prop · FW0321 · 1973-12-31 00:00:00 — Vid nybyggnad av flerfamiljshus i område med äldrebebyggelse kan ytterligare ett tillägg utgå, nämligen saneringstillägg. Detmotsvarar extra kostnader som visas ha uppkommit tUl följd av trångarbetsplats, förstärkning mot angränsande byggnader eller gata, speciell utformningav byggnader till följd av miljökrav, evakuering eller förefintlig ickesaneringsmogen bebyggelse. Saneringstilläggets storlek prövas från fall tUlfall och är maximerat till . per kvadratmeter våningsyta. Läges- och standardtillägg samt saneringstilläggingår i pantvärdet men inte i låneunderlaget. Tilläggen ger därigenom utrymmeför underliggande kredit men påverkar inte det statliga bostadslånets storlek. Som ett led i strävan att minska de årligakapitalkostnaderna för nybyggda bostäder föreslår utredningen, att läges- ochstandardtillägg samt saneringstillägg får tas med i låneunderlaget. Effekten påde årUga kapitalkostnaderna av den föreslagna förändringen varierar medstorleken av utgående tillägg. Utredningen anger exempel från några kommunersom visar en kostnadsminskning av lånetiden som varierarmellan 2: 60 och 6: . per kvadratmeter lägenhetsyta för allmännyttigabostadsföretag, under antagande att skUl-naden mellan annuiteten för enhetslånoch basannuiteten är . Förslaget beräknas medföra en ökad åtgång avstatliga lånemedel med ca 18 milj. kr. Utredningen förordar vidare en översyn av läges-och standardtill-Jäggen samt saneringstilläggen sä att dessa tillsammans bättrekommer att motsvara det kapitaliserade värdet av hyresskillnader mellan centralaoch perlfera områden samt förekommande skillnader I kostnader. har man, anför utredningen, börjatblanda flerfamUjshus och småhus inom samma bostadsområde. Utredningen anserdet inte riktigt att saneringskostnader i sådana fall belastar enbart flerfamiljshusen.Utredningen föreslår att saneringstUlägg skall kunna utgå även för grappbyggdasmåhus inom ett sammanhängande område, där man vid totalsanering samtidigtuppför flerfamiljshus och grupp-byggda småhus. 1973: 21 32 3.6 Statligt kreditstöd till kommunala markförvärv m. m. Uppgifterna i de kommunalabostadsbyggnadsprogrammen visar enligt saneringsutredningen att kommunernasmarkpolitiska aktivitet är lägre inom saneringsomräden än inomexploateringsområden. Utredningen redovisar även uppgifter omägarförhållandena beträffande affärs- och hyresfastigheter utom renaaffärsfastigheter. Uppgifterna är hämtade ur materialet årsfastighetstaxering och avser fastigheter med byggnader som antingen äruppförda eUer är uppförda och som vidtaxeringen har bedömts ha en återstående användningstid som understiger 15 år.Uppgifterna framgår av följande tabell. Kommuner Ägarkategori Taxerings- Fördelning i % värdemilj, kr, av taxeringsvärde Alla Kommun 534 8 med mer än 20 000 inv. Orsakerna tUl den lägremarkpolitiska aktiviteten i saneringsområden torde vara flera men svårigheternaatt finansiera förvärv av saneringsfastigheter har enligt utredningensannolikt påverkat kommunerna i valet mellan förvärv inom sanerings- resp,exploateringsområden. En aktiv markpolitik finner utredningen likaangelägen inom saneringsområden som inom exploateringsområden. Utredningenunderstryker att de svårigheter som är förknippade med stadsombyggnad gör detangeläget att kommunen förvärvar mark i sådan omfattning och vid sådanatidpunkter att kommunen kan styra och leda saneringsverksamheten. Om en kommunskall kunna engagera sig i förvärv av saneringsfastigheter, föreligger behov avatt uppta lån som motsvarar skillnaden mellan köpeskillingen och bottenlånen ifastigheterna. Lånen bör ha amorteringsvillkor som så långt som möjligt äranpassade till den genomsnittliga tiden för saneringens genomförande. Enligt utredningens förslag skall markförvärvslån få utgåför kommunala förvärv av fastigheter som skall totalsaneras. I fråga om amorteringsreglernaför lånen anför utredningen att inkomsterna från sane-ringsmogna fastigheter,som har förvärvats med sikte på nära förestående