prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — Enligt12 och 13 §§ åligger försäkringsplikten fartygets ägare. I detta sammanhang böruppmärksammas definitionen i 1 § av begreppet ägare. Straffansvar kan därför ivissa faU drabba annan än den som civUrättsligt äger fartyget. Om fartygetsägare är juridisk person, är straffbestämmelsen tUlämplig på den som enligtsvensk rätt är ansvarig för den juridiska personen i straffrättsligt avseende. Avskäl som anförts i den allmänna motiveringen föreslås i andra stycketen bestämmelse av innebörd att det i första stycket föreskrivna straffansvaretskall omfatta även redare som låter fartyg bedriva sjöfart trots att han känttill eller bort känna till att försäkringsskyldigheten inte var uppfylld samtbefälhavare som med motsvarande insikt medverkar till att fartyget hålls idrift. Enligttredje stycket inträder straffansvar för befälhavaren vid åsidosättande avskyldighet att medföra certifikat ombord. Som anförts i den allmännamotiveringen får försummelse i detta avseende anses utgöra enordningsförseelse, varför endast böter ingår i straffskalan. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om den föreslagna lagens tillämplighet påkrigsfartyg och fartyg som inte befordrar olja som bulklast. Iförsta stycket regleras ansvarigheten för krigsfartyg och därmed jämställdastatsfartyg. I första punkten stadgas att lagen inte gäller oljeskada somorsakats av krigsfartyg eller annat fartyg som för olyckan ägseller brakas av stat och användes uteslutande för statsändamål och icke föraffärsdrift. Denna bestämmelse överensstämmer med artikel XI förstastycket i ansvarighetskonventionen. I andra punkten föreskrivs emellertid att,om sådant fartyg orsakat oljeskada genom förorening i eller omförebyggande åtgärder vidtagits för att förhindra eller begränsa sådan skada iSverige, bestämmelserna i 1 § 35, 10 och 18 §§ skaU äga tillämpning. I frågaom de överväganden som ligger till grund för förslaget i denna del hänvisastill den allmänna motiveringen (avsnitt 13.2). Förslaget innebär sålunda att ifråga om oljeskada orsakad av krigsfartyg och därmed jämställda statsfartyglagen kommer att äga tillämpning såvitt avser dess bestämmelser om strikt ansvar,grunder för ansvarsfrihet och inverkan av medvållande på den skadelidandes sida(3 §), kanalisering av ansvaret (4 §), ansvarsbegränsning (5 §), preskription(10 §) och laga domstol (18 §). Däremot blir bestämmelserna ombegränsningsfond (69 §§), försäkringsskyldighet (12 16 §§), svensk domstolsbehörighet (17 §) och verkställighet av domar (1920 §§) samtansvarsbestämmelserna (21 §) inte tiUämpliga. Detsamma gäller den i 11 §intagna upplysningen om att rätt tiU ersättning av den internationellaoljeskadefonden kan föreligga. Eftersom bestämmelsen om krigsfartyg m. m.endast avser skada i , torde den internationellt privaträttsliga bestämmelseni 2 § tredje stycket inte behöva göras tillämplig. Någon hänvisning till 2 §fjärde stycket torde inte heller vara nödvändig för krigsfartygens del. Dennabestämmelse avser de fall då tillämpningen av bestämmelserna i den föreslagnalagen skulle vara oförenlig med förpliktelser enligt internationelltfördrag. 12 1973.1 saml. anförtsi det föregående (avsnitt 13.8) torde konflikt endast kunna uppstå iförhållande tUl två konventioner, nämligen konvention angåendebegränsningen av ansvarigheten för ägare av fartyg som användas till fart iöppen sjö och konvention rörande fastställande av vissa gemensammabestämmelser i fråga om fartygs sammanstötning. Såvitt avser förstnämnda konventionundanröjs möjligheten till konflikt genom en föreslagen bestämmelse i 5 §andra stycket. konvention är inte tillämplig på krigsfartyg och därmedjämställda statsfartyg, och lagens bestämmelser om sådana fartyg kommer såledesinte i konflikt med denna konvention. Det har därför inte ansetts nödvändigtatt göra 2 § fjärde stycket tillämplig på fartyg av detta slag. I andra stycket reglerasansvarigheten för fartyg som vid olyckstillfället inte befordrar olja sombulklast. Av