prop · FW0341 · 1973-12-31 00:00:00 — Detta stöd tjänar tUlsammans med koncessionsgivningenäven syftet att skapa bärkraftigare distributionsenheter på landsbygden. Statens direkta engagemangpå energiområdet har varit inriktat främst på elsektorn. Det ökadeberoendet av olja oljan svarar för av vår totala energiförsörjning har emellertid tvingat fram åtgärder även på detta område. Ett omfattandelagringsprogram har genomförts med statligt finansiellt stöd. Vidare görs vissa insatseri syfte att bredda underiaget för vår försörjning med bränslen. Statligaföretag deltar i ett särskilt bildat bolag för prospektering på svenskt område efter olja och naturgas. Vidare undersöksmöjligheterna att föra in naturgas på den svenska energimarknaden. Produktion ochdistribution av elektricitet har ägnats omfattande statlig uppmärksamhet medanövriga energiformer berörts endast i mindre mån. Detta förhållandeavspeglar sig även i den nuvarande myndighetsorganisationen, som ärjämförelsevis väl utbyggd vad gäller elområdet men föga omfattande i fråga omövriga energiformer. Främstav intresse i detta sammanhang är de myndighetsuppgifter som berörs av den nyaverksorganisationen. Bland de viktigaste uppgif- 1973: 41 132 ternaför nuvarande KK kan nämnas att utfärda säkerhetsföreskrifter för elektriskastarkströmsanläggningar och meddela bestämmelser om kontroll av elektriskmateriel, att bereda eller avgöra frågor om tillstånd att utföra och nyttjaelektriska starkslrömsanläggningar, att meddela behörighet att utföra sådanaanläggningar samt att avgöra ärenden om statiigt stöd tUl nyanläggning ellerupprustning av elektriska distributionsnät på landsbygden. Inom KK ansvararelbyrån för dessa uppgifter. Vidare skall byrån följa det internationellasamarbetet inom sitt ämnesområde, särskilt i vad gäller forskning, tekniskutveckling och standardisering. LokalStatUg organisation för tillsyn av elektriska starkströmsanläggningar ochhandläggning av därmed sammanhängande frågor är statens elektriska inspektion.Denna är uppdelad på fem distrikt. Inspektionens överinspektörer, dvs,distriktscheferna, har även uppgifter som specialinspektörer inomyrkesinspektionen, KK är inspektionens chefsmyndighet. Avövriga energisäkerhetsfrågor handläggs de rörande säkerhet vid kärnreaktorer avdelegationen för atomenergifrågor. Denna handhar även sådana uppgifter medavseende på kontroll av atområbränsle och särskilt klyvbart material som följerav intemationella åtaganden. Behovetav åtgärder för att få till stånd en rationellare energisektor med bättrebeaktande av säkerhets- och miljösynpunkter har behandlats av energikommittén ibetänkandet (SOU 1970: 13) energiförsörjning. Kommittén föreslår bl.a. inrättandet av ett centralt energiorgan, komplettering och utvidgning avkoncessionslagstiftningen på energiområdet, införandet av s, k, värmeplaner,komplettering av lagstiftningen till skydd för energikonsumenterna moteventuell monopolprissättning samt upprättandet av en fortlöpande prognos- ochutredningsverksamhet för energisektorn. För att ge olika intressenter möjlighetatt medverka i det centrala energiorganets verksamhet förordar kommittén attett energipolitiskt råd inrättas. Kommitténsförslag om löpande prognos- och utredningsverksamhet har beaktats genomtillkallandet av energiprognosutredningen (I 1972: 03). För attutreda frågor om lagstiftning om allmänna värmeanläggningar, har statsrådetLidbom tillkallat en sakkunnig med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 16februari 1973. Utom frågor om anslutning av byggnader till fjärrvärmenät ochandra former av ledningsbunden uppvärmning skall den sakkunnige även ta uppfrågor om konsumentskydd på värmeförsörjningsområdet. Förslagetom att inrätta ett centralt energiorgan har fått ett övervägande positivtgensvar hos remissinstanserna. Meningarna har däremot delat sig i fråga ombehovet av en självständig energimyndighet. KK-utredningenansluter sig, vad beträffar den planeringsinriktade 1973: 41 133 myndighetsorganisationenpå energiområdet, i