prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Jagförordar med hänsyn till det anförda att i 1 § andra stycket tas in en föreskriftav innebörd att lagen under föratsättningar motsvarande dem som anges i förstastycket gäller även i fråga om köp från annan än näringsidkare, om köpetförmedlas av näringsidkare som ombud för säljaren. Beträffande regelns innebördvill jag tillägga följande. Kravetatt köpet skall ha förmedlats av näringsidkare som ombud för säljaren innebärinte att köpavtalet måste ha slutits av näringsidkaren. Regeln omfattar ocksåfall då en säljare själv formellt uppträder som part, t. ex. genom attunderteckna avtalet, men en förmedlande näringsidkare aktivt medverkar vidköpet och exempelvis ställer sitt kontraktsformulär tUl förfogande. Däremotblir regeln inte tillämplig, om näringsidkaren enbart har lämnat säljarenanvisning på en lämpUg köpare. Att en näringsidkare i egenskap av mäklare gettsäljaren upplysning om en spekulant på varan kan i och för sig inte anses innebäraatt han som ombud förmedlat köpet. Ocksåköp på auktion kan på grund av andra stycket falla in under lagen. En föratsättninghärför är att auktionen ombesörjs av näringsidkare. Någon olägenhet av attlagen träffar också sådana köp behöver inte befaras. Från konsumentsynpunktsynes det vara en fördel att t. ex. 7 och 9 §§ blir tiUämpliga i dessafall. I defall som avses i andra stycket har köparen givetvis att rikta sina eventuellaanspråk mot säljaren och inte mot den näringsidkare som förmedlat köpet. Attlagen har denna innebörd torde med tillräcklig tydlighet framgå utan att såsom föreslagits av KO någon uttrycklig bestämmelse meddelas härom. Paragrafenanger lagens tvingande natur och dess karaktär av minimiskydd för köparen. Denmotsvarar 2 § i utredningens lagförslag. Ienlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen (6.2.2) bör lagenskaraktär av minimiskydd för köparen komma tUl uttryck på två sätt i lagtexten.Till en början bör slås fast att köparen skall ha debefogenheter som tillerkänns honom i lagen. I anslutning härtill bör utsägasatt förbehåll som inskränker sådan befogenhet är ogiltigt. I likhet medutredningen anser jag att dessa regler bör tas upp i ett första stycke i 2 §.De föreslagna reglerna överensstämmer i sak med utredningens lagförslag. a. att köparen alltid kan stödja sig på konsumentköplagens bestämmelser,oavsett vad som kan ha avtalats mellan parterna eller vad som gäller enligtandra tillämpliga rättsregler. Lagenskaraktär av grundskydd för köparen bör också komma till uttryck på ett annat sätt.Genom en särskild bestämmelse bör klargöras att lagen inte hindrar tillämpningav sådana avtalsvillkor och dispositiva rättsregler som ger köparen bättrebefogenheter än den tvingande lagstiftningen. I fråga om motiven för införandeav en sådan bestämmelse kan jag hänvisa till vad jag har anfört i den allmännamotiveringen. Bestämmelsen bör i enlighet med utredningens förslag tas upp iett andra stycke i paragrafen. Somjag har framhållit bör i paragrafen inte tas med någon motsvarighettill den av utredningen föreslagna regeln om konsumentköplagens förhåUande tiUbl. a. dispositiva bestämmelser angående frågor som inte regleras i denna lag,t. ex. bestämmelsen i 47 § köplagen om verkan av att köparen före köpetundersökt varan. Någon saklig skillnad på denna punkt är dock inte åsyftad.Även mitt förslag innebär att den tvingande lagen inte hindrar tillämpning av avtals-vilUcoreller dispositiva regler i frågor som har lämnats utanför konsumentköplagens reglering. Beträffandeden närmare innebörden av paragrafens andra stycke viU jag i likhet medutredningen framhålla att frågan om ett avtal eller en dispositiv rättsregel,t. ex. en bestämmelse i den allmänna köplagen, skaU vinna tillämpning i ställetför den tvingande lagen självfallet måste avgöras på grundval av en jämförelsemellan de tvingande reglema och vad avtalet resp. den dispositiva regleringeninnehåller i motsvarande hänseenden. Jämförelsen skall göras beträffande