prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Organisationen vill dock erinra om att den medverkar iallmänna reklamalionsnämnden saml all organisationen också i olika sammanhangförordat en utbyggnad av reklamationsnämnden lill i första hand ,och och i andra hand övriga residenssläder. Enligt SHlO:suppfattning hade del varit angelägnare att i första hand ytterligare bygga utreklamationsnämnderna. En stor del av de tvister som kommer all bli föremål förprövning enligt bestämmelserna i förslaget lill rättegång i mindre tvistemåltorde bli av samma art som huvudparten av de frågor som behandlas i de allmännareklamalionsnämnderna. Även om reklamationsnämnderna icke har sanktionsmedellill sitt förfogande kan dock konstateras alt nämndernas utslag fåll enavsevärd genomslagskrafl. När det gäller företag anslutna lill någon avnäringslivels huvudorganisationer kan konstateras att dessa, när de 'dömts' avallmänna reklamationsnämnden, praktiskt taget hundraprocentigt följt nämndensutslag. Efterföljandet av allmänna reklamalionsnämndens rekommendationer hardock varit sämre när del gäller oulsiderföretag. Möjligheterna all hos demåstadkomma ekonomisk rättelse även genom en rent formell dom i underrätt enligtdet nya rällegångsförfarandet får dock i många fall betraktas som osäkra. Sveahovrätt anför all myckel lyder på all del vid reklamalionsnämnden tillämpadeförfarandet utifrån önskemålen om en snabb, bUlig och sakkunnig prövning avkonsumenttvister är överlägset vad som kan erbjudas genom ett förenklatförfarande vid de allmänna domstolarna. Nämndens centrala ställning ochsammansättning torde också ge särskilda möjligheter för normbildning ochsanering inom de delar av näringsverksamheten som berör konsumentintressen. Detmåste med hänsyn lill angivna förhållanden anses mindre lyckligt om genom denföreslagna reformen skulle minska i betydelseeller den splittrade ordningen uppslå all domstol i vissa delar av landet ellerför vissa typer av konsumenltvister blir det primära prövningsorganet medankonsumenltvisterna i övrigt i första hand går till reklamationsnämnden. En naturligtanke synes därför vara all med bibehållande av reklamationsnämndens centralaställning och den där förekommande prövningens natur på olika sätt utvidgadess verksamhetsområde. förekommande inskränkningar i nämndens behörighetsynes mera resursmässigt än principiellt betingade. Kvar slår emellertid delsatt nämnden inle kan la upptill slutlig prövning en del mål, som innefattarvissa utredningsmässiga och juridiska komplikationer, och dels att nämndensrekommendationer ibland men synbarligen i minskande Enligt hovrättens mening har emellertid i promemorian inteövertygande visals alt härvidlag fräga är om sä många mål eller så Sloraölägenheter all på grund härav inrättande vid domstol av ett särskiltförfarande kan anses lillräckligt moiiverat och detla desto mindre som imotiven uttalas att särskilda regler beträffande rättegången i konsumentmäl börövervägas, när det pågående arbelet på civilrällsligkonsument-skyddslagstiftning avslutats. Hovrättenöver och förordar inle bara med tanke på de mindre tvistemålenen förstärkning av den hjälp parterna kan fä för all komma liU en uppgörelse.Bl,a, berörs möjligheten all införa ett särskilt förlikningsförfarande viddomstol. Delvis liknande synpunkter anförs av . 1 ett par yttrandenframförs tanken på att inrätta särskUda förlikningsnämnder. iStockholm anför sålunda bl,a. Det är enligt hyresnämndens mening långt ifrån'självfallet' att en specialorganisation ej bör komma i fråga. Ett system avhyresnämndstyp har vissa obestridliga fördelar. Inom en specialorganisation ärdel lättare än inom domsiolsramen alt åstadkomma radikala förenklingar syftandetill snabbhet, effektivitet och bUlighel, Ett specialförfarande kan mera direktinriktas pä förlikning, vilket är mycket väsentligt pä del nu ifrågavarandeområdet. Det är ocksä lämpligare, principiellt och praktiskt, att i ellspecialorgan ordna så all sakkunniga lekmän deltar