prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — I departementspromemoriankonstateras, att det med nuvarande ordning är svårt att fastställa ett vapensidentitet även om det ibland kan ske genom uppgifterna i vapenhandlarnasförsäljningsböcker. Härför fordras dock i allmänhet att man först viatillverkare eller grossist får upplysning om vilken detaljhandlare som kan hasålt vapnet i fråga. Proceduren skulle kunna förenklas avsevärt, om fabrikatoch tillverkningsnummer antecknades i vapenregisler, i all synnerhet om ettcentralt register upprättas. Denomständigheten alt en del äldre vapentyper saknar fabrikatbeteckning ochtillverkningsnummer anses i promemorian inte böra tillmätas sådan betydelse isammanhanget att man för den skull avslår frän att registrera dessa uppgifterbeträffande modernare vapen. Att föreskrifter om sådan registrering knappastkan göras tillämpliga på redan befintliga vapeninnehav medför, somvapenutredningen framhöll, att bestämmelsernas räckvidd under relativt lång lidi och för sig blir begränsade. I samband med att vapnen genom överlåtelse ellervid dödsfall övergår i ny ägo kommer emellertid registren successivt att kunna fuUständigas.Möjligen skulle polismyndigheterna också i andra fall i viss utsträckning kunnaskaffa fram ifrågavarande uppgifter genom vapeninnehavarnas frivilligamedverkan, åtminstone i fråga om vapen som ägs av de i 9 § VF nämndasammanslutningarna. Om de praktiska svårigheterna visar sig överkomliga, finnsdet därför enligt promemorian i och för sig inte anledning all avstå från attsöka förbättra vapenkonlrollen genom att införa bestämmelser om registrering avfabrikat och tillverkningsnummer. Påde skäl som vapenutredningen anförde bör det emellertid enligt promemorian intekomma ifråga att kräva att ansökan om förvärvslillslånd alltid skall innehållauppgift om fabrikat och tillverkningsnummer. Det bör därför undersökas om detinte finns andra möjligheter alt förse registren med uppgifter därom. Ipromemorian anförs följande. I och gäller att vapenhandlare ärskyldig alt vid försäljning av skjulvapen anteckna vapnets fabrikat ochtillverkningsnummer på köparens liUståndsbevis och därefter sända ett exemplarav beviset lill vederbörande myndighet för registrering. Dettatillvägagångssätt förefaller ändamålsenligt och värt att pröva också i vårtland. Det skulle innebära att vid köp från vapenhandlare köparen skall företesitt tillståndsbevis jämte två dupletter av detta. På handlingarna skall handlarenanteckna del försålda vapnets fabrikat och tillverkningsnummer, i den månsådana uppgifter finns på vapnet, samt därefter återställa originalbeviset tUlköparen, tillställa den polismyndighet som meddelat tillståndet en av dupletternasamt foga den andra vid försäljningsboken. Det ytterligare besvär som härigenomläggs på vapenhandlarna anses inte bli särskilt betungande. Bestämmelser om denföreslagna ordningen bör tas in ilOoch32§§VF. 1fråga om överlåtelse av vapen från annan än vapenhandlare bör enligt 7 § andrastycket VF vid ansökningen fogas överlåtarens tillstånds- eller deklarationsbevisrörande vapnet. 1 dessa fall synes man enligt promemorian kunna utgå från attansökningen alllid avser ett visst bestämt vapen. Om tillstånds- eller deklaiationsbevisetsaknar uppgift om vapnets fabrikat och tillverkningsnummer, torde man kunnakräva att uppgift därom lämnas i ansökningen, såvida det inte är fråga omsådant äldre vapen som inte är försett med fabrikatbeteckning ochtillverkningsnummer. Förutom den ändring av 7 § andra stycket VF som föranledsav en sådan ordning föreslås i promemorian att ordet 'överlåtelse ' i sammastycke byts ut mot ordet 'förvärv', så alt bestämmelsen blir tillämplig ocksånär vapen förvärvas genom arv eller testamente eUer på grund av giftorätt. Fördet i promemorian förordade förfarandet vid registrering av vapen som köpts avvapenhandlare krävs att tillståndsbeviset utfärdas med två dupletter. För andraöverlåtelser eller upplåtelser behövs inte mer än