prop · FW03115 · 1973-12-31 00:00:00 — Med hänsyn tUl att förhållandenasålunda kan länkas växla från fall till fall har kommissionen inte ansett detmöjligt att upställa en direkt föreskrift om all utredningsarbetet alllid skallombesörjas av socialarbetare, I lagbestämmelsen bör i stället anges attutredningen om möjligt skall göras av företrädare för social myndighet. Det måste förutsättas att förhållandena ibland kan varasådana att det inte framsiår som nödvändigt eller meningsfullt att företa denform av utredningsverksamhet som det här är fråga om. Kommissionen tänker här iförsta hand på fall då det framstår som uppenbart att den omhändertagne intebefinner sig i en situation som påkallar särskild uppmärksamhet i detlasammanhang. Det är vidare troligt att del inte så sällan kommer alt visa sigatt den omhändertagne varit föremål för samma åtgärder. Med tankepå dessa eller liknande fall krävs en bestämmelse som anger alt utredning skallgöras då behov därav kan antas föreligga. För de fall då omhändertagandet skett med slöd av 1 §,dvs, i avbidan på polisstyrelsens beslut, finns särskilda bestämmelser omförfarandet. Enligt kommissionens mening framstår del som så väsentligt all nuavsedda beslut meddelas möjligt att en erinran därom bör las in i dennya lagen. Denna föreskrift har i förslaget fåll sin plats i 7 §, Med utgångspunkt från kommissionens tidigare redovisadesynpunkter angående tidpunkten för frigivning av den som omhändertagits medstöd av 3 § föreslår kommissionen en regel som innebär att frigivning skall skeså snart förhör och utredning som avses i 6 § har slutförts och anledningföreligger till anlagande att den omhändertagne ej längre utgör en omedelbarfara för allmän ordning och säkerhet, dock senast inom sex limmar efleromhändertagandet (8 §), Kommissionen har i det föregående redan betonat attavsikten med införandet av sextimmarsgränsen inte är att åstadkomma någongenerell höjning av tiden för omhändertagandena. Del är sålunda här endastfråga om en maximiregel vilken i första hand syftar lill alt undanröja denosäkerhet som motsvarande bestämmelse i Pl (20 § första stycket) visat sig geupphov till i den praktiska tillämpningen. Denna osäkerhet har sannoliktmedverkat till all omhändertagandeinslilutel i I 7 § PI ibland visat sig mindre effektivt. Kommissionen har i dettasammanhang särskilt beaktat den från många häll redovisade erfarenheten all desom omhändertagils pä grund av ordningsstörningar inte sällan åter befinner sig pä samma plats och i samma sällskap. Delta ärotillfredsställande såväl frän ordningssynpunkt som med hänsyn till behovet avall lösa den omhändertagnes personliga problem. Förutom sextimmarsgränsen skiljer sig den föreslagnaregeln frän motsvarande bestämmelser i 20 § första stycket PI främst däri attsom förutsättning för frigivning även krävs att erforderliga förhör och utredningarhar hunnit slutföras, 3 § är inte avsedd att tillämpas vid fyUeri. Del finnsdärför normalt inte anledning räkna med att förhöret skall behöva uppskjutasnågon längre lid på grund av alt den omhändertagne är alltför påverkad elleromtöcknad. Den del av förfarandet som ibland kan beräknas bli förhållandevismera tidskrävande är den efterföljande utredningen. Det bör emeUertidförutsättas att utredningsarbetet i regel bör kunna slutföras inom en eller ettpar limmar. Vissa variationer torde dock vara ofrånkomUga på grund av såväl denomhändertagnes situation som exempelvis tidpunkten för omhändertagandet, denallmänna arbetsbelastningen, förekomsten av socialjour etc. Del kan inte ulslulas att utredningsarbetet av nu nämndaskäl eller av annan anledning ibland inle hinner slutföras inom den angivnatidsfristen, I den män det i sådant fall på grund av vårdbehov eller eljeslframstår som väsentligt att den omhändertagne inte försätts på frifot får övervägas om någon av de bestämmelser om interimistiska omhändertagandensom finns i skilda vårdlagar bör tillämpas. Den nya lagens bestämmelser om förvaringen