prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Om annat inte avtalats,har han härvid att visa att varan var felaktig då faranför dess förstörelse övergick på honom, dvs. i regel vid den tid då varanlevererades tUl honom. Detta följer av den i 44 § köplagen uttalade regeln attbedömningen av om en vara är felaktig i princip skall ske med hänsyn tillvarans beskaffenhet vid den tid då faran övergick på köparen (se 2.2.1). Engaranti varigenom säljaren åtar sig att svara för varan anses iregel inte innebära något avsteg från principen i 44 § köplagen. Den tidpunktsom skall vara avgörande för felbedömningen är alltså även i dessa fall tidenför farans övergång på köparen. Som förut nämnts anses däremot garantin medföraen presumtion för att ett fel som uppträder fanns "in nuce". Bevisbördan för att felet har uppkommit senare och beror påköparen eller på olyckshändelse åvilar i enlighet härmed säljaren. På köparenankommer endast att visa att varan är felaktig i den meningen att den avvikerfrån vad som följer av garantin. Detkan i och för sig ifrågasättas om det frän konsumentskyddssynpunkt finnstillräcklig anledning att som utredningen föreslår genom en tvinganderegel lagfästa den princip som ansetts gälla i fråga om entidsbestämd garantis inverkan i bevisbördehänseende. Som utredningenunderstryker bör emellertid dess förslag inte sesenbart som en bekräftelse av rådande praxis. Den föreslagna bevisbörderegelnsyftar till att täcka också sådana moderna garantier där säljaren (eller tredjeman) har åtagit sig att svara för varans funktionsduglighet (s. k. funktionsgarantier) och där alltså säljarens ansvar för felinte är beroende av att detta i någon form förelåg redan vid tiden för faransövergång. Med en sådan vidare syftning skapar bestämmelsen otvivelaktigt envärdefull möjlighet att motverka friskrivningsklausuler som ålägger köparen enbetungande bevisbörda och därigenom avsevärt minskar värdet av det skydd somgarantin enligt sitt materiella innehåU avser att bereda köparen. Utredningensförslag har i allmänhet inte föranlett någon erinran från remissinstansernassida. anser dock utformningen av paragrafen varamindre tillfredsställande, eftersom regeln inte bereder säljaren det skydd somanses böra tillkomma denne vid force majeure. Föregen del anser jag starka skäl tala för att en regel med det innehållutredningen har föreslagit tas in i konsumentköplagen. Den invändning somadvokatsamfundet har riktat mot bestämmelsen synes mig inte vara bärkraftig.Problemet i vad mån omständigheter som kan karakteriseras som force majeureskall tiUätas inverka på köparens möjligheter att utöva sina befogenheter motsäljaren enligt 4 och 5 §§ har berörts i olika sammanhang i det föregående.Problemet synes knappast ha någon aktualitet såvitt gäUer den bevisbörderegelsom föreslås i 10§. Eftersom lagen inte syftar till att normera innehållet igaranti som avges beträffande varan, möter det i och för sig inte något hinderatt vid utformningen av en garanti inskränka dess gUtighet med hänsyn till forcemajeure. Vilken verkan en sådan begränsning får är att bedöma enligt 4 och 5 §§.Av 10 § följer endast att en ansvarsfriskrivning som pålägger köparen en tyngrebevisbörda beträffande uppkomsten av fel i varan än som sägs i paragrafen blirutan verkan. Medhänsyn till det anförda föreslår jag att den nu berörda bevisfrågan regleras ihuvudsaklig överensstämmelse med förslaget. Som påpekas av KO bör dockbestämmelsens karaktär av bevisbörderegel fram-hJivas tydligare. Också i övrigtbör dess lydelse jämkas i formeUt av-Lyende. Regeln bör i enlighet härmed gesdet innehållet, att, om säljaren eller annan för hans räkning genom garanti ellerliknande utfästelse åtagit sig att svara för varan under viss angiven tid,varan skall anses behäftad med fel, om den inte överensstämmer med vad som följerav utfästelsen och det inte måste antas att avvikelsen beror på olyckshändelseeller annan omständighet som är att hänföra till köparen. Ifråga om bestämmelsens innebörd vill jag tillägga