i besluten, något somhyresnämnden anser synnerligen värdefullt i tvister som rör 'vardagslivelsjuridik'. Vid en nämnd kan utredning införskaffas utan formella bevismedel, ochdet kan över huvud laget förutsättas alt förfarandet där blir mera praktisktoch snabbare leder till tvisternas avgörande, Vidare kan den vikliga synpunktenframhåUas, all specialregler för rättegångskostnader passar bättre i en nämndän i en domstol. Slutligen medför nämndförfarandel den processekonomiskafördelen, alt nämndens avgörande kan klandras vid tingsrätt, vilket bespararhovrätten en mängd mål, vilkas beskaffenhet för det mesta är sådan att de ickebör belasta hovrätt. Erfarenheterna från reklamationsnämnderna talar starktför all sakkunniga ledamöter bör dellaga i besluten. Härigenom kan avgörandenavinna förtroende och liksom i hyresnämnd i betydande omfattning vinna lagakraft i första instans. Om man väljer nämndförfarandet synes del lämpligare attanordna särskilda nämnder 'förlikningsnämnder' med beslutsfunktion, sedanmedling visat sig utsiktslös än alt anknyta verksamheten lill den befintligahyresnämnds- och arrendenämndsorganisationen. De 'mindre tvistemål' somförslaget främst avser utgör en heterogen grupp. Olika slags erfarenhet, skildarättsregleroch växlande sedvana kommer därför in i bedömningen. Den nuvarandeenhetliga organisationen för arrende- och hyrestvister bör helst inte tillförasandra nya tvister än sådana som hör tiU arrende- resp, hyresrätten, där dockutvidgning är länkbar. Alt ytterligare splittra den judicidlaorganisationen med nya specialorgan är visserligen i och för sig diskutabelt.Om man ändå väljer denna utväg är det därför all de praktiska ochprocessekonomiska fördelarna som framhållits i det föregående är såbetydande. Och det kan då påpekas alt en 'förlikningsnämnd' givetvis bör höralUl domstolsväsendet dels administrativt dels genom rekryteringen lillordförandetjänslerna dels ock på så sätt all besuten överprövas inom denvanliga domslolsorganisalionen. En ytterligare synpunkt av organisatorisk artkan anföras. Det finns i landet nio arrendenämnds- oeh hyresnämndskanslier sominte utbyggts lill beräknad kapacitet enär ärendena blivit långt färre änväntat. Dessa kanslier sysselsätter endast en domare, en organisationsform somär mindre lämplig. Man kan i dessa fall länka sig al anknyta de enklareallmänna tvistemålen till den befintliga organisationen, som därvid dessutomfår en behövlig förstärkning, är inne pä tanken attinrätta 'lokala medlingsnämnder', kanske efter förebild av hyresnämnderna. 6 Allmänna riktlinjer för ett förenklat rättegångsförfarande i tvister om mindrevärden 6,/ Promemorian Förutformningen av ett särskilt förfarande för tvister om mindre värden är detenligt promemorian av grundläggande betydelse om förfarandet är inriktat enbarieller i huvudsak på medling och således inrymmer inga eller endast begränsademöjligheter till bindande prövning eller om det liksom systemet i RB iförsta hand bör syfta till ett bindande avgörande. Som exempel på lösningar därtyngdpunkten ligger på förlikningsverksamheten kan nämnas de norskaforliksrådens verksamhet. Forliksråden har visserligen möjlighet att döma imålen. Som förutsättning gäller emellertid i regel att parterna är ense om attmålet får prövas i sak. Motsätter sig ena parten detta, kan något avgörandeinle träffas utan målet får prövas i ordinär väg. En annan liknande lösning ifråga om de mindre förmögenhetsrällsliga tvisterna skulle kunna gå ut på attlägga tyngdpunkten i förfarandet på förlikningsverksamheten. Rätlen skuUedärjämte kunna meddela tredskodom och, om parterna inle kan enas, lägga framett förlikningsförslag som blir bindande om det inte klandras inom viss tid.Sker , skulle målet tas upp i ordinär process. En svaghet med sådanalösningar är alt domstolen i princip inle får avgöra saken, om någondera partenmotsätter sig detta. Den ekonomiskt starkare parten kan genom att åstadkommaalt tvisten förs till det ordinära förfarandet eller genom alt