prop · FW0342 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad angår inskrivna panträtters inbördes förmånsrätt och verkan iövrigt mot tredje man är principen uttryckligen fastställd i art. 2. Undantaggäller för exekutionsförfarandet som skall följa lex fori. Den sakrättsligaverkan som flagglagen föreskriver måste, fortsätter kommittén, vara förenligmed konventionens egna bestämmelser, en reservation vilken blir så mycket merbetydelsefull som art. 12: 1 ålägger konventionsstaterna att tillämpa konventionenäven på fartyg från icke-konventionsstater. Det innebär enligt kommittén, attpå konventionen grundad lagstiftning måste tillämpas som korrektiv mot deavvikelser från konventionen som tillämpning av flagglag, lex causae, lex reisitae m, fl, eljest skulle kunna föranleda. Som exempel anför kommittén, altflagglagens reglering av inskriven panträtts sakrättsliga verkan i enskilt fallkan behöva korrigeras på det sättet att sådan panträtt i fartyg frånicke-konventionsstat nödgas stå tillbaka för en konventionsbetingad sjöpanträttsom flagglagen ger lägre rang eller kanske alls inte tUlåter. Och ensjöpanträtt, som enligt flagglagen erkänns med företräde framför inskriven panträttmen som inte hör till dem konventionen föreskriver, fär i stället stå tillbakaför den inskrivna panträtten. I den mån lex causae, lex rei sitae och andra möjligentillämpliga lagar ej innefattar konventionsregler blir deras tillämplighetenligt kommittén begränsad genom att de väl får styra nationellalegalpanträtters uppkomst och bestånd enligt konventionsart, 6 men inte fårleda till bättre förmänsrätt för sådana rättigheter än konventionen tiUåter. Kommitténhar funnit det ligga närmast till hands att fastställa kollisionsnormer somanvisar svensk lag såsom tillämplig i egenskap av lex fori i fråga omkonventionsbetingade sjöpanträtter och så långt det är förenligt med nämndanormer flagglagen, i form av registreringslandets lag, för inskrivnapanträtter. Med denna lösning kommer på konventionen grundad lagstiftningalltid att tillämpas då sjöpanträtt av det slag konventionen föreskriveråberopas inför svensk domstol eller svensk exekutionsmyndighet och sådanlagstiftning kommer att begränsa flagglagens tillämpning på inskrivna hypotekså som konventionen förutsätter. Utöver den begränsning som kan följa av attlex fori tillämpas på exekutionsrättsliga frågor blir det alltså här framförallt av vikt att Annanlegalpanträtt, främst nationell sjöpanträtt, prövas enligt kom- 1973: 42 195 mittensmening lämpligen enligt flagglagen. Sådan rättighet får emeUertid, betonarkommittén, inte ges företräde framför inskrivna med mindre fråga är omretentionsrätt eller annan sådan säkerhetsrätt på grund av reparation ellertillverkning av fartyg. Och rättighet av sistnämnda slag kan enligt kommitténsuppfattning som regel knappast prövas enligt annan lag än lex rei sitae. Medhänsyn till sjöpanträttskonventionen anser kommittén dock den reservationen ibåda faUen påkallad alt säkerhetsrätlen i fråga inte får ges företräde framförsådan sjöpanträtt som konventionen föreskriver eller eljest strida motkonventionen. Denna stäUer nämligen bestämda krav på de nationeUasäkerhelsrätter som får erkännas av konvenlionsstal och dessa krav avser ejendast prioritetsläget utan även säkerhetsrättens beskaffenhet i övrigtupplyser kommittén. Kommittén erinrar vidareom att skeppsbyggnadskonventionen innehåller vissa regler av betydelse i dettasammanhang. Konventionen anvisar i art. 6 byggnadslandets lag somsakrättsstatut, vilket med hänsyn till att skeppsbygge endast får registreras ibyggnadslandet innebär alt regislreringslandels lag skall tillämpas, anmärkerkommittén. Härtill kommer emellertid, erinrar kommittén, en särskild regel iart. 7 av innebörd att det inbördes företrädet meUan inskrivet , på enasidan, och annan panträtt exempelvis sjöpanträtt och rententions-rält, påandra sidan, skall följa de bestämmelser som är tiUämpliga på färdiga fartyg. Denregeln innefattar en uppmaning till konventionsstaterna