prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — Endast ett tiotal kommuner och ett par avpersonalorganisationerna inom brandförsvaret har gjort gällande att personalbehovetkommer att bli större än vad utredningen har beräknat. Också utredningensbedömning rörande kommunernas kostnader för materielanskaffning godtas iallmänhet av remissinstanserna. Till de remissinstanser som intar en sådanståndpunkt hör som tUlägger att kommunerna själva börkunna svara för dessa kostnader särskilt som det kan förutsättas attcivilförsvarsulrustning skall kunna disponeras i större utsträckning än f. n.Jag kan för min del också ansluta mig till utredningens bedömning. SärskUdastatsbidrag för täckande av de kommunala merkostnaderna bör inte utgä, TUlfrågan om statsbidrag till kommunerna för vissa räddningsingripanden m. m,återkommer jag i ett särskilt avsnitt. Jag vill i detta sammanhang i likhet med utredningen ochflera remissinstanser stryka under vikten av att kommunerna samverkar i frågaom anskaffning av utrustning för särskUda ändamål och av att kommunerna tartillvara möjligheterna att utnyttja sådan utrustning som finns hos olikakommunala förvaltningar, civilförsvaret eller enskilda förelag. Samverkan ifråga om anskaffning torde vara särskilt angelägen när det gäller utrustningför oljebekämpning. Några remissinstanser har föreslagit att centralaanvisningar meddelas om hur kommunernas utrustning för räddningstjänst skallbyggas upp. Ytterligare några instanser har framhållit vikten av attutrustningen standardiseras, inte minst för att underlätta samverkan mellankommunerna. Jag ansluter mig till vad remissinstanserna har anfört. Det ankommerpå den centrala tillsynsmyndigheten att ge anvisningar i nyssnämndahänseenden. Sådana anvisningar - som jag förutsätter kommer tUl stånd eftersamråd med bl. - måste givetvis ha som utgångspunktatt åtskilhga kommuner redan har anskaffat utrustning för räddningstjänst. Utredningen har beräknat engångsutgifterför anskaffning av utrustning och bekämpningsmedel m.m, till 10,1 milj.kr. Prop, 1973:185 158 allmänhet har beräkningen inte föranlett invändningarunder remissbehandlingen. Ett par remissinstanser har dock ifrågasatt om intekustbevakningen måste tillföras betydligt större resurser än vad utredningenhar föreslagit. När man skaU bedöma behov av utrustningmåste man enligt min mening ta hänsyn lill att effektivare och därmed dyrareoljebekämpningsmateriel har tagits fram sedan utredningen avslutade sillarbete. Över huvud laget har utvecklingen av medel och metoder föroljebekämpning gått mycket snabbt både i och i utlandet. Dennautveckling har också medfört att det finns betydligt bättre materiel förmekanisk upptagning av olja ur vattnet än vad som fanns för bara etl par årsedan. oljebekämpningsorganisation har också i allt högre gradinriktats pä denna bekämpningsteknik. Det går därför inte att göra enrättvisande jämförelse mellan utredningens beräkningar och dem som kan görasnu. Sammanlagt har under budgetåren 1970/71-1973/74 10,5 mUj.kr. anvisats för anskaffning av bekämpningsanordningar och bekämpningsmedel m.m. Dessutom har ca 3,5 milj. kr. av arbetsmarknadsmedel ställts tillgeneraltuUstyrelsens förfogande för tidigardäggning av industribesläll-ningar.Resterande anskaffningsbehov har av generaltullstyrelsen i anslagsframställningenför /75 beräknats till ca 5,5 milj. kr. Frågan om anvisande avmedel för att tillgodose detta behov torde fä anmälas i 1974 årsslatsverksproposilion. behov av utrustning och personal föroljeskyddsberedskapen i har jag redovisat i det föregående. Forskning, försök och utveckling Jag har i det föregående framhållit betydelsen avforskning och utveckling av ny teknik när det gäller bekämpning av olja somkommit lös till sjöss. Forskning, försök och utveckling är självfallet av storbetydelse för också annan räddningstjänst. främjar sådan verksamhet i frågaom brandförsvaret, en verksamhet som bl. a. ligger till grund för standardiseringav brandmateriel. 