prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — pekar också påmöjligheten att kombinera fastighetsbildnings- och anläggningsförrättningar.Denna möjlighet kan i praktiken utnyttjas endast om förrättningarna handläggsav samma förrättningsman. Uttalandeni tillstyrkande riktning görs också av , länsstyrelserna iKopparbergs och , (ochstadsbyggnadskontoret), lantmätareföreningen och lantmäterietstjänstemannaförening. Åtskilligaremissinstanser är emellertid kritiska mot förslaget i denna del och geruttryck for uppfattningen att anläggningsförrättning bör kunna handläggas ävenav förrättningsman som inte är knuten till fastighetsbildningsmyndigheten.Skogsstyrelsen framhåller att anläggning. underhålloch drift av skogsvägar numera ingår som ett led i skogsbruket för att bästaekonomiska resultat skall nås. Stora krav ställs på att väghållningen samordnasmed den skogUga driftsplanläggningen. Denna utförs av skogsvårdsstyrelserna.Dessa har vidare ansvaret för den översiktliga skogsvägplanläggningen i länen.Om ytterligare en myndighet kopplas in på förrättningsstadiet, brytskontinuiteten i planläggningen med förseningar och dubbelarbete som oundvikligföljd. Det är, uttalar styrelsen vidare, bestyrkt att förrättningskostnaderna iflertalet fall blir väsentiigt högre om två myndigheter kopplas in än omskogsvårdsstyrelsen ombesörjer även förrättningen. Liknande uttalanden görs avdomänverket och skogsägareföreningarnas riksförbund. vägutredningbetonar att de nybyggnader av enskilda vägar, som f. n. äger rum, till öveivägandedel avser skogsvägar och att en viss samordning med statsbidragsgivningen intebara är önskvärd utan också i viss omfattning nödvändig. framhåller att skogsvårdsstyrelserna f. n. handlägger ettstort antal förrättningar för byggande av skogsbilvägar och att skogsbolagenhar goda erfarenheter av denna ordning. (juridiska avdelningen) ifrågasätter om lantmätare regelmässigt är bästskickade att handlägga förrättningar för imät-tande av gemensamhetsanläggningarmed hänsyn tUl att en sådan ofta utgörs av byggnader och maskinellaanordningar, t. ex. parkeringsutrymme inomhus, underjordiska förbindelselederoch värmeanläggningar. Enligt stadshypotekskassan är det önskvärt att ävenannan än lantmätare skall kunna förordnas till förrättningsman. De rättsligafrågorna vid en förrättning kan vara av vidlyftig beskaffenhet ochställa krav på insikter hos förrättningsmannen som går utöver den renafastighetsrätten. tekniska föreningen hävdar att möjligheter börskapas för dem som har behörighet som mätningsman i stad att handläggaförrättning enligt anläggningslagen. Även de som förvärvar kompetens som chefför fastighetsbildningsmyndighet men inte verkar inom sådan myndighet bör kunnaförordnas som förrättningsman. Förslagetatt de ekonomiska frågorna skall falla utanför ramen för anläggningsbeslutetkritiseras av vissa remissinstanser. framhåller att redan förbedömningen av huruvida villkoren för anläggningsbeslut är uppfyllda och förfastställande av kretsen av delägare fordras i de flesta fall ettställningstagande till ersättningsfrågorna och till kostnadernas fördelning.Såväl vid prövningen av båtnadsvillkoret som vid bedömningen av frågan omanläggningen är av väsentlig betydelse för de enskilda delägarna måste enekonomisk kalkyl, baserad bl. a. på ersättningskostnaderna, göras. Enuppdelning på skUda beslut som förordas i promemorian torde följaktligen kommaatt bli förhållandevis sällsynt och få sin huvudsakliga betydelse, då alladelägare är överens såväl om anläggningens inrättande som om ddägarkretseneller dåanläggningen medför sådana ekonomiska fördelar för alla berörda fastigheter atttvekan ej behöver råda vare sig om anläggningens tillåtlighet eller om dessddägarkrets. ifrågasätter om situationen ianläggningssammanhang är fullt jämförbar med den som föreUgger vidfastighetsbildning. Att ersättnings- och förddningsfrågorna prövas samtidigtmed övriga grundläggande spörsmål rörande anläggningens inrättande är avsärskild betydelse med hänsyn till att denna prövning kan påverka bedömandet avföretagets lönsamhet för de berörda fastigheterna, vilket främst itvångsfallen kan bli avgörande för vUka fastigheter som skall ingå isamfälligheten. Problemet ägnades stor uppmärksamhet under förarbetena tUl LGA.Det då gjorda ställningstagandet torde enligt kommittén ligga närmast tillhands även i förevarande sammanhang. ochskogsindustriernas samarbetsutskott anser också att frågan omkostnadsfördelning bör regleras i anläggningsbeslutet. 