följande. Med orden"eller liknande utfästelse" avses att markera att det för bestämmelsensgiltighet saknar betydelse om åtagandet har betecknats som "ga- ranti"eller på annat sätt. I praktiken torde regeln väsentligen bli tilllämplig påtidsbestämda garantier varigenom säljaren eller annan för hans räkning haråtagit sig att avhjälpa fel i varan. Beträffande de krav som bör ställas påsäljarens bevisskyldighet i fråga om uppkomsten av fel som omfattas avutfästelsen vill jag hänvisa till vad utredningen har anfört. Iparagrafen regleras frågan om köparens reklamationsplikt vid fel i varan.Paragrafen motsvarar 11 § utredningens lagförslag. Utredningen.I enlighet med vad utredningen har anfört i sina allmänna överväganden (4.2.8)har i 11 § tagits in regler om vilka krav som bör stäUas på köparen i fråga omhans skyldighet att reklamera med anledning av fel i varan. Reglema rör delsfrågorna när, hur och var reklamation skall ske (första stycket), delspåföljden av att reklamationsplikten inte iakttagits (andra stycket). Någramotsvarande regler om köparens reklamationsplikt vid dröjsmål ingår inte iförslaget (jfr SOU 1972: 28 s. 126). Vad gällerreklamationstidens längd framhåller utredningen att 52 § köplagen vid civiltköp kräver att köparen reklamerar "utan oskäligt uppehåU" efter detatt han märkt eUer bort märka felet. Att köparen också vid konsumentköp börtillerkännas skälig tid för fullgörande av underrättelsepUkten är enligtutredningen uppenbart. Vid bedömningen av vad som skall räknas som "skäligtid" gör sig huvudsakligen två synpunkter gällande. Å ena sidan börköparen inte helt kunna undandra sig att vidta någon åtgärd för att konstateraom varan är i avtalat skick. A andra sidan bör han kunna åberopa även t. ex. tUlfäUigahinder, såsom sjukdom, som giltig ursäkt för att han inte märkt ett fel i varanoch påtalat detta hos säljaren. För köparen kan det även framstå som tveksamt,om felet är sådant att han kan åberopa det mot säljaren. Det kan därför oftavara nödvändigt för honom att rådgöra med någon som är insatt ireklamationsfrågor för att avgöra, om han skall påtala felet hos säljaren. konsumentköplagen närmare precisera i vad mån de angivna synpunkterna skalltillmätas betydelse för avgörande av hur en köpare i det särskildafallet skall ha till sitt förfogande för att inte gå miste om sina befogenheterenligt lagen, låter sig av naturliga skäl inte göra. Liksom vid tillämpning av52 § köplagen får allt efter omständigheterna avgöras, huruvida felet ärsådant att det bort märkas tidigare än köparen enligt egen uppgiftuppmärksammat det och i vad män köparens personliga förhållanden bör inverkapå bedömningen av om ett dröjsmål med framställande av anmärkning mot varan kananses ligga inom den tid som skäligen bör stå honom till buds. mening bör omständigheter av sist nämnda slag tillmätasförhållandevis storbetydelse vid konsumentköp. Kraven på köparens skyldighet att undersöka varanmåste åtminstone beträffande varaktiga konsumtionsvaror genomsnittiigt sättasganska lågt. Utredningen föreslår med hänsyn till det anförda att reklamationstidenslängd i konsumentköplagen anges på det sättet, att köparen för fullgörande avreklamationsplikten medges skälig tid efter det att han märkt eller bort märkafelet. Beträffandereklamationens innehåll har utredningen i sina allmänna överväganden intagitden ståndpunkten att köparens reklamationsplikt vid konsumentköp bör inskränkastill en skyldighet att göra s. k. neutral reklamation. I förhållande tiU vadsom f. n. gäller vid civila köp innebär förslaget den skUlnaden att konsumentköplageninte som villkor för köparens rätt att häva köpet ställer upp krav på sådansärskild hävningsförklaring som avses i 52 § andra stycket köplagen. Dentvingande bestämmelsen lämnar således öppet inom vilken tid köparen behöver getill känna om han önskar häva köpet. Ett villkor som inskränker köparensbefogenhet härvidlag är enligt 2 § ogiltigt. SkuUe köparen dröja oskäligt längemed att meddela sin eventuella avsikt att häva