1 enlighet med vad räddningstjänstutredningen föreslagit ochremissinstanserna har tillstyrkt förordar jag att denna verksamhet vidgas tillatt omfatta all räddningstjänst som enligt mitt förslag skall ankomma påkommunerna. När del gäller forskning, försök och utveckling rörandeåtgärder mot oljeutsläpp tUl sjöss är, som jag har antytt,generaltullstyrelsen verksam. Styrelsen har sålunda, alltsedan den fickuppgiften alt handha oljebekämpningen till sjöss, låtit bedriva teknisktutvecklingsarbete och forskning beträffande medel och metoder föroljebekämpning till sjöss. Under /72 bökade vidaregeneraltullstyrelsen, och ensamordnad forskning med syfte att i svenska kustvatten studera demarinbiologiska effekterna av oljeföroreningar och de medel och metoder somanvänds för bekämpning av sådana föroreningar och anslog medel förändamålet. Verksamheten, som har fortsatt även under följande budgetår, bedrivsinom en rill () knutenforskargrupp. Därutöver följer generaltullstyrelsen den internationellaforskningen och utvecklingen beträffande medel och metoder för oljebekämpning. Utredningen föreslår alt det skall ankomma pägeneraltullstyrelsen att leda och samor,dna försöks- ochutvecklingsverksamheten beträffande medel och metoder för oljebekämpning tillsjöss. När det gäller forskning beträffande olika råoljors och oljeproduktersliksom olika bekämpningsmedels beteenden och effekter i den miljön synesdet utredningen mest rationellt att samordningen av forskningen läggs pänaturvårdsverket. Jag anser att generaltullstyrelsens verksamhet förforskning, försök och utveckling beträffande bekämpning av oljeutsläpp tillsjöss bör fortsätta. Det är av stor vikt att denna verksamhet bedrivs medbeaktande av olika bekämpningsmetoders effekter i den miljön. Arbetetbör därför såsom ske i nära samråd med bl. a. naturvärdsverket.Erforderliga föreskrifter rörande denna verksamhet ankommer det på Kungl. Frågan om anvisande av medel för generaltullstyrelsens medverkani forskningsprogrammet torde få anmälas i vanlig ordning vid den årligabudgetbehandlingen. Ut b ildningsfrågo r I och med att kommunernas verksamhet för räddningstjänstvidgas tUl att omfatta också andra former av räddningstjänst än brandsläckningkommer behovet av utbildning för olika personalgrupper inom den lokala räddningstjänstorganisationensjälvfallet att öka. Detta gäller både teoretisk och praktisk utbildning.Utbildning i brandförsvar bedrivs av statens brandskola för vilken medelanvisas över statsbudgeten. Som redovisats i det föregående meddelarbrandskolan emellertid f. n. endast teoretisk undervisning. Skolan saknar egnaresurser för att meddela även praktisk undervisning. Räddningstjänstulredningen stryker starkt under det ökadeutbUd-ningsbehovet. Under remissbehandlingen har frågan om en allmän översynav den nuvarande brandförsvarsutbildningen tagits upp. Denna fräga har ocksåväckts i andra sammanhang. Sålunda hemställde brandskolans styrelse i september1970 hos Kungl. Maj:t om en utredning av utbildningen inom brandförsvaret.Även personalorganisationerna inom brandförsvaret och Svenska kommunförbundethar hemställt om en sådan utredning. Med hänsyn till att samhällsutvecklingenhar medfört starkt ökade krav på de nuvarande brandkårernas personal anser jagen sådan översyn väl motiverad frän både effektivitets- ocharbetarskyddssynpunkt. Tidpunkten för en översyn är nu lämplig, eftersomhänsyn kan tas också till det utbildningsbehov som den allmännaräddningstjänsten framkallar. Jag avser att senare hos Kungl. Maj:t hemställaom bemyndigande att tUlkalla sakkunniga för ett sådant utredningsuppdrag. I avbidan pä resultatet av utredningen fär utbildningen iallmän räddningstjänst ske i provisoriska former. Det bör kunna ske på detsättet att de personalkategorier som f. n. utbildas vid brandskolan genomskolans försorg får viss utbildning i räddningstjänst medan i brandförsvarredan utbildad personal fär viss forlbUdning vid regionalt och lokalt anordnadekurser under brandskolans medverkan. Jag ämnar i annat sammanhang föreslåKungl. Maj:t