varjeregel för sig och inte avse någon totalvärdering av köparens rättigheter enligtkonsumentköplagen sammanställda med de förmåner exempelvis avtalet i desshelhet erbjuder. Exempel på hur jämförelsen bör gå till lämnas i utredningensbetänkande (SOU 1972: 28 s. 91). Av det anförda följer att vid jämförelsemellan köpavtalet och lagen hänsyn inte skall tas tUl avtalsvillkor rörandefrågor som inte regleras i lagen. Att dessa villkor är särskilt förmänliga förköparen han har t. ex. fått varan till extra lågt pris skall således intemedföra att han går miste om de befogenheter lagen tillerkänner honom. Enkonsekvens av den valda lagstiftningsmetoden är att tiUämpning av konsumentköplagenfrämst kommer i fråga när ett avtal förenats med viUkor som inskränker derättigheter köparen enligt lagen skall ha. Många köp ingås emellertid utan attparterna närmare kommer överens om vad som skall gälla om deras inbördesrättigheter och skyldigheter i sådana hänseenden som regleras i konsumentköplagen.Hit hör flertalet vanliga köp av dagligvaror. I sådana fall behöver lagensgrundskydd ofta inte tas i anspråk av köparen. Det kan nämligen då varaförmånligare för honom att i stället åberopa den allmänna köplagensbestämmelser. Även vid köp av nu åsyftat slag kan dock flera av de tvingande bestämmelsemafå viss betydelse. Som exempel kan nämnas 7 § (vilseledande uppgift harlämnats om varan), 8 § (varan har sålts i strid mot säkerhetsföreskrift ellertrots uppenbart fariiga egenskaper), 9 § (varan har sålts i befintligt skick)och 11 § (köparens reklamationsplikt). Vidare kan erinras om att köparen enligt2 § första stycket aUtid har möjlighet att åberopa konsumentköplagensbestämmelser, oavsett om andra tillämpliga regler eventuellt skulle varagynnsammare för honom. Paragrafeninnehåller bestämmelser om köparens befogenheter vid dröjsmål på säljarenssida. Den motsvarar 3 § i utredningens lagförslag. Utredningen.Den reglering av köparens befogenheter vid dröjsmål som utredningen föreslåravser dels köparens rätt att häva köpet (första stycket), dels hans rätt attinnehålla köpeskillingen i avvaktan på att varan levereras (andra stycket).Utredningen betonar att reglerna är ett uttryck för det minimiskydd som lagenbör tillerkänna köparen. De riktar sig således främst mot sådana klausuler istandardformulär som helt eller delvis berövar köparen nämnda rättigheter (jfr2 § andra stycket). Iförsta stycket första punkten ges huvudregeln om köparens hävningsrätt viddröjsmål. Om säljaren inte har avlämnat varan i rätt tid och detta inte berorav köparen eller händelse för vilken han står faran, får köparen häva köpet, omdröjsmålet är av väsentlig betydelse för honom och säljaren trots uppmaninginte avlämnar varan inom skälig tid. Beträffande den grundläggandeförutsättningen att säljaren inte avlämnat varan i rätt tid och att detta inteberor av köparen eller händelse för vUken han står faran anknyter denföreslagna regeln nära till motsvarande ordalag i 21 § första stycket köplagen.Härmed avses att markera att den tvingande bestämmelsen på denna punkt skall hasamma innebörd som motsvarande uttryck i det dispositiva regelsystemet. Imotsats till köplagen tillägger dock konsumentköplagen inte varje slag avdröjsmål på säljarens sida betydelse som hävningsanledning. Enligt utredningensmening bör en tvingande regel i första hand ta sikte på sådana fall då leveranshelt har uteblivit. Begränsningen till fall av utebliven leverans följer av detkrav på uppmaning att leverera som ställs upp i den tvingande regeln. Dettakrav har emellertid formulerats så, att det inte helt utesluter hävningsrätt ifall av försenad leverans. Har köparen uppmanat säljaren att avlämna varan ochlevereras denna inte inom skälig tid därefter, har köparen kvar sin hävningsrätt,även om leverans skulle äga rum . För att köparen skallfå häva köpet vid dröjsmål krävs vidare att dröjsmålet är av väsentUg betydelseför honom. Bedömningen härav skall ske ur köparens synvinkel. Det i köplagen(21 § andra stycket) uppställda