ställa i utsiktatt han kommer att göra det förmå sin motpart lill en från saklig synpunktotillfredsstäUande uppgörelse. lösning bör därför inle väljas. Förfarandet bör i ställetkunna avslutas med all ett bindande avgörande kommer lill stånd. En sådanordning hindrar givelvis inle att förfarandet i hög grad bör inriktas påförlikning. Vad som har anförts talar givetvis också för allförfarandet som sådant bör vara obligatoriskt i den meningen all det inle börkunna sättas åt sidan på enbari ena partens önskan. De allmänna riktlinjerna för det nya förfarandet ärnaturligtvis beroende av vUket tillämpningsområde för förfarandet som äravsett. Som utgångspunkt bör gälla att förfarandet i princip bör kunnaanvändas i alla disposiliva tvistemål som rör mindre värden. Avgörande bör iprincip vara om tvisleföremålel har ell sådant värde att en lämplig relationuppnås mellan tvisleföremålel och rättegångskostnaderna. Som en grundläggande målsättning för ett förenklatförfarande i tvister om mindre värden bör gälla att sådana förenklingar iförhållande till nuvarande ordning måste åstadkommas all kostnaderna blirväsentligt lägre utan att befogade rätlssäkerhetskrav eftersatts. Vad som isärskilt hög grad leder tUl höga rättegångskostnader är, som harnämnts, behovet av juridiskt biträde i rättegången. Vad manalltså i första hand bör inrikta sig på är alt åstadkomma ett förenklatförfarande där parterna kan föra sin talan utan hjälp av juridiskt biträde. Mot denna bakgrund föresläs i promemorian ett förenklatförfarande i mindre tvistemål, som ger rällen stor frihet att utformahandläggningen efler vad som är mest ändamålsenligt i det enskilda fallet, 1fråga om själva förfarandet ålägger förslaget rätlen en utökad skyldighet altbiträda och vägleda parterna. En särskild tjänsteman vid varje tingsrätt skalltillhandagå med råd och upplysningar. Beträffande rättegångskostnaderna gällerbl,a, att biträdesersätlning inle skall vara ersättningsgill. Vissabegränsningar skall gälla för rätten tUl fullföljd lill hovrätt, Ellförenklat rättegångsförfarande enligt nu angivna riktlinjer lorde enligtpromemorian innebära avsevärt ökade möjligheter för den enskilde att fåvardagslivets tvister prövade på ett godtagbart sätl. Härigenom åstadkoms enordning som allmänt tillgodoser de enskUdas rättssäkerhet i sådanaangelägenheter på ett betydligt effektivare sätl än den ordning som f,n,gäller. Mot denföreslagna ordningen kan i och för sig invändas att den enskilde alltid bör gesmöjlighet att få sin tvist prövad i de mest kvalificerade former somlagstiftningen erbjuder oavsett om hans tvist gäUer ett mindre värde. En sådantankegång ledde under förarbetena lill RB lUl att man avvisade tanken på ettsärskilt förfarande för de mindre målen. Principen om sä goda rättsligagarantier som möjligt även för prövningen av mindre tvister har emellertid ipraktiken lett lill rakt motsatt effekt. Av olika skäl ser en part det i mångafall inte som en praktisk möjlighet att hävda sin rätt vid domstol även om han är övertygad om all han har rätt i sak. Närställning skall tas lill om del är lämpligt att tillskapa ell särskiltförfarande för de mindre tvisterna bör detta inle förbises. Valet kan i sådanafall sägas stä inle mellan två rättsliga förfaranden ulan mellan nuvarandeordning, som innebär att inget förfarande alls är tillgängligt, och det nyaförfarandet. Om ett förenklat förfarande enligt nu antydda riktlinjergenomförs, innebär detta inte alt betydelsen och behovet av effektivareklamalionsorgan minskar. Många konsumenltvister bör liksom kunnalösas på ett tillfredsställande sätt genom reklamationsnämndernas verksamhet.Del förenklade förfarandet bör som tidigare framhållits ses som ell komplementtiU denna verksamhet. Det slora fierlalet ärenden vid allmännareklamationsnämnden upp vid informella kontakter med nämndens kansli.Men också när frågan hänskjuts till nämnden, medför förfarandet f.n, i principinga kostnader för sökanden. Del kan därför finnas skäl för domstolen att i