prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — sädan lösning knappast innebära några påtagliga fördelarframför den lösning som blir en naturlig följd av att inga särskilda regler gesför ifrågavarande situationer, nämligen att varje länsstyrelse, efter samrådmed övriga berörda länsstyrelser, beslutar i fräga om sådana åtgärder somvidtas inom det egna länet. Jag anser också att man bör kunna utgå från att deberörda länsstyrelserna skall kunna enas om inriktningen av räddningsarbetet.Jag anser därför att några särskilda regler inte behövs om fördelningen avledningsansvaret mellan länsstyrelserna vid katastrofer som berör flera län, 1 likhet med utredningen och remissinstanserna anser jagatt en ledningsgrupp bör organiseras vid varje länsstyrelse. Ledningsgruppenbör, som utredningen anför, ha till uppgift att tUlföra densakkunskap som behövs för ledningsuppgiften. Gruppens sammansättning bör vara bestämdpå förhand sä att gruppen snabbt kan träda i verksamhet. De beslut som kanankomma pä torde i allmänhet bli av sädan karaktär attavgörandena bör träffas av landshövdingen eller dennes ställföreträdare. Detsynes därför vara lämpligt att dessa tjänstemän ingår i ledningsgruppen, Ifräga om gruppens sammansättning i övrigt vill jag inskränka mig till attframhålla att i gruppen kan böra ingå inte bara tjänstemän vid länsstyrelsenutan också t. ex, företrädare för landstingskommunen. Vid särskilda typer avkatastrofer kan ledningsgruppen böra förstärkas med länsläkaren, medföreträdare för , vattenfallsverket, eUer tullverketskustbevakning - som enligt vad jag föreslär i det följande liksom f. n. skallsvara för oljebekämpningen till sjöss - eller med annan särskild sakkunskap.Frågor som avser ledningsgruppen behöver enligt min mening inte regleras iförfattning. För sina regionala tillsynsuppgifter inom brandförsvaretbiträds länsstyrelserna utom i av särskildaexperter, länsbrandinspektörer. Länsbrandinspektören är i regel brandchef inägon av de större kommunerna i länet. I 1970 ärsstatsverksproposition (Bil. 14, F I) föreslog Kungl. Maj:t i enlighet med ett förslag av brandförsvarsulredningeni betänkandet (Ds C 1969:12) Statlig tillsyn över brandförsvaret attlänsbrand-- inspektörsorganisationen skulle ersättas av fyra nya tjänster vidstatens brandinspektion. De huvudsakliga motiven för förslaget var önskemåletatt undvika jävssituationer och intresset av större enhetlighet i handläggningav brandfrågorna. avslog på hemstäUan av statsutskottet Kungl. Maj:tsförslag (SU 1970:12, rskr 1970:12). Utskottet anförde bl. a. att lämplighetenav att skapa en centralt placerad enhet för regionala uppgifter borde prövasmot bakgrund av det kommunala brandförsvarets anpassning till de fortgåendekommunsammanläggningarna och att en omorganisation borde anstå tillsytterligare klarhet vunnits om utvecklingen i detta hänseende. anför att länsstyrelsernakommer att behöva tillgäng till brand- och räddningsteknisk sakkunskap främstvid prövningen av kommunala brandordningar, vid handläggningen av vissa besvärsärenden och vid katastrofberedskapsplanläggningen.Utredningen föreslår att länsbrandinspektörsorganisationen tas bort och attfyra nya tjänster inrättas vid den centrala tillsynsmyndigheten. Var och en avde nya tjänstemännen avses fä tUl uppgift att tjänstgöra som sakkunnig ät vissabestämda länsstyrelser. Förslaget tillstyrks av bl. a, några länsstyrelser ochkommuner samt av . Det vida övervägande antaletremissinstanser bl, a, 19 länsstyrelser,'Svenska brandbefälets riksförbundoch avstyrker förslaget. Några av dessaremissinstanser anser att nuvarande ordning bör behållas, andra att det ärlämpligare att länsbrandinspektörerna ersätts av regionalt placerade experterän av tjänstemän vid den centrala myndigheten och en tredje grupp att ensärskild experttjänst bör tillföras varje länsstyrelse eller tvä eller trelänsstyrelser gemensamt. De skälsom utredningen främst åberopar till stöd för sitt förslag är att jävsproblemen om länsbrandinspektörsorganisationen