kravet på att dröjsmålets väsentiighet skall havarit synbar för säljaren bör enligt utredningen inte gälla enligt dentvingande regeln. Genom att köparen skall ha riktat en leverahsupp-maning tillsäljaren undanröjs oftast den tvekan som denne eventuellt skulle kunna hysa ifrågan om dröjsmålet är väsentUgt eller inte. Enligt utredningen låter det sigav naturliga skäl inte göra att i lagen fixeravad som skall räknas som "skälig tid" vid bestämmande av säljarenstilläggsfrist för fullgörande av leveransen. Denna måste nämligen bestämmasmed hänsyn tUl omständigheterna i det enskilda fallet, varvid såväl köparensbehov av varan som säljarens möjlighet att fullgöra leveransen måste beaktas. Anmaningentill säljaren att leverera föratsätts ske först efter det att leveranstiden ärinne. Den behöver inte göras i någon viss form. Utredningenanser det inte nödvändigt att i lagen uttryckligen reglera vissa fall dåköparen bör vara hävningsberättigad utan att ha iakttagit det krav på uppmaningatt leverera varan som ställs upp i 3 §. Här åsyftas sådana situationer då hävningsrätteninte tjänar det syfte som uppbär den tvingande regleringen, dvs. att framtvingaprestation från säljarens sida. Om leverans är omöjlig, t. ex. därför att vid speciesköpvaran gått helt och hållet förlorad, behöver köparen givetvis inte uppmanasäljaren att leverera för att vara bibehållen vid sin hävningsrätt. I en sådansituation kan han häva köpet eller får köpet anses hävt utansärskild åtgärd. Har på grund av dröjsmål varan blivit helt eller i detnärmaste helt utan värde för köparen, bör denne vidare vare sig hanframställt uppmaning eller inte och oavsett om varan avlämnats för sent ellerinte alls kunna frigöra sig från köpet. Eftersomregeln om köparens hävningsrätt förutsätter att tiden för varans avlämnande ärinne, inverkar den enligt utredningen inte på vad som skall gälla om s. k. antedperatdröjsmål. Beträffande frågor av detta slag får allmänna köprättsligagrundsatser eller avtal, om sådant skulle finnas, tillämpas. Även spörsmålet omköparens ställning vid successiv leverans (22 § köplagen) har i princip lämnatsutanför den tvingande regleringen (jfr SOU 1972: 28 s. 96 not 1). Utredningenerinrar också om att de rättsliga verkningarna av att köpet hävs inte reglerasi konsumentköplagen. Frågor om parternas återgångsprestationer vid hävning fårdärför bedömas enligt avtalet eller, om avtal saknas, enligt 57 och 58 §§köplagen. Enligtförslaget kan avtal som inskränker köparens hävningsrätt vid dröjsmålundantagsvis tillmätas giltighet. I första stycket andra punkten ges en regelom att förbehåll som inskränker köparens rätt att häva köpet skall gälla, omköpet avser vara som tillverkats särskilt efter köparens anvisningar ellerönskemål eller som säljaren eljest måste antas sakna möjUghet att avyttra tillannan än köparen. Som exempel på fall av det förra slaget nämner utredningenköp av en specialbyggd båt eller ett särskilt för köparen förfärdigatklädesplagg. Fall som avses med det senare ledet i undantagsregeln kan uppkommat. ex. vid köp av en vara av ovanligt slag, som på köparens begäran skall importerasfrån utlandet. I fall av detta slag bör enligt utredningen i viss mån kunna tashänsyn också till särskilda hinder för köpets fullgörande från säljarens sida, t. ex. force majeure. Med uttrycket"sakna möjlighet att avyttra till annan än köparen" avses att försäljningpå rimliga villkor är utesluten. Förbehåll beträffande köparens hävningsrätt ide åsyftade situationerna bör enligt utredningen dock inte obetingat tillerkännasgiltighet. Till undantagsregeln har därför knutits den särskildaförutsättningen att det inte är uppenbart att genom dröjsmålet köparens ändamålmed köpet skulle väsentligen förfelas. Utöver reglerna om köparens hävningsrätt vid dröjsmålinnehåller förslaget som förat nämnts också en bestämmelse om rätt för köparenatt innehålla köpeskillingen i avvaktan på att varan håUs honom till hända(andra stycket). Bestämmelsen syftar till att förebygga att