prop · FW03162 · 1973-12-31 00:00:00 — Bl.a, kammarrätten i samt länsstyrelserna i och Skaraborgslän anser att frågan om fastighetstaxering av både mark-ochanläggningssamfälligheter kan lösas på sätt föreslagits i promemorian omfastighetsbegreppet, enligt vilket samfällighet som förvaltas avsamfällighetsförening eller motsvarande skall utgöra taxeringsenhet, 10 1973.1 saml. Dengränsdragning för taxering såsom särskild taxeringsenhet som ifrågasatts ipromemorieförslaget om fastighetsbegreppet och som avsåg en viss värdegräns församfälligheten, avstyrks bl, a, av i ochbostadsskatlekommittén. I viss mån motsatt ståndpunkt intas avlantmäteristyrelsen. 3.4Taxeringsvärde och värderingsgrunder m. m. EnUgt8 § första stycket KL skall varje taxeringsenhet, där inte annat följer av 6 §2 mom., åsättas särskilt taxeringsvärde, I 6 § 2 mom, stadgas atttaxeringsvärde inte skall åsättas fastighet som avses i 5 § 1 mom, c), 2 och 4mom. Därmed avses s, k, försvarsfastighet resp, s. k, kommunikationsfastighetoch byggnad på annans grund, värd . Vid taxeringens verkställandeskall hänsyn tas till förhållandena vid taxeringsårets ingång (6 § 1 mom, andrastycket). Vidallmän fastighetstaxering skall fastighetsägare enligt 136 § 1 mom, förstastycket taxeringsförordningen (1956: 623, TF) utan anmaning avge allmänfastighetsdeklaration utom såvitt gäller försvarsfastigheter,kommunikationsfastigheter och byggnader på annans grund, värda ,Taxermgsbesluten skall upptas i fastighetslängd (150 § 2 mom,). Enligt9 § första stycket KL skall taxermgsvärde åsättas till det belopp som prövasutgöra taxeringsenhetens värde efter ortens pris, det s, k, allmännasaluvärdet. Område som utgörs av skogsmark och växande skog skall dock tas upptill det värde det kan anses äga vid uthålligt skogsbruk. Om området i frågaeller del därav anses betinga ett högre allmänt saluvärde vid utnyttjande tUltomtmark eller till industriellt eller likartat ändamål än vid användning förskogsbruk, skall dock området eller delen tas upp till allmänna saluvärdet (9 §andra stycket), Ipunkt 1 av anvisningama till 9 § KL lämnas bestämmelser om de generellagrunderna och metoderna för beräkning av det allmänna saluvärdet. Däri stadgasatt med fastighets värde efter ortens pris (allmänna saluvärdet) förstås detbelopp, som en förståndig köpare kan antas vilja betala för fastigheten, om dentankes såld inom den kundkrets, som för en dylik egendom kan antas vara attpåräkna, och köpt för ett med hänsyn till fastighetens beskaffenhet lämpligtutnyttjande, utan avräkning för gäld eller för kapitalvärdet av skyldighet attutge undantag eller av annan privaträttslig förpliktelse, vUken inte ärhänförlig till servitut eller annat liknande förhållande. Enligtandra stycket i anvisningspunkt 1 till 9 § får köpeskilling, som under senaretid faktiskt betalts för en viss fastighet, inte utan vidare anses som ettexakt uttryck för det allmänna saluvärdet. Frånsett att köpeskillingen kan hapåverkats av särskilda förhållanden, såsom släktskap. affektionsvärdeo, d,, kan densamma vara ett topp-pris eller ett bottenpris, som ingalundamotsvarar det allmänna saluvärdet. Sådant kan föranledas av vid tiden förförsäljningen rådande abnorma konjunkturer på fastighetsmarknaden, av särskilttvingande skäl till försäljning eller köp , av ett obetänksamtingånget avtal m, m, dylikt. Först om ett något så när tillräckligt antal olikaförsäljningar föreligger, om vilka det inte finns anledning att anta attovidkommande omständigheter inverkat på prisbildningen, kan ur dem dras entillförlitlig slutsats angående det allmänna saluvärdet. Detta värde ärsålunda att förstå såsom ett normalt värde i handel och vandel, inte såsombeloppet av en i visst fall för en viss fastighet faktiskt betald köpeskilling, Itredje stycket av sistnämnda anvisningspunkt sägs att man vid sidan av faktisktbetalda vilkas betydelse såsom uppskattningsgrund dockingalunda må underskattas vid taxeringen måste beakta andra förhållanden, somkan tjäna till