prop · FW0337 · 1973-12-31 00:00:00 — Rätten att besluta om uppehälls-ellerarbetstillstånd kan även delegeras till polismyndighet, I praktiken har dockpolismyndighet endast befogenhet att fatta beslut om förlängning av sådanatillstånd. Det kan här påpekas att den polisutredning som sker i defall en utlänning efter inresan begär uppehålls- eller arbetstillstånd ofta ärofullständig eller på annat sätt bristfällig. Enligt invandrarverket gällerdetta särskilt i ärenden, där utlänning åberopar politiska skäl för att fäuppehålla sig här i landet. Trovärdigheten av utlänningens uppgifter är ofta avavgörande betydelse för invandrarverkets ställningstagande och de ofullständigautredningarna föranleder mången gång verket att begära kompletterandeutredning. Inte sällan får utlänningen själv kallas till verket för att lämna kompletterandeupplysningar. Dessa omständigheter fördröjer handläggningen och har gjortförfarandet tungrott. Utredningens brister torde främst bero på att den lokalapoUsen saknar kompetent personal för dessa utredningar och på svårigheterna atti de mindre orterna anskaffa godtagbara tolkar. För att råda bot på dessabrister och uppnå ett smidigare förfarande utarbetas f. n. inom invandrarverketförslag till nya utredningsanvisningar. Dessa anvisningar-skall gå ut på att iregel endast en utredning skall göras och inte som f. n. både en grundutredningoch om tillständsansökan avslås en s. k. förpassnings-utredning. För attuppnå detta skall utlänningen vid sin ankomst till landet upplysas om att hanbör redan då anföra alla de skäl han kan vilja åberopa, även sädana av politisknatur, för att få resa in i och vistas i landet. Om tillståndsprövningenresulterar i avslag och utlänningen inte självmant lämnar landet, bör till skUlnadmot vad som gäller f. n. - någon ytterligare utredning regelmässigt inte görasinnan avlägsnandefrä-gan prövas. Verket har vidare föreslagitrikspolisstyrelsen att särskilda utredningscentraler inrättas på vissa störreorter, dit utredningar angåen- Prop,1973:37 46 de politiskt flyktingskap skall kunna koncentreras. Beslut om avslag på ansökan om visering kan inteöverklagas. Detsamma gäller beslut i ärende om uppehållstillstånd, såvida ickebeviljat tillstånd förenats med ett utresebeslut. Innan sådant beslut meddelasskall invandrarverket alltid höra . Beslutet kan överklagashos Kungl, Maj:t endast om nämnden eller ledamot av nämnden anfört en motverkets beslut avvikande mening. Utlänning, som söker resa in i riket utan att innehaerforderliga handlingar och tillstånd, kan säsom framgår nedan avvisas (18 §utlänningslagen). Uppehåller sig utlänningen redan i riket kan han undermotsvarande förutsättningar/örpaMöi (22 § utlänningslagen). Beslut omförpassning meddelas av invandrarverket i regel efter utlänningsnämndenshörande. Om särskilda skäl föreligger kan förpassningsbeslut förbindas med ettförbud för utlänningen att återvända hit. Den individuella utlänningskontrollen regleras huvudsakhgengenom bestämmelserna om avvisning, utvisning och förvisning. Avvisning kan, som nämnts, användas mot den utlänningsom vid inresa inte uppfyller de formella kraven på innehav av förutom passeller motsvarande dokument visering eller annat inresetillstånd. Inom ramenför den individuella kontrollen kan enligt 19 § utlänningslagen utlänningavvisas 1) om han kan antagas komma att sakna erforderliga medel för sinvistelse här i riket eller, om han ämnar besöka , , Islandeller , för sin vistelse där - samt för sin hemresa, 2) om han ämnar sökasitt uppehälle här i riket eller i , , eller och detskäligen kan antagas att han icke kommer att ärligen försörja sig, 3) om han,enligt vad känt är, under de senast förflutna tvä åren yrkesmässigt bedrivitotukt, yrkesmässigt utnyttjat annans otuktiga levnadssätt eller yrkesmässigtbedrivit olovlig införsel eller utförsel, 4) om han tidigare inom eUer utomriket blivit dömd till frihetsstraff och det skäligen kan befaras att hankommer att här i riket eller i , , eller fortsättabrottslig