att brandskolan fär uppdrag att komma in med förslag i ämnet. Också när det gäller oljebekämpningen tUl sjöss föreligger- som vitsordas av räddningstjänstutredningen och några remissinstanser - etlpåtagligt utbildningsbehov. Vad gäller behovet av utbildning för kustbevakningenspersonal kan detta enligt vad jag inhämtat från generaltullstyrelsen helttillgodoses inom ramen för den utbildning som bedrivs inom . Detbehov av utbildning i oljebekämpning som föreligger hos organ som samverkar medkustbevakningen torde i allt väsentligt kunna tUlgodoses genom samarbete mellanberörda myndigheter. Central myndighet för räddningstjänst i allmänhet utövar enligt 24 § brandstadgantillsyn över brandförsvaret i landet. Det åligger inspektionen särskilt att geräd och anvisningar till kommuner och enskilda i frågor av allmän betydelse förbrandförsvaret, verka för att brandförsvaret i olika delar av landet ordnasändamålsenligt, verka för standardisering av brandmateriel samt att göra framställninghos i den mån åtgärder behövs för att stärka brandförsvaret inomvisst län. Inspektionen är alltså f. n. i huvudsak endast ettrådgivande organ. Chef för inspektionen är riksbrandinspektören. Inspektionenarbetar pä tre enheter. Statens brandskola är ett av staten till kommunernastjänst inrättat brandtekniskt utbildningsinstitut. Skolan har till uppgift attutbilda brandpersonal och skorstensfejare och att genom annan utbildningsverksamhetoch brandteknisk forskning främja brandförsvarets utveckling. Utbildningensker vid huvudskolan i och vid regionala kurser samt genom brevkurser.Brandskolan är en självständig myndighet under Kungl. Den leds av enstyrelse som är utsedd av Kungl. Maj:t och som består av representanter förstatsförvaltningen, kommunerna och brandförsvarets personalorganisationer.Riksbrandinspektören och skolans rektor är självskrivna ledamöter i styrelsen.Chef för skolan är dess rektor. Utredningen föreslår att den centrala tiUsynen över detnuvarande brandförsvaret och över den räddningstjänst i övrigt som enligt utredningensförslag skall ankomma på kommunerna hänförs lill samma centrala myndighet. Enligt utredningens förslag skall brandinspektionensuppgift som central tillsynsmyndighet för räddningstjänsten i allmänhet främstvara av samordnande och rådgivande karaktär. Utöver de uppgifter sominspektionen f. n. har i fräga om brandförsvaret bör inspektionen fåmotsvarande uppgifter i fråga om räddningstjänst som inte har samband medbrand. Enligt förslaget skaU det ankomma på brandinspektionen attmeddela råd och anvisningar i fräga om räddningstjänstens organisation ochverksamhet, alt utarbeta exempel pä brandordningar och att biträdalänsstyrelserna med råd och anvisningar för katastrofberedskapen. En ytterligare uppgift för inspektionen skaU enligtutredningens förslag vara att följa och söka utveckla räddningstekniken.Utredningen föreslär också att inspektionen skall pröva frågor om ersättninglUl kommunerna för vissa räddnings- och saneringskostnader och frågor omföreläggande för vissa företag att hålla personell och materiell beredskap.Dessa frågor kommer att behandlas i ett senare avsnitt. Statens brandskola skall enligt utredningens förslag svaraför utbUdningen av de lokala räddningsorganens personal. Enligt utredningensuppfattning skulle det vara en påtaglig fördel om brandskolan inordnades ibrandinspektionen. Härigenom skulle det bli möjligt för brandinspektionen attfölja verksamheten vid skolan och anpassa den tUl utbildningsbehovet. Någravägande skäl som talar mot att skolan inordnas i inspektionen har utredningeninte kunnat finna. Utredningen föreslår därför att brandskolan omorganiserasfrän att vara en särskild myndighet till en enhet inom brandinspektionen. Sä gott som samtliga remissinstanser som yttrar sig pådenna punkt tillstyrker eller lämnar utredningens förslag attbrandsinspektionen skall vara central myndighet för kommunernas räddningstjänstutan erinran. Förslaget att brandskolan organiseras om tiU en enhet inombrandinspektionen