ledning för bedömande av allmänna saluvärdet, såsom fastighetensavkastning m. m. Fjärdeåttondestyckena i anvisningspunkten umehåller tiU komplettering av den i förstahand angivna regeln om värdering efter erlagda bl, a, vissaregler för värdering av jordbrak efter enhetsvärden samt värdering av vissatyper av annan fastighet enligt avkastnings- elleranskaffningskostnadsmetoderna,Vidare lämnas föreskrift bl, a, om hänsynstagandetill särskilda förhållanden på en fastighet och om värdering av impediment, Ipunkt 2 av anvisningarna till 9 § specificeras närmare de för en fastighetsäregna förhållanden som medför att justering bör ske av det värde somframräknats enligt allmänna taxeringsgrunder, Isista stycket av anvisningspunkt 2 föreskrivs bl. a. att, oavsett vilken metodsom används för värderingen, det allmänna saluvärdet alltid skall utom i frågaom skogsfastigheter vara avgörande för taxeringsvärdet. 3.4.2.1Åsättande av taxeringsvärde m. m. Reglernaom garantibeskattningen medför att taxeringsvärde måste finnas på allskattepliktig egendom. Vid tidigare överväganden av frågan om åsättande avtaxeringsvärden på icke skattepliktiga fastigheter har flertalet av deremissinstanser, som yttrat sig i frågan, uttalat sig för en avveckling avtaxeringsvärdena på åtminstone ytterligare en del av denna egendom. Till vissdel skilda problem föreligger då det gäller att förenkla taxermgen av å enasidan helt skattefria och å andra sidan delvis skattefria fastigheter. Försvarsfastigheter,kommunikationsfastigheter och byggnader på ofri grund, värda ,är alltid helt skattefria fastigheter. Fastigheter och byggnader, som avses i5 § 1 mom. första stycket c)-i) KL, dvs. statens och menighetersförvaltningsbyggnader m. fl., kan däremot varaantingen helt skattefria eller delvis skattefria fastigheter. Klassificeringenberor främst på om någon av de i 5 § 1 mom, andra stycket angivnaförutsättningarna föreligger eller inte dvs. om fastigheten delvis används förindustriellt eller därmed jämförligt ändamål eller mot vederlag upplåts åtannan tiU begagnande. Vid bedömningen av om man för att förenkla taxeringen börunderlåta att åsätta helt skattefria fastigheter taxeringsvärde, bör enligtfastighetstaxeringsutredningen fastigheterna behandlas på samma sätt, oavsettom de är hänförliga till den ena eller den andra gruppen av helt skattefriafastigheter. För egendom, som i sinhelhet är skattefri, föreligger från fastighetstaxeringssynpunkt inte behov avatt taxeringsvärden åsätts. Utredningen delar den åsikt som tidigare framförtsfrån flera håll att det är en olägenhet att dessa fastigheter åsättstaxeringsvärden, då värdena på grand av värderingssvärigheter oftast måste blischablonar-tade och orealistiska. På grund därav och med hänsyn till bl. a. denarbetsinsats, som åtgår för att ta fram taxeringsvärden på dessa fastigheter,skulle en omläggning av förfarandet så att taxeringsvärden inte vidare åsättshelt skattefri fastighet vara till avsevärd fördel vid fastighetstaxeringen.Utredningen anser att en sådan omläggning bör komma till stånd. Upphörman med att åsätta de helt skattefria fastigheterna taxeringsvärden kan dettainverka på den i anvisningarna till 36 § KL intagna hjälpregdn förrealisationsvinstbeskattningen, som utgår från fastighetens före avyttringen. Realisationsvinstbeskattningen är f. n. föremål förutredning inom realisationsvinstkommittén. Från realisationsvinstkommittén harunder hand meddelats att man, om ett förslag att avskaffa taxeringsvärdena påhelt skattefria fastigheter genomförs, utan större svårighet kan bemästradeenstaka fall,som kan tänkas uppkomma då taxeringsvärden, som skulleanvändas som ingångsvärden vid realisationsvinstbeskattningen, saknas. Fysiskperson är skattskyldig till förmögenhetsskatt även för egendom, som enligt 5 §KL är skattefri, I det sällan förekommande fallet att förmögenhetstaxeringskall åsättas fysisk person för sådan fastighet, skulle erfordrastaxeringsvärde även på de helt skattefria