huvudsak tUl energikommitténs förslag. Utredningen anseratt det nya KK bör få till uppgift att fungera som central myndighet för allaenergiförsörjningsfrågor. Enligt förslaget skall till verkets uppgifter höraatt svara för en fortlöpande prognos- och utredningsverksamhet inom områdetoch för sådana regleringar med avseende på energiproduktionen och distributionensom knyter an till energipolitiken. Enligt energikommittén bördet av kommittén föreslagna centrala energiorganet ha till uppgift även attutfärda säkerhetsföreskrifter för energianläggningar och att utöva tiUsyn överdessa. Kommittén föreslår att dessa uppgifter handhas av enreaktorsäkerhetsenhet och av en enhet för övriga energisäkerhetsfrågor tillvilken elektriska inspektionen knyts. För att hålla säkerhetsfrågorna avskildafrån övriga myndighetsuppgifter förordar energikommittén att två särskildanämnder, en för reaktorsäkerhetsfrågor och en för övriga energisäkerhetsfrågorinrättas som beslutande organ inom energiorganets administrativa ram, delar inteenergikommitténs uppfattning om organisationen på säkerhetsområdet.Utredningen stannar för att föreslå en provisorisk lösning eftersom den bl. a.anser att behov finns av ett mera genomarbetat underlag vad gäller den kommandeorganisationen. Lösningen innebär att uppgifterna pä elsäkerhetsområdet förstill en enhet för säkerhetsfrågor inom det av utredningen föreslagna nya KK, Någonorganisatorisk ändring rörande delegationen för atomenergifrågor bör enligtutredningen t, v. inte komma lill stånd. Vadbeträffar nuvarande KK:s planeringsinriktade uppgifter med koncessionsgivningoch elektrifieringsbidrag föreslår att dessa förs till en enhetför energiförsörjningsfrågor. Föregen del vill jag anföra följande. De senaste årensutveckling, liksom den utveckling som förutses för de närmaste decennierna,innebär i flera avseenden nya förutsättningar för statens aktivitet påenergiområdet. Utvecklingensynes innebära att en ökad andel av energikonsumtionen kommer att täckas medelenergi, som i växande utsträckning produceras i kärnkraftanläggningar.Utbyggnaden av dessa innebär nya och speciella samordningsproblem. På sammasätt måste värmeförsörjning i större tätorter samordnas genom tillkomsten av nyteknik som stora fjärrvärmenät etc. Förutsättningar måste skapas för attstordriftsfördelar i denna utveckling skall komma till ekonomiskt ochmiljömässigt riktigt utnyttjande. Med främst kärnenerginsgenombrott följer lokaliserings- och miljöproblem av annan karaktär än undervattenkraftutbyggnadens epok. Vidare följer krav på en genomtänkt ochlångsiktig försörjningspolitik beträffande kärnbränslen. Inomgas- och oljeområdet kan också nya arbetsuppgifter väntas. 1973: 41 134 Omimport av naturgas i större kvantiteter kommer till stånd och om rörledningarför transport av olja byggs ut tUlkommer nya statUga myndighetsuppgifter. Ävennär det gäller energiberedskapen har utgångspunkterna förändrats. Inhemsk ersättningsproduktionunder fredstid utgör inte längre ett ekonomiskt beredskapsalternativ jämförtmed oljelagring. Vidare innebär de möjligheter som skymtar att i vissutsträckning ersätta oljebaserad lokal uppvärmning med fjärrvärme eller elvärmefrån kärnkraftverk på lång sikt ändrade förutsättningar förenergiberedskaps-politiken. Ilikhet med energikommittén finner jag det angeläget att de energipolitiskaresurserna på myndighetsplanet koncentreras och förstärks och att verksamhetenbreddas till en bevakning av hela energiområdet. Jag är dock inte beredd attnu förorda att kommitténs förslag om en utvidgad koncessionsgivning och enstatlig prövning av kommunala värmeplaner genomförs. Dessa frågor börövervägas ytterligare. Liksom anser jag att ställning ännu intekan tas till en slutiig organisation på säkerhetsområdet. Jag anser därför attförändringarna i den nuvarande organisationen t. v. bör begränsas men samtidigtutformas så, att en utvidgning av de encrgipolitiska uppgifterna och enomorganisation av säkerhetsarbetet underlättas. Den lösning sombäst