1.1.7Bevakningen av allmänna intressen I promemorian betonas att allmänna intressen av skiftande art ochstyrka gör sig gällande i frågor som rör gemensamhetsanläggningar. Det ärtydligt att ett system för bevakning av dessa intressen måste byggas in ianläggningslagen. De frågor som härvid inställer sig är vilka myndigheter somskall ha hand om bevakningen av allmänna intressen och i vilka former den skallbedrivas under olika skeden i förfarandet. Intesällan är det frän allmän synpunkt av betydelse att en gemensamhetsanläggningkommer tUl stånd. Särskilt gäller detta när en sådan anläggning förutsätts igällande plan. I dessa fall är plangenomförandet beroende av att anläggningeninrättas. Också andra gemensamhetsanläggningar kan emellertid tillgodoseviktiga samhällsintressen, exempelvis trafik- och miljövärdsintressen. Vadsom nu anförts leder enligt promemorian tiU att det allmänna bör få rätt att tainhiativ till en gemensamhetsanläggning. En sådan initiativrätt kan knappastanses strida mot lagstiftningens övervägande privaträttsliga karaktär. Genomdet opinionsvUlkor som skall gälla i faU av officialinitiativ är det sörjt föratt en anläggning som regel har visst stöd hos sakägarna. Det är vidare attmärka att det allmännas företrädare inte skall vara sakägare vidföiTättningen. F.n. finns regler om officialinitiativ i LGA och EVL. Enligt samma rätt att söka förrättning som enskUd sakägare. Reglerna iEVL innebär att kan sätta i gång förrättning för bildande avvägförening enligt 3 kap. i lagen. Som föratsättning härför gäller att tätarebebyggelse uppkommit eUer inom nära förestående tid väntas uppkomma. Prop, 1973:160 105 Närdet gäller att bedöma vilken eller vilka myndigheter som bör få initiativrätt iden nya lagen behöver det enligt promemorian inte råda någon tvekan om attsådan rätt bör tillkomma . Med hänsyn till nämndens viktigauppgifter på det bebyggelsepolitiska området står det klart att den måste fåett mycket stort inflytande i fråga om både tiUkomsten och utformningen av engemensamhetsanläggning. I likhet med vad som skett i LGA bör ianläggningslagen ges generell rätt att söka anläggningsförrättning. Det liggeri sakens natur att nämnden torde komma att begagna sig av denna rättighetfrämst i fråga om anläggningar inom plan- eller andra tätbebyggelseområden. Syftet medbyggnadsnämndens initiativrätt är främst att tillgodose de lokalabebyggelseintressena. I vissa fall kan det emellertid också från andrasynpunkter av allmän natur vara angeläget att en gemensamhetsanläggninginrättas. Det synes därför, betonas i promemorian, inte tillräckligt attbyggnadsnämnden får rätt att begära anläggningsförrättning. För att ensamordning skall kunna komma till stånd av de olika intressen som här kan görasig gällande bör den ytterligare initiativrätt som sålunda behövs anförtros åtlänsmyndighet. I FBL finns bestämmelser om rätt för länsmyndighet att tainitiativ till fastighetsreglering. Denna initiativrätt tUlkommer i första handöverlantmätaren. Också och lantbruksnämnden har emellertidinitiativrätt. 