prop · FW03163 · 1973-12-31 00:00:00 — Detta framstår som naturligt, menarutredningen, då skatlskyldig reparerar skada som han vid utförandet av visstjänsteprestalion för annans räkning åstadkommit på uppdragsgivarens egendom.Även i andra fall bör dock skadevällarens avdragsrätt accepteras när hanavhjälper skada som han orsakat i sin verksamhet. Det bör därvid, liksom ifråga om den skadelidandes avdragsrält, sakna betydelse om skadan täcks avförsäkring eller ej. Den skadevållandes avhjälpande av skada bör inte ansessom skattepliktig omsättning för honom. Utredningen förordar att ändringar som betingas avförslaget görs i första stycket av anvisningarna till 17 § MF och i p. 2 andrastycket av anvisningarna tUl 2 § MF. RSV ullalar att förslaget i fråga omförsäkrings-och skadefallen helt undanröjer de oklarheter som vidlåderskaderegleringar. Verket tUlstyrker förslaget, som också lämnas utan erinranav , och , , samt . erinrar om utredningensförslag beträffande avdragsrätten för den som handlar med begagnade personbUaroch begagnade motorcyklar och ifrågasätter om inte försäkringsbolag generelltborde få göra avdrag för beräknad ingående skatt vid alla förvärv avskattepliktig vara som sker från den som är skattskyldig, när förvärv sker somett led i skaderegleringen. I övrigt finner riksförbundet att lösningarna på dekomplicerade problem som sammanhänger med försäkringsfall får ansestillfredsställande. framhåller, att försäkringsbolagöver lag har ställning som beställare i juridisk mening när det gällerförsäkringsreparationer. Frän försäkringsbolagens sida har krävts attmervärdeskattebeloppet skall betalas av skattskyldig försäkringstagare, vilketenligt förbundets uppfattning är orimligt eftersom bilverkstaden inte har någonrättsgrand att åberopa gentemot försäkringstagaren. Kammarrätteni ifrågasätter om inte staten i sista hand kan komma att få vidkännasskattebortfall med de föreslagna reglerna, eftersom varken försäkringsgivare,skadevållare eller skadelidande i vissa fall torde komma att redovisa utgåendemervärdeskatt i samband med skaderegleringen. Kammarrätten har dock inget egetförslag i ämnet. Skattskyldig får enligt 17 § första stycket MF vid redovisning avmervärdeskatt dra av ingående skatt på förvärv eller införsel för denverksamhet som medför skattskyldighet. Enligt 17 § andra stycket skall denavdragsgilla ingående skatten bestämmas genom uppdelning enligt skälig grand,när skatten endast delvis avser förvärv som omfattas av avdragsrätten eller verksamhetsom medför skattskyldighet. Omfattar skattskyldigheten endast en mindre del avverksamheten föreligger enligt 18 § tredje stycket MF avdragsrätt endast försådan ingående skatt som hänför sig till förvärv eller införsel som helt avserden del av verksamheten som medför skattskyldighet. RNhar i bindande förklaring (RN II1969: 27) uttalat att bestämmelsen i 18 § tredjestycket skall tillämpas i sädana faU där omsättningen i den verksamhet somomfattas av skattskyldigheten normalt inte överstiger av verksamhetenstotala omsättning. Utredningen.Begränsningen av avdragsrätten enUgt 18 § ttedje stycket MF för verksamhet somendast tUl mindre del medför skattskyldighet får betraktas som en av praktiskaskäl betingad reglering, som enligt utredningens mening har sitt berättigande.Det fmns emellertid, fortsätter utredningen, skäl för att i MF också regleradet motsatta fallet. 12 1973.1 saml. skattskyldigsverksamhet till mindre del avser ej skattepUktig omsättning bör detta inteföranleda krav på en uppdelning av den ingående skatten på avdragsgillt ochicke avdragsgillt belopp. Full avdragsrält bör föreligga i dessa fall. RNhar i bindande förklaring uttalat, att som mindre del av verksamhet är attanse upp tUl av verksamhetens totala omsättning. Utredningen har i principinget att invända mot denna gränsdragning utan anser att den bör kunna varavägledande i fortsättauigen inte endast i dessa fall utan också i motsattafall, när en mindre del av verksamheten inte medför