fastigheterna. Sådanförmögenhetstaxering torde i stort sett ha kommit i fräga endast då det gällernaturminnesmärke (naturtcservat) och sådana kyrkobyggnader och bönehus, varioffentlig gudstjänst förrättas. Materielltsett torde invändning knappast kunna göras mot att helt skattefriakyrkobyggnader och bönehus undantas från skatteplikt vidförmögenhetstaxeringen, även orn de tillhör fysisk person och inte endast,såsom f, n, är fallet, om ägaren är förening, samfund eller stiftelse. Utredningenföreslår, att sådan skattebefrielse införs. Enligt4 § andra stycket SF skall fastighet vid förmögenhetstaxeringen upptastill taxeringsvärdet vid beskattningsårets utgång eller, i vissa fall, tUl dettaxeringsvärde som åsätts för taxeringsåret. Nägon kompletterandevärderingsregel finns inte. Detta betyder, i fråga om kommunikationsfastigheteroch smärre byggnader på annans mark, att skattskyldighet tillförmögenhetsskatt som regel föreligger men att denna skyldighet inte kaneffektueras eftersom fastigheter av angivna slag inte skall åsättastaxeringsvärde. I praxis sker inte heller någon förmögenhetsbeskattning idessa fall. Den nuvarande författaingstekniska konstruktionen är enligtutredningen inte ändamålsenlig. Utredningen föreslår att en om-reglering kommertUl stånd. Denna bör syfta till att från skatteplikt lill förmögenhetsskattundanta fastigheter som inte skall åsättas taxeringsvärden, dvs. de heltskattefria fastigheterna. Flertaletav de helt skattefria fastigheterna utgörs av försvarsfastighe-tema,kommunikationsfastighetema och byggnaderna på ofri gnmd med värde under 5 000kr. Beträffande dessa tre grupper av fastigheter är ägaren befriad frånskyldighet att utan anmaning avge allmän fastighets-deklaration. Vidare ärbyggnaderna på ofri grand, värda , redan nu i praxis allmäntundantagna från redovisning i fastighetslängd. Uppgifter omförsvarsfastigheterna lämnades vid allmänna fastighetstaxering avfortifikationsförvallningen resp. lill vederbörandelänsstyrelse. Ävende helt skattefria försvars- och kommunikationsfastighetema skall taxeras.Taxeringsbeslutens huvudsakliga innehåll är att fastigheterna är heltundantagna från skatteplikt. För att möjliggöra denna prövning måstefastigheterna i fråga alltjämt upptas i länsstyrelses fastighetsband. Vidangivna förhållande och då fastighetslängdema framställs maskinellt skulle denarbetsbesparing som kunde uppnås genom att de helt skattefria försvars- ochkommunikationsfastigheterna uteslöts ur fastighetslängden bli mycket obetydlig. Dehelt skattefria försvars- och kommunikationsfastigheterna bör därför alltjämtredovisas i fastighetslängderna. Om övervägande skäl talar för fortsattlängdföring av de helt skattefria försvars- och kommunikationsfastighetemagäller detta enligt utredningen i så mycket högre grad beträffande övriga heltskattefria fastigheter, bl. a. då skattepliktsfrågan ofta är mera svårbedömdbeträffande fastigheter av sistnämnda slag än vad fallet vanligen är medförsvars- och kommunikationsfastigheterna. Vadhärefter angår fastigheter, vars taxeringsvärde fördelats på en skattepliktigoch en icke skattepliktig del måste enligt utredningen vidfastighetstaxeringen generellt sett hela egendomens värde uppskattas för atttaxeringsvärdet på den skattepliktiga delen skall kunna beräknas och blirealistiskt. föreliggerinte något behov av att för fastighetstaxeringens del ange den ickeskattepliktiga delens värde. Vidinkomsttaxeringen har uppgifter om taxeringsvärde och delvärden betydelse förbåde den skattepliktiga och den icke skattepliktiga fastighetsdelen vidfördelning av intäkter och kostnader mellan sagda fastighetsdelar. Motsvarandegäller vid förmögenhetstaxeringen vid fördelning av intecknad gäld.Tillämpningen av avskrivningsreglerna kräver vidare tUlgång till delvärden ifräga om jordbruksfastighet och uppgift om byggnadsvärde i fräga om annanfastighet. Utredningen anser därför att taxeringsvärden och delvärden böråsättas både de skattepliktiga och de icke skattepliktiga delarna av de delvisskattefria