köpet, bör det enligtutredningen stå säljaren fritt att avkräva köparen besked härom. Denne bör i såfall vara skyldig att ge tiU känna sin inställning i hävningsfrågan. Även om eninterpeUationsrätt av nämnda slag undantagsvis kan bli aktuell, anserutredningen inte någon lagbestämmelse i ämnet vara behövlig. Utredningenframhåller att kravet på s. k. neutral reklamation innebär att köparen imeddelandet tiU säljaren inte behöver klargöra vUket anspråk han ämnar riktamot denne på grand av felet. Det bör emeUertid inte vara tillräckligt attköparen i allmänna ordalag säger sig vara missnöjd med köpet. Av underrättelsenbör framgå att han inte är beredd att nöja sig med den levererade varan och ivilket hänseende denna enligt hans mening är felaktig. För flertalet köparetorde ett så beskaffat reklamationskrav enligt utredningen framstå somnaturligt och kunna fullgöras utan nämnvärda svårigheter. I lagtexten bör detsagda lämpligen komma tUl uttryck på det viset att köparen åläggs att"underrätta säljaren om felet" inom den tid som angetts i detföregående. Någon viss form för reklamationen bör inte krävas. Den börföljaktligen kunna ske såväl muntligen som skriftligen. Utredningenföreslår med hänsyn till det anförda att som huvudregel i fråga om köparensreklamationsplikt föreskrivs att, om köparen på grund av fel i varan vill göragällande befogenhet som sägs i 4, 5 eller 10 §, han skaU underrätta säljaren omfelet mom skälig tid efter det att han märkt eller bort märka detta (11 §första punkten). Beträffande den närmare innebörden härav anför utredningen följande.Eftersom bestämmelsen sträcker sig längre till köparens förmån än motsvaranderegel i köplagen, kommer den att bli tiUämplig oavsett om köpavtalet innehållervillkor som ställer högre krav på reklamationsplikten eller inte (jfr2 §). Av den föreslagna formuleringen följer vidare motsatsvis attunderlåtenhet av köparen att iaktta sådan särskild ordning för reklamationsskyldighetensfuUgörande som kan ha föreskrivits i köpavtalet, t. ex. att reklamation skallske skriftligen eller inom viss fixerad, , inte är av beskaffenhetatt beröva köparen hans rättigheter, om han fullgjort sin i konsumentköplagenföreskrivna reklamationsskyldighet. Med uttrycket "befogenhet som sägs i4, 5 eller 10 §" åsyftas inte bara sådan i någon av dessa paragrafer nämndrättighet som tillkommer köparen enligt den tvingande lagen utan ocksåmotsvarande rättighet enligt köplagen. Har köparen uppfyllt konsumentköplagenskrav på reklamation bör han således vara bibehållen också vid sådan befogenhetenligt köplagen som han i enlighet med 2 § andra stycket äger utöva i ställetför motsvarande befogenhet i konsumentköplagen. Beträffandefrågan vem reklamationen skall riktas till framhåller utredningen att köpareni första hand skall vända sig till säljaren eUer någon som är behörig attföreträda honom (jfr även 1 § andra stycket). Av skäl som anförts iutredningens allmänna överväganden bör emellertid underrättelsen i ställetkunna lämnas till den som för säljarens räkning åtagit sig att avhjälpa fel ivaran. En bestämmelse härom har tagits in i andra punkten av 11 § förstastycket. Bestämmelsen är tillämplig såväl när avhjälpningsåtagandet gjorts avvarans tillverkare (inom eller utom landet) som när det gjorts av annan, t. ex.generalagenten för utländsk tillverkare. Det krävs emellertid att åtagandetgjorts "för säljarens räkning". I fråga om detta uttryck hänvisas tUlvad som anförts under 4 § tredje stycket. Liksom i fråga om reklamation tillsäljaren bör beträffande reklamation som riktas till exempelvis varans tiUverkarekunna krävas att köparen lämnar nödvändiga uppgifter om när och var köpetskedde. Denav utredningen föreslagna regeln om påföljden av att köparen inte iakttar sinreklamationsplikt (andra stycket) har getts det innehållet att, om köparenförsummar att lämna underrättelse som sägs i första stycket, han förlorarrätten att göra gällande befogenhet som avses där. Kravet på att köparen"försummat" sin reklamationsplikt innebär att