1970: 188 med förslag till riktiinjer för omorganisationav lantmäteriverksamheten har emellertid förordats att initiativrätten skallutövas av ensam. Detta har godtagits av . Samma ordningtorde böra gälla i fråga om inrättande av gemensamhetsanläggning. Innanlänsstyrelsen utövar sin initiativrätt, bör givetvis samråd ske med övrigamyndigheter vilkas verksamhetsområden berörs av anläggningsärendet. Somvillkor för den initiativrätt som enligt det anförda skall tUlkommalänsstyrelsen torde böra gälla att anläggningen enligt myndighetens bedömandeär av större betydelse från aUmän synpunkt. Bara när så är fallet synes detbefogat med ett initiativ från länsmyndighets sida. Ävensedan en anläggningsförrättning påbörjats föreligger enligt promemorian ettbehov av att allmänna intressen bevakas. Av praktiska skäl är det uteslutet atttillämpa ett system enligt vUket olika representanter för det allmänna kallastill förrättningssammanträden och där bereds tillfälle att utveckla sinasynpunkter på anläggningsfrågan. TydUgt är att här liksom eljest en samordningav de skUda allmänna intressena bör ske. En naturlig ordning synes vara attförrättningsmyndigheten får i uppdrag att ha hand om allmänbevakningen medskyldighet att samråda med andra myndigheter vilkas verksamhetsområden berörs. Systemetmed förrättningsmyndigheten som i första hand ansvarig för bevakningen avallmänna intressen tillämpas såväl i den nu gallan- delagstiftningen om gemensamma anläggningar som i FBL. Med hänsyn till den storaroll som bebyggelse- och markanvändningsfrågor spelar för den kommunalaverksamheten har det emellertid ansetts påkallat att kommunerna får möjlighetatt också på annat sätt än vid samråd med förrättningsmyndigheten hävda sinaintressen. I LGA har tillerkänts ett avgörande inflytande vidtillkomsten av en gemensamhetsanläggning. Innan anläggningsbeslut får meddelas,skaU förrättningsmannen hänskjuta ärendet tUl möter mot anläggningen frän de synpunkter nämnden har att bevaka. inte lämnar medgivande tUl anläggningen, skall förrättningeninställas. har alltså vetorätt i frågan. Enligt EVL föreliggeringen sådan vetorätt. skall i stället underrättas om tid ochställe för sammanträde vid förrättning som rör dess verksamhetsområde. Nämndenhar givetvis sedan möjlighet att inställa sig vid sammanträdet och framförasina synpunkter. Statsmakternas beslut år1966 att i LGA införa bestämmelser om vetorätt för vidtillkomsten av gemensamhetsanläggning grandades på ingående överväganden,påpekas i promemorian. fastighetsbildningskommitté föreslog i sittenhälliga betänkande sådana bestämmelser under motivering att byggnadsnämndenborde anförtros ett såväl reellt som formellt inflytande vid bedömningen avanläggningsfrågan (SOU 1963: 23 s. 147). Vid remissbehandlingen av betänkandetriktades kritik mot förslaget på denna punkt av bl. a. ,lagberedningen och lantmäteristyrelsen. Det framhölls därvid att systemet medvetorätt för verkade tyngande på förfarandet och innebar riskför förseningar (prop. 1966: 128 s. 188). I lagrädsremissen anslöt sigemellertid departementschefen till kommittéförslaget (prop. s. 192). Lagrådetavstyrkte i sitt yttrande införandet av ett sådant system och framförde en radkritiska erinringar (prop. s. 347). a. uttalades att allvarliga olägenhetervar förbundna med den föreslagna samordningen av den judicidla och planpolitiskaprövningen. Departementschefen vidhöll emellertid i propositionen sin tidigareuppfattning och betecknade de av lagrådet påtalade olägenheterna som överdrivna(prop. s. 386). I väcktes motioner med yrkande om slopande avvetorätten. Motionerna avstyrktes emellertid av vederbörande lagutskott (3LU1966: 57 s. 99). beslöt därefter med stor majoritet bifallapropositionen på denna punkt (prot. 1966:1: 38 s. 91 och 1966: H: 38 s. 157). IFBL har intressen i fastighetsbildningssammanhangtillgodosetts på så sätt att nämnden skall få tUlfälle att närvara vidsammanträden och i övrigt följa förrättningen samt dessutom har rätt attöverklaga förrättningsavgörandena. Med hänsyn till det samband som oftaföreligger mellan fastighetsbildnings- och anläggningsfrågor talar enligtpromemorian vissa skäl för att samma system införs i anläggningslagen. Dettaskulle nämligen underlätta samordningen mellan fastighetsbildnings- ochanläggningsförrättning (jfr avsnitt 1.1.8). Man skulle vidare vinna den frånprincipiell synpunkt tUltalande