köparen genomvillkor i standardformulär betas den rätt att innehålla köpeskillingen somföljer av 14 § köplagen. Den avser sådana fall då varan enligt avtalet skallbetalas vid eller som bestämts för avlämnandet. Köp som slutitspå villkor att köpeskillingen skall betalas i förskott täcks således inte avbestämmelsen. I motsats till vad som föreslås gälla beträffande köparens hävningsrättenligt första stycket kan han enligt andra stycket innehåUa köpeskillingenoavsett om dröjsmålet är av väsentlig betydelse eUer inte. Beträffande kravet på väsentligtkontraktsbrott som förutsättning för hävning påpekar näringslivet att begreppet"väsentligt" i 3 § liksom i fråga om fel i 4 § getts ett annatinnehåll än i den allmänna köplagen. Enligt båda lagarna skall man visserligenvid avgörande om ett kontraktsbrott av säljaren är väsentligt i första hand sesaken från köparens synpunkt. I konsumentköplagen har emellertid inte ställtsupp något krav på att förhållandena på köparens sida skall vara iakttagbara försäljaren. Detta är enligt näringslivets mening inte acceptabelt. Reglerna böruttryckligen ange att kontraktsbrottet inte är att anse som väsentligt, omsäljaren vid köpavtalets ingående inte hade anledning att anta det. Frångåendetav köplagen är inte sakligt motiverat utan i stället ägnat att medföra onödigatvister. Näringslivet avstyrker därför förslaget i denna del. MRF framförliknande synpunkter. I fråga omkravet på leveransuppmaning pekar KO på risken för tvister huruvida anmaninghar skett eller om "skälig" tid har förlupit från en anmaning.Näringslivet anser att lagtexten uttryckligen bör ange att tilläggsfristenskall börja löpa först sedan köparen uppmanat säljaren att avlämna varan.Utredningens syfte med att kräva "uppmaning", nämligen att säljaren skaUerhålla en fördelaktigare behandling än enligt den allmänna köplagen, blir annarsinte tiUgodosett. Med hänsyntill att säljarens underlåtenhet att trots uppmaning avlämna varan inom skälig tid regelmässigt föranleder att dröjsmålet ' Se även 5.2.6. ansesväsentligt, ifrågasätter hovrätten för om inte uttrycket"av väsentlig betydelse för honom" kan tas bort. Hovrätten anmärkervidare att den tidsfrist som avses med uttrycket "inom skälig tid"enligt motiven synes kunna göras till föremål för avtal mellan köparen ochsäljaren. Avtalsfrihet på denna punkt bör enligt hovrätten inte få förekomma. Mfäster uppmärksamheten på ett särskUt problem. Ett konsumentköp av enkapitalvara inleds ofta med att köparen beställer varan på ett av säljaren tillhandahåUetformulär, "ordersedd" eller "beställning". I många fallanges häri inte någon exakt leveransdag utan i stället "" eUerliknande. Det vore därför önskvärt att det i lagen utsädes att leverans, i falldå exakt leveransdag inte angetts i beställning eUer på annat sätt, skall ägarum ett visst antal dagar efter det att beställningen gjorts. Vidare vore detav intresse att i lagen trots att frågan rätteligen faller under avtalsrätten angavs viss längsta tid, under vilken konsumenten är bunden av sinbeställning gentemot säljaren. Utformningenav undantagsregeln beträffande särskilt tillverkade varor o. d. diskuteras avbl. a. näringslivet, som framhåller att lagtextens krav att säljaren"måste antagas sakna möjlighet att avyttra" saken är alltför hårt ochinte heller uttrycker vad motiven innehåller på denna punkt. Det avgörandemåste vara, att säljaren inte skulle kunna avyttra saken mot väsentligen sammavederlag. Näringslivet hemstäUer att lagtexten jämkas i enlighet med detanförda. MRF anför liknande synpunkter och erinrar om de omfattande kostnadersom är förenade med hanteringen av t. ex. ett speciaUmporterat fordon avovanlig modell, såsom kostnad för betryggande förvaring och försäkring samtförsäljningskostnader. menar att det bör vara tiUfyUestom säljaren måste antas få betydande svårigheter att sälja varan till annan. Föredraganden.I likhet med utredningen anser jag att konsumentköplagen bör innehållatvingande regler om verkan av dröjsmål på säljarens