verksamhet, 5) om det med hänsyn till hans föregående verksamheteller eljest skäligen kan befaras att han kommer att här i riket eller iDanmark, , eller bedriva sabotage, spioneri eller olovligunderrättelseverksamhet, eller 6) om i lag eller med stöd av lag bestämmelsemeddelats därom med anledning av resolution, som antagits av FörentaNationernas säkerhetsråd. Utlänning kan också, på begäran av den centralautlänningsmyndigheten i annat nordiskt land, avvisas i annat fall om det kanantagas att han eljest beger sig till det landet. Denna avvisningsregel grundaspä åtagande i den nordiska passkontrollöverenskommelsen (se häromavsnitt 7), Avvisning som medel för den individuella kontrollen kanicke användas mot den som innehar visering, uppehållstillstånd ellerbosättningstillstånd. Avvisning sker vid ankomsten eller därefter ipraxis inom . Avvisning på grund av utlänningens personligaförhållanden kan dock ske upp efter inresan. Prop,1973:37 47 Beslut om avvisning meddelas av polismyndighet. Föreliggerskäl till avvisning men påstår utlänningen att s. k, politisktverkställighetshinder föreligger (se härom s. 23 nedan) skall ärendet, ompåståendet inte är uppenbart oriktigt, underställas invandrarverket, som, efterhörande av , fattar beslut. Utvisning av utlänning kan enligt 29 § utlänningslagen ske1) om han yrkesmässigt bedriver otukl eller eljest underlåter att efter förmågasöka ärligen försörja sig, 2) om han är hemfallen ät alkoholmissbruk eUernarkotikamissbruk och finnes i följd därav vara farlig för annans personligasäkerhet eller föra ett grovt störande levnadssätt, 3) om han av tredska elleruppenbar vårdslöshet gäng efter annan undandrager sig att uppfylla sinaförpliktelser mot det allmänna eller mot enskUd person, eller 4) om han underloppet av de senast förflutna fem åren utom riket genom dom som äger laga kraftblivit dömd till frihetsstraff för brott, varför utlämning må ske enligt svensklag, eller undergått honom ådömt frihetsstraff för sådant brott ochdet på grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan befarasatt han kommer att här i riket fortsätta brottslig verksamhet. Vid bedömande omutlänning bör utvisas enligt dessa grunder skall hänsyn las till utlänningenslevnads- och familjeförhållanden samt till längden av den tid han vistats iriket. Utlänning, som innehar bosättningstiilständ eller som sedan minst fem årtillbaka är bosatt i riket, fär utvisas endast om det föreligger synnerligaskäl. Beslut om utvisning meddelas av länsrätt (30 §utlänningslagen). Påstår utlänningen att han är politisk flykting kan dettapåståendes riktighet inte prövas av länsrätten. Det är endast i samband medverkställigheten av utvisningsbeslut som sådant påstående kan beaktas (58 §andra stycket utlänningslagen). Utvisningsbeslut skall förenas med äterreseförbud,vilket kan begränsas till . Ensärskild grund för utvisning s. k. politisk utvisning - finns angiven i 34 §utlänningslagen. Enligt denna bestämmelse kan Kungl. Maj:t utvisa utlänning ochförbjuda honom att återvända till om det är påkallat av hänsyn tillrikets säkerhet eller eljest är i statens intresse. Om prövningen inte leder tillutvisning kan Kungl, Maj:t i stäUet föreskriva inskränkningar och villkor förutlänningens fortsatta vistelse i landet. Harutlänning begått brott, vilket kan medföra fängelse , och kandet pä grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter befaras atthan kommer att här i landet fortsätta sin brottsliga verksamhet ellerföranleder brottet eljest att han inte bör få stanna kvar, kan domstolenbesluta att utlänningen skall förvisas (26 § utlänningslagen). Detsamma gällerom utlänningen tidigare för sådant brott dömts till villkorlig dom ellerskyddstillsyn och den påföljden undanröjs. Förhör(muntlig förhandling) skall i ärende om utvisning häUas med utlänningen om hanbegär det (31 § utiänningslagen). Detsamma gälleri vissa fall vid prövning avverkställighet på grund av förpassningsbeslut (58 § tredje stycketutlänningslagen). I