ordningen att medverkan komatt ske i samma former vare sig en gemensamhetsanläggning utfördes somgemensamt arbete vid fastighetsreglering eller frågan om anläggningen prövadesvid särskild förrättning. Emellertidbör skUlnaden mellan de båda systemen inte överdrivas. De förutsätter båda attfastighetsbUdningsmyndigheten i första hand skall bevaka de allmänna intressenavid förrättningen och att myndigheten därvid skall samråda med berördaadministrativa myndigheter, bl. Mot denna bakgrund är dettydligt att ett beslut av att medge eller vägra tillstånd tillden åtgärd som förrättningen avser i allmänhet endast utgör en formellbekräftelse på ett tidigare ställningstagande. Beslutet bör då kunna komma tillstånd utan större omgång och tidsutdräkt. Såvitt kunnat utrönas har systemetmed vetorätt för inte heller föranlett några påtagligaolägenheter vid tiUämpningen av LGA. De svårigheter som är förknippade medsystemet torde således vara relativt begränsade och i stort sett kunnabemästras med en lämplig handläggningsordning. Slutsatseni promemorian är att det inte föreligger tillräckliga skäl att rubba detställningstagande som gjordes vid tillkomsten av LGA. böralltså även i den nya lagen få vetorätt i fråga om inrättandet avgemensamhetsanläggning. Det bör enligt promemorian inte komma i fråga attinskränka denna vetorätt tUl att avse endast vissa slag av anläggningar.Uppenbart är emellertid att intresse främst är koncentrerattill sådana anläggningar som kräver byggnadslov eller som är av betydelse fränplansynpunkt. Ilikhet med vad som gäller enligt LGA bör bestämmelser om klago-rätt motbyggnadsnämnds beslut att vägra medgivande tiU gemensamhetsanläggning tas uppi den nya lagen. Ipromemorian understryks att införandet av vetorätt för nämnden inteinnebär att frågan om gemensamhetsanläggnings tUlåt lighet från allmän synpunktundandras fastighetsbUdningsmyndigheten prövning. Den omständigheten attbyggnadsnämnden lämnat medgivande till en sådan anläggning hindrar sålunda ioch för sig inte att fastighetsbildningsmyndigheten sedan vägrar tillståndtill anläggningen under åberopande av allmänna intressen. Emellertid börfastighetsbildningsmyndigheten såtUlvida vara bunden av byggnadsnänmdens ställningstagandeatt myndigheten inte bör frångå nämndens bedömning i fräga om sådana intressensom denna har till uppgift att särskilt svara för (jfr prop. 1969: 128 s. B57). Skiljaktiga uppfattningar mellan fastighetsbildningsmyndigheten ochbyggnadsnämnden i detta hänseende bör klarläggasoch om möjligt sammanjämkas vid samråd i ett tidigt skede av förrättningen. Uppenbarligenär det en krävande uppgift för fastighetsbUdningsmyndigheten att göra denrätta avvägningen mellan olika allmänna intressen samt mellan sädana intressenoch enskilda intressen. Även med beaktande av den skyldighet att samråda medandra myndigheter, som skaU åvila fastighetsbildningsmyndigheten, torde maninte kunna räkna med att myndigheten alltid skall kunna överblicka alla deolika intressen som här kan göra sig gäUande och träffa ett avgörande somframstår som godtagbart från aUmän synpunkt. Med hänsyn härtiU framstår detenligt promemorian som rimligt att företrädare för det allmänna på samma sättsom enskilda sakägare får möjlighet att begära en överprövning avfastighetsbUdningsmyndighetens beslut i anläggningsfrågor. I första hand synesfullföljdsrätt böra tillerkännas . Fullföljdsrätten motiverashär av nämndens intresse att få till stånd överensstämmelse mellan dess ochfastighetsbildningsmyndighetens ställningstagande till frågan omgemensamhetsanläggnings tiUåtlighet från allmän synpunkt. Även om nämndenendast i undantagsfall torde få anledning att begagna sig av fullföljdsrätten,framstår dock denna som ett naturligt komplement till dess vetorätt ianläggningsfrågor. Nämnden har också enligt nuvarande lagstiftning omgemensamma anläggningar i allmänhet rätt att överklaga förrättning och ävenFBL tUlerkänner sådan rätt. Byggnadsnämndenkan, sägs det vidare i