prop · FW0377 · 1973-12-31 00:00:00 — Med nuvarandebestämmelser får skolstyrelsen besluta om mindre jämkningar i fördelningen avantalet veckolimmar i oUka ämnen enligt timplanen, i första hand inom stadium.För låg- och mellanstadiet gäller dessutom alt skolstyrelsen får minskaundervisningstiden med högst två veckolimmar och efler medgivande av länsskolnämndenmed , om det föreligger större svårigheter attanordna undervisning enligt limplanen i hela dess vidd. Bestämmelsernaåterfinns i punkterna 8 och 9 i de allmänna bestämmelserna till timplanerna förgmndskolan. Frågan omde lokala myndigheternas rätt att göra jämkningar i timplanen hänger sammanmed den allmänna, frågan om ett ökat lokalt inflytande över skolväsendel. Dennafråga behandlas av en särskUd utredning, utredningen om skolan, staien ochkommunerna. Frågan har även anknytning till det arbete som bedrivs inomutredningen om skolans Med hänsyn till delta finner jag det mindrelämpligt att nu föreslå ändringar i gällande regler om jämkning, helst somdessa redan ger utrymme för vissa anpassningar lill lokala förhållanden. Eftersomdet emellertid visat sig råda viss oklarhet om huruvida nu gällandebestämmelser medger såväl omdisponeringar inom del för varje årskursfastställda veckotimlalet som viss ökning eller minskning av detta, finner jagdet ändamålsenligt med en precisering av de punkter inom de allmännabestämmelser lill limplanen, som berör jämkningsmöjligheten. Skolstyrelsen börha möjlighet att dels göra mindre omfördelningar av de olika ämnenas veckotimlalmellan årskurserna i första hand inom stadium dels öka eller minska veckotimlaleti en årskurs med högst en veckotimme. Sådan jämkning, vilken bör vara möjligför samtliga stadier, skall kompenseras med motsvarande förskjutningnästkommande år. De särskilda bestämmelserna om minskning av veckotimlalet förlåg- och mellanstadiet bör kvarstå, dock att den sammanlagda nedsättningen fören årskurs får vara högst . De visserligen begränsadeerfarenheterna från försöksverksamheten i tyder på attjämkningsmöjligheter av denna omfattning särskilt i kombination med moderna schemaläggnings-meloder ger skolan möjlighet till anpassning mellan skolskjuts-och lästider. Förglesbygdens skolor bör detta vara av betydelse, då det dels minskar den totalatid eleverna måste vistas borta från hemmet och därmed också minskar behovet avsärskilda åtgärder för de resande eleverna , dels kan minskakommunens totala kostnader för skolskjulsväsendel, EnUgl nuvarande bestämmelser måste minst fem elever väljaett tiU-valsämne för att en grupp i detta skall inrättas. För de enkla högstadiernabetyder detla atf tiUvalsgrupper endast kan bildas i ett å två ämnen, som regelspråkämnena. Det är olyckligt att elever som saknar intresse för språkstudierdärigenom inte får någol alternativ tiU de språkliga tillvalsgrupperna, ochjag förordar därför alt det vid de enkla högstadierna uppställs engarantiregel, innebärande att det alltid skall ges möjlighet till minst en tillvalsgruppi något av ämnena konst, ekonomi och teknik, även om färre elever än femönskar det som tillval. Samläsning mellan olika årskurser bör därvid om möjligtäga rum. Utredningen har föreslagit all vid de småhögstadieenheterna i glesbygd resurstimmarna skall få samordnas för helaskolenheten och disponeras på det sätl som är lämpligast med hänsyn lagen lillde lokala förhållandena. Detta underlättar en individualiserande undervisningoch torde även vara av betydelse vid eventuella jämkningar av limplanen föratt åstadkomma bättre samordning med skolskjutsliderna. Även denna fråga harsamband med arbetet inom utredningen om skolans inre arbete. Jag förordar att iavvaktan på de förslag som i delta avseende kan komma från utredningen, enförsöksverksamhet vidde en- och tvåparallelliga högstadierna i glesbygd får startas. Försöket skallsyfta tUl att samordna resurstimmarna för hela högstadiet och utnyttja dem pådet sätt, som med hänsyn till de lokala förhållandena är mest lämpligt. Vidde små högstadieenheterna