en duplett av tillståndsbeviset.Dupletterna bör enligt promemorian förses med påskrift att de utgör dupletter. Ipromemorian anmärks, att de föreslagna ändringarna i VF även föranleder vissakompletteringar i den del av anvisningarna som gäller vapenregistrering. Ipromemorian tas i detta sammanhang också upp bestämmelserna i 8 § 2 mom. VF.Enligt första stycket i detta moment förfaller förvärvstillslånd som inte harutnyttjats från det att tillståndet meddelades, såvida inte lillståndsmyndigheleni särskilt fall har förordnat om längre giltighetstid. Enligt andra stycket isamma moment åligger det den som inte har utnyttjat erhållen licens före gUtighetstidensutgång att sist inom en månad därefter underrätta lillståndsmyndighelen omförhållandet. Skyldighet föreligger däremot inte för vederbörande att i sådant faUäven lämna ifrån sig licensen. Eftersom det lär förekomma att förfallnalicenser används i illegalt syfte, bl.a. för att dölja olaga vapeninnehav,finns det emellertid enligt promemorian anledning att införa sådan skyldighetgenom ett tUlägg till föreskriften i andra stycket. Densom underlåter alt lämna ifrån sig förfallen Ucens bör enligt promemorian kunnadrabbas av straff. Enligt 15 § VF är den som har fått vapenlicens återkalladeller som har meddelats förbud mot innehav av skjulvapenskyldig att efter anmaning ofördröjligen avlämna bl.a. tillstånds- eller deklaralionsbevisetrörande vapnet till polismyndigheten. Underlåtenhet att avlämna bevisetbestraffas enligt 36 § 4 mom. VF med penningböter. Det förordas i promemorianatt denna bestämmelse vidgas att gälla också underlåtenhet att återlämnaförfallen vapenlicens. Vidremissbehandlingen av departementspromemorian har förslaget alt tillföravapenregistren uppgifter om skjutvapens fabrikat och tillverkningsnummertillstyrkts av praktiskt taget alla remissinstanser. Många framhåller därvidatt ett genomförande av förslaget i denna del är en myckel angelägen reform. del remissyttranden framgår att man i vissa polisdistrikt redan harutarbetat och tiUämpar system för att förse registren med anteckningar omfabrikat och tillverkningsnummer. Från ett par hållredovisas emellertid tveksamhet inför förslaget. m.fl.framhåller sålunda, att det med hänsyn tiU det stora antal vapen som finns utei marknaden kommer all ta innan registren blir kompletta. Det kanockså enligt förbundet ifrågasättas om de praktiska fördelarna motiverar ett alternativ fram tanken på att begränsa registreringentill pistoler och kulsprutepistoler. Med hänsyn till alt många vapenlillverkarehar långa leveranslider förordar förbundet även att gihighetstiden förvapenlicens förlängs från sex liU . Polismästaren i Linköpingframhåller, att promemorieförslaget skulle medföra en betydandearbetsbelastning för polisen. Eftersom nackdelarna härav enligt hans meninginte uppvägs av fördelarna med förslaget, ställer han sig avvisande till attdet genomförs. AktiebolagetNorma projektilfabrik för fram en speciell aspekt på lämpligheten av attinrätta ett centralt vapenregister. Erfarenheter från andra länder visar enligtbolaget att privatägda vapen kan vara av stort försvarsmässigt värde, t.ex. viden eventuell ockupation. Detta värde kan gå förlorat, om ockupationsmaklen fårtillgång lill etl centralt register över var alla civUa vapnen finns. promemorian föreslagna metoden för registreringen lider enhgt RPS av densvagheten att den vid köp hos vapenhandlare inte ger polismyndigheten möjlighetatt kontrollera om en beviljad vapenlicens utnyttjas inom föreskriven tid.Styrelsen förordar därför ett annat system som har tillämpats inom ettpolisdistrikt och därvid visat sig fungera utmärkt. Det innebär attpolismyndigheten vid bifall liU ansökan om tillstånd att inneha skjutvapenförst lämnar sökanden två kopior av tillståndsbeviset men behåller originalet.När sökanden har bestämt sig för att köpa etl visst vapen lämnar han kopiornatill vapenhandlaren, som på dessa antecknar vapnets fabrikat ochtillverkningsnummer och