ärende om s. k. politisk utvisning Prop,1973:37 48 skall förhör alltid hällas. Verkställighet av beslut ankommer beträffande avvisning påpolismyndighet och beträffande förpassning, utvisning och förvisning på länsstyrelse(58 § första stycket utlänningslagen). Generellt gäUer att utlänningen skallbefordras, vid avvisning till det land varifrån han ankommit hit, och vidövriga avlägsnanden till sitt hemland eller, om detta ej kan utrönas, till detland varifrån han ankommit hit. Påstår utlänningen vid verkställigheten attdet föreligger s. k. politiskt verkställighetshinder (se nedan s. 23) och ärpåståendet inte uppenbart oriktigt skall ärendet underställas invandrarverket(58 § andra stycket utlänningslagen). skall därvid höras.Underställning skall emellertid inle ske om påståendet om politisktverkställighetshinder enligt det beslut som skall verkställas redan prövats. I de fall beslut om avlägsnande ur riket inte kanverkställas eller om det eljest, vare sig beslutet verkställts eller inte,föreligger skäl att beslutet inte längre skall gälla, kan Kungl. Maj:t genom återbrytningupphäva beslutet (51 § utlänningslagen). I samband därmed meddelar Kungl. Maj:tde föreskrifter för utlänningens vistelse i riket, som kan vara påkallade. Återbrytning av beslut om avvisning eller förpassning, sominte verkställts, kan ocksä, om särskilda skäl föreligger, ske avinvandrarverket om inte beslutet meddelats av Kungl. Maj:t, Några föreskrifterkan emellertid inte meddelas i dessa fall. Utlänningslagstiftningens regler om politisk asyl byggerpå de internationella överenskommelser som träffats i denna fråga. Härom kanföljande sägas, FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna av är 1948innehåller i artikel 14 en bestämmelse om envars rätt att i annat land begäraatt åtnjuta asyl pä grund av förföljelse. Denna rätt skall dock inte kunnaåberopas vid laga åtgärder (prosecution), som är reellt grundade på icke-politiskabrott eller på handlingar, vilka strider mot FN:s ändamål och grundsatser.Deklarationen är ej juridiskt bindande men anses vara starkt moralisktförpliktande för alla världens stater. 1 , antogs 1951 konventionen angående flyktingarsrättsliga ställning. Med "flykting" skall enligt artikel 1 förståsdels den som bl, a. enligt tidigare överenskommelse och konventioner blivit attanse som flykting, dels ock "den som till följd av händelser, sominträffat före , och i anledning av välgrundad fruktan förförföljelse pä grund av sin ras, religion, nationalitet, tillhörighet till visssamhällsgrupp eller politisk åskådning befinner sig utanför det land, vari hanär medborgare, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som nysssagts, icke önskar att begagna sig av sagda lands skydd, eller den som, utanatt vara medborgare i något land, till följd av händelser som förut sagtsbefinner sig utanför det land, i vilket han tidigare haft sin vanligavistelseort, samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan, som nysssagts, icke önskar att återvända dit". Genom protokoll 1967 angåendeflyktingars rättsliga ställning slopades tidsangivelsen "1 januari1951" som en förutsättning för bestämmandet av begreppet flykting. Prop, 1973:37 49 Beträffande utvisning av flyktingar är konventionenshuvudprincip att flykting, som lovligen uppehåller sig inom fördragsslutandestats område, inte fär utvisas "annat än pä grund av skäl hänförliga tillden nationella säkerheten eller den allmänna ordningen". Vidare föreskrivsatt fördragsslutande stat inte pä något sätt får avvisa eller utvisa flyktingtill gränsen mot område där hans liv eller frihet skulle hotas på grund av hansras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp ellerpolitiska åskådning. Detta gäller dock ej flykting, "vilken det föreliggerskälig anledning att betrakta som en fara för det lands säkerhet i vilket hanuppehåller sig eller vilken, med hänsyn till att han genom lagakraftägande domhar dömts för synnerligen grovt brott, utgör en samhällsfara i sagdaland". Enligt 2 § utlänningslagen skall såsom politisk flyktinganses den utlänning som i sitt hemland riskerar att bli utsatt för politiskförföljelse. Med politisk förföljelse förstås att någon på grund av sinhärstamning, tillhörighet till viss samhällsgrupp, religiösa eller politiskauppfattning eller eljest pä grund av politiska förhållanden utsätts förförföljelse, som riktar sig mot hans liv eller frihet eller eljest är av svärbeskaffenhet eller också att på grund av politiskt brott allvarligt straff åläggeshonom. För avlägsnande av politisk flykting gäller enligt 53 §utlänningslagen att han inte får befordras till land, där han löper risk attutsättas för politisk förföljelse, eller till land, där han inte åtnjutertrygghet mot att bli sänd till land där han löper sådan risk (s. k, politisktverkställighetshinder). Bestämmelsen är dock inte helt undantagslös. Omutlänningen genom synnerligen grov brottslighet ådagalagt att hans kvarblivandeskulle innebära en allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet, och denförföljelse som hotar honom inte innebär fara för hans liv och ej heller eljestär av särskilt svår beskaffenhet fär han utvisas även till land där hanriskerar politisk förföljelse (54 § utlänningslagen). Uppkommer fråga om avvisning, förpassning eller utvisning,verkställighet av sådant beslut eller verkställighet av förvisning, kan denmyndighet, som handlägger ärendet förordna att utlänningen skall tas i förvareller ställas under uppsikt (35 § utlänningslagen). Sådant förordnande kanockså, när Kungl. Maj:t handlägger ärendet meddelas av invandrarverket ellerlänsstyrelse. När invandrarverket handlägger ärende, kan förordnande ävenmeddelas av länsstyrelse. Om det föreligger risk att utlänningen avviker kanbeslut om förvarstagande också meddelas av polismyndighet. Åtgärd som vidtagitsav annan än den handläggande myndigheten skall anmälas till dennamyndighet. Över polismyndighets beslut om avvisning och länsrättsbeslut om utvisning kan utlänningen anföra besvär, beträffande avvisning hosinvandrarverket och beträffande utvisning till kammarrätt. Kammarrätts beslutkan överklagas till regeringsrätten. Klagan över domstols beslut om förvisningföres enligt bestämmelser om fullföljd av talan i brottmål. Vid prövning av anförda besvär över avvisning skallinvandrarverket inhämta yttrande frän . 1 saml Nr 37 Prop,1973:37 50 om avvisning eller förpassning kan besvär anföras endastom eller någon av dess ledamöter anfört avvikande mening.Detsamma gäller beträffande möjligheten att klaga över invandrarverkets besluti verkställighetsärenden. I sådana ärenden kan också besvär anföras om verket såsom är möjligt i brådskande fall fattat beslut utan utlänningsnämndenshörande. Besvär över invandrarverkets nu nämnda beslut förs hos Kungl,Maj:t, Slutligen kan nämnas att, om man finner skäl härtillföreligga, verket kan överlämna ett ärende till Kungl, Maj:t för avgörande, Isådant fall skall dock verket avge ett eget utlåtande. Slutligen skall i detta avsnitt om svensk lagstiftningberöras lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Enligt 6 § kan utlänningefter ansökan erhålla svenskt medborgarskap (naturaliseras). Förutsättningarnaär att han fyllt , att han har hemvist här i riket, atthan fört en hederlig vandel, samt att han har möjUghet att försörja sig och sinfamilj. 1 vissa fall kan, om särskilda skäl förehgger, undantag medges frånnågot av dessa villkor. För nordiska medborgare gäller en generell dispens somi praxis innebär att kvalifikationstiden är . Beslut om medborgarskap meddelas av invandrarverket.Ansökan skall ges in till polismyndigheten i den ort där sökanden är kyrkoskriven.Bor sökanden i utlandet görs ansökan hos svensk ambassad eller svensktkonsulat. Den mottagande myndigheten skall göra den utredning som behövs förärendets prövning. Sökande som är bosatt i kallas till polisen förförhör enligt utfärdade anvisningar. Förhöret skall omfatta sökandenslevnadsförhållanden (exempelvis utbildning och yrke i och i