oaktsamhet skall liggahonom till last i detta hänseende. Detsynes utredningen knappast erforderligt att i konsumentköplagen meddela någraföreskrifter om de fall som behandlas i 53 § köplagen, dvs. att säljarenförfarit svikligt eller visat grov vårdslöshet. Att denna paragraf skall vinnatillämpning även vid konsumentköp torde utan vidare stå klart. Några motparagrafen stridande avtal torde i praktiken inte förekomma. Däremot kanmöjligen uppkomma tvekan huruvida den i 54 § föreskrivna preskriptionstiden omett är för framställande av anmärkning mot en vara skall äga tillämpning ocksåvid konsumentköp. En del garantier och liknande utfästelser beträffandekonsumtionsvaror avges än . Den omständigheten attgarantitiden är kortare än den i köplagen föreskrivna preskriptionstidenhar emellertid i praxis inte ansetts beta köparen rätt att reklamera även eftergarantitidens utgång men inom preskriptionstiden, såvida annat inte framgår avgarantin eller följer av omständighetema. Detsamma bör enligt utredningensuppfattning gäUa vid konsumentköp. Någon uttrycklig bestämmelse härom synesdock knappast behövas. En särskild fråga är om köparen vid tidsbestämd garantiäger åberopa även fel som visar sig efter garantitidens men före preskriptionstidensutgång. Huravida så är möjligt får avgöras med hänsyn till garantins innehålloch omständigheterna i övrigt. Som framgår av den redogörelsen(5.2.8) har den av utredningen föreslagna regleringen av köparens reklamationsskyldighetvid fel i varan i allmänhet godtagits av remissinstanserna. Beträffande deanmärkningar av allmän natur som riktats mot förslaget får likaledes hänvisas tUlden förut lämnade redogörelsen. I övrigt har förslaget endast föranlett kommentarerrörande den formella avfattningen av reglerna. Näringslivet betonar detönskvärda i att fel reklameras så fort som möjligt och anser att 10 § börjusteras så att tidsfristen anges med uttrycket "utan oskäligt uppehåU".Hovrätten för menar att det bör framgå av lagtexten att köpareninte enbart skall underrätta säljaren om att varan är behäftad med fel utanäven vara skyldig att klart ange, att han inte är beredd att nöja sig medvaran. Hovrätten påpekar även att med uttrycket "befogenhet som sägs i 4,5 eller 10 §" åsyftas inte bara sådan i någon av dessa paragrafer nämndrättighet som tillkommer köparen enligt den tvingande lagen utan ocksåmotsvarande rättighet enligt köplagen. Detta bör enligt hovrätten framgå avlagtexten. Ett liknande påpekande görs av Föreningen . Näringslivetbetonar att det är angeläget att paragrafen inte försvårar rationalisering av reklamationsmtinerna.Regeln får sålunda inte medföra att reklamation normalt inte skall kunna begäraspå särskilda blanketter, användbara för optisk läsning eller för behandling påannan rationell väg. Utredningen har sökt ta hänsyn till sådana önskemål genomatt i motiven uttala, att lagregeln inte skall omöjliggöra att önskemål omvisst förfarande framställs. Däremot får inte "önskemålen" enligtutredningen utformas så att köparen lider rättsförlust därest anvisningarnainte följs. Detta motivuttalande tillgodoser inte tillräckligt garantigivarensberättigade önskemål om att normalt få detaljerade skriftliga reklamationer.Härtill kommer att det ligger i den enskilde konsumentens intresse attreklamation görs skriftligt, eftersom det är konsumenten som har bevisbördanför att reklamation verkligen skett. Skulle inte lagregeln anpassas sä att detblir lättare att standardisera reklamationsmtinerna i angivet avseende, måsteproblemet i vart faU uppmärksammas vid den informationsom kommer att lämnas beträffande konsumentköplagen. Denna information tillallmänheten bör under angivna förutsättningar klargöra, att det är i bådaparters intresse att konsumentema i normalfallet verkligen följergarantigivarens önskemål. Samma synpunkter pä informationen gör sig gällandebeträffande kravet att reklamation skall ske snabbt. Föredraganden.Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen (6.2.8) bör konsumentköplagenuppta vissa regler om köparens reklamationsplikt vid kontraktsbrott avsäljaren. Regleringen bör begränsas till att avse reklamationsskyldigheten vidfel i varan. Härvidlag bör, som tidigare anförts, göras det avsteget frånnuvarande dispositiva regler i ämnet att det i 52 § andra stycket köplagenuppställda kravet på särskild hävningsförklaring inte upprätthåUs vidkonsumentköp. Reklamationsplikten inskränks således tUl ett krav på s. k.neutral reklamation. Vad gäUer den närmare utformningen av konsumentköplagensregler om reklamation viU jag anföra följande. Ifråga om reklamationstidens längd delar jag de synpunkter som utredningen haranfört. Att i lagen fixera längden av anser jag inte vara lämpUgt.Även om det beträffande vissa typer av köp skulle kunna bestämmas en"normal" frist för reklamationspliktens fullgörande, ärförhållandena uppenbarligen så växlande att en regel med sådant innehåll måsteförses med förbehåll beträffande omständigheterna i det enskilda fallet. Jagförutsätter emellertid att KO och näringslivets organisationer vidförhandlingar om utformningen av standardformulär för särskilda branscheröverväger i vilken mån det är möjligt och lämpligt att ange reklamationstidenslängd i olika typsituationer. I lagtexten bör med hänsyn tiU det anförda endastutsägas att reklamation skall ske inom skäUg tid. Någon anledning att, somnäringslivet förordar, ersätta detta uttryck med orden "utan oskäUgt uppehåU"anser jag inte föreligga. Utgångspimktenför reklamationstiden bör i enlighet med förslaget vara den tidpunkt dåköparen märkt eller bort märka felet. Frågan köparen bortmärka ett fel sammanhänger med vilka krav man bör stäUa på dennes undersökningav varan. Som utrednmgen har anfört bör åtminstone beträffande serietillverkadevaraktiga konsumtionsvaror dessa krav sättas ganska lågt. Den omständighetenatt en konsument först efter viss tids användning av exempelvis en symaskinfår anledning att pröva en viss fimktion hos maskinen och därvid konstateraratt denna inte är tiUfredsställande bör sålunda inte anses innebära attkonsumenten har försummat sin skyldighet att undersöka varan. Vadgäller reklamationens innehåll har redan påpekats att konsu- mentköplagenendast bör ställa upp krav på s. k neutral reklamation. I den av utredningenföreslagna lagtexten anges detta med att köparen .skall "underrätta"säljaren om felet. Jag godtar utredningens förslag t>ckså på denna punkt.Någon ytterligare precisering av reklamationskravet i lagtexten synes mig intevara nödvändig. Som utredningen framhåller bör av underrättelsen framgå delsatt köparen inte godtar den levererade varan, dels i vilket avseende han anseratt den är felaktig. Det bör således inte räcka att köparen i störstaallmänhet säger sig vara missnöjd med varan. Ä andra sidan behöver köparen intei reklamationen precisera vilka anspråk han ämnar rikta mot säljaren på grandav felet. Somhar utvecklats i den allmänna motiveringen bör av konsumentköplagen framgå attden i 54 § köplagen föreskrivna ettåriga preskriptionstiden inte fårunderskridas genom avtal. Detta föranleder ett tillägg tUl den av utredningenföreslagna reklamationsregeln. Motbakgmnd av det anförda förordar jag att som huvudregel föreskrivs att, omköparen vill göra gällande befogenhet på grund av fel i varan, han skaUunderrätta säljaren om felet inom skälig tid efter det att han märkt eller bortmärka detta, dock ej senare än från det han mottog varan {första stycketförsta punkten). Som utredningen påpekar är denna regel förmånligare förköparen än 52 § köplagen. Detta innebär att det för konsumenten kommer attsaknas anledning att åberopa köplagen på denna punkt (jfr 2 § konsumentköplagen).Konsumentköplagens reklamationsregel bör vara tillämplig både när köparen villgöra gäUande befogenhet enligt denna lag och när han önskar hänföra sig tiUmotsvarande regler i köplagen. För att klargöra detta har i förhållande tillutredningens förslag gjorts den formella ändringen att orden "befogenhetsom sägs i 4, 5 eller 10 §" bytts ut mot uttrycket "befogenhet pågrund av fel i varan". Bestämmelsenriktar sig i första hand mot sådana klausuler i köpekontrakt och garantibevis m.m. som stipulerar viss kortare reklamationsfrist för att köparen skaU få utövabefogenhet på grund av fel. Av första stycket första punkten jämförd med andrastycket framgår emellertid att regeln har en vidare innebörd. Den tar sålundaäven sikte på sådana formföreskrifter som i övrigt kan ha förknippats med vissreklamationsklausul i standardformulär, t. ex att reklamation skall ske skriftiigen,att garantisedel skall företes vid reklamation osv. Lagen lägger visserligeninte hinder i vägen för att säljaren rekommenderar visst förfaringssätt frånköparens sida vid reklamation. Det kan ofta ligga i köparens intresse attfölja en sådan rekommendation. Sålunda kan köparen exempelvis genom att företegarantisedel undvika invändningar från säljarens sida som går ut på att varanöver huvud taget inte härrör från denne. En klausul som till en rekommendationav nämnda slag knyterden rättsföljden att köparen vid underlåtenhet att iaktta vad säljarenrekommenderar går miste om sina rättigheter blir emellertid ogiltig enligt konsumentköplagen. Den tillreklamationsregeln fogade preskriptionsföreskriften har som förut nämnts tillsyfte att hindra att den i 54 § köplagen angivna ettårsfristen underskrids iavtalsvillkor. Föreskriften har samma innebörd som dess motsvarighet iköplagen. Jag anser det inte nödvändigt att i den tvingande bestämmelsen görauttryckligt undantag för det fallet att säljaren har gjort sig skyldig tUl svikligtförfarande. Väljer köparen attreklamera skriftiigen, följer av 18 § att meddelande som sänds med posten gårpå mottagarens risk. Uppenbarligen kan det från bevissynpunkt vara till fördelför köparen att reklamera skriftligen och sörja för bevisning om attmeddelandet har avsänts. Till huvudregeln omköparens skyldighet att reklamera hos säljaren har i första stycket andrapunkten utredningens lagförslag fogats en be-stäm.melse om rätt för köparen atti stället lämna underrättelsen om felet till den som för säljarens räkning haråtagit sig att avhjälpa fel i varan, t. ex tillverkare som lämnat garantibeträffande varan . Regeln har nära samband med den av utredningenföreslagna bestämmelsen i 4 § tredje stycket, enligt vilken säljaren ansvararför bristande fullgörelse av sådant åtagande att avhjälpa fel som gjorts avtredje man för säljarens räkning. Ett väsentligt motiv för förslaget att geköparen valfrihet i fråga om vem reklamationen skall riktas till är att köpareni fall av berörda slag annars lätt riskerar att till följd av särskild klausulom reklamation i köpekontrakt e. d. gå miste om sina rättigheter enligt lagen,därför att han reklamerat hos fel adressat. Somjag har anfört i den allmänna motiveringen är utredningens förslag i denna delett viktigt komplement till huvudregeln om köparens skyldighet att reklamerahos säljaren. Förslaget har i allmänhet tillstyrkts eller lämnats utan erinranav remissinstansema. Även för egen del anser jag den föreslagna regeln varavärdefull från konsumentskyddsynpunkt. Jag biträder därför förslaget. flesta fall torde det ligga närmast till hands för köparen att vända sigtill säljaren med en reklamation. Föredrar han att rikta underrättelsen direkttill exempelvis tillverkaren, när denne har avgett särskild garanti beträffandevaran, bör tillverkaren givetvis kunna begära upplysning av köparen om när ochvar köpet skett. Utan sådan upplysning kan tillverkaren nämligen i regel intebedöma om reklamationen har skett i rätt tid och om garantin gäller. I fråga omde krav som skall ställas på reklamationen bör samma principer gäUa som vidreklamation hos säljaren. Harköparen reklamerat hos tillverkaren enligt den nu föreslagna bestämmelsen,uppkommer fråga om säljaren vid tillämpning av 4 § första stycket skall kunnabegära att få tillfälle att själv avhjälpa felet, innan köparen får göra gäUande befogenhet som föreskrivs där.Till denna fråga återkommer jag i specialmotiveringen till 13 §.