den definition av fartygsbegreppet som föreslås i 1 § sistastycket följer att bestämmelsen också är tillämplig på flytande anordningar sominte befordrar olja, t. ex. mudderverk. I enlighet med vad som har anförts iden allmänna motiveringen (avsnitt 13.2) föreskrivs att bestämmelserna i 1 §,2 § fjärde stycket, 3, 10 och 18 §§ skall gälla såvitt avser oljeskada, somorsakats av sådant fartyg, om skada har uppkommit i eller förebyggandeåtgärder vidtagits för att förhindra eller begränsa sådan skada i . I motsats till vad somföreslagits gälla beträffande krigsfartyg och därmed jämstäUda statsfartygföreslås alltså att 4 och 5 §§ inte skaU vara tillämpliga på fartyg som intebefordrar olja som bulklast. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om kanaliseringoch om rätt till ansvarsbegränsning. Beträffande anledningen till att dessabestämmelser inte bör göras tUlämpliga på sistnämnda kategori fartyg hänvisaslikaledes tiU den aUmänna motiveringen. Vad angår ansvarsbegränsningeninnehåller förevarande lagrum en bestämmelse av innebörd att i fråga om ägarensrätt att begränsa sin ansvarighet skall beträffande fartyg av ifrågavarandeslag gälla bestämmelserna i 10 kap. sjölagen samt att ansvarighetsbeloppetskall bestämmas enligt 255 § nämnda lag. Bestämmelsen är dock inte nödvändigutan har närmast karaktären av en upplysning. Vidare föreskrivs att 2 § fjärdestycket blir tillämpligt på fartyg som inte transporterar olja som last i bulk.Som framgår av vad som anförts i det föregående (avsnitt 13.8) föreliggerbeträffande sådana fartyg möjligheter tUl konflikt mellan den föreslagna lagensbestämmelser om strikt ansvarighet för fartygsägaren och bestämmelserna i 1910års konvention, enligt vilken ansvar föreligger endast vid våUande. Föratt förhindra att svenska fartyg kommer i en konkurrensmässigt sämre ställningän fartyg från de flesta andra större sjöfartsnationer är det önskvärt attlagen inte sätts i kraft förrän ansvarighetskonventionen har trätt i kraft. Detär å andra sidan angeläget att åstadkommaen förbättring i förhållande till gällande rätt av de skadelidandesmöjligheter att få ersättning för oljeskada. Som framgår av vad som anförts idet föregående (avsnitt 10) har man anledning att räkna med attansvarighetskonventionen kommer att träda i kraft under andra halvåret 1974.Förslag till lagstiftning angående ansvarighet för oljeskada torde inte kunnabehandlas av förrän . Det torde sålunda inte medföranågot större dröjsmål om den svenska lagstiftningen träder i kraft förstsamtidigt med ansvarighetskonventionen. Härtill kommer att så längekonventionen inte har trätt i kraft en tUlämpning av den föreslagna lagensbestämmelser rörande obligatorisk försäkring skulle stöta på avsevärdapraktiska svårigheter såvitt avser utländska fartyg. Det skulle vidare endasti undantagsfall vara möjligt att ålägga ägaren av ett utiändskt fartyg högreansvarighet än som följer av konvention. På gmnd av vad sålundaanförts bör den föreslagna lagen inte sättas i kraft förränansvarighetskonventionen har trätt i kraft. Det bör därför ankomma på Kungl.Maj:t att fastställa dag för lagens ikraftträdande. Skulleå andra sidan ansvarighetskonventionens ikraftträdande försenas, kan det blinödvändigt att överväga lämpligheten av att sätta den svenska lagstiftningen ikraft före konventionens ikraftträdande. 15.2Förslaget till lag med anledning av tUlträde till den i den18 avslutade konventionen orn upprättandet av en internationellfond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja Iöverensstämmelse med vad som anförts i det föregående (avsnitt 13.1) tas idenna paragraf upp en föreskrift av innebörd att bestämmelserna i artiklarna113 i fondkonventionen skall gälla som svensk lag med iakttagande av vad somytterligare föreskrivs i den föreslagna lagen. Som anförts bör detta dockendast gälla i den omfattning dessa artiklar reglerar enskildas rättigheter ochskyldigheter och vissa processuella frågor. Undantag görs därför för sådanabestämmelser i artiklarna som uteslutande