hemlandet,nuvarande sysselsättning, sättet för invandringen), närmast anhöriga i ,längre vistelser utanför efter hitkom-sten, ekonomiska förhållanden ochanställningsförhållanden. Vidare rekvirerar polisen utdrag ur rikspolisregistraturet.Utredningen jämte ansökningen överlämnas av polisen till invandrarverket föravgörande. Innan verket beslutar i ärendet görs den kompletterande utredningsom kan vara erforderlig. Bl, a. rekvireras nytt personbevis och nytt utdrag avrikspolisregistraturet. Dessutom tillfrågar verket rikspoHsstyrelsens säkerhetsavdelningom man finner det önskvärt att styrelsen yttrar sig i ärendet. Ansersäkerhetsavdelningen detta remitterar verket ansökningen till styrelsen.Personbevis, utdrag ur rikspolisregistraturet och rikspoliskontrollen får iprincip inte vara äldre än när invandrarverket beslutar i ärendet.Någon ytterligare kontroll av sökanden sker inte från verkets sida, 5,2 Uttagning ur utländska flyktingläger har mottagit ettantal flyktingar genom uttagning frän utländska flyktingläger, i genomsnittcirka 1 000 . Uttagningens omfattning bestäms varje gång av regeringenefter framställning av FN:s flyktingkommissarie. gör uttagningeni samarbete med och statens invandrarverk genom utsändande av en delegation till respektiveflyktingläger. De läger från vilka främst uttager flyktingar förinvandring hit ligger i och . Depersoner, som i egenskap av flyktingar vistas i lägren, har vid uttagningenregelmässigt fått sitt flyktingskap fastställt av myndighet i det land lägretfinns. Fastän representant för oftast tar del i sådanmyndighets verksamhet synes enhetliga grunder för fastställande av flyktingskapsaknas. Detta gäUer inte bara frågan om någon är att anse som flykting enligt1951 års flyktingkonvention utan även och kanske främst frågan om någon,som i och för sig inte formellt kan anses som flykting enligt konventionen,ändå skall anses som jämställd med sådan flykting. Det ankommer emellertidalltid pä varje enskilt land att själv bestämma huruvida flyktingskapföreligger eller ej. Varje flykting, som förklarat sig vilja komma tillSverige, intervjuas av delegationen, ofta med tolkbiträde av en annan flykting.Delegationen har tillgäng till lägrets handlingar om respektive flykting, mennågra närmare upplysningar utöver hans egna om hans tidigare förhållandenföreligger sällan. De handlingar och den övriga utredning som legat till grundför faststäUande av flyktingskapet är regelmässigt inte tillgäng-tiga fördelegationen. Beträffande tidigare kriminalitet kan utdrag ur kriminalregistererhållas endast från det land där uttagningen sker. Det händer inte sällan attflyktingen själv uppger sig ha begått brott i sitt hemland, men oftast påstårhan att brottsligheten är politiskt betingad. Att närmare undersöka sådanauppgifters riktighet går i regel inte. På grundval av det material, somdelegationen sålunda får fram, och efter kontroll i invandrarverkets registerbeslutar delegationen.om flyktingen skall godkännas för invandring i ,Av avgörande betydelse torde i de flesta fallen vara om flyktingens personligaförhållanden kan föranleda avvisning eller utvisning. Flykting, som accepterasför invandring, registreras och erhåller vid behov visering genom vederbörandeambassad. Som förutsättning gäller därvid att han innehar pass eller annatgiltigt resedokument. Flykting, som inte accepteras, spärras i invandrarverketsregister, innehåller åtskilliga straffbestämmelser avbetydelse för bekämpandet av politiska våldsdåd. Bland dessa bestämmelser kan först nämnas den om mord (3kap. 1 §). Straffsatsen vid detta brott är fängelse eller på livstid, Förgrov misshandel (3 kap, 6 §) är straffsatsen fängelse lägst ett och högst tioår. Straffbestämmelserom brott mot frihet och frid (4 kap.) kan också aktualiseras i samband medpolitiska våldsdåd. För människorov (1 §) dömes till fängelse lägstfyra och högst , eller på livstid, bl. a. om någon bemäktigar sig samtbortför eller inspärrar annan person med uppsåt att skada honom till liv