uppfyller dessa krav är att en enhet för energifrågor upprättas inom detföreslagna industriverket. Den nuvarande dbyrånsuppgifter beträffande säkerhetsfrågor, däri inräknat statistik ochbehörighetsärenden, samt koncessions- och bidragsgivning, bör föras över tilldenna energienhet. Enheten bör även ges uppgiften att följa utvecklingenrörande andra energiformer än elektricitet. Elektriska inspektionen bör t. v.knytas till industriverket så som den f, n, är knuten till KK. Utöversäkerhetskontrollen bör inspektionen få i uppgift även att såsomindustriverkets fältorgan följa hur eldistributörerna uppfyller sinaförpliktelser som koncessionshavare. Delegationen för atomenergifrågor bör t,v. behålla sin nuvarande organisation. Föratt utforma en politik som sträcker sig fram i tiden krävs självfalleten prognos över utvecklingen och en bedömning av på vilka punkter denförutsedda utvecklingen bör styras. TiUgång till välgrundade prognoser förenergisektorn är en av förutsättningama för den långsiktiga planering avresursutnyttjandet kapital, arbetskraft, naturtillgångar som krävs frånolika håll. Investeringama inom sektorn utgör en ökande dd av de totalainvesteringarna och de avser ett antal mycket stora objekt med lång livslängd,Tillståndsgivningen för energiproducerande anläggningar och för vissenergidistribution måste självfallet vila på en framtidsbedömning. Av dessaskäl måste frågan om prognosverksamhet för energisektorn tillmätas stor vikt. Prop.1973: 41 135 Utarbetandet av samlade energiprognoser, som redan harpåbörjats av energiprognosutredningen, bör få formen av en fortiöpande fastorganiserad verksamhet. Uppgifterna har nära anknytning till den föreslagnaverksamheten inom industriverkets energienhet och bör därför förläggas dit.Energiprognosutredningen bör emellertid slutföra sitt uppdrag. Energienhetenbör dock redan i inledningsskedet erhålla erforderliga resurser för prognos-och utredningsverksamhet, vUka ställs tUl energiprognosulredningens förfogandeså länge denna pågår. När energi-prognosulredningens arbete slutförts, vilketberäknas ske , bör även ansvaret för prognos- ochutredningsuppgifterna överföras till verket. bör frågan om det avenergikommittén föreslagna tas upp, I enlighetmed vad jag anfört får således industriverkets energienhet tre huvuduppgifter,nämligen säkerhetsfrågor, koncessions- och bidragsfrågor samt prognos- ochutredningsarbete, 8.4.4 Verksamhet på mineralområdet har behov förelegat av en särskildpolitik på mineralområdet. Den omständighet som stått i centrum är att mineraltillgångarnasedan de en gång tagits ut inte återbildas. Bl, a, har en kontroll över uttagetmed tanke på framlida behov därigenom motiverats. bör observeras attmetallerna i fysisk mening egentligen inle förbrukas. Om priset så medger kande således ofta återvinnas som skrot och användas på nytt. När reglerför mineralexploatering formuleras bör hänsyn tas till att värdet avnaturtillgångarna till någon del bör komma samhället till godo. Detta kanemellertid vara svårt att förena med önskemålet att skapa tillräckligt starkaincitament för att exploatering skall komma till stånd trots de kostnader som med osäkert utbyte måste läggas ner redan för att träffa på och inledningsvisundersöka en fyndighet. Densvenska minerallagstiftningen innehåller inle några restriktiva element för altbegränsa exploateringen av mineralförekomster ulan har i förstahand gått ut på att stimulera till ökad verksamhet, vilket även avspeglar sig igäUande lagstiftning på området. Bedömningen har varit och är fortfarande inte beträffande något nått en så hög exploateringsnivå attsärskild restriktivitet kan anses motiverad. Denrättsliga regleringen kräver aktiviteter från statens sida i form avtillståndsgivning, kontroll, teknisk tiUsyn etc. Därutöver har i ökad utsträckningockså uppgifter av ekonomisk karaktär kommit in. Statens direkta ekonomiskaintressen på mineralområdet har således ökat starkt, framför allt under desenaste decennierna på grund av regeln om kronoandel, som