att inrätta sig så altskeppsbyggen och färdiga fartyg följer samma regler d detta hänseende, d förstahand enligt konventionsstalernas egna lagar. Kommittén antar att därutöver kanlänkas den tolkningen att art. 7 i egenskap av specialregel inom konventionensegen ram utgör undanlag från art. 6 om sakrätlsstatutet och sålunda germöjlighet att i vissa fall tiUämpa även annan lag än registreringslandets.Emellertid gör art, 6 i denna del, enligt vad kommittén understryker, tillskUlnad frän motsvarande bestämmelse i sjöpanträttskonventionen, inteförbehåll för skeppsbyggnadskonventionens egna regler i ämnet. Därför menar kommittén,att en sådan tolkning inte är väl förenlig med konventionstexten i den delen. Omemellertid skeppsbyggnadskonventionens reglering av sakrätlsstatutet enligtart, 6 skall tolkas bokstavligt, innebär den enligt kommittén en möjlighettill konflikt mellan dessa regler och sjöpanträttskonventionens. Den senareframträder nämligen med anspråk på generell tillämplighet utan att undantag kanantas gälla för fartyg som ännu är registrerade som skeppsbyggen. Och de bådakonventionerna kan enligt kommittén knappast väntas få identisk anslutning. Ettskeppsbygge som går provtur eller eljest är under förflyttning tUl sjöss kandä, exemplifierar kommittén, ehuru ännu registrerat som skeppsbygge, t, ex,ge- 1973: 42 196 nomkollision ådra sig sjöpanträtt och kanske därtill retentionsrätt förreparationskostnader vid främmande varv. Kommittén fäster uppmärksamheten vidatt det för dessa rättsförhållanden tUlämpliga sakrätts-stalutet kan tänkasleda till konflikt med en på registreringslandets lag grundad sakrätlsligverkan av inskrivet . Kommittén hänvisar lill den rapport till den elftediplomatiska sjörättskonferensen som avgavs av ordföranden i det utskott vUketberedde skeppsbyggnadskonventionen och påpekar, att man av denna att dömalilcväl tänkt sig att art, 7 tillåter tillämpning av även annan lag änregistreringslandets. Att antaga att redigeringsfel fördupit genom att manförsummat att i art, 6 göra sådant förbehåll för skeppsbyggnadskonventionensegna regler som art, 2 i sjöpanträttskonventionen innehåUer ligger då enligtkommitténs mening nära tUl hands, HärtUl kommer, att det konventionsutkast somlåg till grund för det vid antagna förslaget tillsjöpanträttskonvention och som i sig införlivade även skepps byggnadsregler,drog gränsen för sjöpanträttsreglernas tillämplighet pä byggen vidsjösättningen. En sådan gränsdragning menar kommittén vara, i vart fall afortiori, påkallad vid en förnuftig samordning av de båda konventionerna. Kommitténgår härefter in på vissa problem som uppstår vid tänkbar konflikt mellansjölagsförslaget i denna del och nordisk konkurslagstiftning. Dessa problemvill jag emellertid behandla i ett annat lagstiftningssammanhang och jagförbigår dem därför här. Sveahovrätt finner kommittéförslagets regler ora lagval bilda ett tämligeninvecklat mönster. Enligt hovrätten är det utan tvivel fördelaktigast att sålångt det går tillämpa flagglagen generellt i sakrättsliga frågor rörandefartyg, ehuru detta måste modifieras av konventionshänsyn. Det låter sig,fortsätter hovrätten, inte sägas att viss lag skall gälla för sjöpanträtt avvisst slag och annan lag för rättighet av annat slag, eftersom det finnsgemensamma frågor i synnerhet säkerhetsobjektets omfattning som i regelkräver enhetlig behandling. Kommittéförslaget medför rangordningssvårighetersom kunde undvikas genom alt registerlandets lag tillämpas i matrieUrältsligtavseende i den mån den ej är konventionsstridig. Hovrätten pekar särskilt påfrågan om lagval för retentionsrätt, en frågeställning som kommittén enligthovrättens mening förenklat genom uttalandet att knappast annan lag än lex reisitae kan ifrågakomma. Hovrätten menar att retentionsrätls prioritet i fartyg,som är relinerat i annan rätlskrets, knappast blir aktuell i , eftersomfartyget i sådana fall blir föremål för exekution utomlands. Hovrätten erinrardärvid om att det kan bli fråga om utmätning av surrogat här i landet. Enomprövning av kommittéförslaget från "allsidigare utgångspunkter" ärenligt hovrätten påkallad i den delen. 