totalsanering, i avvaktan päsaneringens genomförande endast undantagsvis torde kunna förräntaköpeskillingen. Kommun som har förvärvat sädan fastighet kan i samband medsaneringens genomföran- Prop.1973: 21 33 deantingen sälja fastigheten eller upplåta den med tomträtt. I båda fallenerhåller kommunen likvida medel, som i stort bör motsvara den ursprimgligaköpeskillingen och på området nedlagda kostnader. Utredningen förordar attmarkförvärvslån blir amorteringsfritt fram till dess saneringen beräknas blipåbörjad. Tidsåtgången från det fråga har väckts om totalsanering till desssaneringen påbörjas är erfarenhetsmässigt . Eftersom förhållandenai det enskilda låneärendet kan variera inom vida gränser, bör bestämmelserna omlånets löptid och amorteringsfria tid inte vara alltför lästa.Amorteringsvillkoren för det enskUda lånet skulle kunna anpassas till denberäknade tidpunkten för saneringens genomförande. Mot denna bakgrund föreslärutredningen en löptid för markförvärvslån om högst och en amorteringsfritid om högst . Enkommun kan enligt utredningen ha anledning att förvärva saneringsfastigheter Iområden som beräknas bli totalsanerade inom överskådlig tid. Det kan vara ettled i en långsiktig förvärvsplan som syftar till att kommunen, när saneringenpåbörjas, skall äga samtliga fastigheter inom området för att genomförandetdärigenom skall tryggas. Det kan vara fråga om att rädda vissa fastigheter frånvanvärd eller att förhindra olämplig punktsaneming. En kommun kan ha behov ävenav fastigheter som endast skall förbättras för att därigenom ha tUlgång tillvälbelägna lägenheter med rimlig hyra för evakuering. Oavsett möjligheten attförränta köpeskillingen behövs lån för att täcka den del av köpeskillingen sominte erläggs i form av övertagande av lån i fastigheten. Utredningen föreslåratt markförvärvslån skall kunna utgå för kommunala förvärv av fastigheter somskall förbättras i avvaktan på totalsanering, om finansieringen av förvärvetinte kan ordnas inom ramen för andra förekommande låneformer. Enkommun kan ha anledning att förvärva äldre fastigheter även för ombyggnad.Enligt utredningen torde det från förvaltningssynpunkt vara bäst för kommunenatt överlåta fastigheten pä t. ex. en juridisk person. Antingen kan kommunensälja fastigheten till någon som är beredd att modernisera den ofta ettkommunalt bolag eller också kan kommunen upplåta tomten med tomträtt ochsälja huset. Försäljningen eller tomträttsupplåtelsen torde i regel kunna ägarum i anslutning till förvärvet och behöver inte ha något direkt samband medtidpunkten för ombyggnaden. När ombyggnad sker, kan möjlighet finnas tillutökad belåning som begränsar behovet av markförvärvslän till förvärv avombyggnadsfastigheter. Kommun kan emellertid av hyres-politiska skäl och föratt bygga upp en markreserv ha anledning att förvärva fastigheter inom områden,där ombyggnad inte är förestående. Möjligheter tUl finansiering avförvärven torde inte föreligga i sådana fall. Utredningen föreslår därför attmarkförvärvslån skall kunna utgå för kommunala förvärv avombyggnadsfastigheter, om fi- Prop.1973: 21 34 nansieringeninte kan ordnas genom tomträttslån eller ombyggnadslån. Enligt den kommunala finansstatistiken ökadekommunernas kostnader för markförvärv för saneringsändamäl frän 96 milj. kr.år 1964 till 295 milj. kr. Utredningen har som markpolltisk målsättningangett att kommunerna bör förvärva fastigheter i saneringsområden i denomfattning som behövs för att kommunema skall kunna säkerställa dels attutbudet av lägenheter med självkostnadsbestämda hyror blir så stort att de kanfungera som ledare i hyresprisbildningen, dels att bostadssaneringsprogrammengenomförs inom föratsatt tid. Utredningen har försökt beräkna vad dennamålsättning innebär i fråga om kostnader för kommunala markförvärv. Underantagande att kommunerna förvärvar äldre fastigheter så att av dessa skallkunna förmedlas till allmännyttiga och kooperativa företag före den närmastetioårsperiodens slut behövs mellan 300 och 400 milj. kr. Härav