av denomhändertagne bör enligt kommissionens mening utformas i överensstämmelse medmotsvarande föreskrifter i 20 § tredje stycket PI, I förslaget har dessabestämmelser tagils in i 9 §, I 21 § Pl anges all de bestämmelser i denna instruktionsom avser omhändertagande på grund av bl, a, ordningsstörning i lillämpligadelar även gäller den som utan att vara polisman förordnas att fullgörapolisverksamhet, om annat ej framgår av förordnandet. Kommissionen föreslår atten motsvarighet lill nämnda bestämmelse i PI tas in i den nya lagen (10 §), Kommissionen har slutligen förutsatt alt det finns behovav närmare föreskrifter angående tillämpningen av den nya lagen (11 §), Kommissionen har i det föregående framhållit önskvärdhetenav att socialarbetare i så stor utsträckning som möjligt tjänstgör i de lokalerlill vilka omhändertagna förs för all på så sätt det utredande och kurativaarbete som ofta skall sättas in efter ell omhändertagande snabbt skall kunnapåbörias. Del samarbete mellan polisen och de sociala myndigheterna somkommissionen har förordat förutsätter givelvis att lokalfrågan kan lösas.Regelbunden tiänslgöring i sädana lokaler förefaller med hänsyn lill de socialamyndigheternas resurser endast vara möjlig om omhändertagna förs till ochförvaras pä en eller högst ell par platser i varje polisdistrikt, Vd . 1 saml Nr 115 Vad gäller och polisdistrikt är polisenslokalförhållanden sädana att några ytterligare åtgärder inte är påkallade idessa distrikt. Detsamma torde vara förhållandet i andra större polisdistrikt,I är utrymmena för omhändertagande av berusade ochordningsslörande personer f, n, otillräckliga. En förutsättning för all den nyalagen skall kunna tiUämpas praktiskt i är attdistriktet får tillgång till en Större central lokal för omhändertagande avberusade och ordningsstörande personer. Kommissionen har haft kontakter medföreträdare för , vUka har förklarat, att kommunen är villigalt ställa mark tUl förfogande för uppförande av en byggnad för sådant ändamål,I avvaktan pä att denna byggnad uppförs har möjligheterna undersökts att förade personer som tas omhand enligt den nya lagen till en enda plats. Förstavaktdistriklets lokaler, som fyller modern standard och även i övrigt synesmest lämpade för den verksamhet som del här är fråga om, bör utnyttjas fördetta ändamål. Andra lokaler kan om det visar sig nödvändigt användas föromhändertagande av berusade personer, 7,2,4 Förstärkta insatser på det sociala området Kommissionen har den uppfattningen alt värdorganensresurser bör byggas ut eller disponeras om sä att den allmäntförebyggande verksamheten sä långt möjligt gör polisens ingripanden i desituationer som här avses överflödiga. Över huvud tagel är det angelägel satsar på allmänt förebyggande verksamhet i vidaste bemärkelse. Inte barasamhällsorganen bör öka sina insatser på delta område. Också organisationer ochsammanslutningar av olika slag bör uppmuntras och stödjas i den verksamhet debedriver. Inte minst angeläget är del att stärka de enskUdasamhällsmedlemmarnas insikt om nödvändigheten att göra egna insatser till nyttaför sig själva och andra. De överväganden som det nu sagda för fram till måsteemellertid ses i ett långsiktigt perspektiv. Kommissionen mäste begränsa sigtill alt lägga fram vissa förslag beträffande socialvårdens insatser på områdensom anknyter tUl kommissionens uppdrag. För det första gäller del den sociala jourverksamhet somkommissionen behandlat i avsnitt 7,2.2 och 7.2,3, Enligtbestämmelserna i socialhjälps- och barnavårdslagama finns en allmän skyldighetför kommunerna att bedriva uppsökande verksamhet och alt vidta de åtgärder somdärvid befinns nödvändiga, 1 åtskilliga kommuner bedrivs också sedan längeolika former av uppsökande verksamhet. Som kommissionen tidigare framhållitförhåller det sig trots delta så att det är polisen som i sin allmäntbrottsförebyggande verksamhet kommer i kontakt med personer, inle minst barnoch ungdomar, som av olika skäl är i behov