1973: 42 197 Förfartygs värde som föremål för kreditsäkerhet spelar dess sysselsättning enväsentlig roll. Därför är ett certeparti, särskilt om det reglerarlångtidsbefraktning, betydelsefullt i detta sammanhang. a. kan det bidragatill kreditsäkerheten genom att utfallande frakt kan pantförskrivas.Certepartiet är emellertid inte sakrättsligt verksamt som sådant. Det vikerexempelvis för överlåtelse, i varje fall om köparen ej känner till dessexistens. Ej heller beaktas certepartiet vid exekutiv försäljning. Fartygsvärde kan enligt kommittén beräknas på flera sätt och dessa betecknas ilitteraturen med olika termer. I panträttsligt hänseende stårrealisationsvärdet av uppenbara skäl i förgranden och kommittén pekar på dessnaturliga samband med marknadsvärdet, om det senare antas utgöra vad en köparekan beräknas vilja betala för fartyget med hänsyn bl. a.till möjligheterna alt utnyttja fartyget. Ett annat värde är byggnads- elleranskaffningsvärdet, anmärker kommittén. Man talar också, enligt vad kommitténtillägger, om avkastnings-dier bruksvärde, beräknat efter vad som kan förtjänasmed fartyget under givna betingelser, och detla återverkar uppenbarligenväsentligt på realisations- och marknadsvärdena. För avkastningsvärdet ärsådana omständigheter som befraktningsförhåUandena och fraktmarknadens lägeutslagsgivande. Är fartyget inte bundet i viss verksamhet, kan det, erinrarkommittén, sysselsättas i trampfart genom kortvariga växlande befraktningar och utnyttjas lönsamt av efterfrågan på de transporltjänster somfartyget kan erbjuda. I sämre konjunkturer kan det i stället ge ringa förtjänstoch kanske rentav behöva tas ur drift. Om fartyget å andra sidan är bundet ivaraktig befraktning, genom tidscerteparti, är det enligt vad kommittén betonari princip tillförsäkrat jämn sysselsättning och frakt. När fraktmarknadensärskilt efterfrågar sådant tonnage som fartyget representerar, kan ett sådantcerteparti verka dämpande på avkastningsvärdet genom att det ej erbjudermarknadsmässig frakt, menar kommittén. Därav följer enligt kommittén, attcertepartiet omvänt kan ge fartyget gott avkastningsvärde, när efterfrågan påsådana fartyg ej är stor. Kommittén finner det tydligt attlångtidscertepartier kan utnyttjas både i spekulationssyfte och för attgarantera en fortlöpande jämn förtjänst. Långtidsbefraktning har enligtkommittén efter hand kommit att bli ett användbart medel för att finansieranyanskaffning av fartyg. Kommdttén tUlfogar, att en redare som driver flerafartyg dessutom kan, genom att utnyttja både långtids- och korttidsbefraktning,balansera dessa båda driftsformer mot varandra. Motdenna bakgrund finner kommittén det vara naturligt att spörsmål väckts om attcertepartier bör kunna bevaras även när fartyg överlåts till ny ägare, varesig genom frivillig eller exekutiv försäljning. Under kommitténsremissbehandling av den nya sjöpanträttskonventionen har enligt kommitténönskemål framförts om möjlighet att erhålla inskrivning av certepartier idetta syfte. , med vilken Svenska skeppshypotekskassaninstämt, har sålunda enligt kommittén framhållit, alt det med hänsyn till detbetydande värde cértepartierna representerar är en allvarlig svaghet i gällandeordning att redarens rätt mot befraktaren enligt certepartiet inte kanutnyttjas för pantförskrivning på betryggande sätt. Föreningen har vidare betonat,all det är angeläget för det ekonomiska livet att rättsordningen möjliggör attvarje betydande förmögenhetsvärde kan effektivt utnyttjas för sådant ändamål,när särskilda skäl inte talar emot att så sker. Kommitténerinrar om alt spörsmålet om registrering av certepartier uppmärksammats av CMIi och att ett konventionsutkast av innebörd attregistrerade certepatrier skulle sakrättsligt skyddas bl. a. vid såvälfrivillig som exekutiv försäljning utarbetats. Det visade sig emellertidomöjligt att inom CMI vinna tillräckligt intresse