tillstyrks av flertalet av de remissinstanser som yttrar sigöver förslaget. Även jag ansluter mig till utredningens förslag ochförordar alltså att brandinspektionen skall vara central tillsynsmyndighet förden räddningstjänst som ankommer på kommunerna och att brandskolan skall ombildastill en särskild enhet inom myndigheten. Vad jag har anfört tidigare omutformningen av utbildningen i räddningstjänst m. m. påverkas inte av dettaställningstagande. Som framgår av vad jag har anfört tidigare biträder jagutredningens förslag att den nuvarande länsbrandinspektörsorganisationenersätts med fyra tjänster hos den centrala myndigheten. Vidare har jag förordatatt den centrala myndigheten skall meddela anvisningar rörande uppbyggnaden avkommunernas utrustning för räddningstjänst och om standardisering av sädanutrustning. I avsnittet om forskning, försök och utveckling Prop,1973:185 162 har jag redovisat min uppfattning att myndigheten bör hatill uppgift att främja forskning, försök och utveckling beträffande sådanräddningstjänst som enligt mitt förslag skall ankomma på kommunerna. Utredningen framhåller att inspektionen i sin nuvarandeverksamhet i ätskilliga fall måste ta ställning till frågor av stor principielleller ekonomisk betydelse. Inspektionens arbetsuppgifter skulle därför redan nui och för sig motivera att inspektionens chef vid sin sida hade en styrelse medförankring hos dem som berörs av besluten. Flera av de uppgifter som enligtutredningens förslag skall tilläggas brandinspektionen är vidare av sädanbeskaffenhet att den myndighet som svarar för dem bör ha en sådan förankring.Att brandskolan inordnas i inspektionen utgör ett ytterligare skäl för en sädanordning. Utredningen föreslär därför att brandinspektionen skall ledas av enstyrelse. Styrelsen bör bestå av inspektionens chef som självskriven ledamotsamt förslagsvis fyra av Kungl. Maj:t utsedda ledamöter jämte suppleanter. Istyrelsen bör kommunerna och näringslivet vara företrädda. Remissinstansernatillstyrker förslaget om en lekmannastyrelse. Brandinspektionen bör enligt utredningen organiseras päfyra enheter: en enhet för i huvudsak juridiska och administrativa frågor(A-enheten), en enhet för räddningstjänsten i allmänhet (R-enheten), en enhetför den förebyggande verksamheten (F-enheten) saml en enhet för utbUdning(U-enheten). Varie enhet bör ha en chef. Utredningen betraktar det som angeläget all företrädareför de personalorganisationer vilkas medlemmar fär sin utbildning vid brandskolanfortfarande får möjlighet att delta i utformningen av utbildningen och görasina synpunkter gällande i frågor som har samband med intagning av elever vidskolan. Det är också önskvärt alt brandinspektionens styrelse inte belastasmed alla utbildningsärendena. Utredningen föreslär därför att ettutbildningsråd knyts till U-enheten. Brandinspektionens chef bör varaordförande i utbildningsrådet. U-enhetens chef samt representanter förpersonalorganisationerna, kommunerna och lärarna bör också ingå i rådet.Ledamöterna bör utses av Kungl. Beslutanderätten i utbildningsfrågor börkunna delegeras till rådet. Utredningen anser att det är angelägel att olika grenar avsamhällets räddningstjänst i görligaste män samordnas och föreslår att ettforum för samråd mellan de berörda centrala myndigheterna inrättas. Samrådsorganetskall enligt förslaget knytas tUl brandinspektionen, vars chef avses fungerasom ordförande. I samrådsorganet skall, föreslår utredningen,generaltullstyrelsen, , , luftfartsverket,järnvägsstyrelsen, , överbefälhavaren, civUförsvarsstyrelsen,och vara representerade. Förslagettillstyrks av de remissinstanser som yttrar sig pä denna punkt. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till utredningensorganisationsförslag, som också nästan genomgående fält stöd avremissinstanserna. Maj:t utsedda lekmän skall ingå i ledningen förden centrala myndigheten finner jag sålunda väl motiverat. Det torde få ankommapä Kungl. Maj:t att bestämma antalet. I ett par avseenden vUl jag dock beträffande myndighetensorganisation annan lösning än den som utredningen har föreslagit.Jag anser att en myndighet som bl. a. bedriver regelbundenutbUdningsverk-samhet inte bör betecknas som inspektion. Jag vill i ställetförorda att myndigheten inrättas som en nämnd med en kansliorganisation. Jaganser att en lämplig benämning är statens brandnämnd. Kansliet bör vara indelati tre enheter, nämligen en administrativ enhet (Ä-enheten), en enhet förräddningstjänst (R-enheten) och en utbildningsenhet (U-enheten). På A-enheten bör handläggas juridiska, kamerala ochallmänt administrativa ärenden. Till R-enheten bör hänföras ärenden angåenderäddningstjänstens organisation, kommunernas räddningstjänstulmstning ochfrågor rörande förebyggande verksamhet. Utbildningsfrågor hör givetvis tillU-enhetens verksamhetsområde. Jag har i det föregående redovisat utredningens skäl förförslaget alt knyta ett samrådsorgan och ett utbildningsråd tUlbrandinspektionen. Jag ansluter mig tUl förslaget och vUl förorda attmotsvarande organ knyts tUl nämnden. Medelsbehovet för den centrala organisation som jag nu harförordat torde få redovisas i 1974 ärs slatsverksproposilion. Ingrepp i annans rätt När räddningsorganen ingriper för att avvärja ellerbegränsa skada kan ofta åtgärder behöva vidtas som innebär ingrepp i annansrätt. Räddningsarbetet måste kanske helt eUer delvis bedrivas på en fastighetsom tillhör annan än den vars egendom i första hand är hotad. Olycksplatsen kanbehöva spärras av för att arbetet inte skall hindras i onödan eller för att detkan innebära fara för allmänheten alt vistas där. Det kan vara nödvändigt attföreta grävnings- eller schaktningsarbeten eller att riva eller på annat sättskada byggnader eller andra anläggningar för att rädda annan värdefullareegendom. Räddningsorganens utrustning kan behöva kompletteras med fordon,arbetsmaskiner eller annan utrustning. Det ingrepp som behövs är ofta av ganskalindrigt slag och ofta kan överenskommelse träffas om att åtgärden skall fåvidtas. Det kan emellertid inträffa att det inte finns tid att inhämta samtyckefrån den mot vilken ingreppet riktar sig eller att samtycke vägras. Vid brand är det enligt 12 § brandlagen under vissaförutsättningar tillåtet att företa ingrepp av det slag som jag nu har nämnt.Bestämmelser som medger att vissa ingrepp i annans rätt görs vid atomolycka ochnär ett utsläpp av olja eller annat skadligt ämne frän fartyg har inträffateUer Prop, 1973:185 164 kan befaras finns i atomskyddslagen resp. lagen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg, I viss utsträckning kan ingrepp avdet slag som del här är fräga om företas också av polisen och länsstyrelserna.Polisen anses ha befogenhet att, när det behövs för att upprätthålla allmänordning och säkerhet, anlita tvång även utan uttryckligt stöd i lag.Länsstyrelsen, som är högsta polismyndighet i länet, har enligt 31 §polisinstruktionen (1972:511) att övervaka att allmän ordning och säkerhetupprätthåUs och att erforderliga åtgärder vidtas, när den allmänna ordningenoch säkerheten hotas eUer störs. Enligt 10 § länsstyrelseinstruktionen fårlänsstyrelsen för upprätthållande av allmän ordning och säkerhet föreläggavite, när påföljd inte är bestämd i lag eller annan författning. En viss befogenhet att företa ingrepp i annans rätt följerockså av den allmänna nödrättsbestämmelsen i 24 kap, 4 § . Enligtdenna bestämmelse skaU den som för att avvärja fara för liv eller hälsa, räddavärdefull egendom eller av annan sådan orsak handlar i nöd vara fri fränansvar, om gärningen med hänsyn lill farans beskaffenhet, den skada som åsamkasannan och omständigheterna i övrigt måste anses försvarlig. För att gämingenskall anses försvarlig krävs i allmänhet alt den skaU vara påkallad av ettintresse av betydligt större vikt än del som uppoffras samt att den behövs föratt tillgodose förstnämnda intresse. Av kravet att handlingen skall haföretagits i nöd följer att den skall kunna sägas vara framtvungen avsituationen. Det krävs dock inte alt den