promemorian, väntas koncentrera sin bevakning tUl anläggningsförrättningarinom detaljplaneområden och andra tätbebyggelseområden. Det är emellertidtydligt att det också beträffande andra förrättningar kan finnas behov av attfastighetsbildningsmyndighetens ställningstaganden i frågor som rör allmännaintressen underkastas viss kontroll. Viktiga allmänna intressen, exempelvismiljövårds- och trafiksäkerhefsintressena, berörs också avanläggningsförrättningar inom glesbebyggda områden. Med hänsyn till att någonavvägning mellan de olika intressena i sådana fall inte skett vid planläggningframstår uppgiften att bevaka det allmännas intressen i dessa fall som särskiltsvårbemästrad. Detföreligger således enligt promemorian behov av att också annan myndighet änbyggnadsnämnden får rätt att fullfölja talan mot anläggningsförrättning. Detsynes naturligt att denna uppgift liksom uppgiften att påkalla förrättning pådet allmännas vägnar läggs på . I likhet med vad som är avsett attgälla vid fastighetsbildning bör innan den tar stäUning ifuUföljdsfrågan samråda med andra myndigheter och försöka jämka samman ev.uppkommande meningsskiljaktigheter. I några remissyttranden framförsallmänna synpunkter på promemorieförslaget i denna del. framhålleratt det från rena plangenomförandesynpunkter hade varit önskvärt med störrebefogenheter för . Det torde dock inte vara möjligt att inomramen för anläggningslagen, som i huvudsak har privaträttslig karaktär, kommatill rätta med detta problem. anser förslagetinnehålla vidgade möjligheter till tvångsåtgärder från samhällets sida som isjälva verket rubbar lagstiftningens privaträttsliga grundval. är det tänkbart att eller kan viljatvångsvis inrätta gemensamhetsanläggningar för sådana extema servicefunktionersom efter en utvidgning av begreppet boendeservice måste anses tUlgodoseändamål av stadigvarande betydelse för berörda fastigheter. Som exempel påändamål av detta slag nämner förbundet barntillsyn, åldringsservice,kulturdistribution, motion och förströelse. En sådan utveckling anser sigförbundet inte kunna acceptera. Förbundet framhåller att förslaget kan göra detmöjligt för samhället att i betydande utsträckning överföra kostnader, somhittUls ansetts böra bäras av samhället, på grupper av fastighetsägare och isista hand på berörda hyresgäster. De föreslagna bestämmelserna om initiativrätt förbyggnadsnämnden och tillstyrks uttryckligen av hovrätten överSkåne och och i . uttalaratt det från flera synpunkter är lämpligt att sådan initiativrätt gäller föralla slags anläggningar. Detta är fallet i synnerhet beträffande anläggningarinom detaljplanelagda områden, där plangenomförandet kan vara beroende av attanläggning inrättas. Planmässiga synpunkter bör även kunna föranleda att detallmänna tar initiativ i fråga om anläggningar utanför detaljplandagt område,t. ex. anläggningar för tillgodoseende av trafik- och miljövårdsintressen. och skogsindustriernassamarbetsutskott ifrågasätter om inte kommunstyrelsen bör få initiativrätt istället för . Till stöd härför anförs att harskyldighet att pröva förrättning från plansynpunkt och att det är olämpligtatt nämnden skall kunna ta initiativ till en förrättning som den själv skallpröva i vissa hänseenden. menar att byggnadsnämndeninte bör ha initiativrätt. Förbundet föreslår i stället den lösningen attbyggnadsnämnden gör framställning tUl som prövar omföratsättningar för initiativrätt föreligger och, om så anses vara fallet,själv begär förrättning. bör bereda fastighetsägarna tUlfälleatt yttra sig innan frågan avgörs. Lantmäteristyrelsen anser att kretsen avinitiativberättigade bör vidgas. Styrelsen påpekar att förslaget i förhållandetill FBL innebär den skillnaden att expropriant och liknande företagare intefår initiativrätt. Ett relativt vanligt fall där det finns starka skäl att gesådan företagare ensjälvständig initiativrätt föreligger när anläggning eller nybyggnad av allmänväg för med sig ingrepp i det enskilda vägnätet. Det kan exempelvis