för ett förslag i ämnet ochtanken fick uppges. Därefter har, anför kommittén, pä det internationellaområdet härvidlag endast åstadkommils den i det föregående berördaundantagsbestämmelse frän den nya sjöpanträttskonventionens regler om exekutivförsäljning som skall möjliggöra att nationell lagstiftning tillåter certepartiatt överle\a exekutiv försäljning. Denna tUlkom på amerikanskt initiativ. Avvåra nordiska grannländer tillåter f. n. både och registreringav certeparti såsom rättighet, upplyser kommittén, som tUlfogar, att dennamöjlighet ej lär ha utnyttjats i nämnvärd mån i och alt på norsk sida istället föreslagits att skeppslego- och befrakt-ningsavtal skall undantas frånrättigheter som kan registreras. Ensvensk legislativ lösning av detta problem skulle enligt kommitténs uppfattningi stort sett kunna ges innebörd, att befraktaren ålades att i stället för denursprungliga medkontrahenlen få någon annan eventuellt inom ramen för engenom avtalet bestämd krets av redare som han skäligen kunde ta för god, atttredje man genom registrering eller inskrivning av certeparti förutsätts kännatill certepartiets existens med verkan att han måste acceptera dess beståndvid frivUlig försäljning samt att registrerat eller inskrivet certepartiskulle förbehållas vid exekutdv försäljning åtminstone i den mån detta intelände inteckningsborgenär till förfång. Kommittén menar emellertid, att ensådan ordning skulle medföra så betydande avsteg från allmänna svenska rättsgrundsatseratt den kan godtas endast om tungt vägande skäl föreligger. Eftersomförevarande problem uppenbarligen har internationell räck- 1973: 42 199 vidd,skulle en svensk reglering därav bli av endast begränsat värde, påpekarkommittén. En internationell lösning bedömer kommittén som tillsvidareouppnåelig. Utöver fall då frivillig överlåtelse av fartyg under certepartilyder svensk lag och då exekutiv försäljning äger rum i skulle alltsåcerteparti, även efter registrering eUer inskrivning här i landet, inte medsäkerhet kunna beräknas åtnjuta avsett sakrättsskydd, framhåller kommittén.Med hänsyn därtill och då man på norsk sida föreslagit att den nu gällanderegistreringsrätten skall bortfaUa, har kommittén inle ansett sig böra läggafram förslag om registrering eller inskrivning av certepartier. i och instämmermed kommittén i att en ordning för inskrdv-ning av certepartier ej bör införas. Advokatsamfundetfinner, alt en sådan endast med svårighet skulle låta sig inpassas i svenskrätt och att en isolerad svensk lösning i stället för en internationell sådaninte skulle bli användbar för kreditgivaren. Samfundet förmodar nämligen, atten tidsbefraktare vid redarens obestånd skulle undvika alt dirigera fartygettill svensk hamn om han där riskerade bli bunden lUl en ny och för honom okändredare. Samfundet framhåller också, att en utländsk befraktare utan tUlgångari inte skulle effektivt kunna förpliktas betala frakt tUl den nye redaren. Sjörältsföreningenfäster avgörande vikt vid att en enbart svensk och ej internationell lösningskulle bli av ringa praktiskt värde. Föreningen menar att denna slutsats isynnerhet är berättigad som sällan mer än ena parten i certepartiet är svenskoch vedertagna certeparliformulär innehåller utländsk skiljedomsklausul. Sjöbefraktarrådetpåpekar, alt rätt till inskrivning av certeparti skulle medföra motsvarandebegränsning av behöriga befraktarinlressen, återverka negativt på befraktarensrätt att välja avlalspartner och säga upp ingångna avtal och att befraklarna iså fall troligen ej skulle frestas att träffa avtal av ifrågasatt typ. Sveahovrätt betonar, alt certepartiets betydelse ökar om det kan erbjudas enkreditgivare som säkerhet, eftersom det för denne är väsentligt alt fartygetger jämn inkomst men oskadligt om fartyget blir ulan del av marknadens eventuellafraklstegringar. Hovrätten förordrar alt inskrivning av certepartier tillåls.Enligt hovrätten kan certepartiet beredas skydd vid ullandsexekution genom attexekulionssökanden löses ut och genom att flagglagen