Utredningen påpekarall härigenom erhålls i huvudsak överensstämmelse mellan ett organisatorisktdelprogram och det i utredningens första delbetänkande diskuteradeavvägningsprogrammet Allmän försvarsforskning. Detta är en fördel eftersomanslagen på riksstaten då direkt återspeglar viktiga avvägningsfrågor iförsvarsplaneringen. Överbefälhavaren och tilldelas vissdirektivrätt rörande storleken av planeringsramarna för delprogrammet Gemensamförsvarsforskning. Avnämarmyndigheler inom totalförsvaret skall medverka i desararådsförfaranden som ingår i beredningen av programplanerna för nämndadelprogram inför insändandet till Kungl, Maj:t, För dessa sararådsförfaranden har styrelsen för försvarsforskningledningsansvar. Avnämarna skall bl, a, prioritera oUka delar avforskningsprogrammet med utgångspunkt i en samlad bild av sina behov avunderlag från forskningsorganen, TUl grund för dessa prioriteringar ochsamrådsförfaranden skall ligga förslag till programplaner för den ejobjeklbundna försvarsforskningen, som har utarbetats av forskningsorganen undersammanhållande ledning av styrelsen för försvarsforskning. Vid samrådsförfarandenaskaU styrelsen och forskningsorganen särskilt bevaka behovet av långsiktig,kunskapsuppbyggande forskning. Styrelsen för försvarsforskning får vidare ansvaret föratt samordna resursplaneringen för forskningsorgan som erhåller uppdrag inomdelprogrammet Gemensam försvarsforskning. Detta innebär all styrelsen vidberedningen av uppdragsfördelningen inom delprogrammet Gemensamförsvarsforskning skaU samråda med andra anslagsfördelande myndigheter för attåstadkomma en balanserad långsiktig utveckling av fackkunnandel vid olikaforskningsorgan inom och utom försvarssektorn. Styrelsen har därvid enUgtutredningen ett särskilt ansvar för att samordna resursutveckUng ochresursbeläggning vid forskningsorgan inom försvaret. Delta ansvar omfattarforskningsorganens medverkan i t, ex, objektbunden utveckling inom försvaretoch hur de skall utnyttjas för uppdrag utanför försvaret. För att styrelsen för försvarsforskning skall fäbefogenheter som svarar mot samordningsansvaret pä program- och resurssidananser utredningen alt styrelsen i formell raening enligt programbudgelsystemetäven skall vara produktionsmyndighet för uppdrag inora delprogrammet (anslaget)Gemensam försvarsforskning. Utredningen avser därmed huvudsakligen detekonomiska redovisnings- och beslulsansvaret närmast under Kungl. Maj:t ochpekar på att styrelsens formella produktionsansvar innebär redovisningstekniskafördelar, bl, a, genom att antalet anslag pä riksstaten minskar. Styrelsens för försvarsforskning ansvar somprogrammyndighet skaU enligt utredningen främst bestå i att ange mål ochplaneringsramar i stort för uppdragen inom delprogrammet Gemensamförsvarsforskning medan forskningsorganen bestämmer metoderna för att nå deuppsatta målen. Forskningsorganen har därvid bl, a, ansvaret fördetaljplaneringen av det vetenskapliga sakinnehållet i forskningsprogrammet.Verksamhet som faller under delprogrammet Gemensam försvarsforskning börbudgeteras på ett fåtal större uppdrag till berörda forskningsorgan som bör fåvidsträckt handlingsfrihet inom ramarna för dessa uppdrag. Dennahandlingsfrihet är enligt utredningen nödvändig för all forskningsorganen skaUkunna smidigt styra sina insatser i förhållande till de problem som fortlöpandeuppkommer i olika forsknings-, utrednings- och utveckUngs-projekt. Styrelsen fär som programmyndighet ocksä samordningsansvarpå central nivå för förevarsforskningens rådgivande funktion gentemotplaneringsansvariga myndigheter, dvs, för forskningsorganens medverkan iavnämarnas studie- oeh utredningsverksamhet. dock liksom nu främst ske genom direktkontakter mellanavnämare och forskningsorgan. Formellt regleras medverkan genom att avnämarmyndig-heternai sina instruktioner får rätt att anvisa forsknings- och utredningsuppgiftertill berörda forskningsorgan inom försvarssektom. Utredningen föreslår att styrelsen för försvarsforskningleds av en generaldirektör som lilUka är ordförande i verksstyrelsen (styrelseni plenum). Styrelsen bör i övrigt organiseras på en utredningsavdelning, enplaneringsavdelning och en administrativ avdelning. Styrelseni plenum bör enUgt utredningen avgöra bl, a, långsiktiga frågor rörandeprogram- och resursplaneringen för försvarsforskningen inom ramen för direktivoch anvisningar som meddelas av Kungl, Maj:t och perspektivplaneansvarigamyndigheter. Styrelsen i plenum beslutar sålunda om riktlinjer i stort förprogramplaneringen vid olika forskningsorgan samt om årlig uppdragsfördelningtill dessa. Sammansättningen av styrelsen i plenum bör enUgl utredningenåterspegla styrelsens för försvarsforskning uppgifter att awäga avnämar- ochforskarinlressen, I styrelsen bör därför liksom i försvaretsforskningsan-stalls nuvarande styrelse ingå bl, a, företrädare för centraltplaneringsansvariga myndigheter inom försvarssektom, för försvaretsmaterielverk, för forskningsorgan utanför försvarssektorn samt för industrin,SärskUd representation för personalen i berörda forskningsorgan inom försvaretbör även övervägas. Om cheferna för de forskningsutförande enheterna inomförsvarssektorn skall ingå i styrelsen i plenum, beror enhgt utredningen påvilken organisationsmodell som väljs för dessa enheter, 1 det av utredningenförordade alternativet ingår cheferna för enheterna inte i styrelsen i plenummen har skyldighet att närvara vid dess sammanträden. Utredningen anser attenhetscheferna i stället bör ingå i en särskild rådgivande chefsnämnd somredovisas i det följande.