kan det uppslå problem att få behöriga lärare lillföljd av svårigheterna att skapa underlag för hela tjänster. Möjligheterna tilldetta ökar givetvis om läraren har behörighet att undervisa i fler än tvåämnen. Med de nya reglerna för lärarutbildning (prop, 1967: 4, SU 1967: 51, rskr1967: 143) kommer också lärarna på högstadium att vara behöriga itre ämnen. Utredningen har föreslagit att lärartjänster vid de småglesbygdshögstadierna skall få ledigförklaras i tre, alternativt två ämnen medangivande av företräde för den som är behörig i ireämneskombinationen.Utredningen har därlUl föreslagit, att tjänst skall få ledigförklaras med angivandeav förtur för den som är behörig att undervisa på flera stadier, eftersomfyllnadstjänstgöring på mellanstadiet är ett sätt att skapa bättre underlagför tjänster. Förslagen tillstyrks av remissinstanserna. Jag biträder utredningensförslag. Dehär föreslagna möjligheterna tUl samläsning av vissa ämnen, jämkning avtimplanen och angivande av förtur för lärare med vidare behörighet bör kunnabidra till att lärarfrågan kan lösas bättre vid de små högstadieskolorna. Jagfinner det därför inte moiiverat att som utredningen föreslagit utvidga rättenför lärare att i tjänsten inräkna resor. Enligtnuvarande bestämmelser får huvudlärartjänst inrättas för låg-och mellanstadietför varje fullt fyrtal klasser, om länsskolnämnden medger det. För högstadiumfinns en huvudlärare för varje ämne med undantag för maskinskrivning samtfrivillig undervisning i instrumentalmusik m, m, Samma lärare får varahuvudlärare för flera ämnen. Arvodestjänst för huvudlärare inrättas efler länsskolnämndensmedgivande, om undervisningen i de ämnen för vilka samma lärare är huvudlärareomfattar minst . Eftersom huvudlärartjänst kan omfatta fler änett ämne, finns redan med gällande regler vissa möjligheter att vid tvåparallelligahögstadieenheter inrätta arvoderade huvudlärartjänster. Jag är därför inteberedd att förorda någon ändring i dessa bestämmelser, Ifråga om skolledarorganisationens dimensionering vid högstadieskolor iglesbygd anser jag att Kungl, Maj:t, där synnerliga skäl föreligger, skallkunna ge dispens från gällande bestämmelser och i undantagsfall medge enutökad organisation. Utredningenhar föreslagit att särskild uppmärksamhet bör ägnas ål läromedelsfrågan vidsamläsande högstadieenheter och att statligt produklionsslöd skall utgå tillframställning av läromedel avpassade för denna form av undervisning. Behov avsärskilda insatser torde föreligga även vad gäller läromedlen vid låg- och meUanstadieenheter,där undervisningen sker i b/B-form, Jag avser att senare föreslå Kungl, Maj:tatt i särskild proposition till framlägga förslag om vissa åtgärderpå läromedelsområdet. Jag avser att i denna ta upp frågan i vilka former dethär diskuterade stödet till läromedelsproduktionen för små skolor i glesbygdbör ske. Utredningen har föreslagit att ökade statsbidrag skallutgå för uppförande av elevhem. Denna och andra statsbidragsfrågor hör till arbetsuppgifternaför utredningen om skolan, staten och kommunerna, 5.4 Gymnasieskolan m. m. De planeringsprinciper som tidigare legat till grund förlokaliseringen av utbildningsväsendet på det gymnasiala stadiet har medfört altdet nuvarande utbudet av studievägar i gymnasieskolan är spritt på många orteri landet. De ca 120 g-regionerna har i allmänhet ett ganska representativtutbud av studievägar. Inom dessa regioner fördelas utbudet på ett flertal, oftaganska små och specialiserade skolenheter. fanns det ca 580skolenheter på det gymnasiala stadiet. Denna siffra kan jämföras med t, ex,antalet skolenheter med högstadium, vilket var ca 850 . Av skolenheterna på det gymnasiala stadiet har omkring hälften mindre än200 elever. Vidare återfinns ungefär hälfien av eleverna i landetsgymnasieskolor i skolenheter med mindre än 800 elever, tilldessa enheter räcker i åtskilliga fall inte till mer än ett fåtal klasser ochdärmed studievägar. De tidigare principerna för lokaliseringen avutbildningsväsendet