innebär att statenhar rätt att inträda i ett gruvföretag och i proportiondärtUI dela vinsten eller förlusten, samt 1973: 41 136 genomde avsevärda insatser som gjorts i form av statlig malmprospektering. Tilldetta kan läggas aklieinlösningen i som i praktiken gjorde statentill den dominerande järnmalmsintressenten i landet och den störstaarbetsgivaren i . Maj:t ligger ansvaret för de statliga aktiviteterna f.n. på främst KKoch SGU, KKsvarar för tillsyn och kontroll samt lagtillämpning, för tUlståndsgivning ivissa fall samt för utredning och beredning av sådana ärenden, i vilka Kungl. Vidare svarar KK för utredningar, förhandlingar och beredning iövrigt inför nyttiggörandet av statlig gruvegendom, exkl. sådan egendom somtillhör de statliga aktiebolagen, KK svarar även för redovisning av avgifterm, m, KKär vidare chefsmyndighet för bergsstaten, som är den regionala organisationenför teknisk tillsyn, utmålsförrättningar, säkerhetsfrågor, yrkesinspektionunder jord m, fl, för bergshanteringen speciella uppgifter. Bergsstatenshittillsvarande uppgifter i samband med yrkesinspektion och arbetarskydd avsesbli förda till den allmänna yrkesinspektionen (prop, 1973: 1 bil, 7 s, 225), SGUsvarar för insamling och spridning av geologisk information, t. ex, i form avkartor, SGU svarar vidare för malmletning för statens räkning, för geologiskforskning i kontakt med universitet och högskolor samt för geologiska uppdragav olika slag och tillhandahållandet av geologisk expertis för stat, kommuneroch enskilda. Vidsidan av myndigheterna bör framför allt nämnas och AB Statsgruvor, somsvarar för huvudparten av statens mineralexploatering. Fördelningenav uppgifter samt avgränsningen mot annan verksamhet hos de ansvarigamyndigheterna och företagen har övervägts under1900-talet. Man har därvid framhållit att den nuvarande ordningen är behäftadmed vissa brister. Framför allt har man pekat på att en viss sammanblandning avmyndighetsfunktioner och affärsekonomiska funktioner förelegat inom SGU och KK.Vidare har hävdats att en splittring av verksamhetsgrenar på olika organ gjortdet svårt alt bedöma effektivitet och ekonomiskt utfall av statens aktiviteter,framför allt i fråga om den statliga malmletningen och utnyttjandet av denegendom som därigenom uppkommer. Meningarna har emellertid varit delade när detgällt att finna den lämpligaste lösningen. Däremot har några förändringar vadgäller inriktningen av statens mineralpolitik inte aktualiserats. Förslagenfrån de utredningar som arbetat inom det mineralpolitiska området,främst gruvrättsutredningen, gravutredning och 1964 årsgeologiulredning, bygger således på i slort sett oförändrade grunder. Denstatliga organisationen kan väntas bli ställd inför ökade krav på uppföljningav mineralfrågorna och på aktivt handlande i olika silua- Prop.1973: 41 137 tioner mot bakgrund särskilt av de kompletteringar avgällande lagstiftning som föreslås av gruvrättsutredningen. Geologi- och KK-utredningarna utgår i sina delvisöverensstämmande förslag från att myndighetsuppgifterna på mineralområdet,såsom lagtillämpning och näringspolitiska frågor, organisatoriskt bör skiljasfrån de mer företagsekonomiskt betonade uppgifter som har samband med statensgruvegendom. Den prospekteringsverksamhet som f. n, bedrivs inom SGU skall, enligtKK-utredningen helt och enligt geologiutredningen delvis, föras över till ett statiigtbolag. Detta bolag skall under affärsmässiga former svara även förförvaltningen av statens gruvegendom. Enligt geologiutredningen kan bolagetockså svara för exploateringen av statliga sulfidmalmsfyndigheter m. m. Vidare börenligt geologiutredningens förslag statens geologiska verksamhet och statensnäringspolitiska uppgifter beträffande gruvnäringen koncentreras till SGU, KK-utredningenansluter sig härtill i den framtidslösning den skisserar, men förutsätter då enöversyn och förändring till ett "nytt SGU", Bakom KK-utredningensförslag i denna del ligger bedömningen att en ny organisation bör dra upprågångar mellan