av stöd och hjälp. Genom detfortlöpande samarbetet mellan polis och barnavårdande myndigheter får därmedocksä de sociala myndigheterna och i synnerhet barnavårdsnämnderna kännedom omförhållanden som bör föranleda ätgärder frän deras Särskilt under icke ordinarie arbetstid föreliggerdel behov av sociala insatser i samband med polisingripanden, eftersom del börankomma på de sociala myndigheterna att bedöma vUka åtgärder som bör vidtas idet enskUda fallet, Sädan verksamhet bedrivs redan pä flera håll i landet somkommissionen tidigare redovisat, Mol bakgrund av den rådande ordningssituationen anser kommissionendel synnerligen angeläget all barnavårdsnämnderna/sociala centralnämndernaställer ökade personella resurser lUl förfogande för alt bl, a. samverka medpolisen i dess arbete bland barn och ungdomar under icke ordinarie arbetstid.För att snabbt göra det möjUgt att initiera, pröva och utvärdera olika formerav sädan social jourverksamhet bör särskilda statliga medel ställas tUlsocialstyrelsens förfogande för bidrag till kommunerna. Statens insatser påområdet bör ha formen av en försöksverksamhet. De socialarbetare som deltar ijourverksamheten bör bl, a, kunna ägna sig åt uppsökande verksamhet i den månderas huvuduppgifter lämnar utrymme för detla. Kommissionen föreslår att 4 milj, kr, ställs tillförfogande för det angivna ändamålet. bör av dessa medelkunna lämna fuU ersätining för kommunernas kostnader för verksamheten.Försöksverksamheten bör bedrivas under minst två budgetår. Det bör ankomma påde närmast berörda centrala ämbetsverken, och rikspolisstyrelsenatt successivt utvärdera försöksverksamheten. Ett annat område där kommissionen anser sig kunna taställning för omedelbara ytterligare insatser frän statens sida ärnarkomanvården, Narkotikamissbraket har framför allt i de största kommunerna enväsentlig del i uppkomsten av brottslighet och ordningsstörande förhållanden.Kommissionen har därför övervägt vissa åtgärder lill stöd för kommunensinsatser på detta område. Vad del här kan bU fråga om är förenkladebidragsregler och ökade möjligheter till statsbidrag till vårdcentraler förnarkotikamissbrukare, ökade driftbidrag till behandlingshem förnarkotikamissbmkare, nytt statsbidrag till vård i enskilt hem avnarkotikamissbrukare saml ökade bidrag till organisationer som sysslar medrehabilitering av narkotikaskadade personer. föreslog i sitt första betänkande(SOU 1967:25) att man i storstäderna borde inrätta särskilda mottagningar förunga narkotikamissbrukare, vårdcentraler. Man ansåg att dessa öppnamottagningar helst borde ha anknytning till sjukhus för att få en närasamordning med den slutna vården. Som ett ytterligare önskemål angav kommitténatt mottagningen borde vara bemannad dygnet runt eller ha någon form avjourhänvisning. Vid vårdcentralen skulle akutfall kunna omhändertas under enkortare period för att möjliggöra en kvalificerad preliminärbedömning ochdifferentiering som underlag för senare överförande lill lämplig vårdform.Kommittén föreslog att denna diagnosticerande och fördelande vårdcentralfrämst skulle avses för unga missbrukare. Socialministern förordade i enlighet med förslaget (prop,1968:1 bU, 7 s, 203) alt viss verksamhet vid Mariapolikliniken i Stockholmskulle anses som en sådan vårdcentral och erhålla statsbidrag med 75 %av kostnaderna för denna verksamhet. beslutade (, rskr 5) altäven vårdcentraler som enligt mönster av Mariapolikliniken inrättades i andrakommuner skulle kunna få motsvarande statsbidrag. Statsbidrag till vårdcentral utgår från anslaget lillkommunala nykler-helsnämnder. Bidrag kan utgå till landstingskommun eller annankommun, I tillämpliga delar gäUer grunderna för bidrag till av alkoholpolikUnik, Vårdcentral skallhuvudsakligen vara avsedd för yngre narkotikamissbrukare, Istatsbidrags-bestämmelserna har begreppet "yngre" fixerats genomangivande av åldersgränsen . Vårdcentralens akutvärdplatser kan varaförlagda vid något sjukhus och jouren kan samordnas med annan