d regel tillämpas i frågaom inskrivna rättigheter. Skydd mot frivillig försäljning till utlandet kanåstadkommas genom en utsträckning av reglerna om tillstånd tUl avregistrering,påpekar hovrätten. Hovrätten upplyser, alt inskrivning av certepartier 1973: 42 200 förekommerutomlands, i t. o. m. obligatoriskt i vissa fall. Svenska bankföreningenerinrar om att sjöpantsrättskonventionen överlämnar åt nationell lagstiftningatt avgöra huruvida certepartier och andra nyttjanderättsavtal skall kunnaöverleva exekutiv försäljning eller ej. I samband med införlivandet avkonventionen med den svenska lagstiftningen bör enligt bankföreningensuppfattning undersökas möjlighetema att tUlskapa regler om sakrättsUgt skyddav certeparti vid försäljning av fartyg. Enligt föreningen torde detta bl. a.förutsätta dels regler, som möjliggör inskrivning hos myndighet av certepartier,dels regler, enligt vilka befraktare under certeparti har att i regel stå fastvid certepartiet, även om fartyget byter ägare. Föreningen framhåller, att detvid kreditgivning mot säkerhet av inteckning i fartyg är av väsentligtintresse för kreditgivaren att om möjligt erhålla säkerhet även i låntagarensfordran på frakt under det tidscerteparti, som må vara tecknat för fartyget.Det är också praxis inom bankerna, upplyser föreningen, att säsom säkerhet förfartygslån kräva inte bara inteckning i fartyget utan även att, så snartcerteparti finnes tecknat för fartyget, kreditgivaren om möjligt beredssäkerhet även i certepartiet. Föreningen antar, att pantsältning av rättentill fraktbeloppen under certeparti principiellt är giltig, så längecertepartiet består. Men avsaknaden av sakrättsligt skydd för ett certepartivid exekutiv eller friviUig försäljning av fartyget innebär, att enpantförskrivning av redarens rätt till förfallande fraktbelopp enligtett tidscerteparti ej erbjuder någon tillfredsställande säkerhet. Den i ochför sig gUtiga pantsättningen av fordran på frakt förlorar sin ekonomiskaeffekt, om fraktavtalet upphör att gälla vid överlåtelse av fartyget. Medhänsyn till det betydande värde, som cértepartierna representerar, är detenligt föreningens mening en allvarlig svaghet, att rederiets rätt gentemotbefraktaren enligt ett certeparti icke kan vinna betryggande användning såsompant. Det är angeläget för det ekonomiska livet att rättsordningen möjliggör,att varje förmögenhetsvärde av någon betydenhet effektivt kan användas såsompant, där inte särskUda skäl undantagsvis talar mol att pantsältning allstillåts. Föreningenmenar att kommittén lagt för stor vikt vid den allmänna lösöresprincipen att"köp bryter lega". Föreningen erinrar om att kommittéförslaget,särskilt reglerna om inskrivning av rätt till fartyg, har fastighetsrättsligförebild. Därför syns det föreningen att det i detta sammanhang är långt mermotiverat att hämta analogier från fastighetsrätten än frän reglerna om lösegendom. För fastighetsrätten är det, framhåller föreningen, ingalundafrämmande att nyttjanderätt till egendomen består vid frivUlig överlåtelseeller exekutiv försäljning. Ser man problemet ur denna synvinkel framsiår ettsakrättsskydd för certepartier enligt föreningen inte såsom något väsentligtavsteg från allmänna svenska rättsgrundsatser. Föreningen betonar, att denutveckling som 1973: 42 201 ägtrum inom kreditlivet gör frånvaron av ett sådant skydd förcertepartier helt otidsenlig. Ett fartygs värde måste, fortsätter föreningen, istörsta utsträckning bero på de frakter, som kan uppnäs med fartyget och dessa kani sin tur vara bestämda genom ett certeparti. Ett långtidscerteparti kan spelaen avgörande roll vid bedömningen av säkerhetens värde, framhåller föreningen.Föreningen pekar på, att man i lagstiftning och praxis inom kreditlivets områdeefter hand kommit att fästa allt mer avseende vid avkastningsförmåga och lönsamhethos det objekt eller den rörelse som utgör underlag för krediten. Vidutformningen av lag om vad som är fast egendom har man sålunda tillindustrifastighet hänfört bl. a. hela den