torde ca100 milj. kr. kunna finansieras genom övertagande av befintliga lån. Återstodentorde få finansieras med lån på öppna marknaden och markförvärvslån. Också vissfinansiering med bostadslån och tomträttslån kan påräknas. Behovet avmarkförvärvslån för saneringsfastigheter beräknas successivt stiga till mellan150 och 200 milj. kr. Utredningen har beaktat endast medelsbehovet förförvärv av flerfamiljshus. Med anledning av denna beräkning föreslår utredningenatt markförvärvslånefonden tUlförs 100 milj. kr. /73, 150 milj.kr. /74 och därefter 200 milj. kr. för förvärv inomsaneringsområden av fastigheter för bostadsändamål. Med anledning av det stora medelsbehovet harsaneringsutredningen prövat möjligheterna att bygga upp markförvärvslånefondenmed hjälp av en saneringsavgift. Utredningen har dock inte tagit ställning tillfrågan om en sädan avgift skall införas. Om statsmakterna vid en avvägning avde resurser som kan ställas till förfogande för stöd åt saneringsverksamhetenskulle finna, att markförvärvslånefonden bör byggas upp med hjälp av ensaneringsavgift, föreslår utredningen att avgiften utgår avtaxeringsvärdet på bostads- och affärsfastigheter som är gamlasamt på alla industri- och exploateringsfastigheter. Jordbruksfastigheterföreslås bli helt undantagna från saneringsavgift. En sådan avgift skulleenligt utredningens beräkningar ge en årlig inkomst av ca 187 milj. kr.Avgiften bör enligt utredningens mening inte vara avdragsgUl vidinkomsttaxering. Utredningen anser att tomträttsinstitutet är ett värdefulltsamhällsbyggnadsinstrument. Sålunda kan markanvändningen genom tomträttsavtalstyras aktivare än vad byggnadslagstiftningen ger möjlighet till. 1973: 21 35 en styrning av byggandet i tiden somkommunalekonomiskt har stora fördelar. Också samverkan meUan olika fastigheteroch mera genomgripande omregleringar underlättas, om marken innehas medtomträtt. Upplåtelse av mark med tomträtt innebär attkommunen förbehåller sig en väsentlig del av ökningen i markens kapitalvärde,dvs. Utredningen redovisar vissa beräkningar som visar,att tomträttsupplåtelse i allmänhet är kommunalekonomiskt fördelaktigare änförsäljning av marken. Vidare kan kommunens intäkter från en tomträttsfastighetbli avsevärt högre än dess kostnader för tomtmarken. Detta förhällande öppnarmöjlighet för kommimen att i tiden omfördela kostnaderna för tomtmarken. Ensådan omfördelning skulle kunna vara aktuell i de fall dä kostnaderna för marksom ställs i ordning för nybebyggelse överstiger marknadsvärdet för marken.Omfördelningen skulle innebära att kommunen under den första avgäldsperiodentar ut en lägre avgäld än den som motsvarar kommunens faktiska kostnader ochatt avgälden i fortsättningen höjs genom anpassning tUl ökade fastighetsvärden. Utredningen påpekar att kan förflyta frändet byggnadsföretaget påbörjas till dess tomträttslånet betalas ut. FörstatUgt belånade flerfamiljshus uppskattar utredningen tiden till i genomsnittfyra är. Betydande variationer förekommer med extremvärden på sju å . Ommarken bebyggs utan stöd av statligt bostadslån är betydligtkortare eller . Genom att tomträttslånet i regel betalas ut fleraär efter tomträttsupplåtelsen kan enligt utredningen kommun som upplåtermarken med tomträtt få likviditetsproblem . Problemen är störstför kommuner som har infört tomträtt och för kommuner med starkt ökandebostadsproduktion. Detta förhållande kan minska benägenheten att upplåtamarken med tomträtt. För att förkorta tiden mellan tomträttsupplåtelsen ochutbetalningen av tomträttslånen föreslår utredningen att lånereglema ändras såatt lånen kan betalas ut tidigare. Detta kan enligt utredningen ske genom atttomträttslån för projekt med två beslut om bostadslån knyts an tillpreliminärt beslut i stället för slutligt beslut. Utredningen föreslår vidare att tomträttslån skallkunna utgå, när tomträttsupplätelse avser fastighet med byggnader somuppenbarligen skall stå kvar och som på särskilda vUlkor skallöverlåtas till tomträttshavaren. Beträffande evakuering av