jourverksamhet, utgår statsbidrag lill fyra vårdcentraler. Erfarenheten har visat att kraven pä akutvårdplatser ochjourverksamhet i praktiken varit svåra att upprätthålla, särskilt omprimärkommun är huvudman. Ur slatsbidragssynpunkt kan det vidare vållasvårigheter att avgränsa vårdcentralen gentemot barnavårdsnämndens,nykterhetsnämndens och socialnämndens ansvarsområden, Efiersom man vill gevårdcentralen en betydande flexibUitet och möjlighet till anpassning efterlokala förhållanden är det svårt all ange en klar definition utöver attvårdcentralen bör vara en öppen mottagning för narkotikamissbrukare. Denbeskrivning pä en vårdcentrals uppgifter som ges i det följande är därför attse som en allmän ram för verksamheten i en storstad, I den allmänna målsättningen strävar man efter enintegration mellan narkomanvården och samhäUets övriga sjuk- och socialvård.Tanken på en helt separat vårdorganisation för narkotikamissbrukare haravvisats av . På kort sikt föreligger emellertid behov, huvudsakhgen ide större kommunerna, av särskilda behandlingsenheter för narkotikamissbrukareäven om en stor andel av narkotikamissbrukarna behandlas vid öppna mottagningarinom allmän social-och sjukvård, såsom barnavårds-eller socialvårdsbyräer,psykiatriska mottagningar för ungdomar och vuxna, alkoholpolikliniker m, m.Vårdcentralernas uppgift är att genom speciella, målinriktade insatserkomplettera och förstärka denna verksamhet, inte att ersätta eller överta den.Självfallet bör vårdcentralen ha ett nära samarbete med samhällets olikasociala organ liksom med sjukvårdsorganisationen. Vårdcentralens personal börsöka behålla kontakten med klienten även dä han t, ex,erhåller vård på sjukhus eller behandlingshem. Kommissionen föreslår all bidragsreglerna för vårdcentralernaändras så att kravet på akutvärdplatser och 25-ärsgränsen utgår urstatsbidrags-villkoren liksom anknytningen till reglerna för alkoholpoliklinik.Kravet på jourverksamhet bör dessutom modifieras. Kommissionen föreslår attgrunderna för statsbidragsgivningen anges enligt följande. Med vårdcentral bör förstås en av kommun eller landstingorganiserad öppen mottagning som helt eller lill övervägande del är inriktad pånarkotikamissbrukare, huvudsakligen yngre. Vårdcentralen skall ha flexibelt öppethållande med viss jourverksamhet, som dock inte behöver Vårdcentralen skaU stå öppen förnarkotikamissbmkare som söker sig dit eller hänvisas dit. Den bör genomfältarbete bedriva uppsökande verksamhet, bl, a, för att vidmakthålla redanetablerade kontakter. Vårdcentralen bör fungera som en basstation i närasamarbete med andra vårdinstanser. Den bör samverka med sjukhus för vård avakutfall och med behandlings- och inackorderingshem. Den bör fungera som sluss lillsocialbyrå och andra samhällsinstitutioner och ha möjlighet att placeramissbrukare i enskilt hem. Vårdcentralen bör ha resurser att göra en medicinsk ochsocial bedömning av missbrukare. Den bör aktivt medverka tUl att lösa socialanödlägen och planera akut och mera långsiktig behandling. Vårdcentralensbehandlande verksamhet bör ha en huvudsakUg social inriktning, I dessverksamhet bör ingå rådgivning, gruppverksamhet, viss gruppterapi,lägerverksamhel och olika insatser för att aktivera missbrukaren och motiverahonom alt själv söka förbättra sin situation. Vårdcentralen bör hålla närakontakt med missbrukarens familj och sörja för tt mera långsiktigtuppföljningsarbete. Vårdcentralen bör på lämligl säll informera om sinverksamhet. Del ökade medelsbehovet för /74 somföranleds av den föreslagna ändringen av grunderna för statsbidragsgivningenberäknar kommissionen till . Beträffande behandlingshemmen föreslognarkomanvårdskommittén i sitt första betänkande att den slutna värden avnarkomaner borde kompletteras med utskrivningshem där man övergångsvis skullege fortsatt terapi. Vidare föreslogs inackorderingshem med skyddad miljö förmindre avancerade fall. beslutade är 1968 (prop. 1968:1 bU, 7 s, 201, SU5, rskr 5) att statsbidrag skulle utgå till anordnande och drift avbehandlingshem för narkotikamissbrukare. Frän är 1969 har benämningen varitbehandlingshem och inackorderingshem. Bidragsbestämmelserna ansluter sig tillvad som gäller för nykterhetsvärdens institutioner. Bidrag till driftkostnaderkan utgå med belopp motsvarande högst av styrkta nettokostnader, dock fr, o, m, med högst . per plats och år. Utbyggnaden av vårdresurser vidbehandlingshem/inackörderingshem har inte skett i den takt som beräknats.