på det gymnasiala stadiet kan därför sägas ha varit lokalspecialisering och regional fuUständighet, Som jag tidigare i flera olika sammanhang understrukitmåste planeringen av det gymnasiala stadiet numera utgå från de allmänna riktlinjersom lades fast genom besluten vid riksdag (prop, 1964: 171, SäU 1964:1 höstsessionen, rskr 1964: 407) och vid riksdag (prop, 1968: 140, SU1968: 195, rskr 1968: 404), Man bör således sträva efter att på varje g-orterbjuda flertalet studievägar inom gymnasieskolan. Varje enskild skolenhet börerbjuda ett allsidigt val av studievägar. Man bör alltså undvika attorganisera skolenheter med en ensidig inriktning mot ett enda område, t, ex,enbart det tekniska eller enbart det ekonomiska. Då flera skolenheter redanfinns i en kommun kan och måste ibland utbildningen vid de olika enheterna avresursskäl ha sin tyngdpunkt inom skilda områden. De allmänna riktlinjerna förplaneringen av gymnasieskola kan därför i många fall förverkligas först pålängre sikt, I vilken omfattning och hur länge det kom.mer att finnas kvaryrkesinriktad utbildning utanför dagens g-orter får utvecklingen utvisa. Detinnebär bl, a, att utbildningarna bör kunna bibehållas så länge det finns en tillfredsställande elevtillströmningtill dem och ett klart avnämarintresse för dem. Förmodligen kommer det alltidatt finnas vissa speciella slag av utbildningar som inle naturUgt kan inordnasi en större gymnasieskola, I sådana fall bör likväl utbildningen i möjligastemån utformas enligt de riktlinjer som anges i prop, 1968: 140, Undervisning iallmänna ämnen bör t, ex, finnas så långt det låter sig göras med hänsyn tilltillgång på lärare och undervisningsgruppernas storlek samt ämnen för fritttillval. När SÖ fick Kungl, Maj:ts uppdrag attbeakta vissa särskilda planeringsfrågor vid den fortsatta planeringen avgymnasieskolan, skedde detta bl, a. mot bakgrunden av att åtskilliga kommuneranfört besvär över den organisation av gymnasieskolan SÖ fastställt för detförsta verksamhetsåret. I viss mån innebar dessa besvär en begäran omavvikelse från de planeringsprinciper som lades fast genom besluten av 1964 och1968 års riksdagar. Kommunerna, som ofta hade ganska nyuppförda yrkesskolor,önskade även fortsättningsvis utnyttja dessa. På centralorterna i g-regionernabörjade skolenheter projekteras diir ett rikt utbud av studievägar skullefinnas representerade och till vilka linjeorganisationen avsågs i huvudsak bliförlagd. Övriga studievägar, de s. k. specialkurserna, skulle få ligga kvarutanför g-orterna så länge nämnda förutsättningar beträffande elevunderlagoch avnämarintresse förelåg. De inrättades dock endast i sänder ochinnebar därför inle samma stabilitet som linjeorganisationen. Kursplanerna förspecialkurserna förnyades inle heller i samma grad som kursplanerna förmotsvarande yrkesinriktade linjer på centralorten, I besvären över SÖ:sorganisationsbeslut begärde kommunerna ofta inte bara att få behållayrkesinriktade kurser utanför g-ort ulan också alt få dem omvandlade tilllinjer, I Kungl, Maj:ts nämnda uppdrag tUl SÖ ingick all söka mötadessa problem genom att bl, a, pröva olika kompletteringar av planeringsprinciperna.Frågan om man kunde utöka antalet orter med treåriga gymnasieskolelinjer, de s,k, g-orterna, skulle bl, a, prövas. Vidare borde SÖ pröva om gymnasieskolanslinjer även i en mindre g-region kunde fördelas på två skilda orter. En viktigutgångspunkt skulle därvid vara att ett allsidigt val av studievägar skullekunna erbjudas ungdomarna på båda orterna. Om en sådan uppdelning kom tillstånd fick den ej ske efter gränser som motsvarade de gamla skolformsgränserna.Slutligen ingick i uppdraget till SÖ att göra en mer samlad bedömning av ivilka former de särskilda anordningarna i glesbygd i fortsättningen bordeorganiseras. Därvid kunde även komma i fråga att gå över till gängseutbildningsformer Med anledning av ifrågavarande uppdrag igångsattes inom SÖen rad projekt för att ur olika synvinklar belysa frågor av betydelse för den fortsatta