reglerar de fördragsslutandestaternas inbördes förpliktelser. Härmed avses bestämmelser om staternasrättigheter och skyldigheter gentemot fonden och bestämmelser som reglerarfondens verksamhet och inte berör enskilda rättssubjekt. De bestämmelser somföreslås bli tillämpliga är de regler av civUrättslig ellerprocessrättslig natur som konventionen innehåller. I första hand gäUer dettabestämmelserna om fondens skyldighet att utge ersättning till de skadelidande(art. 4) och att utge gottgörelse till fartygets ägare eller försäkringsgivare(art. 5). sernaom preskription av talan mot fonden (art. 6), om jurisdiktion och omrättegången (art. 7), om verkställighet av dom som meddelats mot fonden (art.8) samt reglema om fondens rätt att föra regress- och subrogationstalan (art.9). Slutligen avses bestämmelserna om skyldighet för enskUda rättssubjekt atttill fonden betala grundavgift och årsavgift (art. 10, art. 11 första ochtredje styckena och art. 12 andrafjärde och sjätte styckena), att ställasäkerhet för betalningsskyldighetens fullgörande (art. 12 femte stycket) samtatt utge ränta på förfallet belopp (art. 13 första stycket). Enredogörelse för artiklarnas innehåll har lämnats i avsnitt 8.3. Idetta sammanhang bör beröras frågan om fonden är skyldig att utöver detbegränsningsbelopp som gäller enligt artikel 4 fjärde stycket i fondkonventionenbetala ränta och rättegångskostnad. Som anmärkts under 5 § i den föreslagnalagen om ansvarighet för oljeskada till sjöss besvarar ansvarighetskonventioneninte frågan om fartygsägaren är skyldig att utöver det belopp, vartill hansansvarighet är begränsad, svara för ränta och rättegångskostnad. Dettaförhållande får anses göra det möjligt för varje fördragsslutande stat attreglera dessa problem i sin nationella lagstiftning. Nämnda lagram innehålleren bestämmelse om att fartygsägaren inte har rätt till begränsning i fråga omränta eller ersättning för rättegångskostnad. Inte hellerfondkonventionen innehåller bestämmelser i detta avseende, vUket skulle kunnaleda till samma tolkning som i fråga om ansvarighetskonventionen. Det kan emellertidmed visst fog hävdas att beträffande fondkonventionen läget i viss mån är ettannat. I artikel 4 fjärde stycket (a) föreskrivs att det sammanlagda belopp somskall betalas av fonden för en och samma olycka, tillsammans med vad somfaktiskt betalats enligt ansvarighetskonventionen, inte får överstiga . Samma begränsningsbelopp gäller enligt fjärde stycket (b) i fråga om deersättningar som fonden sammanlagt kan få betala när en naturkatastrof har gettupphov tUl flera olyckor. Dessa bestämmelser kan tolkas så att fonden inte ärskyldig att betala någon ersättning utöver detta belopp, inte ens ersättningför rättegångskostnader. Däremot torde fonden få anses vara skyldig att alltidutge dröjsmålsränta även om begränsningsbeloppet därigenom överskrids. Fråganär sålunda inte löst i fondkonventionen. Det är givetvis viktigt att dennafråga regleras enhetiigt i samtliga fond-stater. Med hänsyn härtUl har det inteansetts lämpligt att i den föreslagna lagen i anledning av tillträdetill fondkonventionen uppta någon bestämmelse i detta avseende. Frågan bör istället tas upp inom fonden sedan denna börjat sin verksamhet. Vid de i detföregående nämnda nordiska departementsöverläggningarna rådde enighet om från nordiskt håll bör arbeta för en lösning innebärande att fonden skallvara skyldig att utöver begränsningsbeloppet betala såväl ränta somrättegångskostnader. Sålänge frågan inte har reglerats genom beslut av fonden synes bestämmelsen iförslaget till lag om ansvarighet för oljeskada till sjöss (5 § första styckettredje punkten) rörande fartygsägarens skyldighet att betala ränta ochrättegångskostnad böra tillämpas analogt. 