därefter sänder den ena kopian till polismyndigheten.Med ledning av kopian för polismyndigheten in uppgifterna på originalet, somsedan får lösas av sökanden. Först därefter kan han hämta ut vapnet hoshandlaren. allde inte utlösta originallicenserna förvaras i dalumföljd kan polismyndighetenlätt konstalera, om någon licens ej utnyttjas inom föreskriven tid. Samtidigtförhindras att originallicens används för att dölja olaga vapeninnehav. Polismästarna i ,och förordar, att del fastställdes , förslagsvis ,inom vilken vapenhandlare skaU fullgöra skyldigheten att sända den ena dupletlenav liUståndsbeviset tUl polismyndigheten. Biträdande länspolischefeni anser, att den föreslagna registreringen bör gälla äventillstånd till införsel av skjutvapen enligt 35 § 1 mom. VF och att ettsärskilt register bör föras över sådana tidsbegränsade tillstånd. Förslaget alt införa enföreskrift om skyldighet vid straffansvar att avlämna förfallen vapenlicens lillden myndighet som har utfärdat licensen lämnas utan erinran av remissinstanserna.Länsstyrelsen i förordar att en motsvarande föreskrift införsför del fall att en vapen, som innehas på grund av tillstånds- ellerdeklarationsbevis, förklaras förverkat enligt 36 § 1 mom. VF. Po/iiwiä5(ar(;/i/S(ocfc/io/manser det föreligga behov av en generell bestämmelse av innehåll alt samtiigainte giltiga licenser och dupletllicenser inom skälig tid skall inges tUlpolismyndigheten och åsyftar därvid bl.a. de licenser som förlorar sin gUtigheti samband med att licensinnehavare överlåter sitt vapen till annan. 3.10Tillverkning och ändring av vapen Fråganom yrkesmässig tillverkning ay skjulvapen behandlas inte i VF ulan regleras iförordningen (1935:395) om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel m.m.och i en kungörelse (1949:615), innehållande tillämpningsföreskrifter tUlnämnda förordning. Omannan än den som yrkesmässigt tillverkar skjutvapen själv vill förfärdigasådant vapen, är han enligt 5 § 1 mom. första stycket VF skyldig att sökatillstånd att inneha vapnet. Underlåter han detta, kommer hans innehav avvapnet att bedömas som olovligt. Sker tillverkningen för annans räkning torde imotsvarande fall överlämnandet av det färdiga vapnet komma att betraktas somett olovligt överlåtande. TUlverkningen som sådan är däremot inte straffbelagd. Ändringav skjulvapen behandlas i 11 § VF. Enligt denna bestämmelse krävs tillstånd, omden som är beriiltigad all inneha skjul vapen vill vidta sådan ändring avvapnet att del får annan kaliber än som anges i lillslånds-eller deklaralionsbeviseteller vidta annan väsentlig förändring av vapnet, som förkortning av pipan,ändring av patronlägel eller slutstycket eller införande av repetersystem påvapen som inte haft ett sådant system.Reglerna om tillstånd för enskild person att inneha skjulvapen gäller i tillämpUgadelar även för tillstånd till ändring av skjutvapen. Densom utan tillstånd vidtar sådan ändring på sitt vapen som avses i 11 § VF kanenligt 36 § 1 mom. andra stycket samma förordning straffas med dagsböter ellerfängelse i högst . Vapnet med tUlhörande ammunition kan därjämteförklaras förverkade. Intillden avsåg straffbestämmelsen i 36 § 1 mom. VF både ändring avskjutvapen utan tillstånd och innehav av skjutvapen utan tiUstånd. Genom enändring i VF, som trädde i kraft den , skärptes straffet förolovligt innehav av skjutvapen till fängelse i högst eller, i ringafall, böter eller fängelse . Någon ändring av straffet för otUlålenändring skedde inte. Reglernaom tillverkning och ändring av skjutvapen behandlas inte i departementspromemorianoch har inte heller berörts under remissbehandlingen. 