sida. Regleringen bör inskränkastill att ange de befogenheter som köparen skaU ha när säljaren inte levererarvaran i rätt tid. Lagen bör aUtså inte innehålla några bestämmelser om närleverans skall ske i fall då bestämt avtal härom inte har träffats. Det ärvisserligen i och för sig önskvärt att leveranstidpunkten preciseras i sambandmed köpet. Tvingande civilrättsliga regler är emellertid inte något lämpligtmedel för att främja en sådan ordning. Här bör man i stället utnyttja demöjligheter avtalsvillkorslagen ger att påverka avtalens utformning. Flerastandardkontrakt som har tillkommit är f. ö. utformade på ettsätt som förutsätter att leveranstidpunkten flxeras. Konsumentköplagensreglering av dröjsmålssituationen bör syfta till attge konsumenten ett grundskydd mot sådana formulärrättsliga klausuler som helteller delvis berövar honom de rättigheter han har enligt köplagens dispositivaregler, nämUgen rätten att häva köpet och rätten att innehålla köpeskillingen iavvaktan på leverans. Dessa rättigheter bör i princip alltid stå köparen tUlbuds vid konsumentköp. Av skäl som jag tidigare (6.2.6) har redovisat kan dockden tvingande regleringen inte i aUa avseenden sträcka sig lika långt somköplagens dispositiva regler. För att köparen skall ha rätt att häva köpet bör i likhet med vad som gäller enligt köplagen krävas att dröjsmålet inte ärav ringa betydelse för honom. Viss inskränkning av hävningsrätten bör godtasvid köp av specialtiUverkade varor o. d. Som förutsättning för hävningsrätt börvidare i allmänhet gälla att köparen har uppmanat säljaren att leverera varanmen att denne inte inom skälig tid efterkommit uppmaningen. Avsteg från kravetpå leveransuppmaning bör dock kunna göras, när det på annat sätt måste ha ståttklart för säljaren att dröjsmålet inte är av ringa betydelse för köparen. Detvingande reglerna om köparens befogenheter vid dröjsmål bör utformas medutgångspunkt från vad jag nu har anfört. Detta innebär att regleringen bör näraansluta sig tUl utredningens förslag. I fråga om reglernas närmare utformningvill jag anföra följande. Huvudregelnom köparens hävningsrätt vid dröjsmål bör som utredningen framhåller i förstahand ta sikte på fall då leverans helt uteblivit. Det är i sådana situationerav särskild betydelse för köparen att kunna stödja sig på en lagregel för attframtvinga leverans inom skälig tid. Regeln bör emellertid kunna vinnatillämpning även då varan levereras . Detta blir resultatet av det kravpå leveransuppmaning som i princip bör gälla som förutsättning för köparensrätt att häva köpet. Har köparen uppmanat säljaren att leverera varan ochavlämnas denna inte inom skälig tid, har köparen kvar sin hävningsrätt, ävenom leverans skulle ske . Också när någonleveransuppmaning inte lämnats av köparen bör han vid försenad leverans varabibehållen vid sin hävningsrätt under samma förutsättning som ställs upp för hävningsrättvid utebliven leverans, nämligen att det på annat sätt måste ha stått klart försäljaren att dröjsmålet inte är av ringa betydelse för köparen. Som exempel påsådana situationer kan nämnas dels att köparen redan vid köpet har gjort klartför säljaren att det är av stor vikt för honom att leverans äger rum på utsattdag, dels att dröjsmålet är sä långvarigt att säljaren måste inse att köpareninte längre räknar med någon leverans och har inrättat sig därefter. Liksomenligt köplagens dispositiva regler bör bedömningen av dröjsmålets väsentiighetske ur köparens synvinkel. Vid prövningen skall således beaktas vilkenolägenhet dröjsmålet medfört för den enskilde köparen med hänsyn till hansförhållanden. börsom förutsättning för hävningsrätt gälla att de förhållanden på köparens sida somföranleder att dröjsmålet är väsentligt har varit iakttagbara för säljaren. Jagär medveten om att utredningens förslag i nu berörda hänseende formellt innebärett avsteg från motsvarande regler i köplagen. Den reella skillnaden äremellertid obetydlig. Kravet på leveransuppmaning torde i de flesta fallundanröja den tvekan