myndighetsuppgifter och uppgifter i anslutning till förvaltningenav de statliga gruvrätterna. Detta önskemål kan tillgodoses med olikakonstruktioner vad gäller organisationen i stort. Förutsatt att de olika beslutsuppgiflemablir skilda åt kan enligt även en sammanhållen organisation somliknar eller direkt motsvarar den rådande vara en möjlighet. Remissinstanserna har i allmänhet varit positivt inställdalill huvudlinjerna i utredningsförslagen. Från flera håll framhålls att en samordningoch koncentration av statens insatser är önskvärd med hänsyn till bl. a,statens omfattande prospekterings- och exploateringsverksam-hel och denstigande efterfrågan på olika . Meningarna är emellertid deladebeträffande förslagens detaljer. Vad särskilt gäller frågan om förvaltningen av statensgruvegendom föreslår utredningarna som redan nämnts att ett statligt bolaginrättas för att ta över dessa uppgifter från KK, Förslagen utgår frånönskemålet att skapa bättre förutsättningar för ett affärsmässigt agerande. Genomalt verksamheten föreslås bli knuten till den statliga företagsgruppen gesenligt möjlighet att tillgodose behovet av operalivrörelsefrihet och dessutom goda förutsättningar vad gäller liUgång tillekonomisk och gruvleknisk expertis. möjliggörs en samlad redovisningav kostnader och intäkter för verksamheten, en rationell bedömning av utfalletav gjorda insatser och en styrning av statens prospektering liknande den somsker inom gruvföretagen. Utredningarna anger som grundläggande krav att bolagetsverksamhet skall drivas under affärsmässiga former och uppfattas som en pa- 1973: 41 138 rallelltill annan affärsmässig statiig verksamhet. Möjligheter att tUlgodose syssdsättningspolitiskam. samhälleliga intressen föreligger enligt bl, a, genom detoffertsystem som förutsattes vid bildandet av (jfr prop. 1969:121 s. 35). Det företag som enligt förslaget skall företräda staten i sambandmed förvaltningen av dess gruvegendom bör få en med andra företag heltjämförlig ställning. bedömning föreligger inte några principiel la hinder mot attlägga ansvaret för förvaltningen på ett statligt bolag, även om de statiigaåtgärderna delvis utgår från privUegier, såsom kronoanddsinstitutet. Någraandra hinder från rättslig synpunkt emot att föra de statsägda gravrätternatill ett statiigt aktiebolag har utredningen inte heller ansett föreligga. är statens uppgifter i samband med exploateringen avnaturtillgångarna på kontinentalsockdn, icke inmutningsbara fyndigheter påkronomark samt sand-, grus- och stenförekomster inom vissa aUmännavattenområden parallella med dess uppgifter i samband med de statliga gruvrättema.De omfattar såväl tillståndsgivning som bestämmande i vissa fall av ersättningtill staten. Tillståndsgivningen bör enligt utredningen nu särskiljas frånuppgiften att på statens vägnar träffa de ekonomiska avgörandena i samband med mineralprospekteringoch exploatering. TUlstånd bör ges av en myndighet, medan uppgiften attföreträda staten vid bestämmandet av den ekonomiska ersättningen bör ligga hosdet företag som svarar för förvaltningen av statens gruvegendom. Samma principbör tillämpas när det gäller att fastställa villkor om statiigt deltagandeeller ekonomisk ersättning till staten i samband med att koncession beviljasenligt den gruvrättsliga speciallagstiftningen. Utredningsförslagenhar under remissbehandlingarna i vissa delar fått ett mycket blandatmottagande. Framför allt gäller detta de huvuduppgifter som det nya bolagetavses få. Tanken på bolaget som ett ordinärt lönsamhetsinriktat företag med enställning som är jämförlig med andra företags väcker i och för sig inte någonkritik. Däremot sätts i fråga om inte bolaget genom sin konstruktion i realitetenändå får en alltför gynnad position. SärskUt diskuteras frågan vilkamineralrättigheter bolaget bör få att förvalta. Förslagetatt till ett aktiebolag föra även sädana mineralrättigheter som staten får utanegen insats, t. ex, kronoandelar, har föranlett vissa erinringar underremissbehandlingen. Enligt KK är den föreslagna bolagsbildningen från dennasynpunkt inte helt invändningsfri. Bolaget skulle kunna få ett orätlmätigtöverlag gentemot andra företag på gruvområdet. Vidare skulle svårigheter kunnauppstå att särskilja resultaten av bolagels olika verksamhetsgrenar. Trotsdessa betänkligheter stannar kollegiet för att förorda att även krono- ochjordägarandelarna förs till det nya bolaget. 