Åtstramningen i den kommunala ekonomin torde här ha spelat en stor roll. Dä delär angelägel all denna form av vård förstärks bör möjligheter öppnas all gehögre statsbidrag. Kommissionen föreslår därför att den nuvarande gränsen högst . per plats höjs och all statsbidrag utgår med högst 35 000kr, per plats, dock högst av nettokostnaden. Merkostnaden för /74 beräknar kommissionenlill i runt lal 1,5 milj, kr. Placering av missbrukare i enskilt hem förekommer i vissutsträckning. Som regel är dessa missbrukare under . De flesta lorde varaomhändertagna enligt barnavärdslagen, Pä syftar placeringen i familjevård lill att missbrukaren skall kunna återgå tillsin tidigare hemmiljö eller till arbete eller studier pä annat håll. För attplacering i enskUl hem skall ge gott resultat krävs dels att placeringenförbereds väl, dels att utplacerande organet häUer en god kontakt med den ungeoch med familjevärdarna. bör förberedelser vidtas förliden efter famUjevården beträffande arbete, omskolning, studier e. d. Omhändertagande av ungdomar för vård i enskilt hem sker iflertalet fall enligt barnavårdslagen. Orsakerna är skiftande men missbruk avalkohol och narkotika lorde ofta ingå i bilden. För att främja ett ökalutnyttjande av famUjevård för unga narkotikamissbrukare bör statsbidrag utgåför en del av kommunens kostnad för vård i enskilt hem av narkotikamissbrukaresom efter vård på institution eller efter bedömning av vårdcentral anses bästkunna övervinna sitt missbruk i en sådan vårdform. Statsbidraget bör utgå meden fast summa per plats, beräknad att täcka av skillnaden mellan normalfosterlön och den högre fosterlön som beräknas behövlig för att man skall kunnaplacera ungdomar med uttalat narkotikamissbruk. Skillnaden kan enhgt uppgifterfrån olika kommuner beräknas tUl ca , . På grund av vad nu sagtsföreslår kommissionen att statsbidrag utgår till kommunens kostnad för vård ienskilt hem av narkotikamissbrukare med , per plats. Bidragetbör utgå såväl vid frivillig placering som vid omhändertagande enligtbarnavårdslagen av högst för en och samma vårdtagare. Medelsbehovet för /74 kan beräknas tiU (x /män. x 500) eller i runt tal 1,8 milj. kr, I enlighet med förslag av Kungl, Maj:t i proposition1972:67 har ett belopp av högst , ställts till socialstyrelsensförfogande för slöd av olika försök med nya vård- och behandlingsformer förnarkotikamissbrukare. I årets statsverksproposilion förordas att möjlighetskall, öppnas att från anslaget Bidrag till Länkrörelsen m, m. ge bidrag intebara till organisationer som tidigare fått bidrag där ifrån ulan också tillandra organisationer som sysslar med rehabilitering av narkotika- ochalkohol-skadade personer främst för försök med nya behandUngsformer. Kommissionen förordar att ytterligare , anvisasför bidrag till organisationer som sysslar med rehabUitering avnarkotikaskadade personer och att även kommuner kan få stöd från anslaget förbehandlingsförsök. Det sammanlagda medelsbehovet för kommissionens förslagberäknas liU drygt åtta milj, kr, för /74, Vad kommissionen nu har föreslagit beträffande förstärktainsatser på det sociala området kan endast få en mycket begränsad effekt närdet gäller att komma till rätta med de sociala missförhållanden som liggerbakom bl, a, den brottsUghet och de ordningsslöranden som förekommer.Samhällets insatser för alt lösa dessa problem måste ske från en bredare bas,och med en långsiktig planering som innefattar bl, a, föräldraskolning, skolansroll och utformningen