behålls - kommer all bh aUtmerpåtagliga pä grund av den omfattande kommunala samverkan som krävs inomräddningstjänsten. Ett par länsstyrelser instämmer i vad utredningen anför,medan några länsstyrelser, länsbrandinspektörer och kommuner hävdar att någrasådana problem inte har förekommit i nämnvärd omfattning. En avgörande olägenhet med den nuvarande ordningen ärenligt min uppfattning att länsbrandinspektören - som i regel är brandchef i enav länets större kommuner - ofta kan råka i jävssitualioner, Länsbrandinspektörenär sålunda jävig och därför förhindrad att delta i handläggningen hoslänsstyrelsen, när besvär anförs över ett brandsyneföreläggande som han harmeddelat i egenskap av brandchef eller över etl beslut av brandstyrelsen i ettärende där han har varit föredragande. Jäv torde också föreligga exempelvis vidlänsstyrelsens prövning av en brandordning som grundas pä ett förslag som hanhar utarbetat i egenskap av brandchef. Risken för jävssituationer ökar givetvisbåde på grund av kommunindelningsreformen, som kommer att vara i huvudsak genomfördden , och på grund av att länsstyrelsernas och kommunernas ansvarför räddningstjänsten vidgas, om mina i det föregående redovisade förslaggenomförs. Som utredningen framhåller är den ökade kommunala samverkan somkrävs inom räddningstjänsten av särskUd betydelse i detta sammanhang. Jaganser att jävsproblemen inte kan lösas på ett tillfredsställande sätt genom attbrandchefen i en annan kommun vikarierar för en jävig länsbrandinspektör. Med hänsyn till det anförda och till att det med fog kanbefaras att brandcheferna i de större kommunerna kommer att sakna möjlighet attägna tillräcklig tid ät uppdraget som länsbrandinspektör anser jag att man böråstadkomma en annan organisatorisk lösning än den nuvarande. Enligt utredningens bedömning kommer länsstyrelsernasuppgifter inom räddningstjänsten och det förebyggande brandförsvaret, när kommunindelningsreformenär genomförd och brandchefstjänsterna i flertalet kommuner besatts medbrandingenjörer, inte att bli sä omfattande att de Prop, 1973:185 151 motiverar särskilda experttjänster ens för tvä eller fleralänsstyrelser gemensamt. De remissinstanser som avstyrker utredningens förslaganför bl. a. att räddningstjänsten kommer att kräva mera omfattande insatserfrän länsstyrelsernas sida än vad utredningen räknar med, att många kommunalabrandchefer också efter det att kommunindelningsreformen har genomförts kommeratt sakna brandingenjörsutbildning samt att det är orealistiskt att anta attfyra centralt placerade tjänstemän skall kunna ersätta länsbrandinspektörerna.Dessa remissinstanser betonar också att den tjänsteman som skall bistålänsstyrelsen med teknisk sakkunskap måste ha god kännedom om länetsförhållanden och vara lätt tillgänglig så att han kan biträda iledningen av räddningsarbetet vid katastrofer. Jagbiträder utredningensuppfattningrörande omfattningen av länsstyrelsernasarbetsuppgifter inom räddningstjänsten och det förebyggande brandförsvaret. Jagär för min del inte beredd att förorda en ordning som innebär att särskUdaexperttjänster inrättas för ett växlande antal länsstyrelser gemensamt. Inteheller vill jag förorda att en från länsstyrelserna och den centralamyndigheten fristående regional organisation skapas för uppgiften att biträdalänsstyrelserna. Jag beaktar därvid, förutom de praktiska skäl som kan anförasmot sädana lösningar, alt uppbyggandet av nya organisatoriska strukturer på denregionala nivån bör så långt möjligt undvikas i avbidan på resultatet av detarbete som bedrivs av länsberedningen (C 1970:28). Den lösning som utredningen föreslär har däremot påtagligafördelar. Den gör det möjligt att bygga upp en slagkraftig expertorganisationsom smidigt och fortlöpande kan anpassas till det föreliggande behovet.Självklart är det också en styrka att en organisation av denna förhållandevisringa storlek kan hållas samman till en enhet inom vilken erfarenhetsutbytekan ske och en ensartad praxis kan byggas upp. Enligt min mening är det