2 § ' . Dennaparagraf reglerar omfattningen av fondens regress- och subrogationsrätt motannan än fartygsägaren eller dennes garant. Fondkonventioneninnehåller i artikel 9 andra stycket regler om fondens regressrätt mot ellersubrogationsrätt i förhållande till annan än fartygsägaren och dennesförsäkringsgivare eller den som ställt säkerhet för fartygsägarens ansvarighet.Sålunda föreskrivs att fondens rätt i detta avseende inte inskränks genomkonventionen. Vidare stadgas att fondens subrogationsrätt inte får vara mindreförmånlig än den rätt som tillkommer en försäkringsgivare för den person somfått ersättning eller gottgörelse. Som anförts i anslutning till nämnda artikelinnebär den senare bestämmelsen att fonden gentemot den som enligt nationell lagär ersättningsskyldig för skadan (utom ägaren och dennes försäkringsgivare)skall ha subrogationsrätt i minst samma omfattning som den som meddelat denersättningsberättigade försäkring för skada genom förorening. I övrigtreglerar konventionen inte fondens rätt i dessa avseenden, utan denna fråga fåravgöras enligt tillämplig nationell lag. Iavsaknad av uttrycklig föreskrift i förevarande lag skulle fonden kunna utövaregressrätt enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler, dvs. i allmänhet motenvar som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållat oljeskada för vilken fondenbetalat ersättning. Fonden skulle i så fall få en mer omfattande regressrätt änden som i regel tillkommer en försäkringsgivare. Enligt 25 § första stycketförsäkringsavtalslagen får denne endast utöva regressrätt mot den somuppsåtligen eller av grov vårdslöshet orsakat skadan eller som svarar förskadan oberoende av vållande. Rätt till återkrav föreligger dock inte mot densom enligt 3 kap. 1 eller 2 § skadeståndslagen svarar för skadan uteslutande pågrund av annans vållande (principalansvar). Nämnda bestämmelse i försäkringsavtalslagenär dock dispositiv, och försäkringsgivaren kan således i försäkringavtaletförbehålla sig regressrätt även mot den som orsakat skadan genom vårdslöshetsom inte är grov eller mot den som svarar för skadan enbart på grund avprincipalansvar. Medanledning av bestämmelsen i artikel 9 andra stycket föreskrivs i förevarandeparagraf att fonden endast får utöva regressrätt i den utsträckning som följerav 25 § första stycket försäkringsavtalslagen. Detär givetvis önskvärt att en enhetlig reglering av fondens regressrätt kommertUl stånd. Det torde enklast kunna åstadkommas genom ett beslut av behörigtorgan inom fonden att fonden icke alls eller endast under vissaförutsättningar skall utöva regressrätt; Paragrafeninnehåller intema foramregler. Bestämmelserom vilket lands domstolar som är behöriga att pröva talan mot fonden finns iartikel 7 första och tredje styckena i fondkonventionen. I fråga om innehålleti dessa bestämmelser hänvisas till redogörelsen för konventionens innehåU(avsnitt 8.3). Förevarandeparagraf reglerar den inbördes behörigheten mellan svenska domstolar att prövasådan ersättningstalan mot fonden som enligt fondkonventionen får upptas iSverige. Enligt paragrafen skall sådan talan prövas vid domstol som enligt 18 §i den föreslagna lagen om ansvarighet för oljeskada till sjöss är behörig attuppta talan mot fartygets ägare i anledning av samma olycka. Sådan behörighettUlkommer enligt förslaget den sjörättsdomstol som är närmast den ort därskadan uppkom. Har talan om ersättning för skada som uppkommit på grund avsamma olycka väckts vid flera domstolar skall Kungl. Maj:t förordna attsamtliga mål skall handläggas vid en av dessa domstolar. I fråga om deöverväganden som ligger tUl grund för forumreglema i sistnämnda paragrafhänvisas tiU den allmänna motiveringen (avsnitt 13.6). Idetta sammanhang bör beaktas den tvingande forumregeln i artikel 7 tredjestycket första punkten i fondkonventionen. Har talan väckts vid behörig svenskdomstol mot ägaren eller dennes försäkringsgivare är endast denna domstolbehörig att pröva talan mot fonden rörande samma skada. Paragrafenreglerar sättet för underrättelse till fonden enligt artikel 7 sjätte stycket. Inämnda artikel föreskrivs att om ersättningstalan väckts mot fartygsägareneller dennes försäkringsgivare, part i målet har rätt att underrätta fonden omrättegången i enlighet med bestämmelsema i tUlämplig nationell