skattskyldighet. Det finnsemellertid enUgt utredrdngen skäl att beakta inte endast den relativa utan ävenden beloppsmässiga storleken av den del av verksamheten som medförskattskyldighet eller faller utanför skattskyldigheten. Utredningenföreslår att 18 § tredje stycket MF ändras i enlighet med det anförda. Remissinstansema.RSV delar utredningens synpunkter på avdragsrätten vid partiellskattskyldighet liksom förslaget att skattskyldig skaU tillerkännas obeskurenrätt till avdrag för ingående skatt i de fall verksamheten i endast ringaomfattning inte medför skattskyldighet. Verket tar också upp det fall där denskattepliktiga verksamheten visserligen är att anse som ringa, men därbetydande förvärv med hög ingående skattebelastning till större delen avserden ringa del av verksamheten som medför skattskyldighet. I denna situationär, påpekar verket, den skattskyldige även enligt utredningens förslagavskuren från avdragsrätt. Verket ifrågasätter om det inte är denna situationsom främst kräver ändring av 18 § tredje stycket MF. i Stockholmslän anför att den föreslagna omformuleringen av 18 § tredje stycket kan antaskomma att medföra komplikationer vid tUlämpningen, eftersom även den beloppsmässigastorleken av verksamheten skaU bedömas. Om förslaget skall genomföras torde ivart fall erfordras ett klarläggande av vad som skaU anses utgöra ringaomfattaing menar . RättentiU avdrag för ingående skatt är av central betydelse i ettmer-värdeskattesystem. Genom denna avdragsrätt elimineras kumulativaskatteeffekter. Härför krävs att avdragsrätten har en genereU omfattning.Delta krav är redan väl tillgodosett i MF, bl. a. genom de bestämmelser somger rörelsedrivande moder- eller dotterbolag inom en kon-cem rätt tUl avdragför ingående skatt som påförts fastighetsförvaltande bolag inom koncernen. har det uppstått tvekan om rätt tUl avdrag för ingående skatt förfastighetsförvaltning, när ett koncernbolag enligt ar- rende-eller kommissionsavtal driver annat koncernbolags rörelse i det senare bolagetsfastighet. Därför föreslås som ett förtydligande, alt rätt till avdragföreligger oavsett hur det fastighetsförvaltande bolagets verksamhet bedömsenligt KL. Avdragsrält bör dessutom föreligga även om verksamheten inteuteslutande avser fastighetsförvaltning. Det har enligt utredningenockså uppstått tvekan om rätten till avdrag för ingående skatt som iskadestånds- eller försäkringsfall är att hänföra tUl skadas avhjälpande.Utredningen anser att avdragsrätt i dessa fall i första hand bör tillkomma densom lidit skadan och föreligga oberoende av om möjlighet finns att få utersättning av den skadevållande eller av försäkringsföretag. Avdragsrätt börenligt utredningen även föreligga i fråga om avhjälpande av skada somskattskyldig vållat i sin verksamhet. Härutöver föreslårutredningen, att skattskyldig med verksamhet som till mindre del avser ejskattepliktig omsättning bör ges generell rätt till avdrag för uigående skattutan någon inskränkning i förhållande till den icke skattepliktigaomsättningen. Utredningen erinrar om att avdragsrätt i det motsatta fallet, närverksamhet endast till mindre del är skattepliktig, föreligger endast förförvärv som helt avser den del av verksamheten som medför skattskyldighet. Idenna fråga framhåller RSV i sitt remissyttrande, att det kan vara så att enskattepliktig verksamhet av ringa omfattning har en relativt hög ingående skattoch att det därför bör övervägas att införa bestämmelser som ger avdragsrätt isådant fall. Här är att nämna att RN i bindande förklaring uttalat attverksamhet av ringa omfattning i detta sammanhang föreligger när denskattepliktiga omsättnmgen normalt inte överstiger av den totalaomsättningen. I övrigt har förslagen med avseende på avdragsrätten allmäntbiträtts eller lämnats ulan erinran av remissinstanserna. Jag finner utredningensförslag i nu redovisade delar välgrundade från såväl materiell som praktisksynpunkt. RSV;s påpekande förtjänar emellertid också beaktande. Jag förordardärför att