intenödvändigt att den tjänsteman som skall biträda med teknisksakkunskap själv har ingående kännedom om förhållandena i länet. Han bör i storutsträckning kunna utnyttja den lokalkännedom som finns hos de tjänstemän inomlänsstyrelsen som handlägger ärenden om räddningstjänst och förebyggandebrandförsvar, I ledningsgrupp bör naturligtvis ingå entjänsteman med teknisk sakkunskap och praktisk erfarenhet av räddningstjänst,t, ex, en av brandcheferna i länet. Några remissinstanser hävdar att den ordning somutredningen föreslår medför nya jävsproblem, Kungl, Maj:t eller enförvaltningsdomstol har inte sällan anledning att, när besvär har anförts överlänsstyrelsens beslut, inhämta yttrande frän den centrala myndigheten. Denomständigheten att en tjänsteman hos den centrala myndigheten har deltagit ihandläggningen hos kan naturligtvis vara ägnad att rubbaförtroendet till hans opartiskhet i ärendet och alltså innebära att han enligt4 § första stycket 5 förvaltningslagen är av jäv förhindrad att delta i dencentrala myndighetens yttrande. Det är fräga om en situation som omfattas avrättegångsbalkens men inte av förvaltningslagens bestämmelser om tvä- Prop, 1973:185 152 Av vad som förekom vid förvaltningslagenstillkomst (se prop, 1971:30 del 2 s, 342, 348 och 356) framgår emdleriid attviss återhållsamhet bör iakttagas med att i sådana fall tillämpa reglerna omdelikatessjäv. En annan sak är att det sakliga värdet av ett yttrande från dencentrala myndigheten kan i någon mån förringas, om den tjänsteman som hardeltagit i handläggningen hos också deltar i den centralamyndighetens yttrande. Det bör emellertid inte möta några svårigheter förmyndigheten att undvika ett sådant förfarande. Pä grund av det anförda förordar jag att utredningensförslag genomförs. Jag räknar med - och har därvid stöd avräddningstjänstutredningen och remissinstanserna att kostnaderna förlänsstyrelsernas arbetsuppgifter inom räddningstjänsten och det förebyggandebrandförsvaret kommer att öka med bara mycket begränsade belopp med anledningav de reformer som jag nu har förordat. kostnader vid katastroferkan, som utredningen konstaterar, av naturliga skäl inte beräknas i förväg.Medelsbehoven för den regionala verksamheten får anmälas i vanlig ordning vidden ärliga budgetbehandlingen. Till frågan om ökade medelsbehov för dencentrala myndigheten tUl följd av myndighetens uppgift att svara förlänsstyrelsernas behov av teknisk sakkunskap återkommer jag i del följande. Bekämpning av löskommen olja tiU sjöss samt i kustvattnen,och I takt med den särskilt starktökande konsumtionen av oljeprodukter i bl. a. vår del av världen har debetydande mUjöfaror som är förknippade med oljehanteringen blivit alltpåtagligare. Åtgärder har också efter hand på bred front vidtagits för altminska eller eliminera dessa faror. Grundläggande är härvid självfallet åtgärder för atthindra att olja kommer lös. Det ligger i sakens natur att sädana åtgärder, närdet gäller oljetransporter tUl sjöss, i stor utsträckning måste vidtas iinternationellt samarbete. Jag har i det föregående redovisat de åtgärder somhar genomförts och det arbete som pågår i syfte att öka säkerheten motoljeutsläpp till sjöss, ett arbete som på det internationella planetlar mycket aktiv del i. Verksamhet för att avvärja eller begränsa skada när oljakommit lös till sjöss måste ges en bred inriktning. Utvecklingen pä dettaområde har gått snabbt. När oljeskyddsulredningen i mitten av 1960-taletlämnade sitt betänkande var utgångspunkten att bara begränsade möjligheterfanns att bekämpa löskommen olja till sjöss. Ingripanden ansågs i regel möjligaförst när oljan närmade sig land och då f. ö. blott i vissa fall. Under den lid som förflutit sedan oljeskyddsulredningenlämnade sitt betänkande har emellertid läget radikalt förändrats. Prop, 1973:185 153 och ny teknik har gjort det möjligt att i storutsträckning framgångsrikt bekämpa löskommen olja redan ute till sjöss. Envetenskaplig och teknisk utveckling där rön och erfarenheter görs världen överskapar