lag. Iförevarande paragraf föreskrivs att i fråga om sådan underrättelse som avsesbestämmelserna i 14 kap. 12 och 13 §§ angående kungörande avrättegång skall äga tillämpning. Enligt dessa bestämmelser skall underrättelseninnehålla kungörande av rättegången samt en anmaning till den underrättelsenavser att inträda i denna. Kungörandet skall ske genom delgivning av skriftliginlaga som även skall delges motparten. I inlagan skall saken och grundernaför åtgärden anges. I fråga om delgivningen gäller bestämmelserna idelgivningslagen (1970: 428). Harunderrättelse ägt ram enligt dessa föreskrifter blir dom som meddelas motfartygets ägare eller försäkringsgivare av enligt fondkonventionen behörigdomstol bindande för fonden även om denna inte utnyttjatsin rätt enligt artikel 7 fjärde stycket att inträda som part i målet. Somföratsättning härför gäller dock att fonden fått underrättelsen inom sådan tidoch på sådant sätt att den har haft faktisk möjlighet att på ettverkningsfullt sätt inträda som part. Idetta sammanhang bör erinras om att sådan underrättelse som avses i förevarandeparagraf enligt artikel 6 medför preskriptionsavbrott såvitt gäller fordran motfonden. Idenna paragraf regleras förfarandet när fråga uppkommer om verkställighet avdom som har meddelats av utländsk domstol som är behörig enligt artikel 7 ifondkonventionen. Fondkonventioneninnehåller i artikel 8 en bestämmelse om verkställighet av domar. Bestämmelsenhänvisar i huvudsak till artikel X i ansvarighetskonventionen.Enligt 1 § skall artikel 8 i fondkonventionen tillämpas som svensk lag.Bestämmelser som svarar mot artikel X i ansvarighetskonventionenhar tagits upp i 19 § i den föreslagna lagen om ansvarighet för oljeskada tiUsjöss. Denna paragraf innehåller i andra, tredje och fjärde styckenabestämmelser om förfarandet när fråga uppkommer om verkställighet i avdom. som har meddelats i annan stat som tillträtt ansvarighetskonventionen. Ifråga om innehållet i dessa artiklar och i sistnämnda paragraf hänvisas tillvad som anförts i det föregående. Medanledning härav föreskrivs i förevarande paragraf att i fråga om verkställighetav dom, som har meddelats mot fonden i mål om ersättning för oljeskada, 19 §lagen om ansvarighet för oljeskada till sjöss skall äga motsvarandetillämpning. Det bör anmärkas att med konventionsstat i nämnda lag avses statsom tillträtt ansvarighetskonventionen. Artikel 8 i fondkonventionen jämfördmed artikel 7 innebär att det endast föreligger skyldighet att verkställa sådandom mot fonden som meddelats i fond-stat. Vid tUlämpning av 19 § på dom sommeddelats mot fonden skall således med konventionsstat förstås stat somtillträtt fondkonventionen. Har emellertid talan väckts mot fonden i dessegenskap av försäkringsgivare enligt artikel 5 andra stycket i fondkonventionengrundas skyldigheten för stat att verkställa domen på artikel IX iansvarighetskonventionen. I sådant fall blir 19 § ansvarighetslagen direkttillämplig och domen verkställbar även om den meddelats i stat som inte ärfond-stat. Denföreslagna lagen kan inte träda i kraft förrän fondkonventionen trätt i kraft.Det bör därför ankomma på Kungl. Maj:t att fastställa dag för lagens ikraftträdande. Somframgår av redogörelsen för fondkonventionens innehåll (av- snitt8.3) föreskrivs i artikel 35, att fonden inte är skyldig att betala ersätmingeller gottgörelse i anledning av skada orsakad av olycka, som inträffar underde efter det konventionen trätt i kraft. Vidare fåranspråk grundat på olycka som inträffar frånikraftträdandet inte göras gällande mot fonden före utgången av sistnämnda tid.Bestämmelser härom bör meddelas i samband med förordnande om lagensikraftträdande. 