bostäder diskuterarutredningen flyttningsbenägenheten samt lämnar vissa synpunkter på deersättningsbostäder som bör tillhandahållas vid evakuering. Vidare redovisas deregler i Prop.1973: 21 36 hyreslagstiftningensom har betydelse vid bostadsevakuering. Med hänsyn tiU evakueringsfrägansstora betydelse dels för saneringsprogrammets genomförande, dels frånbostadsförsörjningssynpunkt finner utredningen det angeläget att kommunengenom sin bostadsförmedling aktivt verkar för att ersättningslägenheter ilämpligt urval ställs till förfogande. Bostadsförmedlingen bör reservera ensärskild kvot för de förturer som behövs för att det kommunalabostadssaneringsprogrammet skall kunna genomföras. Vidare rekommenderarutredningen kommunerna att i samband med evakueringsåtagande i bostadspolitisktsyfte ställa krav på saneringsproduktionens standard, utformning och bostadskostnadersamt att förbehålla sig förmedlingsrätten till lägenheterna. Utredningenredovisar praxis i några kommuner beträffande flyttningsbidrag i samband medsanering. Särskilda bidrag till de bostadshyresgäster som berörs av evakueringbör enligt utredningens mening Inte utgå. Bidrag till förhöjda bostadskostnaderbör i stället utgå Inom ramen för de statliga och kommunala bostadstilläggen.Utredningen hänvisar till familjepolitiska kommitténs arbete och framhåller attbehovet av stöd till även andra hushällsgrapper än bamfamiljer och handikappadebör uppmärksammas. Närdet gäller evakuering av lokaler lämnar utredningen en redogörelse för deregler i hyreslagen och expropriationslagen som gäller vid evakuering samtbelyser frågan om ersättning i samband därmed. Vidare belyses organisatoriskafrågor. Utredningen lägger inte fram några konkreta förslag i ämnet menrekommenderar åtgärder som stimulerar tiU återanvändning av lokaler 1 äldreområden. Lokalerna kan utnyttjas för småkontor, närhetsbutiker, boendeserviceav olika slag, gemensamt ändamål för de boende etc. Evakuering av lokaler börorganiseras planmässigt så att evakueringskostnaderna begränsas. Om det kommunala.evakueringsorganet har tillgäng till ett stort utbud av lokaler kanevakueringskostnaderna utjämnas inom och mellan olika saneringsprojekt såväl itiden som i rummet. Flertalet äldre stadsområden såväl bostadsområdensom centrumområden är planlagda och utbyggda för helt andra trafikförhållandenän dagens. Trafiksanering utgör ett sammanfattande begrepp för sådana åtgärdersom vidtas för att förbättra trafikförhållandena inom ett bebyggt område.Syftet med sädan sanering är att inom äldre bebyggelseområden skapa sammakvalitativa standard vad avser säkerhet, hygien och funktion som eftersträvasvid nyplanering, bl. a. en separering av olika trafikslag och ram.Främst gäller det separering av gång- och cykeltrafik från motortrafik. Vidtotalsanering av hela kvarter sker en anpassning till kommunens 1973: 21 37 planer.Utredningen anser att några åtgärder från samhällets sida för att stödja entrafiksanering därför inte behövs i sådana fall. Inom kvarter som inte skall totalsaneras ärförutsättningama för att åstadkomma en önskvärd trafiksanering små.Fastigheterna inom kvarteret kan sannolikt förbli oberörda avåtgärder som kräver ny stadsplan eller byggnadslov. Inte heller lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningar (ändrad : 1050) ellerfastig-hetsbUdningslagen (1970: 988, ändrade : 1035) ger tillräckligamöjligheter för att trafiksanering enligt ett kommunalt handlingsprogram skallkunna genomföras planmässigt. Något intresse hos fastighetsägare att vidtaåtgärder för att främja trafiksanering finns enligt utredningen i regel inte.Det är även osäkert om samtliga kostnader för sådan sanering kan förräntasgenom hyreshöjnnigar. För att främja åtgärder som är ägnade att bidratill genomförandet av trafiksanering fordras därför något incitament.Utredningen föreslår att statliga bidrag skall utgå för sådana åtgärder.Bidragen skaU i mån av medel kunna utgå av godkänd kostnad.Bidrags-berättigade åtgärder skall vara anordnande av portiker