36§ 1-6 mom. VF innehåller bestämmelser om straff för brott mot skilda bestämmelseri förordningen. I 1 och 2 mom. ges regler om straff för den som inneharskjutvapen utan alt vara berättigad därtill, som använder skjutvapen för annatändamål än det vartill han är berättigad, som ändrar skjulvapen ulan att varaberättigad därtill, som efter anmaning underlåter att avlämna vapen ellerammunition sedan vapenlicens återkallats eller förvägrats honom ellerhandelstillstånd återkallats, som /örvörvarammunition utan tillstånd (1 mom.)eller som överlåter eller upplåter vapen eller ammunition i strid mot VF:sregler (2 mom.). Föreden upptog straffskalan för nämnda brott dagsböter eller fängdseutan angivande av någon längsta tid. Det betydde lill följd av bestämmelsen i 2kap. 4 § strafflagen att fängelse kunde ådömas i högst . I samband medden reformering av påföljdssystemet som skedde vid tillkomständrades straffskalan i 36 § 1 och 2 mom. så alt straff maximum bestämdes lillfängelse etl år. 1 den proposition som låg till grund för bl.a. denna ändring iVF (prop. 1964:10) uttalades att man med hänsyn till domstolarnas straffmätningspraxis inte torde behöva räkna med alt ändringarna, som avsåg ocksåandra författningar, skulle komma att föranleda någon allmän sänkning av ådömdastraff. RÅoch RPS har i en gemensam framställning lUl Kungl. Maj:l lagtfram förslag till ändring i VF. 1 framställningen åberopades bl.a. attvåldsbrotten har ökat kraftigt under senare lid och att det i mönstret för denökade grova brottsligheten allt oftare ingår automatvapen. vapen har under broltsspaning i flera fall påträffats hoskriminellt svårt belastade personer. Del påpekades vidare viklen av alt de somhar anförtrotts all inneha skjulvapen lar sådan vård om vapen all de inte åtkommesav obehörig. Mot denna bakgrund föreslogs i framställningen all straffskalanför brott enligt 36 § 1 och 2 mom. VF höjs och bestäms till fängelse eller, om brottet är ringa, till dagsböter samt att även enskUd skallkunna dömas lill ansvar för åsidosättande av föreskriften i 12 § första stycketVF om skyldighet att ta sådan vård om vapen att obehörig inte kommer åt del.Framställningen tog såvitt avsåg straff skärpning i första hand sikte på olagavapeninnehav. Den avsåg emellertid samtliga brott enligt 36 § 1 och 2 mom. Genom ändringi VF, som trädde i kraft den , (prop. 1971:109, JuU 1971:14, rskr1971:205, SFS 1971:236) höjdes som tidigare nämnts straffet för olagavapeninnehav lill fängelse i högst eller, i ringa fall, till böter ellerfängelse (36 § 1 mom. första stycket). Normalstraffet förolaga vapeninnehav är alltså numera fängelse. För övriga gärningar som avses i36 § 1 och 2 mom. VF är straffet fortfarande dagsböter eller fängelse (36 § 1 mom. andra stycket och 2 mom.). I 36 § 1mom. tredje stycket VF föreskrivs, all egendom med vilken förfarits på sätt somsägs i första eller andra stycket skall förklaras förverkad till kronan, omdel inte är uppenbart obilligl. Finns egendomen inte i behåll, får i stället värdetförklaras förverkat. Omsammanslutning som avses i 9 § VF eller vapenhandlare åsidosätter de i 12 §första stycket VF givna allmänna bestämmelserna om vård av vapen, straffas denfelande med dagsböter enligt 36 § 3 resp. 5 mom. VF. Vårdnadsplikten är däremotinte straffsanktionerad såvitt gäller enskild tUlståndshavare. Förunderlåtenhet all iaktta de föreskrifter som gäller vid licensfri utlåning avskjulvapen liksom för en del andra förseelser av ordningskarakiär stadgasstraff i 36 § 4 mom. Straffet är i dessa penningböter från tio t.o.m. . Vid riksdag väcktes två motioner (1:613) och(11:781) om skärpta brottspåföljder för bl.a. olaga innehav och överlåtelse avvapen. Idepartementspromemorian konstaleras alt den allt tydligaretendensen lill en ökad användning av skjutvapen i samband med brott ingerallvarlig oro. Det är därför ytterst angeläget all samhället tar tillvara allamöjligheter som kan finnas för alt motverka denna utveckling. 