förutsättningar att fortlöpande öka dessa möjligheter, Oljeskyddsulredningen fann i det läge som förelåg när dessbetänkande lämnades inte skäl att föreslå nägon organisation för bekämpning avoljeutflöden till sjöss. Redan några är senare kunde man emellertid börjabygga upp en sådan organisation. har sålunda tullverketansvaret för oljebekämpning lUl sjöss och i kustvatlnen. Bekämpningsuppgifternafullgörs av inom vilken fortlöpande sker en omfattandeutbyggnad av beredskapsorganisationen. Riktpunkten för uppbyggnaden är attåstadkomma snabbast möjliga ingripande med utnyttjande av den bästa förtillfället tillgängliga tekniken. utnyttjar härvid det intensivavetenskapliga och tekniska utvecklingsarbete som pågår här hemma och ute ivärlden. Jag vill i detta sammanhang peka på bl. a. strävandena att utröna ochminska den sekundära miljöpåverkan genom skilda bekämpningsmetoder ochbekämpningsmedel. Räddningstjänstulredningen föreslår att tullverkelskustbevakning även i fortsättningen skall ha hand om bekämpningen av olja somhar kommit lös till sjöss och i kustvattnen. Remissinstansterna tillstyrkernästan genomgående förslaget. En invändning som gjorts kommer från någraremissinstanser som menar att länsstyrelserna i kustlänen bör leda bekämpningeneller kunna påverka ledningen. Denna uppfattning bygger pä att miljöintressenaskulle bli bättre tillgodosedda med en sädan ordning. Jag kan inte dela dennauppfattning och beaktar därvid bl. a. att självfallet skall samrådamed och även med central expertis när miljövärden står pä spel.Härtill kommer att den föreslagna ordningen skulle innebära en olyckligsplittring av organisationen. Jag finner mot denna bakgrund ingen anledning frångåutredningens förslag vilket alltså innebär att skall fullfölja denuppgift det fick är 1970. Det innebär att vid större bekämpningsaklioner, som kräverinsatser av också andra myndigheters resurser, skall samordna dessaoch leda insatsen i d6ss helhet. När det gäller militära enheters medverkan vidbekämpningsaktioner har överbefälhavaren anfört att befälsrätt över sådanaenheter inte bör tillkomma civil myndighet. I denna fråga vill jag hänvisa tillvad jag i det föregående har anfört om brandchefens befälsrätt över militärpersonal som deltar i räddningsarbetet. och trafikeras i betydande omfattning avtankfartyg med last av oljeprodukter. Enligt utredningens uppfattning skulledet Prop, 1973:185 154 vara en betydande fördel om organisationen för bekämpningav olja till sjöss och i dessa insjöar kunde samordnas. Jag delar dennauppfattning. När det gäller föreslår utredningen atttullverkets östra kustdistrikt skall svara för oljebekämpning i östra delen avMälaren medan kommuns brandförsvar, efter överenskommelse härom medtullverket, skall svara för bekämpningen i den västra. En sädan ordning är ipraktiken redan genomförd. Utredningens förslag har inte mött någon gensagaunder remissbehandlingen. Jag delar utredningens uppfattning att börha det yttersta ansvaret för oljebekämpningen i men att verket skallkunna avtala med om att kommunen i praktiken skall svara förverksamheten i västra delen av . I har f. n. inga egna fartyg ellerandra enheter fast stationerade. gäller en avlänsstyrelserna i , och gemensamt upprättadberedskapsplan för oljeskyddet pä . Planen bygger på att brandkårerna iVänersborgs, och kommuner fungerar som larmcentraler ochombesörjer att de första bekämpningsinsatserna sätts in. Utredningen föreslår att i princip skallha ansvaret för oljebekämpningen också i . Eftersom kustbevakningensaknar egna enheter här, föreslär emellertid utredningen att kustbevakningenanlitar brandförsvaret i de större kommunerna runt och träffar avtalhärom med kommunerna. Utredningens förslag överensstämmer alltså - bortsettfrån vad som formellt skall gälla i fråga om det yttersta ansvaret i sak medden ordning som f. n. tillämpas. Också utredningens förslag rörande har blivit istort sett positivt bemött av remissinstanserna. och någraandra remissinstanser har emellertid invänt att en