säljaren skulle kunna hysa om ett dröjsmål av viss längdär väsentligt eller inte. Det av mig förordade undantaget från kravet på leveransuppmaningförutsätter att säljaren måste ha insett att dröjsmålet inte är av ringabetydelse för köparen. Med hänsyn till det nu anförda anser jag inte attnäringslivets kritik bör föranleda någon ändrad utformning av väsentiighetsrekvisitet.Jag vill tillägga att bevisbördan för att dröjsmålet inte är av ringa betydelsei händelse av tvist mellan parterna torde få anses ligga på köparen. Dettasynes innebära att denne åtminstone vid kortvarigt dröjsmål måste förebringasärskilda omständigheter som ger vid handen att dröjsmålet trots sin kortvarighetinte var av ringa betydelse för honom. Liksom utredningen anserjag det knappast möjligt att i lagen precisera vad som skall räknas som"skälig lid" när det gäller att bestämma säljarens tilläggsfrist förfullgörande av leveransen efter särskild uppmaning. Fristen bör givetvis börjalöpa först från det uppmaning har skett. Som näringslivet har påpekat börlagförslaget förtydligas på denna punkt. Den av KO påtalade risken för tvister huravida"skälig tid" förflutit efter anmaningen minskas i någon mån om kravetpå leveransuppmaning mjukas upp i enUghet med vad jag har förordat. För de falldå sådan uppmaning är nödvändig kan de klausuler om leveransförsening sominflutit i vissa nyare standardkontrakt (jfr KO:s under 5.2.6 redovisadeyttrande) tjäna tiU viss ledning vid bedömning av fristens längd. Även om det isista hand i princip måste ankomma på domstol att avgöra vad som i det enskildafallet skall räknas som "skälig tid" bör givetvis vid bedömningen avdenna fråga stor betydelse tillmätas innehållet i standardkontrakt som hartillkommit i samarbete med KO. Om ett sådant kontrakt ålägger köparen att i enviss situation avvakta leverans under exempelvis efter leveransuppmaningär detta en omständighet som med viss styrka talar för att denne i normala fallinte skall kunna berättigas att häva köpet tidigare. En särskild fråga är ombedömningen av tilläggsfristens längd skall påverkas av anledningen till attsäljaren inte kunnat fullgöra avtalet i rätt tid, t. ex. förekomsten av force majeure.Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen bör viss hänsyn kunna tasäven tUl omständigheter av sådant slag. Jag viU emeUertid understryka attfrågan vad som är "skälig tid" för fullgörande av leveransen i förstahand bör ses ur köparens synvinkel. Har denne köpt en vara som skall importerasfrån annat land, bor t. ex. den omständigheten att varor av detia slag beläggs medexport- eller importförbud för obestämd tid framåt inte föranleda atttilläggsfristen skall löpa fram tUl dess förbudet hävs. Rör det sig om entidsförskjutning av mycket begränsad räckvidd, t. ex. till följd av enkortvarig strejk vid den fabrik där varan tillverkas, bör tilläggsfristendäremot kunna bestämmas så att den motsvarar den av produktionsavbrottetorsakade förseningen. Motbakgrund av vad nu anförts förordar jag att huvudregeln om köparens hävningsrättvid dröjsmål {första stycket förstatredje punkterna) ges följande innehåll.Har säljaren inte avlämnat varan i rätt tid och beror inte detta av köpareneller händelse för vilken han står faran, får köparen häva köpet, om säljareninte avlämnar varan inom skälig tid sedan köparen uppmanat honom därtUl. Dettagäller dock inte om dröjsmålet är av ringa betydelse för köparen. Även omköparen inte har lämnat sådan uppmaning har han rätt att häva köpet, om det påannat sätt måste ha stått klart för säljaren att dröjsmålet inte är av ringa betydelseför köparen. I fråga om huvudregelns innebörd vill jag ytterligare anföraföljande. Regelnär ett uttryck för det grundskydd lagen tillerkänner köparen. Den riktar sigfrämst mot sådana klausuler i standardformulär som inskränker köparens hävningsrättvid dröjsmål. Har köpet ingåtts utan särskilda villkor i sådant hänseende,torde regeln ha mindre betydelse. I sådana faU är köparen tillräckligt skyddadgenom 21 § köplagen.