planeringen av gymnasieskolan. Jag skall här ikorthet redogöra för några av de analyser man därvid utfört. Om man förutsätter att endast hela klasser tilldelas enort, att alla platser utnyttjas, eleverna väljer på samma sätt som landetsgenomsnittssökande och att samläsning inte förekommer i större utsträckning ängällande läroplan förutsätter, kan hälften av en regions 16-åringar få sina sludieönskemåltillgodosedda av sju lokala studievägar om elevunderlaget består av minst 560personer. Tre fjärdedelar av åldersklassen i en region kan få sina önskemåltillgodosedda av 14 studievägar om elevunderlaget uppgår till minst 700personer. Större fullständighet i utbudet av studievägar kräver ett snabbtstigande elevunderlag. Samtliga utbildningslinjer och alternativ inom dessa kansjälvfallet erbjudas endast på de största orterna i landet. Genom att t, ex,samordna vissa linjer eller genom att tillåla undervisning i B-form kanemellertid valmöjligheterna även på mindre orter ökas högst avsevärt. Delar manin gymnasieskolans Unjer dels i tre utbildningssektorer teknisk-naturvetenskaplig, humanistisk-social och ekonomisk dels efler gradenav teoretisk inriktning i tre grupper tre- och fyraåriga linjer, tvåårigateoretiska och tvååriga yrkesinriktade kan man urskilja vissautvecklingstrender i fråga om elevernas val av studievägar. De två senaste årenhar man kunnat iaktta en markant förskjutning från mer teoretiska till meryrkesinriktade linjer. Förskjutningarna mellan utbildningsseklorer hadeemellertid ganska liten omfattning, I fråga om elevernas andrahandsalternativfinner man att tre fjärdedelar av alla sökande till gymnasieskolan höstterminen1971 och 1972 valde linjer inom samma utbildningssektor som första-handsalternalivetlåg. Omkring hälfien valde i andra hand utbildningslinjer som tillhörde sammasektor och hade samma grad av teoretisk inriktning som förstahandsvalen, Följande »linjepar» hade t. ex, varandra som vanligaste andrahandsval hösten1972, Den fyraåriga tekniska linjen och den naturvetenskapliga linjen. Densamhällsvetenskapliga och den humanistiska linjen, Konsumlionslinjen ochvårdlinjen. Fordonstekniska linjen och verkstadslinjen, Om linjerna igymnasieskolan grupperas efter de förstahandssökandes medianbetyg visar detsig alt de naturvetenskapliga, humanistiska och samhäUsvetenskapliga linjernahar de högsta betygsnivåerna. Därefter kommer den fyraåriga tekniska och dentreåriga ekonomiska linjen följda i stort sett av de tvååriga teoretiskalinjerna. Efter dessa kommer de mer yrkesinriktade linjerna inom den humanistiskt-socialasektorn och sist de tekniskt-nalurvetenskapUga linjerna. Variationerna mellanlinjer inom dessa grupper är emellertid avsevärda, Ungefär lika många flickorsom pojkar sökte tUl gymnasieskolans linjer. Meryrkesinriktad utbildning inom den tekniska-naturvetenskapliga sektorn valdesnästan uteslutande av pojkar medan mer yrkesin- riktad utbildning inom den humanistiska-sociala sektornnästan bara valdes av flickor. Bara de två- och treåriga ekonomiska linjernavaldes av ungefär lika många pojkar som flickor. Könsuppdelningen var intefullt lika markerad på de tre- och fyraåriga linjerna som på de yrkesinriktade.För sökande till gymnasieskolan varierade konkurrenssituationen betydligtmellan olika linjer. För t, ex, vårdlinjen fanns det i hela landet 441 förstahandssökandeper 100 platser medan motsvarande tal för konsumtionslinjen uppgick till 53,Närmast föregående år var antalet sökande per plats på dessa två linjer 454resp, 26, Av dem som valde tre- och fyraåriga linjer i första handantogs , Motsvarande tal var på de tvååriga teoretiska och på depraktiska linjerna. Andelen förstahandssökande bland de antagna och andelen ejintagna förstahandssökande varierade avsevärt mellan olika linjer. Påexempelvis konsumlionslinjen hade av de antagna valt linjen i förstahand medan motsvarande andel på den naturvetenskapliga linjen uppgick tilldrygt , Den sneda könsfördelningen lill vissa linjer förstärks ytterligareom man