skall vara enda utvägen eUer ens detaUra bästa alternativet bland de olLka möjligheter att avvärja faran som kanstå till buds. Del är tillräckligt alt situationen rimligen kan anses hamotiverat handlingssättet. Att en restrUctiv tUlämpning är avsedd, särskiltnär endast ekonomiska värden är hotade, följer av kravet att handlingen skallha företagils i nöd. Det äruppenbart att stränga förutsättningar måste gälla för tillämpningen av enbestämmelse som innebär att handlingar som normalt föranleder straffansvar kanutan ansvarspäföljd företas av var och en. För räddningstjänsten, dvs.uppgiften att vid olyckor av skilda slag ingripa för att avvärja eller begränsaskada, kan det sägas vara typiskt att anledning uppkommer alt företa ingrepp iannans rätt. Inte sällan kan ett ganska obetydligt ingrepp länkas få storbetydelse för räddningsarbetets resultat. skall enligt mittförslag främst ankomma pä kommunala räddningsorgan vilkas organisation ochverksamhet till stor del blir reglerad i lag eller annan författning. Med hänsyntill vad jag nu har anfört anser jag att det behövs en bestämmelse som i någotvidare män än den allmänna nödrättsbestämmelsen medger att ingrepp i annansrätt görs vid räddningstjänst. Jag 'delar utredningens uppfattning att detliksom enligt den allmänna nödrättsbestämmelsen måste krävas att åtgärden ärframtvungen av situationen. Som utredningen anför kan det vid räddningsingripandenvara möjligt alt välja mellan flera olika slag av ingrepp i annans rätt ochibland kan ett sådant ingrepp undvikas genom andra mer eller mindre omfattande åtgärder. Lika litet som enligt denallmänna nödrättsbestämmelsen bör det för att ingreppet skall få göras krävasatt det framstår som omöjligt att avvärja faran pä annat sätt eller attingreppet utgör det bästa alternativet bland de olika möjligheter att avvärjafaran som slår tUl buds. Utredningen anser att ett ingrepp bör få göras, om detskulle kräva oproportionerliga ansträngningar att avvärja faran på annat sätt.Det krav som utredningen här ställer upp är enligt min mening något försträngt. Jag vill i stället anknyta tUl ett uttryckssätt som användes i sambandmed tillkomsten av 24 kap, 4 § , nämligen att det bör varatillräckligt att situationen rimligen kan anses motivera handlingssättet. Bedömningenav om ingreppet får företas eUer ej bör alltså göras enligt samma principer somgäller för tillämpningen av den aUmänna nödrättsbestämmelsen. Allfömtsältningarna för ingreppets tillåtlighet är avsedda att vara något mindrestränga bör enligt min mening klargöras dels genom att det, Uksom i bl. 12 §brandlagen, föreskrivs posirivt att ingreppet är tillåtet och således inte baraatt det är straffritt, dels genom att kravet alt ingreppet skall behövas föratt avvärja skada inte betonas genom en föreskrift om att ingreppet skall göras"i nöd". I huvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslagförordar jag att del som en förutsättning för alt ell ingrepp i annans rättskall få göras vid räddningstjänst föreskrivs att fara för liv, hälsa elleregendom eller för skada i mUjön inte lämpligen kan avvärjas på annat sätt. Därutövermåste, som utredningen framhåUer, också krävas att ingreppet framstår somförsvarligt vid en intresseavvägning av det slag som skaU göras när fråga är omutövande av den allmänna nödrätlen. Vid denna avvägning bör beaktas främst delsfarans beskaffenhet dvs. vikten av det intresse tUl vars skydd ingreppet görsoch risken för att detta intresse skadas, om ingreppet underlåts dels denskada som åsamkas annan genom ingreppet. När det gäller att avgöra om enhandling är försvarlig enligt den allmänna nödrättsbestämmelsen måste man, bl.a. för att risken för missbruk av bestämmelsen skall kunna undvikas, varatämligen restriktiv. En lika sträng bedömning synes vara varken nödvändig ellerönskvärd, när ingreppet görs av ett samhällsorgan som har lUl uppgift att vidolyckor avvärja eller begränsa skada. a. bör ett ingrepp till skydd för ettrent ekonomiskt intresse oftare kunna anses försvarligt.