delförenklade förfarandet hänvisa en kärande till reklamalionsorganen om tvistenrör en fråga rörande brist eller fel i motpartens prestation, Å andra sidan bör reklamationsorganen kunna hänvisa ensökande lill del förenklade rällegångsförfarandet. Så bör ske om del vidförfarandet inför reklamalionsorganel inle är möjligt all fä fram klarauppgifter om vad som har hänt eller om tvisten rör rent rättsliga frågor. Ensådan hänvisning synes också böra ske om del finns anledning anta all säljareninle skall ställa sig reklamationsorganels rekommendation till efterrättelse.Har konsumenten inte fäll full rättelse av säljaren i enlighet medreklamationsorganels rekommendation, bör konsumenten givelvis kunna föra sakenlill del förenklade rättegångsförfärandet. Ett rättegångsförfarande av den karaktär som angivitsskiljer sig i vissa avseenden frän den ordning som föreskrivs i RB. Vissa av deangivna lösningarna innebär avsteg från principer som tillmätts stor betydelsevid RB:s tillkomst. Principerna i RB om munilighel, omedelbarhet och koncentrationfår sålunda i det förenklade förfarandet i viss mån slå tillbaka förprocessekonomiska intressen. En betydelsefull nyhet i det förenkladeförfarandet är vidare domarens aktiva procéssledning. Även närdetgällerrättegångskoslnadsreglerna innebär del förenklade förfarandet betydande avstegfrån , Mol den angivna bakgrunden kan del göras gällande alt enreform av rättegångsordningen på detla område inle bör genomföras pä grundvalav föreliggande material utan bör föregås av en mera ingående utredning. En mera allmän översyn av rällegångsförfarandet itvistemål synes påkallad inte bara när det gäller mål om mindre värden. Detidigare redovisade undersökningarna tyder på alt domstolarna över huvud tagelförlorat i betydelse när del gäller de disposiliva tvistemålen. Avundersökningarna all döma spelar inle heller skiljeförfarandet någon störreroll. Detfinns aU anledning alt följa utvecklingen på delta område med uppmärksamhet.Självfallet bör inle eftersträvas att föra tvister lill domstol i onödan, Åandra sidan är det av största betydelse för prejudikatbildningen alt parter försina tvister lill domstol. Även bortsett från del allmänna intresset avprejudikatbildning är del angeläget alt domstolarnas kapacitet kan utnyttjas avden som har ell befogal intresse av att få sin sak rättsligt prövad. För enallmän översyn av rällegångsförfarandet i tvistemål kan också åberopas attförutsättningarna för domslolsverksamheten har förändrats på senare lid,särskUl genom underrättsreformen och fastig-hetsdomslolsreformen saml deändrade reglerna om fullföljd av talan lill högsta domstolen. Enallmän översyn av rällegångsförfarandet i tvistemål är uppenbarligen enomfattande utredningsuppgift. För valet av långsikliga lösningar på dettaområde är det ocksä angelägel att erfarenheterna av genomförda ochplanerade reformer avvaktas. När del gäller rättegångsordningen i tvister ommindre värden synes det inte försvarligt alt avvakta ett sådantutredningsarbete. Behovet av en reform på detta område är som framgår av detidigare redovisade undersökningarna påtagligt och aktuellt. Problemet med demindre förmögenhetsrällsliga tvisterna har dessutom sådant samband medrättshjälpen alt en samordning vid genomförandet av dessa reformer ärangelägen. Pågrund av det anförda bör en reform av rättegångsförfarandet i tvister om mindrevärden kunna genomföras utan att avvakta en allmän översyn av rättegången itvistemål. En sådan reform bör emellertid inte innebära någol hinder att pånytt la upp frågan om de mindre tvisterna i samband med en allmän översyn avtvistemälsprocessen och ompröva de nu valda lösningarna i ett störresammanhang och med beaktande av de erfarenheter som den nu aktuella reformen kanmedföra, Förslagetsallmänna riktlinjer har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av omkringhälften av remissinstanserna. Till denna grupp hör bl, a, kommerskollegium,statskontoret, KO, , I ,kreditköpskommittén, justitierådet , , , ,, , , , , och . En lika stor grupp avstyrker altförslagels riktlinjer läggs till grund för lagstiftning. Till denna grupp hörSvea hovrätt, hovrätten över och , hovrätten för ,de flesta tingsrätterna, justitieråden , , , ,, , , , och , föreningenSveriges tingsrättsdomare, , tre rättshjälpsanstalter saml sex handelskammare.Ett fåtal remissinstanser lar inte ställning eller uttrycker tveksamhet. Blanddessa märks , justitieråden , , , , ,, , Ulveson och Mannerfelt samt ett par tingsrätter. Avdem som ställer sig positiva till de allmänna riktlinjerna ullalar KO bl,a, 1sitt yttrande över konsumentutredningens belänkande Konsumentpolitik riktlinjer och organisation (SOU 1971:31) uttalade KO all genomförandel av eneffektiv ordning för lösande av 'vardagslivets köp-tvister' mellan vanligakonsumenter samt producenter och distributörer av varor och tjänster tedde sigsom den kanske väsentligaste konsumentpolitiska åtgärden f,n, 1 remissvaretanfördes vidare att ell oeftergivligt konsumentkrav fick anses vara allklagomål objektivt kunde prövas utan större kostnader eller formaliteter ochatt de konsumenter som bedömts ha fog för sin talan verkligen fick rättelse.När juslhiedepartemenlel nu presenterar ett förslag liU förenklat förfarande imindre tvistemål ser KO del därför som mycket positivt. Promemorian ger uttryckför en realistisk syn på civilprocessen och de förslag lill lösningar som därpresenteras visar på en bestämd önskan att tillgodose kravet pä enrättegångsordning som svarar mot gemene mans intressen, LO anför bl,a, alt närdel frän vissa håll gjorts gällande alt en förenklad rättegäng i stil med vadsom nu föreslås skuUe vara ägnad att undergräva den enskildes rättssäkerhet,vittnar denna inställning om bristande förståelse för vad saken i grundengäller. Det måste vara angelägnare med ett syslem som ger ett stort antalmänniskor väsentligt ökad möjlighet all få rättsanspråk prövade ocksä iförhållandevis enkla former än med ell syslem som visserligen tillåter eningående prövning men som i praktiken främst står öppet för ekonomisktvälsituerade parter med tillgång tiU bästa juridiska expertis, LO vill alltså iprincip välkomna förslaget som en viktig jämlikhelsreform, TCO anser altförslaget otvivelaktigt är av stor betydelse för en ökad rättssäkerhet ochhälsar därför förslaget med tillfredsställelse och ställer sig bakom degrundläggande principerna, och framhåller att de delar den i promemorian framfördauppfattningen att den nuvarande rättegångsordningen inte ger det rättsskydd förden enskilde som rimligen kan krävas vid tvister som gäller mindre värden. Dennuvarande ordningen som innebär att rättegångskostnaderna uppgår till ,o,m, överstiger tvisteföremålets värde är högst olillfredsslällande. Del bördärför tillskapas ett förfarande vars utgångspunkt bör vara att det för denenskilde bUr möjligt och rimligt frän ekonomisk synpunkt alt hävda sin rättäven om del gäller mindre värden. En grundläggande målsättning vid utformningenav ett sådant förfarande bör vidare vara att kostnaderna blir väsentligt lägreän f ,n, ulan alt kostnaderna övervältras på annan och utan att rimligarättssäkerhetskrav eftersattes. Det framlagda förslaget tillgodoser i principdessa krav och förbunden är därför positiva till en reform utformad i huvudsaklig överensstämmelse med de allmänna riktlinjersom dragits upp i promemorian. Av deremissinstanser som inle anser all de i promemorian angivna riktlinjerna börligga lill grund för ell förenklat förfarande i mål om mindre värden anför Sveahovrätt bl,a, att den hjälp, som genom domstolens försorg ofrånkomligen måstelämnas de rältssökande för att de utan biträde skall kunna föra sin talan,kommer all tynga domstolsverksamheten och la inle obetydligaarbetskraftsresurser i anspråk. Risken för all domstolens opartiskhet kansällas i fräga av parterna måste likväl antas ge snävt utrymme för den lagfarnetjänstemannens möjligheter att utöva sin bilrädesfunktion så att parternasbehov av hjälp blir tUlfredsstäUande