fastigheterna. Vaddärefter angår förmögenhetstaxeringen i fråga om de delvis skattefriafastigheterna och fastighetskomplexen bör enligt utredningens mening vad somsagts om de helt skattefria fastigheternas undantagande frän förmögenhetsskattäga motsvarande tillämpning beträffande de icke skattepliktiga delama av dedelvis skattefria fastigheterna och fastighetskomplexen. Detta bör gällaoavsett att taxeringsvärde av skäl som angetts åsätts även deskattefria delarna. Detallmänna saluvärdet gäller f. n, som värderingsgrund vid taxeringen av allafastighetstyper utom skogsfastigheter; för skogsfastigheter gäller avkastningsvärdetsom värderingsgrund. Vid modern fastighetsvärdering utnj-ttjar man enligtfastighetstaxeringsutredningen i första hand tre värdebegrepp(värderingsgrunder) nämligen marknadsvärdet, avkastningsvärdet ochkostnadsvärdet. Värdebegreppen definieras med utgångspunkt i vissavärderingssituationer; Marknadsvärdet är relevant i en överlåtelsesituation,avkastningsvärdet i en innehavaresituation och kostnadsvärdet i enproduktionssitualion. För varje värdebegrepp kan olika värderingsmetoder kommai fråga. Det är därvid enligt utredningen att märka att vilken värderingsmetodsom helst principiellt sett kan användas för att värderingen skall resultera iåsyftat slag av värde. Enfastighets marknadsvärde definieras som det mest sannolika priset vid en försäljningav fastigheten. Definitionen av marknadsvärdet anknyter till den allmännamarknaden pä fastigheter av ifrågavarande typ. Prisbildnmgen på dennakarakteriseras av att köpare och säljare varken har några speciella relationertill varandra, som t. ex. släktskap, eller befinner sig i en tvångssituation. Devärderingsmetoder som kommer till användning vid uppskattning av marknadsvärdetär ortsprismetoden, avkastningsmetoden och produktionskostnadsmetoden. Ortsprismetodenär den värderingsmetod som främst kommer till användning vid uppskattning avmarknadsvärdet. påundersökningar av priser på jämförbara fastigheter. Som bas för undersökningenläggs de jämförelseparametrar som befinns lämpliga, t. ex. areal, våningsyta,exploateringsgrad, hyresintäkter o. d. Avkastningsmetodeninnebär alt man söker bestämma värdet genom en omräkning tUl nutid av framtidaintäkter och kostnader. Metoden kräver en bestämning i tiden av kommandeintäkter och kostnader vid fastighetens användning. Produktionskostnadsmetodeninnebär att man söker beräkna marknadsvärdet av en byggnad med utgångspunkt ivad det skulle kosta att producera en likartad byggnad. Vid beräkningen avvärdet beaktas även den värdeminskning som byggnaden undergått genom ålder ochbrak. Avkastningsvärdedefinieras som det sammanlagda nuvärdet av vid värdetidpunkten mest sannolikaframtida nettoavkastningar. Om man utgår frän ett driftprogram och en räntefot,som är normal för fastighetsägare i allmänhet, kan värdet betecknas som ettobjektivt avkastningsvärde. Väljs nämnda förutsättningar med hänsyn till enbestämd person, vanligen fastighetsägaren, kan värdet kallas ett subjektivtavkastningsvärde. Den värderingsmetod som i praktiken förekommer vid beräkningav ett sådant värde är en avkastningskalkyl. Kostnadsvärdedefinieras som det värde som svarar mot investeringskostnaderna föryärderingsobjektet. Vid kostnadsvärdering uppskattar man vad det skulle kostaatt bygga upp en liknande byggnad e. d. De tre som kostnadsvärden betecknadevärdena är: Historiskkostnad (produktionskostnad) definieras som den kostnad som utgick dåvärderingsobjektet anskaffades. Denna den verkliga produktionskostnadenberäknas efter den prisnivå och det penningvärde som rådde vid anskaffningstillfället. Äteranskaffningskostnad(nyvärde) motsvarar den kostnad som man för värderingen(värdelidpunkten) skulle ha att räkna med om man då skulle ersätta tUlgångenmed en ny av likartad beskaffenhet. Teknisktnuvärde definieras som återanskaffningskostnaden reducerad med hänsyn tillvärderingsobjektets ålder och bruk. De tillgångsvärden som urbeskattningssynpunkt