ändringar vidtas i 17 och 18 §§ och anvisningarna till 17 § ienlighet med uttedningens förslag med en komplettering som ger avdragsrätt förs. k. partiellt skattskyldig inte endast i fråga om förvärv som uteslutandeavser den skattepliktiga verksamheten utan även för del av övrig ingåendeskatt, om denna skatt till mera betydande del faller på den skattepliktigaverksamheten. Jag delar även utredningens uppfattning att det vid bedömningenav avdragsrätten för de partiellt skattskyldiga bör beaktas uite endast denrelativa utan även den beloppsmässiga storleken av den del av verksamheten somomfattas eller faller utanför skattskyldigheten. EnUgt 38 § MF får efterbeskattning ske om den skattskyldige ideklaration eller på annat sätt lämnat oriktig uppgift tiU ledning förfaststäUdse av skatt eller underlåtit att lämna deklaration eller infordraduppgift under förutsättnmg att detta föranlett att skatt inte fastställts ellerfastställts tUl för lågt belopp eller medfört att skatt återbetalats med förhögt belopp. Enligt40 § MF får efterbeskattning ske först sedan slutligt beslut om fastställelsemeddelats eller sådant beslut föreligger enligt 36 § tredje stycket MF ochendast om fråga om efterbeskattning prövats senast under sjätte året efterutgången av det kalenderår under vilket redovisningsperioden gått till ända.Beslut om efterbeskattning meddelas av länsstyrelse. Enligt55 § MF finns möjlighet att få fastställd skatt omprövad även sedan beslutet omfastställelse vunnit laga kraft. Som förutsättning härför gäller generellt attskatt skall ha fastställts till felaktigt belopp. Bestämmelsema är i förstahand avsedda för yrkanden om ändringar till skattskyldigs förmån. Skattskyldigoch allmänt ombud kan anföra extraordinära besvär hos länsskatterätt. Besvärfår anföras senast under sjätte året efter utgången av det kalenderår undervilket redovisningsperioden gått till ända. Somen förutsättning för efterbeskattning gäller alltså att slutligt beslut omfastställelse av skatt föreligger. Även för extraordinära besvär enligt 55 § MFgäller att skatt skall ha fastställts. Om en skatlskyldig underlåtit att lämnadeklaration och inte heller fastställt skatt i avsaknad avdeklaration föreligger inte beslut om fastställelse av skatt. Länsstyrelsenoch den skattskyldige har av två är efter utgången av det kalenderårför vilket redovisning borde ha lämnats möjlighet att åstadkomma ettpreliminärt beslut om fastställelse av skatt. Har nämnda tid förflutit är dettveksamt om föratsättning för efterbeskattning eUer extraordinära besvärföreUgger eftersom skatt inte fastställts. Utredningen.För att undamöja tvekan om möjligheten att fatta beslut om efterbeskattningoch att anföra extraordinära besvär, när skattskyldig underlåtit att lämnadeklaration och skatt inte heller på annan grund fastställts för honom föreslårutredningen att i 36 § tredje stycket MF anges att slutligt beslut ansesföreligga också när varken deklaration lämnats eUer prdUnmärtfastställdsebeslut meddelats. Sådant beslut bör anses gäUa helt kalenderåreller den del därav då verksamhet bedrivits. Genomuppdelningen av beslutanderätten på länsstyrelse och länsskatterätt när detgäller ändring av lagakraftvunnet fastställdsebeslut kan beslut för olikaperioder komma att meddelas vid vitt skilda tidpunkter. Detta måste, menarutredningen, för de skattskyldiga verka svårförståeligt. Så torde särskilt varafallet när utredning visat behov av ändringar för flera redovisningsperiodermed skatt att betala för en period och skatt att återfå för annan. Detskulle enligt utredningens mening vara tUl stor fördel om , närdess sammanlagda krav beloppsmässigt överstiger vad den skattskyldige har attåterfå, kan i beslutet om efterbeskattning även besluta om avräkning avbelopp, som den skattskyldige har att återfå. Som föratsättning härför börgälla, att det belopp som kommer i fråga för avräkning är ostridigt och vidareatt berörda redovisningsperioder infallit under samma kalenderår. Allmännaombudet bör därför ha