i befintlig bebyggelse,borttagande av staket och murar, övervinnande av nivåskillnader och liknandeåtgärder. När endast viss del av ett kvarter totalsaneras, skall bidrag kunnautgå till merkostnader för åtgärder som är föranledda av kravet påtrafiksanering. Vid nyexploatering eller totalsanering av helt kvarter skallbidrag inte utgå. Anslagsbehovet har beräknats till 3milj. Utredningen berör även parkeringsfrågan ochframhåller att en kommun I traflksaneringsplanen bör ange vilken funktionolika gator skall fylla samt omfattningen av tillåten parkering och varparkerlngsanlägg-nlngar skall anordnas. Det måste enligt utredningen anses somett minimum att kommunen vid upprättande av områdesplaner som innehåller storandel ombyggnad samt i övrigt i samband med byggnadslov tUl ombyggnad i en planredovisar hur parkeringsfrågan skall kunna lösas. Kommunen bör även utredaföratsättningarna för anordnande av erforderliga parkeringsanläggningar inomäldre bostadsområden och så långt som möjligt verka för genomförandet. Reservation mot utredningens beslut i skilda delarhar avgetts av dels ledamoten , dels ledamöterna ochKällenius gemensamt. Ledamoten framhåller att det torde varalämpligt att en del av saneringsfastigheterna i enskild ägo övergår i kommunaleller kooperativ ägo. Kommuner och enskilda fastighetsägare bör dock isamverkan kunna genomföra saneringsåtgärder. Prop.1973: 21 38 krediternakan vara svåra att klara för enskilda fastighetsägare föreslår reservanten attdet statliga bostadslänets andel av låneunderlaget för enskilda fastighetsägarehöjs från med motsvarande höjning av den övre gränsen förbostadslånet från 85 tUl av pantvärdet. Reservanten motsätter sig ensänkning av basannuiteten vid nybyggnad på centralt belägna fastigheter medhänvisnmg till brister i parltetslånesystemet. Likaså motsätter han sig attsärskilda bidrag utgår till trafiksanering etc. Tanken på att införa ensaneringsavgift bör enligt reservanten avvisas. LedamöternaBreitholtz och delar majoritetens uppfattning att saneringsbehovet ärbetydande och att det berör stora delar av bostadsbeståndet. Det finns därförenligt reservanterna anledning att närmare pröva dels inom vilken tidrymd detblir samhällsekonomiskt möjligt att för saneringsverksamheten säkerställa erforderligamedel, dels om betalningsförmåga finns hos de boende. Klart är emellertid attalla tillgängliga resurser behövs och att de måste utnyttjas så rationellt sommöjligt. Reservanterna motsätter sig dock att saneringsproblemen löses genomvad de anser vara en kommunalisering av fastighetsbeståndet. Utredningsarbetetborde i stället först och främst ha inriktats på åtgärder som främjarsamverkan mellan samhälle och saneringsintressenter. Reservanterna framhåUeratt alla krafter och tUlgångar bör samordnas i ett betryggande konkurrenssystemoch att en till de ekonomiska realiteterna anpassad standardhöjning främjasgenom lättnader i gällande regelsystem. Reservanternatar avstånd frän majoritetens förslag om en specieU kostnadsmålsättning.Beträffande förslaget om saneringsprogram föreslår de att med saneringsprogramskall förstås enbart de konkreta åtgärder som inarbetas i de rullandebostadsbyggnadsprogrammen. Tvångsförelägganden bör inte få förekomma med mindreän att objektet finns upptaget i bostadsbyggnadsprogrammet varigenom krediterbör kunna påräknas. Ianslutning till vad majoriteten anfört om organisatoriska former för saneringenframhåller reservanterna att kommunema vid totalsanering bör arbeta medfastighetsförvärv enbart som komplement tUl saneringsåtaganden från andraparter. bör kunna erhåUa hjälp från kommunen t. ex. genom attkommunen för företagets räkning utnyttjar sina expropriationsmöjligheter.Kommunerna eller dess företag bör inte gå ut på allmänna marknaden och erbjudatjänster till enskUda fastighetsägare i vad avser projektering, upphandling ochdirekt byggande. I stället skall kommunen söka stimulera intressentema påmarknaden för dessa uppgifter. Förslaget att basannuiteten förtotalsaneringsfastigheter