av människornas livs-mUjo i sin helhet. Men också i delkortsiktiga perspektivet krävs ett samlat grepp när det gäller samhällets ansvar för demänniskor som av olika skäl inle passar in i vårt sociala mönster. All ståutanför den mänskiliga och samhälleliga gemenskapen måste innebära storapsykiska påfrestningar och leder ofta till självdestruktivitel i form avalkohol- och drogmissbruk, med åtföljande brottslighet och för omgivningenstörande uppträdande. Dessa människor är i direkt behov av vård men också avandra former av stöd och hjälp från samhäUet, Samhällets insatser mäste lasikte på en rehabilitering där krav också ställs på den vårdbehövandes egetansvar i sin situation. Närmast är det socialutredningens uppgift att övervägainriktningen och samordningen av de sociala insatserna. Kommissionen harförvissat sig om att dess begränsade förslag ligger i Unje medsocialutredningens intentioner. Det harinför kommissionen uppgivils att i varje fall beträffande storstadsområdena ärdel ett begränsat antal personer med stora missbruksproblem, framför aUtungdomar, som i huvudsak uppehåller sig i citykärnan och som där skaparständiga oroshärdar. Även om det kan antas att flertalet av dessa personer ärföremål för något slag av ätgärder från sociala eller sjukvärdande myndigheter,synes dessa åtgärder inte innebära lillräckligt stöd för att de skall orka tasig ur den nedbrytande miljö de lever i. Kommissionen är medveten om all maninte kan lösa sociala problem genom att använda tvång i stor skala och att manhär har att göra med grundläggande problem inom hela social- och sjukvården somdet inte ankommer på kommissionen att ta ställning till. Kommissionen villdock understryka att från samhällets, men framför allt från de vårdbehövandesegen synpunkt måste vårdinsatserna för dessa människor effektiviseras. Kommissionenvill också fästa uppmärksamheten på de slora grupper barn och ungdomar sombefinner sig i riskzonen för en asocial livsföring, Inle minst istorstadsområdena återfinns stora grupper ungdomar som har svårigheter attanpassa sig till de samlevnadsregler som gäller, SamhäUets insatser för attstoppa denna olyckliga utveckling måste också intensifieras. Ett effektivtslöd till ungdomsorganisationerna skulle ge dessa bättre möjligheter allerbjuda meningsfylld fritidssysselsättning. Kompletterad med olika verksamheterinom kommunernas egen fritidsverksamhet har man här ett medel, som rättutnyttjat kan bidra till ungdomarnas eget engagemang i samhällsutvecklingen istället för passiv sysslolöshet. En förutsättning härför är att även den fritidsverksamhetsom kommunerna erbjuder ungdomarna har en målsättning och ell innehåll som iökad utsträckning bygger på självverksamhel. Kommunala ungdomslokaler, däröldrickande, sniff och haschrökning inle bara tillåls, ulan i vissa fallunderlättas är enligt kommissionens mening hell oacceptabelt, Kommissionen ulgår ifrån att vad som anförts kommer attvägas in i de samlade bedömningar som socialutredningen har att göra när delgäller inriktningen och samordningen av de sociala insatserna. 8 Polisen och allmänheten 1 direktiven för kommissionen framhålls nödvändigheten avatt polisen har allmänhetens stöd. Förhållandet mellan polisen och allmänhetenförutsätts i ett mera långsiktigt perspektiv komma att behandlas av detblivande centrala rådet för samordning av samhällets insatser mot brott.Brottskommissionen har emellertid att överväga vilka åtgärder, som redan nu kanvidtas från samhällets sida när det gäller samarbetet mellan polisen ochallmänheten. Förhållandet mellan polis och aUmänhet har studerats avutredningen i (Ds Ju 1972:33). Utredningsmannen har den 7februari 1973 redovisat sina erfarenheter och förslag lill kommissionen.Utredningen är därmed slutförd. Utredningens promemoria är intagensom bilaga C. På initiativ av utredningen genomfördes under februari1973 en opinionsundersökning i syfte alt undersöka allmänhetens attityd tillpolisen (se avsnitt 4 och bilaga A).