tillstyrkt avräkning innan sådan sker. Däremot behöver desärskilda förutsättningarna för anförande av exttaordinära besvär inteföreUgga. Utredningen föreslår, att bestämmelser med denna innebörd tas in i39 § MF. När utredning visar attskattskyldig eventuellt kan återfå högre belopp för en redovisningsperiod änhan skall betala för annan period bör avräkning inte ske. I stället bör anståndkunna medges med betalning av skatt till dess frågan om återbetalning prövatsenligt 55 och 56 §§ MF. Detsamma bör gälla då rätten tUl återbetalning ärtvistig. Utredningen föreslår att bestämmelser med denna innebörd förs in i 46§ MF. Remissinstansema.Förtydligande av möjligheterna tiU efterbeskattning och extraordinära besvärför det fall deklaration icke lämnats och prduninärt beslut ej heller meddelatsgodtas eller lämnas utan erinran av remissinstansema. Kammarrätten i Göteborghävdar dock att den föreslagna författningstexten erhållit alltför vid räckviddoch bör begränsas samt förtydligas enligt förslag som kammarrätten läggerfram. Förslaget, att länsstyrelsenvid efterbeskattning i vissa faU skall ha rätt att från skattebeloppet avräknabelopp som den skattskyldige kan ha att återfå för annan redovisningsperiodunder samma kalenderår tillstyrks av flertalet länsstyrelser, SAF och samt . I allmänhetförordas dock att bestämmelserna får en mer vidsträckt utformning. Sålundaframförs förslag om att det förenklade rättelseförfarandet genom länsstyrelsenskall få tillämpas även när rättelser den skattskyldige tillgodo totalt settöverstiger rättelser tUl hans nackdel eller då det endast är aktueUt medrättelser honom tiU godo. Krav framförs också på att rättelseförfarandet inteskall vara begränsat till ett kalenderår utan kunna tillämpas även när de redovisningsperioderför vilka ändring skall göras infaUer under olika kalenderår. Länsstyrelsernai , och ifrågasätter ominte efterbeskattning skuUe kunna få ske för helt kalenderår eller heltbeskattningsår, eftersom det i många fall är omöjligt att uppdela skatten på deolika redovisningsperiodema . i länifrågasätter dessutom om inte beslutsperioden skulle vara helt beskattningsåräven vid preliminära och slutliga beslut, dä räkenskapsåret är avslutat. Fleralänsstyrelser anför att många av de problem som föreligger skulle lösas, omden tid under viUcen preliminära beslut får meddelas utsträcks till . Länsstyrelsernai och samt Svenska ByggnadsentreprenörföreningenframhåUer att kravet på allmänna ombudets tillstyrkan för det förenkladerättelseförfarandet är onödigt. Föreningen anser vidare att rättelse såväluppåt som nedåt bör kurma göras av hela den period under vUken efterbeskattaingkan ske. Därvid bör dock, de rekvisit som föreskrivs i 38 och 55 §§ MFtiUämpas. Föreningen anför även att det i 55 § MF intagna ursäktlighetskravetför extra ordinära besvär, inte bör gälla som villkor för rättelse av för högtuttagen mervärdeskatt. i anför att en strängtformell bedömning av extra ordinära besvär inte synes helt lämpad för den indirektabeskattningen. ifrågasätter om inte reglerna om sådana besvärbör utmönstras ur MF och ersättas av vidare efterbeskatt-ningsbegrepp, därvidefterbeskattningsfallen skulle handläggas på . Kammarrätteni anser sig inte kunna tillstyrka det föreslagna förenkladerättelseförfarandet. Det skulle innebära att man genom en enkel subtraktion låt vara efter tillstyrkan av motpart föregriper eller eliminerarlänsskatterättens ställningstagande. Det kan också sägas utgöra en indirektuppmaning till den skatlskyldige alt återkalla sin talan hos länsskatterätten.Kammarrätten pekar på att de praktiska problem som föreligger på detta områdekan lösas genom en utökad användning av ett anståndsförfarande. Starka skältalar enligt kammarrätten för att enhetliga regler tiUämpas i fråga om anståndoberoende av om den skattskyldige sammanlagt har en fordran på eller en skuldtUl staten. Länsstyrelseni efterlyser en bestämmelse som ger möjlighet attpå eget initiativ fatta slutligt beslut och därigenom