1973: 41 139 KKbiträder även förslag att bolaget bör få till uppgift att förstaten träffa ekonomiska uppgörelser om utnyttjandet av sand, grus och sten påkontinentalsockeln m. m. samt icke inmutningsbara på kronomark. Tillståndsgivningenanses närmast böra handhas av nya KK. Från andra håll framförsdelvis starka betänkligheter mot förslagen. a, erinrar fleraremissinstanser om att kronoandelens syfte måste vara alt tillgodose inte bara statensaffärsekonomiska intressen, utan också och framför allt aUmännasamhällsekonomiska intressen. Kritik anförs också mot förslagen om att låtaett bolag företräda staten vid bestämmande av ekonomisk ersättning tUl statenvid beviljande av koncession och att låta bolaget engagera sig i fräga om täktverksamhetpå kontinentalsockeln, Koncessionsgivning måste enligt dessa remissinstanserbetraktas som en i princip offentligrättslig akt. Föregen dd vUl jag anföra följande. Statenhar betydande ägarintressen att bevaka på mineralområdet. Viktigast tordegruvegendomen vara. Denna omfattar inmutarandelar, jordägarandelar ochkronoandelar enligt gruvlagen och dess föregångare. Enligt lagen omkontinentalsockeln tillkommer rätten att utvinna kontinenlalsockdnsnaturtillgångar staten. Detsamma gäller rätten tUl sand-, grus- och stentäktinom allmänt vattenområde i , , och i Jämtiand.Staten har vidare betydande ekonomiska intressen i form av icke inmutningsbaramineralråvaror på kronomark. Hit hör exempelvis sand, grus, kalk, fältspat ochkvarts. Detär angeläget att dessa ägarintressen tas till vara på bästa sätt. Enaffärsmässigt inriktad förvaltning genom ett bolag kan i och för sig innebäravissa fördelar. Som framgår av vad jag sagt är emellertid tillgångarna avoenhetlig karaktär. Det möter stora principieUa svårigheter att föra över ochkoncentrera förvaltningen till ett bolag. Inte minst uppstår problem när det gäUervärdering av rätten att utvinna naturtillgångar som tiH stor del äroutforskade eller som inte med någon grad av säkerhet kan väntas bliexploaterade. Detta gäller exempelvis icke inmutningsbara på kronomark.Att överföra förvaltningen efter beslut i varje särskilt fall sedan intresseför exploatering visat sig föreligga eller en rättighet grundlagts genomupplåtelse är å andra sidan en opraktisk ordning. Vadsärskilt gäller gruvegendomen, tUl vilken huvudintresset knyter sig, vUl jagnämna följande, Ifråga om inmutarandelar och jordägarandelar anser jag att några principiellainvändningar inte kan resas emot att föra förvaltningen till ett helstatiigtbolag. När det gäUer kronoandelar är läget ett annat, hartillkommit inte bara för att tillgodose statens ekonomiska intresse utan ocksåför att stärka det allmännas inflytande över gruvnäringen. Uppgiften atttillvarata de viktiga samhällsintressen 1973: 41 140 somkronoanddsinstitutet skall främja bör enligt min mening inte åvila ett bolag.Om kronoandelarna tas undan faller emellertid en stor del av de fördelar bortsom skulle nås genom att koncentrera förvaltningen till ett enda organ. Jagvill också peka pä att praktiska problem uppkommer om förvaltningen avkronoandelarna läggs på ett bolag. När det gäller befintliga kronoandelar tordesvårighetema inte vara andra eller större än de som uppslår beträffande inmutarandelaroch jordägarandelar. Problemet gäller de kronoanddar som uppkommer i framtiden.Det torde inte vara lämpligt att en gång för alla överföra förvaltningen aväven tillkommande kronoandelar till ett bolag som arbetar efteraffärsmässiga principer. Avnämnda skäl kan jag inte biträda förslaget att förvaltningen av statensmineralintressen skall handhas av ett för ändamålet bUdat bolag.