ser lill de antagna eleverna. Andelen fUckor bland de sökande till t,ex, den humanistiska linjen var , Av de antagna eleverna utgjorde dedock , Det liggernära till hands att tolka en del av nämnda uppgifter så, att närliggande linjeri stor utsträckning uppfattas som likvärdiga. Ur elevens synvinkel skulle det dåbara finnas ett tiotal egentligt olika utbildningsalternativ i gymnasieskolan.Det skulle vara viktigare att sammansättningen av det lokalt tillgängligautbildningsutbudet överensstämde med riksfördelningen av platser mellan helasektorer och nivåer, än att varje linje inom en sektor fanns representerad. Enväsentlig del av elevernas utbildningsönskemål skulle tillgodoses även om varjegrupp bara innehöll en eller ett fåtal linjer, möjligen med undantag för gruppenmer yrkesinriktade tekniskt-naturvetenskapliga linjer. Med skrivelser och den 20 november 1972redovisade SÖ sitt utredningsuppdrag att vid den fortsatta planeringen avgymnasieskolan beakta vissa särskilda planeringsfrågor, SÖ föreslog därvid,vilket jag redogjort för, att en försöksverksamhet med särskild organisationav gymnasieskolan skulle få starta på ett antal orter i landet därelevunderlaget var vikande. Utbudet av studievägar i den nya organisationsformen som SÖ gav namnet särskUd samordnad gymnasieskola hade begränsats ienlighet med de erfarenheter i fråga om bl, a, elevernas val som jag i korthetredogjort för. Dessutom hade ganska omfattande revideringar av timplanerna förde tre- och fyraåriga linjerna föreslagits för att öka möjligheterna till samläsningmellan dessa linjer. Vunna erfarenheter från bl, a, det pågående försöket iLudvika vUket jag redogjort för hade därvid utnyttjats. Förslagetbyggde på en samordning av de treåriga ekonomiska, humanistiska ochsamhällsvetenskapliga linjerna i samtliga årskurser och av den naturvetenskapligaoch fyraåriga tekniska Unjen i årskurs I och 2, Årskurserna 3 och 4 av dentekniska linjen anordnas inle på den ort dit den, samordnade gymnasieskolanskulle förläggas. Omelevunderlaget i en g-region understiger ca 400 16-åringar måste antaletstudievägar bli begränsat, vilket jag framhåUit i det föregående, F, n, finnsdet ca 15 g-regioner där elevunderlaget understiger nämnda lal. År 1980beräknas antalet sådana g-regioner vara 21, finns det och kommer attfinnas orter som kan diskuteras som g-orter i nya regioner med sammaelevunderlag som de svagare av de nuvarande g-regionerna. Antalet sådanaområden är f, n, 510, Jag delar mot denna bakgrund SÖ:s uppfattning att detskulle vara värdefullt för den fortsatta planeringen av gymnasieskolan attutpröva en alternativ organisation av gymnasieskolan som skulle vara lämpadför ett elevunderlag av nämnda storleksordning. En organisationsmodell av typensärskild samordnad gymnasieskola synes kunna vara ett sådant alternativ, som ärbåde förenligt med de planeringsprinciper som lades fast genom besluten av1964 och riksdagar och realistiskt från samhällsekonomisk synpunkt.Jag tillstyrker därför SÖ:s förslag att en försöksverksamhet med en sådanorganisation av gymnasieskolan anordnas på ett antal orter i landet. Vid valetav dessa orter bör högst fem vara sådana där treåriga gymnasieskoleUnjer inte tidigarefunnits. Några nu befintliga g-orter med vikande elevunderlag bör dessutomkunna få ingå i försöksverksamheten. /74 bör försksverksam-hetenkunna inledas på någon eher några orter. Elevplatserna bör rymmas inom dettotala antalet elevplatser för vilka medel beräknats under åttonde huvudtitelnsanslag Bidrag tiU driften av gymnasieskolor. Jag avser att senare föreslå Kungl,Maj:t på vilka orter försöksverksamheten skall etableras, Ivad avser den inre utformningen av den särskilda samordnade gymnasieskolangodtar jag i princip SÖ:s förslag till reviderad timplan. Med hänsyn till denarbetsbelastning eleverna emellertid redan nu har på de tre- och fyraårigalinjerna är jag inte beredd att tillstyrka att det totala antaletelevveckotimmar ökar på någon av linjerna. Den närmare utformningen avtimplanerna