avbryta en onödigdiskussion med en skattskyldig. i framhåller attdet i MF bör finnas bestämmelser om skyldighet för den som på felaktigapremisser återfått överskjutande ingående skatt att återbetala denna tilllänsstyrelsen, när skattskyldighet inte alls förelegat. i Västerbottenslän behandlar en annan sitaation som gäller extraordinära besvär och efterbeskattning.Om en verkställd skatterevision utvisar att viss fastighet avskattats år 1970efter den då gällande skattesatsen i stället 1971 efter den höjdaskattesatsen skaU detta föranleda dels extta ordinära besvär med yrkande omåterbetalning av skatt för , dels preliminärt fastställdsebeslut medkrav på betalning av skatt för . Anstånd med betalningen av skatt förår 1971 bör då kunna medges i avvaktan på länsskatterättens beslut. SAFoch anför att möjlighet bör föreligga till ettsnabbare förfarande i de fall skattskyldig är berättigad att återfå högrebelopp för en redovisningsperiod än vad han skall betala för en annan period. Utredningen.Frågan om övergångsbestämmelser vid ändringar av den indirekta beskattningenhar behandlats bl. a. i BeU 1970: 55, s. 17. Därvid har uttalats att det är avvikt att både köpare och säljare får definitiv visshet om att höjningar avmervärdeskatten kommer att ske utan undantag. Utredningenanför, att de föreslagna ändringarna i MF kan medföra vissa svårigheter vidtillämpningen oavsett om övergångsbestämmelser meddelas eller ej. Förslagen omskattskyldighet för auktionsförrättare, handelsagenter och utländska företagarekan, om inga särskilda övergångsbestämmelser meddelas, leda till beskattningav transaktioner som avslutats före ikraftträdandet men inte reglerats ekonomiskt.Detta gäller oberoende av den skattskyldiges möjlighet att övervältra skatten.Om övergångsbestämmelser meddelas kommer de skattskyldiga att få hålla isärtransaktioner enligt äldre och nya bestämmelser. Utredningenanser att de tekniska och praktiska olägenheterna blir minst omövergångsbestämmelser meddelas av innebörd att leveranstidpunkten skall varaavgörande för om nya eller gamla bestämmelser skall tillämpas. Har tiUhandahållandeskett före ikraftträdandet bör således äldre bestämmelser gälla. flesta fall torde särskilda svårigheter inte föreligga att fastställatidpunkten för tillhandahållandet. Leveranstidpunkten för en vara eller tjänstlåter sig oftast fastställas på ett tillförlitligt sätt. RN och RSV har,framhåller utredningen, gjort flera uttalanden i detta spörsmål och RSV kanväntas komma med anvisningar för tillämpningen även av de nu förordade övergångsbestämmelsema. Vissatjänster har utsträckning i tiden, t. ex. förvaring. Detsamma gäller i principbeträffande jordbraksarrende. Mot denna bakgrund föreslår utrednmgenövergångsbestämmelser i fråga om arrende och tjänster med utsträckning i lidenav innebörd, att skatt skall utgå pä vederlag som inflyter efter förordningensikraftträdande och att rätt till avdrag för ingående skatt skall föreligga fr.o. m. förordningens ikraftträdande. Vad angår förslaget att mottagande avskuldebrev är att anse som likvid förordarutrednmgen att äldre bestämmelser skall gälla för skuldebrev som grundar sig påtUlhandahåUande före ikraftträdandet, dock längst om två år.Härigenom bör, framhåller utredningen, likviditetspåfrestningen minskaavsevärt utan att beskattningen fördröjs i alltför hög grad. Slutligenföreslår utredningen, att nu gällande obligatoriska redovisningsskyldighet förden som omsätter kvaUficerat skattefria objekt eller tjänster eller som harexportomsättning skaU gälla såvida den skattskyldige inte anmäler tilllänsstyrelsen att han vill bli avregistrerad under åberopande av de nya bestämmelsemaom fakultativ redovisningsskyldighet. Remissinstansema.De föreslagna övergångsbestämmelserna har i allmänhet lämnats utan erinran.Endast i några faU hjir de föranlett särskilda uttalanden. Kammarrätten iGöteborg anför att själva mottagandet av annat skuldebrev än växel f. n. intemedför skattskyldighet och att det därför kan