blinödvändigt att av hänsyn till trafiksäkerheten ändra en enskild vägs utfarttiU den allmänna vägen. Enligt lantmäteristyrdsens mening finns det anledningatt redan i detta sammanhang öppna möjlighet för väghåUaren att begäraanläggningsförrättning i samband med byggande eller omläggning av allmän väg.Lantmäteristyrelsen framhåller vidare att det f. n. pågår en översyn avjärnvägsnätet i syfte att göra tågförbindelserna på stamlinjerna snabbare. Isamband därmed finns behov av att minska antalet korsningar mellan enskUd vägoch järnväg. Också järnvägsinnehavare bör därför få möjlighet att påkallaändring av det enskUda vägnätet med tillämpning av anläggningslagen. Även1969 års vägutredning anser att bör få rätt att ta initiativ i frågorom enskild väghållning. hävdar att bör få rätt attbegära förrättning även i andra fall än när anläggningen är av större betydelsefrån allmän synpunkt, t. ex. vid indragning av väg från allmänt underhåll.Motsvarande initiativrätt bör även ges åt , som också bör behålla sinrätt att begära förrättning enligt 60 § väglagen (1971: 948). Förslagetom vetorätt för diskuteras ingående i ett flertalremissyttranden. Förslagettillstyrks av bl. a. () som betecknar det somett minimikrav att på detta sätt fär inflytande påförrättningsbesluten. () anser atterfarenheterna av reglerna i LGA om StäUning är goda. Lantmäteristyrelsenframhåller att FBL inte har bestämmelser om vetorätt. Byggnadsnämndensinflytande tryggas genom andra anordningar, som också återfinns ianläggningslagen vid sidan av skyldigheten att inhämta medgivande. Viktigast ärden i lagen inskrivna skyldigheten för fastighetsbildningsmyndigheten att ibehövlig utsträckning samråda med myndigheter som berörs av åtgärden (4 kap. 25§ FBL, 20 § anläggningslagen). I övrigt har bl. Samrådsskyldigheten är, understryker styrelsen, inte bara enförfaranderegel. Den är också ett uttryck för en materiell samordning mellanplanläggning och fastighetsbUdning. Meningen är att utfallet av fastighetsbUdningsmyndighetensprövning skall bli detsamma vid tillämpning av samrådsförfarandet som vidtillämpning av ett förfarande med formell vetorätt för byggnadsnämnden.Lantmäteristyrelsen kommer att inom ramen för sina tillsynsskyldigheter bevakadetta. Den åsyftade fördelen med samrådsförfarandet är att det möjliggör enklarehandläggning, bl. a. genom att ställningstagande vid samrådinte kan göras till föremål för särskUda besvär. Det bör tiUäggas att den härberörda samordningen var svagare markerad i det regelsystem som gäUde före FBL.Så t. ex. finns i LGA inte någon bestämmelse om samrådsskyldighet. Motbakgrund av det sagda finns det enligt styrelsen skäl som talar för attbyggnadsnämndens inflytande skulle kunna tillgodoses på samma sätt som i FBL,dvs. utan formell tillståndsprövning av . Å andra sidan gererfarenheterna från tUlämpningen av LGA vid handen att en formelltillståndsprövning av i mänga fall inte kompliceraranläggningsfrågans behandlig i nämnvärd grad. Detta hänger samman med att anläggningsfrågorofta ändå fordrar en relativt ingående bedömning från sida medhänsyn till bestämmelserna om byggnadslov. Den särskUda tillståndsprövningenhar dä kunnat samordnas med förhandsprövning av frågan om byggnadslov. Enbegränsning av vetorätten förordas i några yttranden. iKopparbergs län framhåller att ställningstagandet vid tUlkomsten av LGA intenödvändigtvis behöver leda tUl att tillerkänns generellvetorätt vid förrättningar enligt anläggningslagen med dess betydUgt vidgadetUlämpningsområde. Inom åtskilliga län kommer förrättningsverksamheten till enbetydande dd kanske eller mera att gällagemensamhetsanläggningar som är belägna utanför tätbebyggelseområden ochavsedda främst för jord- och skogsbrukets behov. I fråga om hela dennaförrättningskategori blir tillståndsprövning en renformalitet som medför onödiga tidsförluster och kostnader. Bevakningen av deallmänna intressena bör därför enligt mening ankomma påfastighetsbildningsmyndigheten ensam.