i första hand bör eftersträvas är saluvärden, dvs. värdetav objektet vid en överlåtelsesituation. Utredningen anser därför att mangenerellt bör övergå till en saluvärdering vid fastighetstaxeringen. Med engenerell tillämpning av systemet med saluvärdering dvs. en tillämpning avdetta system inte endast på en taxeringsenhets jordbruksdel utan även på dessskogsdel vinner man bl. a. påtagliga fördelar i fråga om utnyttjandet avköpeskillingsstatistiken. TUl frågan om värderingen av skogsfastigheterna återkommerframstäUningen i det följande. Det torde stå klart altnågon skillnad inte föreligger mellan begreppen saluvärde och marknadsvärde, som tillämpas vid modern fastighets- värdering.Vidare tyder enligt utredningens uppfattning föreskrifterna om det allmännasaluvärdet på all de båda begreppen allmänt saluvärde och marknadsvärde skullevara identiska. De skillnader som kan föreligga i beskrivningama av de bådavärdena torde snarare vara betingade av att de tUlkoinmit under så avsevärtskilda tidsperioder. I båda fallen synes man ha eftersträvat ett värde sommotsvarat det mest sannolika priset. Tekniskt förelåg vid lagtextens tiUkomstinte möjlighet att vid taxering grunda uppskattningen på sådan omfattande ochdifferentierad statistik som ligger till grand för den ortsprismetod,pä vilken man oftast grandar marknadsvärdet. Marknadsvärdethar numera införts som värderingsgrand vid all modern lagstiftning avbetydelse om fastighetsvärdering, såsom i den nya fastighetsbUdnings- ochexpropriationslagstiftningen. Medanledning av vad som framhållits anser utredningen att begreppet allmäntsaluvärde på de ställen där detta förekommer i KL och avser värde av fastighetskall bytas ut mot uttrycket marknadsvärde. 3.4.2,3Allmänt om värderingsprinciper; centrala anvisningar uppfattning skall i KL endast redovisasfastighetstaxeringens huvudsakliga värderingsprinciper och värderingsmetoder,övrig reglering av värderingsmetodik och värderingsförfarande bör ske genomRSV:s anvisningar och genom regler i en skogsvärderingsinstruktion, I 9§ KL bör endast tas in den generella principen för fastighetstaxeringen, somenligt utredningens i avsnitt 3.5.2 återgivna förslag innebär atttaxeringsvärde skall åsättas till ett belopp som motsvarar viss procent avtaxeringsenhetens marknadsvärde. Definitionen av vad som avses medmarknadsvärde bör tas in i punkt 1 av anvisningarna till 9 § på samma sätt somdär tidigare lämnades en definition av innebörden i begreppet allmäntsaluvärde. Principiella undanlag, modifikationer och klarlägganden beträffandeden allmänna värderingsgrunden, marknadsvärdet, bör även till den del deanses vara av sådan vikt att de bör komma till uttryck i KL tas in ianvisningarna till 9 §, Dånågra väsentliga skillnader enligt utredningens mening inte föreligger mellande båda begreppen allmänt saluvärde och marknadsvärde, bör det inte finnas skälatt göra några principiella ändringar av beskrivningama av värderingsmetodernai andrasjunde styckena av punkt 1 av anvisningarna till 9 §, Enmodemisering bör emellertid göras av beskrivningarna av värderingsmetoderna ortsprismetoden, avkastningsmetoden och en kostnadsmetod. Enbeskrivrung i andra stycket av anvisningspunkt 1 tUl 9 § av de vanligastanvända värderingsmetodema bör enligt utredningens mening främst ge besked om attortsprismetoden generellt sett i första hand bör Endast då ortspriset inte ger erforderlig ledning bör annanvärderingsmetod tillgripas, I sådant fall bör i första hand en avkastningsmetodoch i andra hand en kostnadsmetod tillämpas, vilket bör framgå avanvisningstexten. Utredningenföreslår att det nuvarande innehållet i anvisningspunkterna 2, 4 och 5 tUl 9 §skall utgå. Det klarläggande beträffande bestämmandet av ett marknadsvärde(allmänt saluvärde), som innefattas i dessa anvisningspunkter och som innebäratt den enskUda taxeringsenhetens omfattning och utformning i övrigt liksom desärskilda omständigheterna i det enskilda fallet i princip alltid skallbeaktas, bör dock även