1 första handgäller det därvid att vidta åtgärder som är ägnade alt förhindra vapen- och ammunitionsstölder.Angelägel är emellertid också enligt promemorian alt de straffbestämmelser somdomstolarna har att tillämpa på området är anpassade efter den föreliggandesituationen. häravlades i promemorian bl.a. fram de förslag till ändringen i straffbestämmelsernaangående olaga vapeninnehav som redan lett lill lagstiftning (prop. I promemorian erinrasvidare om att del under förarbetena lill VF väcktes förslag om att straffansvarför försummelse av den i 12 § första stycket VF angivna vårdnadsplikten bordegälla även för enskild tUlståndshavare. Delta förslag tillbakavisadesemellertid under den fortsatta behandlingen av lagstiftningsärendet. Enligtpromemorian ter del sig också mindre tilltalande alt knyta enansvarsbestämmelse till den allmänt hållna förvaringsregdn i 12 § förstastycket VF utan ätt i tillämpningsföreskrifter eller på annat sätt närmare angeinnehållet i denna skyldighet. Även andra skäl kan anföras mot att vidgastraffansvaret till enskilda tUlståndshavare. För att ge etl straffhol önskadeffekt torde det sålunda vara nödvändigt alt man får möjlighet att på ett ellerannat sätt kontrollera hur vårdnads-skyldigheten fullgörs. Eftersom antaletenskilda tUlståndshavare är sä stort skulle emellertid en sådan kontroll blisvår även om generellt gällande föreskrifter om tillämpningen av 12 § förstastycket VF fanns. föreskrifter av detta slag skulle svårigheterna avnaturliga skäl bli än större. Det förefaller därför enligt promemorian inteosannolikt att frågan huruvida en enskild vapeninnehavare har förvarat sittvapen på godtagbart sätt i flertalet fall skulle komma alt aktualiseras förstsedan vapnet stulits eller på annat sätt förkommit. Om tiUståndshavaren i ettsådant fall förstod all han hade eftersatt sin värdnadsplikt, skulle dock ett straffholsäkerligen i vissa fall göra honom obenägen att anmäla förlusten. Därigenomskulle möjligheterna alt snabbt återskaffa stulna vapen försämras. Med hänsyn härtillifrågasätts i promemorian om man inte bör försöka komma lill rätta medproblemen pä annat sätt än genom all införa ett generellt straffansvar för denenskilde vapeninnehavare som åsidosätter sin värdnadsplikt. Därvid erinras omdet tidigare i promemorian framlagda förslaget om rätt för polismyndighet att isamband med beviljande av vapenlicens meddela föreskrifter om förvaringen avvapnet och den därtill knutna ansvarsbestämmelsen. Det framhålls att densålunda föreslagna ordningen kan förväntas leda till att man fär en merbetryggande förvaring av sådana skjutvapen som är särskilt attraktiva från slöldsynpunkl.Vidare hänvisas till vad som tidigare i promemorian har sagts om värdet av enökad upplysning om vådan av att förvara vapen så alt de kan komma i händerna påbarn eller obehöriga samt tUl möjligheten att återkalla vapenlicensen i anledningav att vårdnadsplikten har eftersatts. Enligt promemorian är detinte orealistiskt att räkna med att de berörda åtgärderna kan ge lika godeffekt som en aUmän straffsanklionering av föreskriften i 12 § första stycket VF.Det föreslås därför att man inte heller nu genomför en sådan kriminalisering.För att åstadkomma en anpassning till BrB:s bestämmelser förordas vidare ipromemorian att straffskalan i 36 §4 mom. ändras så, att bötesmaxinium sätts tiU . och all föreskriften omminimum utgår. DenI trädde vissa ändringar i bestämmelser om förverkandei kraft. Enligt dessa nya bestämmelser skall värdeförverkande i anledning avbrott enligt i fortsättningen kunna äga rum i stället försakförverkande, även om egendomen finns i behåll. Enligt propositionen medförslag till dessa ändringar i (BrB, prop. 1968:79) bör dennaregel tjäna som förebild till specialstraffrättsliga förverkandebestämmelser.Med anledning härav föreslås i promemorian att förverkandebestämmelserna i 36 §VF bör utformas i överensstämmelse med de nya brottsbalksreglerna. Enligt vadsom anges i promemorian bör emellertid en sådan ändring inte få cinnan följd änalt i allmänhet egendomen och inte dess värde förklaras förverkad, om egendomenfinns i behåll. Med verkan från har vidare i BrB förts in enbestämmelse om att förverkad egendom skall tillfalla kronan, om annat inteföreskrivs. Med hänsyn härtill bör enligt promemorian motsvarande föreskrift i36 § 1 mom. VFulgå. Vidremissbehandlingen