tUlgodosett, Hovrätten över ochBlekinge anser att allvarliga invändningar måste resas mot den ändrade roll somär avsedd all tillkomma domstolen i del förenklade förfarandet. Enligthovrättens mening måste del betecknas som olämpligt och äventyrligt förrättssäkerheten alt pålägga domstolarna en ändrad roll i enlighet med förslaget.Den ändrade uppfattning om domare och domstol som förslaget förutsätter svararinle mol rättsuppfattningen i vårt land. Del finns en allvarlig risk alldomstolarna väl kommer all klara av åtskilliga rutinbetonade mål med det nyaförfarandet men kommer all köra fast vid behandlingen av invecklade ochsvårulredda mål. Del finns en allvarlig risk alt det nya förfarandet inlelyckas skaffa sig respekt hos allmänheten utan kommer att bryta motdomstolarnas anseende för alt vara samvetsgranna, opartiska och rättrådiga.Hovrätten måste bestämt avråda från all man utan en mera grundlig ochframåtsyftande utredning gör så betydande ingrepp i RB :s huvudprinciper. Kanförslaget till ändrade uppgifter för domstolarna inte förverkligas så kan inleheller förslaget att inbespara advokatarvoden i mindre tvistemål förverkligas.Del kan emellertid erinras om all rätishjälpslagen innehåller regler ombegränsning av rättshjälpen för den som inle har befogat intresse av all få sinsak behandlad. Hovrätten för anför att förslaget rubbar denhiiiills allmänt erkända principen, all domstolen skall vara opartisk, genomtanken att domslolstjänsleman skall lämna parterna omfattande bistånd vidutförandet av deras talan. Vidare skulle den föreslagna regeln att kostnad förbiträde över huvud tagel inte är ersättningsgill kostnad beröva ett stort antalrältssökande, särskilt obemedlade eller mindre bemedlade, de praktiskamöjligheterna att göra sin rätt gällande. Justitieråden m.fl. anser attell förfarande uppbyggt efler promemorians tankegångar inte innebärtillräckliga garantier för ett materiellt riktigt avgörande. Grundtanken iförslaget, all juridisk hjälp ål parterna skall lämnas av domstolen själv ärinle bärande. Del är en orimlig och motsägelsefull uppgift att i en tvist därju oklara intressen står mol varandra tillvarata båda sidornasintressen, anför att det föreslagna systemet raserar enav de starkast återhållande faktorerna kostnads- faktorn mol igångsättandet av obefogade rättegångar.Vidare medför det att den som är i behov av biträde för alt kunna ulföra sintalan och som kanske med stor uppoffring på egen bekostnad anskaffar biträdeinle ens fär biträdeskoslnaden ersatt. Detta kan självfallet göra denekonomiska effekten av den lyckliga utgången i rättegången helt illusorisk, Idetta fall blir alltså den praktiska effekten av förslaget rakt motsatt denåsyftade, nämligen att konsumenten avslår från all processa, därför all haninte har råd. Man riskerar fä ett system som inle kan avhålla frånokynnesrälle-gångar och som dessutom uppmuntrar lill spekulationer om all denbetal-ningsberälligade skall avstå från process efiersom hans rättegångskostnaderendast tUl någon del läcks, m.fl. anför all förslagetinnefattar betyddsefuUa avvikelser från åtskilliga av de grundsatser lillskydd för rättssäkerheten på vilka den ordinära tvistemåls-processen vilar. Manmåste därför räkna med att säkerheten hos avgörandena enligt det föreslagnaförenklade förfarandet blir i ej obetydlig grad mindre än hos dem som träffatsi ordinär väg. Med hänsyn lill del anförda måste del föreliggande förslagetväcka tveksamhet. Då emellertid den nuvarande ordningen lill följd av de storakostnaderna ej kan anses tillfredsställande när det gäller tvister ombegränsade värden kan med visst fog sägas all del dock är bättre med en ordningsom låter sig tillämpas även om del resultat som ernås ej alllid är av sammakvalitet som det vilket del vanliga förfarandet ger. Av de remissinstanser som ställer sig avvisande ellertveksamma lill förslagets allmänna riktlinjer anser flera en översyn av RBpåkallad. Av denna uppfattning är bl,a, som anför, RB har tillämpats isnart .