får sedan göras av SÖ i samband med att de orter utväljs därförsöksverksamheten skall bedrivas. Tim- och kursplanerna bör anpassas till delokala förutsättningarna på resp. ort. SÖ bör t. ex. även kunna få pröva någonav de andra former för samordning som skisserades i skrivelsen den 7 juni1972, men som inte fullföljdes i limplaneförslaget . Jaghar ingen erinran mot SÖ:s förslag att en försöksverksamhet med särskildsamordnad gymnasieskola byggs upp successivt på någon ort, om förutsättningarnapå platsen bättre är lämpade för detta. Ett första år kan således vissa linjerförläggas till orten eller samordningar mellan linjer som redan existerar på orten startas.Försöksverksamheten får sedan successivt byggas ut, I övrigt bör nuvaranderiktlinjer för planeringen gälla, vilket innebär att endast i undantagsfalllinjer förläggs till icke g-ort. Det ankommer på Kungl, Maj:t att meddela erforderligabestämmelser för försöksverksamheten med särskild samordnad gymnasieskola, SÖföreslår en fortsatt försöksverksamhet med den gymnasiala utbildningen iglesbygd. Försöksverksamheten skall samordnas med korrespondensundervisningenpå gymnasial nivå. Strävan skall vara att söka nå fram tiU endast enorganisationsform för denna form av gymnasial utbildning. Jag har ingen erinranmot SÖ:s förslag. Jag ämnar senare föreslå Kungl, Maj:t att en dylikförsöksverksamhet får starta dels på ett antal nya orter i landet (inkl, deorter där del finns s, k, korrespondensundervisning på gymnasial nivå), dels pånågra orter där det f, n, finns försöksverksamhet med gymnasial utbildning iglesbygd. Utbudet av studievägar i denna försöksverksamhet bör vara någotallsidigare än det som f, n, finns i de två olika formerna av glesbygdsundervisningpå gymnasial nivå. Tvååriga teoretiska linjer bör således kunna ingå iförsöksverksamheten om förutsättningar för detta föreligger på orten. Fråganom försöksverksamheten skall omfatta även tvååriga yrkesinriktade linjer fårprövas när SÖ kommer in med förslag till den närmare utformningen avförsöksverksamheten. Kontakterna med modergymnasieskolan bör vidare förbättrasi enlighet med vad bl. a. glesbygdsutredningen föreslagit. Jag ämnar senareföreslå Kungl. Maj:t en förändring av nuvarande statsbidragsbestämmelser ienlighet härmed. har även behandlat vissa frågor omvuxenutbildning i glesbygd och om slöd vid hemresor till inackorderade eleveri gymnasieskolan. Den sistnämnda frågan har behandlats i prop. 1973: 63angående studiesocialt slöd. Såsom utredningen framhåller genomfördes år 1971utvidgade möjligheter för studier i glesbygd såväl i vuxenutbildningsom i studiecirklar. Inrätlandetalet i de kommunala vuxenkurserna sänktes lillåtta och ett statsbidrag infördes för sludiecirkelhandledares och läraresresor. Båda dessa åtgärder avsåg det allmänna stödområdet (exkl. g-orter). Jagvill även erinra om den roll som de båda statliga skolorna för vuxna iNorrköping och bör kunna spela (jfr prop. 1973: 54 angåendevuxenutbildning). Enligt vad jag erfarit avser kommittén för försöksverksamhetinom vuxenutbildningen att koncentrera sina insatser till en glesbygd.Mot bakgrund av redan vidtagna åtgärder lill vilken även utbildningsutbudetvia radio och television hör och på vuxenulbildningsområdet pågåendeutredningsarbete är det som utredningen framhåller inte aktuellt att nu la uppfrågor om ytterligare insatser på vuxenutbildningens område. Dengymnasiala undervisning som f, n, finns för engelskspråkiga ungdomar i Sverigeär den som erbjuds vid de av stiftelsen drivnainternationella skolorna. Denna undervisning är emellertid huvudsakligenförlagd tiU , eller , fanns det en möjlighetalt vid i bedriva gymnasiala studier på engelska.Ca 30 elever togs där in på en särskild internationell linje. Läroplanenöverensstämde i sina huvuddrag med vad läroplanen för gymnasieskolan innehållerom treårig samhällsvetenskaplig linje, men undervisningen bedrevs helt på engelska.Eleverna som i allmänhet hade föräldrar inom diplomatiska kåren betaladeterminsavgift.