godtagbar beredskap i frägaom sjöutbildad och i oljebekämpning tränad personal kan uppnås bara genom atten kustpostering, utgörande ett eget kusttullmästarområde, inrättas i . Jag delargeneraltullstyrelsens uppfattning att en förstärkning av oljeskyddsberedskapeni , såvitt gäller för uppgiften utbildad och tränad personal, ärnödvändig. Om som föreslagits av generaltullstyrelsen och ytterligare någraremissinstanser en kustpostering inrättas i skulle givelvis dettabehov tillgodoses. Jag anser emellertid att det kan ske pä ett mindre kostsamtsätt. Med hänsyn tUl den materielanskaffning som redan skett enligt dennyssnämnda beredskapsplanen torde det vara tillräckligt att i lämplig hamn iVänern stationeras ett kombinerat förråds- och bekämpningsfartyg samt tvåkustbevakningstjänstemän som skall ha till uppgift att svara för att fartygetoch bekämpningsmaterielen alltid finns tillgängliga för ett snabbt ingripande.Härigenom skapas dessutom förutsättningar för att skall kunnata över ett reellt ansvar för oljebekämpningen i . För beredskapen iövrigt bör överenskommelse träffas mellan och några av kommunernavid om utnyttjande av dessas personal och materiel vidbekämpningsaktioner. Avtal torde kunna slutas med lämpliga personer om att devid behov skall tjänstgöra som besättning på fartyget. Prop, 1973:185 155 Jag har från generaltullstyrelsen inhämtat att man med enorganisation för oljebekämpningen i som är utformad i enlighet med vadjag nu har anfört kan uppnå en godtagbar beredskap. En sädan organisation gerockså på helt annat sätt än vad som skulle bli fallet enligt utredningensförslag en reell möjlighet för att utöva ett ansvar förberedskapen. Frågan om den medelsanvisning som behövs för denna organisationtorde få anmälas statsverksproposition. föreslår att ansvaret föroljebekämpning i hamn skall ankomma på kommunen samt att i fråga om tillsyn,förvaltning, ledning m. m. skall gälla detsamma som för räddningstjänst iövrigt. Jag förordar att förslaget, som tiUstyrkts av nästan allaremissinstanser som gått in på frågan, genomförs. Jag återkommer ispecialmotiveringen till frågan om pä vilket sätt det område i vattnet inomvilket kommunen skall ha ansvaret för oljebekämpningen skall bestämmas. När det gäller bekämpningen av till sjöss löskomnakemikalier har utredningen föreslagit att skall följa utvecklingeninom detta område och tUl Kungl. Maj:t komma in med de förslag som kanföranledas av ett sådant uppdrag. Det fätal remissinstanser som yttrat sig ifrågan har tillstyrkt utredningens förslag. Med hänsyn tUl den kraftiga ökningsom skett av kemikalietransporter till sjöss anser jag att olika förebyggandeåtgärder bör kompletteras med en beredskap för skadebegränsande insatser. Även om utvecklingen i fräga om medel och metoder för attbegränsa skador av lill sjöss löskomna kemikalier inte heller internationelltsett har kommit så långt, synes det alt döma av tillgängliga informationer påområdet dock uppenbart att vissa åtgärder tekniskt sett är möjliga. Dessaåtgärder liknar dem som vidtas vid bekämpning av till sjöss löskommen olja.Tullverkets beredskapsorganisation för bekämpning av löskommen olja utnyttjasredan för åtgärder mot löskomna kemikalier och andra mUjöfarliga varor. Jagfinner det därför lämpligt att ansvar uttryckligen vidgas till attomfatta också ifrågavarande uppgifter. Del ankommer på Kungl. Maj:t alt meddela de föreskriftersom behövs för att skall tillföras de ytterligare uppgifter somenligt vad jag har anfört i del föregående bör ankomma på verket. Frågan häromtorde få anmälas . Kommunernas behov av personal och utrustning Utredningen har med stöd av företagna undersökningaransett sig kunna konstatera att brandsläckning i regel är väsentligt merpersonalkrävande än andra räddningsingripanden. Sädana räddningsuppgifter somkan medföra särskilt personalkrävande åtgärder, t. ex. ingripanden vid raseller oljeutflöden dä stora jordmassor måste skaffas undan snabbt, blir enligtutredningens uppfattning sä ovanliga alt den personalförstärkning