15.3 Förslagettill lag om ändring i sjölagen (1891: 35 s. 1) Dennu föreslagna lagen om ansvarighet för oljeskada till sjöss medför i storutsträckning att vissa av sjölagens regler om skadestånd och om begränsning avansvarigheten inte bUr tUlämpliga på skada som omfattas av den nyalagstiftningen. En erinran härom bör intas i sjölagen, som i 344 § redaninnehåller en motsvarande erinran beträffande atomskada. På grund häravföreslås att 344 § sjölagen ges följande lydelse: "Om atomskada ocholjeskada gälla särskUda bestämmelser." Iovannämnda remiss till lagrådet den 26 aprU 1972 med förslag till ändring isjölagen föreslås att före 344 § sjölagen införs rubriken . Om detta förslag genomförs bör i samband med den nu föreslagnaändringen i nämnda paragraf denna rubrik ändras till att lyda "Omatomskada och oljeskada". 15.4 Förslagettill lag om ändring i lagen (1972: 275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg Somanförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.7) bör i denna lag införasbestämmelser som gör det möjligt att i fråga om fartyg för vUketförsäkringsskyldigheten åsidosätts meddela vissa förbud. Dessa förbud bör varastraffsanktionerade. Idenna paragraf ges bestämmelser om rätt för myndighet att meddela förbud omden i lagen om ansvarighet för oljeskada tUl sjöss föreskrivnaförsäkringsskyldigheten eller skyldigheten att ställa säkerhet inte harfullgjorts beträffande visst fartyg. I sådant faU får myndighet som bestäms avKungl. Maj:t förbjuda fartyget att anlöpa eller avgå från viss hamn ellertilläggsplats eller, i fråga om svenskt fartyg, förbjuda fartygets vidareresa. Somanförts i den allmänna motiveringen bör förbud enligt 12 a §, i likhet med vad somär fallet i fråga om förbud enligt 11 §, meddelas av eller, omdess beslut inte kan avvaktas, av . Enligt13 § i den föreslagna lagen om ansvarighet för oljeskada till sjöss föreliggeri fråga om utiändskt fartyg försäkringsskyldighet endast dåfartyget anlöper eUer lämnar svensk hamn. Beslut enligt förevarande paragrafkan således i fråga om sådant fartyg endast avse förbud att anlöpa eUer lämnasvensk hamn. I fråga om svenskt fartyg föreUgger emellertid enligt 12 § inämnda lag försäkringsskyldighet oavsett var fartyget befinner sig. Beträffandesvenskt fartyg föreskrivs därför att beslut enligt förevarande paragraf ävenfår avse förbud mot fartygets fortsatta resa. Sådant beslut får meddelasoavsett var fartyget befinner sig. Detta innebär att vederbörande svenskamyndighet exempelvis får förbjuda ett svenskt fartyg att avgå från utländskhamn tUl dess försäkringsskyldigheten uppfyllts. Det bör påpekas att oavsettfartygets nationalitet försäkringsplikt föreligger endast om fartyget befordrarmer än olja som bulklast. Frågan om denskadeståndsskyldighet som kan uppkomma för staten om ett felaktigt beslut omförbud meddelas regleras i 3 kap. skadeståndslagen (1972: 207). EnUgtskadeståndslagen svarar sålunda staten med vissa inskränkningar för skada somvällas genom fel eUer försummelse vid myndighetsutövning. Enligt 12 § andra punktenförevarande lag skaU beslut om förbud eller föreläggande enligt 11 § genasttillställas befälhavaren och redaren eUer ägaren samt, om beslutet avser ettutländskt fartyg, beskickning eller konsulat för det land där fartyget hörhemma. Motsvarande bör gälla i fråga om beslut som meddelas med stöd av 12 a §.På grund härav har i denna paragraf tagits in en bestämmelse om att 12 § andrapunkten skall tUlämpas i fråga om förbud som meddelas enligt 12 a §. Eftersomförsäkringsplikten enligt ansvarighetslagen åvilar fartygets ägare bör,förutom befälhavaren, i första hand fartygets ägare underrättas om beslutet. Ärägaren inte redare av fartyget och kan ägaren inte anträffas, börunderrättelsen tillstäUas redaren. Harbeslut om förbud mot fartygets avgång eller vidare resa meddelats enligt 11 §första stycket lag skall enligt 13 § samma lag beslufsmyndighetengenast underrätta polis-, tull- och lotsmyndigheterna om beslutet underförutsättning att fartyget befinner sig inom svenskt sjöterritorium. Det åUggerdessa myndigheter att vidta de åtgärder som behövs för att verkställabeslutet. Vidare föreskrivs att om förbud som meddelats enligt 11 § avsersvenskt fartyg som befinner sig inom främmande lands sjöterritorium,-befälhavaren på begäran av svensk konsul är skyldig att lämna fartygetsnationalitetshandUng till honom.