fortsättningsvis komma tUl uttryck i anvisningstexten.Närmare reglering bör lämnas i RSV:s anvisningar. Fastighetstaxeringsutredningenvill vidare behåUa det undantag frän saluvärderingsregeln, som f. n, gäller ifråga om inverkan av skyldighet att utge undantag och av vissa privaträttsligaförpliktelser. Dessa förhållanden skall inte beaktas vid värderingen.Utredningen föreslär att undantag skall göras från regeln om marknadsvärderingäven då det gäller byggnader på annans mark eller på tomträttsmark. Utredningenanför bl, a, att värdet av sådan byggnad kan vara lägre än om byggnaden legatpå fri och egen grand. Emellertid kan även det motsatta förhållandet vara förhanden. Så kan nämligen inträffa om byggnaden ligger på mark, som innehas mednyttjanderätt för avsevärd tid framåt mot lågt årligt arrende. Frågan kanställas huravida exakt lika byggnader skall åsättas olika byggnadsvärde omvillkoren resp, nyttjanderättsavtal i fråga om marken inte är likvärdiga.Utredningen anser för sin del att så inte bör ske. Byggnaden bör enligtutredningen taxeras enbart på grundval av sitt värde såsom byggnad. Denuvarande värderingsreglema främst i anvisningama till 9 § KL härrör tillstörsta delen från 1920-talel, De är i vissa delar föråldrade och de har istort sett fr, o, m, allmänna fastighetstaxering i praktiken ersattsav moderna anvisningar, utfärdade av RN. Utredningen anser att dessa särskildavärderingsregler, som beskriver olika moment i en värderingsmetod ellerföreskriver beaktande av vissa särskilda omständigheter i det enskildavärderingsfallet, inte bör lämnas i KL utan i stäUet i erforderlig utsträckningmeddelas av RSV. RN:s anvisningar års taxering i de aktuellafrågoma täcker mer än väl de regler som i dessa frågor lämnas i KL. Utredningenföratsätter att RSV kommer att fortsättningsvis utfärda anvisningar tillledning för fastighetstaxeringen i minst samma omfattning som skett centraltfr. De kommande anvisningarna i värderingsfrågoma börenligt utredningens mening i princip ha samma eller likartat innehåll som RN:sanvisningar i dessa frågor. Utredningenhar funnit det ligga i linje med målsättningen då RSV inrättades att verketskall ha ansvaret för det centrala arbetet med fastighetstaxeringarna. RSV görredan nu en kontinuerlig arbetsinsats i fräga om fastighetstaxeringen. Underden löpande taxeringsperioden arbetar RSV sålunda med fastighetsprisstatistik,fastighetslängder samt med materiella frågor vid särskildafastighetstaxeringar m. m. RSV representerar kontinuiteten i nu aktuelltavseende och får anses ha störst kapacitet och resurser för arbetsuppgiften. mån RSV inom sig skulle sakna tillräcklig expertis bör arbetsuppgiftenenligt utredningen fullgöras med hjälp av till verket tUlfälligt knutnaexperter. Deregler som f. n. gäller för fastighetstaxeringen och med fastighetstaxeringensammanhängande frågor ingår i en mångfald lagar och förordningar samt andraregelsamlingar. De mest betydelsefulla är KL, skogsvärderingsinstruktionen(1951:440, Skvl), TF och taxeringskungörelsen (1957: 513, TK).Fastighetstaxeringsreglerna i KL har, sedan denna lag trätt i kraft den 1januari 1929, kompletterats endast på förhållandevis få punkter fram till denöversyn som företogs av fastighetstaxeringskommittéerna ärsallmänna fastighetstaxering. De är därför till stor del föråldrade.Värderingsreglema avser till helt övervägande delen jordbruksfastigheterna. Deavsnitt i de centrala skatteförfattningarna KL, TF och TK, som avserfastighetstaxeringsregler, är omfattande både i sig och i förhållande till deövriga reglerna i nämnda författningar. Av de 200 paragraferna i avser f.n. 70 enbart fastighetstaxering; därutöver finns bestämmelser som delvis avserfastighetstaxering. Motsvarande siffror för TK är totalt 100 paragrafer avvilka 40 avser enbart fastighetstaxering. Bestämmelserna i publikationenSkatte- och "taxeringsförfattningama 1970 avsåg till ca en tredjedel fastighelstaxeringsregler,insprängda bland de andra skatte- och taxeringsreglerna.