som tUlfäUigtkrävs lämpligen sker på annat sätt än genom ökning av brand-kärens personal.Utredningen pekar bl. a. pä möjligheten att träffa överenskommelse med företageller med kommunala organ, t. ex. byggnads-och gatukontor. Utredningen kommerdärför till slutsatsen att de nuva- rande personalstyrkorna inom brandförsvaret i regel intebehöver förstärkas, om ansvaret för räddningstjänsten åläggs kommunerna. Vissauppgifter i samband med planläggning m. m, kan emellertid enligt utredningensuppfattning medföra behov av sammanlagt ytterUgare omkring tjugo brandbefäl ide större kommunerna. Flertalet kommuner har enligt utredningen endast obetydligutrustning för oljebekämpning. Utredningen anser att det inte är rimligt attkräva att kommunerna anskaffar all den specialutrustning som kan behövas föringripande vid vage tänkbar oljeolycka. En med hänsyn till riskläget inomkommunen avpassad utrustning för en första insats vid vanligen förekommandeoljeutflöden, kompletterad med de resurser som kan finnas hos andra kommunalaförvaltningar än brandförsvaret, torde enligt utredningen vara tillräcklig förbekämpning vid oljeolyckor som inte är av större omfattning. I övrigt börberedskapen bygga på en planläggning i samverkan mellan kommunerna. Utrustning för annan räddningstjänst än oljebekämpningfinns enligt utredningen i ej obetydlig omfattning hos flertalet brandkårer.Utredningen anser att brandförsvaret när det gäller sädan utrustning i högregrad än beträffande utrustning för oljebekämpning kan bygga pä resurser somfinns hos andra kommunala organ eller enskilda företag. 1 fräga om anskaffningav specialutrustning bör enligt utredningen samverkan ske mellan kommunerna. Utredningen erinrar om att harmeddelat bestämmelser för utlåning av civilförsvarsmateriel i fredstid.Bestämmelserna innebär i huvudsak att utlåning kan ske bara i den mån dettjänar ett civilförsvarsfrämjande syfte eller fråga är om enkatastrofsituation. Utredningen framhåller att det visserligen inte bör kommai fråga att ett lokall räddningsorgan baserar sin verksamhet pä civilförsvaretsutrustning men att det kan övervägas om inte en sådan utrustning i vissutsträckning bör stå till förfogande även vid nödlägen som inte kan betecknassom katastrofer. För att lämplig civilförsvarsutrustning tillräckligt snabbtskall kunna stå till de lokala räddningsorganens förfogande krävs enligt utredningenvidare viss omplacering av befintlig materiel. Utredningen föreslär attbestämmelserna om utlåning av civilförsvarsmateriel ändras i enlighet med detanförda. har i sitt remissyttrande förklarat attstyrelsen förbereder ändringar i gällande bestämmelser i enlighet medutredningens förslag. Utredningen beräknar kommunernas sammanlagda årligapersonalkostnad för utryckning för annan räddningstjänst än brandsläckningtill drygt I milj. kr. Utredningen menar emellertid att denna kostnad inte motsvarar den kostnadsökning för kommunerna som blir en följd av utredningensförslag, eftersom många kommuner redan utför annan räddningstjänst änbrandsläckning. Enligt utredningen blir därför kostnadsökningen lägre.Kostnaderna för de ytterligare brandbefäl som de större kommunerna behöver förplanläggningsuppgifler m, m. uppskattar utredningen tUl ca I milj, kr, ärligen, Nägon säker beräkning av utrustningskostnaderna kan enligtutred- Prop, 1973:185 157 ningens uppfattning inte göras. För den kommunalaoljeskyddsberedskapen beräknar utredningen kostnaden för anskaffning avutrustning lUI ca 4 milj. kr. Kostnaden för utmstning för räddningstjänst iövrigt uppskattar utredningen lill 1,4 milj. kr. Den ärliga kostnaden förersättningsanskaffning beräknas till . Utredningen har intekunnat beräkna några kostnader för övning och utbildning vid brandkårerna ochinte heller för hyra eller rekvisition av utrustning för tUlfälliga behov. Flertalet remissinstanser har lämnat utredningensbedömning av kommunernas personalbehov utan erinran. a. anser att bara obetydliga personalförstärkningar kommer attbehövas i de flesta kommuner.