ifrågasättas omövergångsbestämmelserna konstituerar grand för beskattning av skuldebrev sommottagits före ikraftträdandet. Dessutom synes från principiell synpunkt kunnariktas den anmärkningen att man åt bestämmelser av det avsedda slaget ger enretroaktiv verkan. Starka sakskäl torde emellertid kunna anföras till stöd fören retroaktivitet i dessa faU. Kammarrätten föreslår viss omformulering avpunkt 3 i övergångsbestämmelsema så alt därav klart framgår att skattskyldighetinträder på grund av mottagande av skuldebrev och efterlyserregler om tidpunkten för skattskyldighetens inträde när annat skuldebrev änväxel mottagits före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna men tillhandahåUandepå grund av skuldebrevet sker först efter nämnda tidpunkt. SAFoch framhåller alt ingångna avtal om jordbraksarrendeni vissa fall inte kan ändras, varför det kan finnas risk för att jordägarekommer att drabbas av mervärdeskatt på grund av redan ingångna arrendeavtal,trots att han inte haft möjlighet att värja sig vid avtalets ingående förkommande skattehöjningar, övergångsbestämmelser liknande dem som kom tillanvändning vid mervärdeskattens införande bör därför meddelas omjordbruksarrende skall dras in under skatteplikten. Utredningenhar i detta sammanhang också lagt fram några ändringsförslag beträffandebeskattningsförfarandet, vilket i övrigt kommer att behandlas islutbetänkandet. De nu framlagda förslagen gäUer bestämmelserna om efterbeskattning och extraordinära besvär. ningsvisframlägger utredningen också förslag om ikraftträdandet av de föreslagnaändringarna. Enligt38 § MF får efterbeskattning ske om skattskyldig brastit i sin deklarations- eUeruppgiftsskyldighet och dettta medfört att ingen eller för låg skatt faststäUts eUeratt skatt återbetalts med för högt belopp. Efterbeskattning får ske först närslutligt beslut om fastställelse av skatt meddelats eller automatisktföreligger efter två är från utgången av det kalenderår, tUl vUketredovisningsperioden hänför sig. Har skatt fastställts till felaktigt beloppoch föreligger slutiigt beslut, kan såväl den skattskyldige som allmännaombudet påkalla ändring av beslutet genom extraordinära besvär hoslänsskatterätten. Sädana besvär skall ha anförts inom en bestämd period om sexår. och den skattskyldige kan från det år, undervilket redovisningsperioden infallit, åstadkomma preliminärt beslut om fastställelseav skatt. När skattskyldig underlåtit att lämna deklaration och länsstyrelseninte meddelat fastställdsebeslut är det, framhåller utredningen, tveksamt omförutsättningar föreligger för efterbeskattning eller extraordinära besvär. Avdenna anledning föreslär utredningen, att i 36 § MF anges att slutligt beslutskall anses föreligga också när varken deklaration lämnats eller preliminärt beslutmeddelats och att sådant slutligt beslut skall anses gälla helt kalenderåreller den del därav då verksamhet bedrivits. Utredningenpåtalar vidare att ändring av lagakraftvunnet fastställdsebeslut kan meddelasvid vitt skUda tidpunkter av länsstyrelse och länsskatterätt. Det kan därvidvara fråga om ändring för flera redovisningsperioder med skatt att betala förviss period och skatt att återfå för annan. Som en praktisk förenkling föreslårutredningen, att i beslut om efterbeskattning skall kunna avräknaskatt som skatlskyldig har att återfå mot krav på ytterligare skatt. Det skallvara fråga om ostridiga belopp som dessutom tidsmässigt skall falla inom sammakalenderår. Allmänna ombudet skall ha tillstyrkt avräkning innan sådan sker. Avremissinstanserna har kammarrätten i avvisat del föreslagnaförenklade rättelseförfarandet under åberopande bl. a. alt man därmed genom enenkel subtraktion skulle föregripa eller eliminera läns-skattenämndensställningslagande. De praktiska problemen bör i stället kunna lösas genom att istörre omfattning utnyttja möjligheten att medge anstånd. Kammarrätten anserockså att förslaget beträffande efterbeskattning och extraordinära besvärgetts för stor räckvidd.