maskinella utrustningen även lösamaskiner, erinrar föreningen. Detla har skett i uttalat syfte att gefastighetsinteckningen ökat värde som kreditinstrument genom att låta denomfatta all den egendom som i det särskUda fallet formar den produktiva enhetenoch betingar dess funktion och avkastningsförmåga. Av samma skäl har den nyaföretagsinteckningen fått omfatta nya kategorier av tUlgångar. Även här har mansiktat på att såsom underlag för inteckningen nå så myckel som möjligt av detsom bestämmer företagets produktionskraft. Det skulle enligt föreningen innebäraett naturligt fullföljande av denna utveckling, om man vid en revision av SjöLtillskapade regler som möjliggjorde att inteckningar i fartyg som säkerhet förfartygslån kunde kompletteras med säkerhet i certeparti för fartyget. Att frågan om sakrättsligtskydd för certepartier tillsvidare inte står på programmet för intemationelltsjörättsligt arbete anser föreningen ej utgöra något belägg för att denna frågaförlorat all aktualitet på det internationella planet. I den månsjöpanträttskonventionens medgivande alt i nationell lag bereda certepartiersakrältsskydd utnyttjas i andra länder, kan det enligt föreningen vid exekutivförsäljning av fartyget i ett sådant land länkas bli ett villkor förcertepartiets bestånd alt det har sakrättsskydd enligt svensk rätt. Föreningenhänvisar tiU att lagen (1955: 229) i anledning av tUlträde till 1948års konvention rörande internationellt erkännande av rätt till luftfartyg videxekutiv försäljning i av utländskt luftfartyg skyddar certepartiunder förutsättning att det är skyddat enligt registerlandets lag. 2.8Statsansvar för vissa rättsförluster m. m. 15kap, SjöL innehåller dels ett allmänt undanlag från sjölagreglerna föratomskada (344 §), dels en bestämmelse om frihet för ombordanställda att ulanhinder av exekutiva åtgärder avresa med segdklart fartyg medförande egendomför tjänstens behov (345 §), dels bestämmdser om hemtransport med svenskafartyg av sjöfolk m, m. (346 §). Prop.1973: 42 202 I15 kap. för kommittéförslaget till en början in två nya paragraferinnehållande bestämmelser som utmönstrats ur 10 resp. 11 kap. på grund avomredigeringen av dessa kapitel. I en ny 347 § tar kommittén sålunda upp debestämmelser om preskription av sjörältsliga fordringsanspråk som återfinns igällande 284 § och i 348 § har tagits upp bestämmelser som definierar den s. k.Poincaréfrancen, en värdeenhet som fält vidsträckt intemationellanvändning vid beräkning av transporlrättsliga ansvarsbegränsningsbelopp.Bestämmelserna i 348 § svarar mol gällande 255 § 2 mom. första stycket, somrör redarens begränsade ansvarighet. De bör emellertid enligt kommittén hagenerell giltighet, eftersom de redan till följd av förslaget till ny fartygs-och skeppsbyggnadsinteckning (261 §) måste hänföra sig till mer än enbestämmelse i SjöL, nämligen förutom de som avser redares s. k.globalbegränsningsbelopp (235 §) också de som avser intecknings-belopp (261 §).Kommande revision av regler om befordran till sjöss av gods, passagerare ochresgods kan väntas medföra nya sådana bestämmelser i , Denviktigaste nyhet som kommittén föreslår i 15 kap, är de tUl den nyaregistrerings- och inskrivningsordningen anknutna reglerna om statens ansvarför rättsförluster på grund av skepps- och skeppsbyggnadsregislrens vitsordoch handläggningsfel i registrerings- och inskrivningsärenden. Bestämmelsernahar förebUd i 18: 47 och 19: 19 JB. Kommittén betonar, att alldeles samma skälvisserligen ej kan åberopas här som beträffande fastighetsrätten och att detkunde ifrågasättas att uppskjuta spörsmål om statens ansvar tiUs erfarenhetervunnits av det nya inskrivningssyslemet. Vidare erinrar kommittén om förslagettUl skadeslåndsrätlslig lagstiftning, som innefattar även statens ansvar förskada som uppkommer i offentlig verksamhet. Kommittén har emellertid funnitövervägande skäl tala för att följa förebUden i JB och att alltså kompletteraden nya realregistreringen med bestämmelser om ersättningsskyldighet för detallmänna.