ellerhälsa eller att öva utpressning. Prop, 1973:37 52 För olaga frihetsberövande (2 §) dömes till fängelse,lägst ett och högst , om någon berövar annan friheten utan att gärningenär att bedöma som människorov. Om någon lyfter vapen mot annan eller eljesthotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkallaallvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom dömeshan för olaga hot (5 §) till böter eller fängelse i högst . Även bestämmelserna om rån kan bli tillämpliga. För rån (8kap. 5 §) skall den dömas som med våld pä person eller hot som innebär trängandefara tvingar annan till handling eller underlåtenhet som innebär förgärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställe denne är.Straffsatsen är fängelse lägst ett och högst sex är. Vid grovt rån (8 kap, 6 §)är straffsatsen fängelse, lägst fyra och högst . För utpressning (9 kap.4 §) skall, om brottet inte är att anse som rån eller grovt rän, den dömas sommedelst olaga tvång förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebärvinning för gärningsmannen och skada för den tvungne eller någon i vars ställedenne är. Straffsatsen för grovt sådant brott är fängelse, lägst sex månaderoch högst . Avbetydelse i förevarande sammanhang är också vissa straffbestämmelser omallmänfarliga brott (13 kap.). För sabotage (4 §) skall bl. a. den dömas somgenom skadegörelse eller annan åtgärd allvarligt stör eller hindrar denallmänna samfärdseln. Straffet är fängelse i högst . För grovt sabotage(5 §) skall dömas till fängelse pä , lägst tvä och högst , ellerpä livstid. Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas bl.a. om därigenom har framkallats fara för flera människoliv eller för egendom avsärskild betydenhet. För kapning av luftfartyg (5 a §) dömes den som ombord påluftfartyg medelst olaga tvång bemäktigar sig fartyget eller ingriper i dessmanövrering till fängelse i högst fyra är. Är brottet grovt skall dömas tillfängelse i lägst ett och högst tio är. Vid bedömande huruvida brottet är grovtskall särskilt beaktas bl, a. om därigenom framkallats fara för fleramänniskoliv. Straffbestämmelsen om kapning av luftfartyg infördes är 1971 isamband med tillträde till för bekämpande avolaga besittningstagande av luftfartyg (se avsnitt 4 ovan). Försök, förberedelse och stämpling ar straffbelagt vidsamtliga ovannämnda brott utom olaga hot. 1 vapenförordningen (1949:340) och förordningen (1949:341)om explosiva varor finns straffbestämmelser om olaga innehav av skjutvapeneller explosiva varor. Straffet för sådana brott skärptes . Förnormalfallen av brottet är straffet fängelse i högst , I några fall kandömas till böter. Bakgrunden till skärpningen var bl, a. de terroristiskavåldsdåd som utspelades bl, a. på de jugoslaviskarepresentationerna i och , I lagstiftningsärendet (prop. 1971:109)(s, 91) anförde föredragande departementschefen att straffskärpningen syftadetill att förstärka de rättsvärdande organens resurser i kampen mot terrordådoch andra våldsbrott vid vilka skjutvapen kommer till användning.Departementschefen förutsatte att polis-och åklagarmyndigheterna, med den nyasyn på olaga innehav av vapen eller sprängämnen som låg bakom lagstiftningsförslaget nämligen att sådant innehav var ett allvarligt brott kommer att ibetydligt ökad utsträckning utnyttja husrannsakan och kroppsvisitation sommedel i sin spanings- och utredningsverksamhet rörande brott av denna art. Hanansåg sig också kunna utgå från att domstolarna vid sin straffmätning beaktarde avsevärda risker för den allmänna säkerheten i samhället som är förbundnamed att människor i allmänhet och i synnerhet personer som kan misstänkas begåpolitiska terrordåd eller andra våldshandUngar olovligen skaffar sig ellerinnehar skjutvapen eller explosiva varor. Fortsättningsvis framhölldepartementschefen (s, 11) att med det föreslagna maximistraffet dethädanefter blev möjligt för domstolarna att besluta om förvisning av utlänningsom befinnes skyldig till olaga innehav av vapen eller explosiva varor.