skall sänkas från 5,1 till avstyrks avreservanterna med hänvisning tUl bl. 1973: 21 39 attparltetslånesystemet är föremål för utredning. Vidare motsätter de sig attamorteringstiden för ombyggnadslån förlängs från 30 till samt attåterbetalningsformen rak amortering utmönstras vid ombyggnad. Reservantemadelar majoritetens allmänna synpunkter på låneunderlags- ochpantvärdeberäkningen. Däremot motsätter de sig att andra riktvärden änbruksvärdeshyran skall kunna utnyttjas vid bestämmande av pantvärde. Vidareföreslår de att låneandelen för enskilda förvaltare av flerfamUjshus höjs från15 till av läneunderlaget och att det statliga bostadslänet placeras inomca av pantvärdet. Samma regler föreslås gälla för kommunala företag. Reservantemaanser i likhet med majoriteten att markförvärvslån skall kunna utgå närkommunen köper fastigheter som skall totalsaneras. Däremot motsätter de sigatt lån skall få utgå för kommunala förvärv av fastigheter som skallförbättras i avvaktan på totalsanering eller byggas om, att den amorteringsfriatiden får utsträckas till samt att markförvärvslånefonden ökasväsentligt. Vidare avstyrker de att en saneringsavgift införs. Reservanternatillstyrker att tomträttslånen får utbetalas när bebyggelsen påbörjas. Däremotavstyrks förslaget om lån för bebyggda fastigheter som byggs om. Majoritetensförslag om statliga bidrag för trafiksanering avstyrks. Reservantema lägger också fram ett eget förslag Isaneringsfrågan. Förslaget innebär i sammanfattning att marknadsmässiga braksvärdeshyror läggs tillgrand för saneringsverksamheten, att genomförs föratt främja samverkan med och mellan saneringsintressenter, atthindrande byggnads- och rivningsförbud avvecklas, att byggnadslagstiftningen ändras så att samverkanvid totalsanering underlättas samt att statliga ombyggnads-, upprustnings- ochspeciallån införes som långivningen i betydligt större omfattninginriktas på saneringsverksamhet. 4 Remissyttrandena 4.1 Allmänna synpunkter Många remissinstanser understryker saneringsfrågansstora betydelse och vitsordar behovet av ökad sanering. Vidare framhållerflera remissinstanser angelägenheten av att åtgärder snabbt vidtas. Däremotråder delade meningar om såväl målen som medlen för saneringen. Med hänsyn till saneringsbehovets stora omfattningsamt risken för att en fördröjning av åtgärder skapar större problem finnerstatens in- 1973: 21 40 stiiut för byggnadsforskning det angeläget attsaneringsverksamheten kraftigt ökas möjligt. Även boendeutredningenunderstryker att det är utomordentligt angeläget att med olika medel främja enökad saneringsverksamhet. För att en ökad och ändamålsenligt inriktad saneringsverksamhetskall komma till stånd är det enligt angeläget att beslutsnarast fattas om statliga åtgärder och insatser på de oUka områden somutredningen behandlat. Liknande synpunkter anför i län ochÖrebro kommun. i framhåller behovet av attsaneringarna snabbt skall kunna fullföljas och bedrivas i större skala. har enligt direktiven begränsat sittarbete tUl att avse sanering av det äldre bostadsbeståndet i tätorterna och hari huvudsak behandlat saneringen av flerfamUjshus. Denna avgränsnlng avutredningsuppdraget har föranlett flera synpunkter från remissinstansernassida. Sålunda anser att den gjorda avgränsningen innebär enkoncentration till de saneringsproblem som tekniskt och organisatorisktsannolikt är mest svårlösta. Saneringsproblemen har emellertid härigenom intekunnat belysas i sin helhet. Sålunda kan svårlösta saneringsproblem finnas äveninom äldre småhusområden. Enligt styrelsen får en sådan avgränsnlng inte görasi den kommunala bostadsplaneringen. i framhålleratt kommunemas långtidsplanering kommer att omfatta kommunens hela områdevarför det varit önskvärt om utredningen även behandlat småhus och bostäderutanför tätorterna. Enligt är detotUlfredsställande att utredningen inte beaktat saneringsbehovet inomsmåhusområden, eftersom risk därmed föreligger att behovet av saneringsåtgärderoch av stöd till dessa underskattas.