av promemorian har så gott som alla remissinstanser anslutitsig till uppfattningen att en skärpning av straff skalorna för brott enligt 36 §1 och 2 mom. är motiverad. Motsatt uppfattning har dock som avprincipiella skäl avstyrker denna del av förslaget. Styrelsen anser detotvivelaktigt att en straffskärpning för ifrågavarande lagöverträdelser, som iregel begås av nyfikenhet eller obetänksamhel, skulle få endast begränsadeffekt, och pekar också på de negativa verkningar som regelmässigt åtföljer frihetsstraff,speciellt när det är fråga om unga lagbrytare. Del väsentiiga i sammanhanget ärenligt styrelsen att åtgärder vidtas för alt öka uppklaringsprocenten förbrotten. promemorian föreslagna uppdelningen av brotten enligt 36 § 1 och 2 mom. i normalbrotloch grova brott tiUstyrks eller lämnas utan erinran av de flestaremissinstanserna. RÅ och RPS vidhåller dock den uppfattning som kommit tilluttryck i deras gemensamma framställning, nämligen alt normalslraffet för brottenligt 36 § 1 och 2 mom. bör vara fängelse och att böter endast bör förekomma iundantagsfall. Som tidigare nämnts har frågan såvitt avser straff för olagavapeninnehav lagils upp till avgörande och därvid lösts i huvudsakenligt denna uppfattning. Deskäl som anförs i promemorian mot tanken på att vidga slaffansvarel förbristfällig förvaring av skjulvapen och ammunition lill alt gäUa även enskild tUlståndshavareaccepteras av bl.a. hovrätten för , länsstyrelserna i ,och samt . Föreningen anser frågan vara tveksam. Invändningen att ett straff hot skullekunna medföra all den som förlorat sitt vapen blir obenägen att anmäla dettaanser föreningen I yttrandet sätts därför i fråga om del inte borde införas enbestämmelse om skyldighet för den som har förlorat etl vapen att eventuelltvid äventyr av straffansvar anmäla förlusten lill polismyndighet. Föreningenhänvisar till att bestämmelser av den typen finns i kungörelserna om tjänstekortoch passerkort. Förslag i samma riktning läggs fram också av länsstyrelserna iStockholms län och polismästaren i . För mer flagranta överträdelserav den allmänna vårdnadsplikten anser polismästareföreningen emellertid möjligen bör överväga en straffsanktion. Som exempel nämns att skjutvapenlämnas obevakat på ett jaktpass eller i en olåst bil. För att undvika attursäktliga förseelser träffas av straffansvar förordas en föreskrift om altstraff inte skaU ådömas i ringa fall. RÅanser inte att de skäl som har anförts mot straffansvar är så starka alt enkriminalisering bör underlåtas. En allmän straffsanktion, knuten till 12 §första stycket VF, utesluter enligt hans mening inte alt ansvar enligt 36 § 1 mom.VF bör kunna ådömas den som har brutit mot en särskild förvaringsföreskrift sompolismyndighet har meddelat med stöd av det föreslagna tillägget tUl 8 § VF.Straffansvaret för brott mot 12 § VF bör lämpligen vara subsidiärt. RPS hävdaratt bestämmelsen om ansvar för underlåtenhet all iaktta polismyndighetsföreskrift om förvaring inte kommer att få nämnvärd effekt inom överskådlig tidmed hänsyn till att sådana föreskrifter saknas beträffande vapen som innehasmed stöd av alla nu gällande tUlståndsbevis. Behovet av ingripande åtgärder medomedelbar verkan lUl förhindrande av att vapen kommer i obehörig ägo kan enligtstyrelsen inte nog understrykas. Invändningen att ett straffhol skulle göraägaren obenägen att anmäla att han förlorat sitt vapen anses inte hållbar. Detpåpekas att detsamma måste gälla den som vet med sig att han har brutit motpolismyndighets föreskrift beträffande förvaringen. De ändringar som har föreslagits beträffande förverkandebestämmelsernai 36 § 1 mom. tredje stycket VF har föranlett endast etl fåtal kommentarer.Hovrätten för understryker uttalandet i promemorian, attsakförverkande i allmänhet bör äga rum, när egendomen finns i behåll. /ca/ögare/örfcundefanser det klart olämpligt att i sådant fall begagna värdeförverkande, eftersom etlbeslut om förverkande av ett vapen ofta är betingat av säkerhetsskäl.