prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Ett vanligt sätt att lösaproblemet har inom social- och skattelagstiftningen varit att med giftalikställa samboende som har varit gifta med varandra eller som hareller har haft barn tiUsammans. Andra kategorier av samboende har inte kunnatlikställas med gifta, eftersom det inte har ansetts kunna komma i fråga attbygga avgränsningen på regler som föratsätter att myndigheterna i enskilda fallskall göra ingående undersökningar beträffande människors personligalevnadsförhållanden. I detta lagstiftningsärende har underremissbehandlingen gjorts gällande att social- och skattelagstiftningen i vissutsträckning har fått så- Prop.1973: 32 84 danutformning att makar blir sämre ställda än samlevande ogifta. Enligt minmening kan inte med fog hävdas att äktenskapet diskrimineras inom social- ochskattelagstiftningen. Jag kan på denna punkt hänvisa tUl den redogörelse somnyligen lämnades av statsrådet i ett interpellationssvar i (prot. 1972: 135 § 4). För egen del har jag inte anledning att gå närmare in pådessa frågor . De är inte aktuella i detta lagstiftningsärende,som rör den civilrättsliga regleringen av familjemedlemmarnas inbördesförhållanden. Jag vUl endast framhålla att min principiella uppfattning är vid utformningen av regler om skatter och sociala förmåner i möjlig månbör undvika att ge reglerna ett sådant innehåll att människor förlorar på attgifta sig eller vinner på att skiljas. De speciella problem av både ekonomisk ochpersonlig art som den äktenskapliga samlevnaden mellan man och kvinna och derasfamiljeliv med eventuella barn under deras vårdnad ger upphov till gör detnödvändigt att lagstiftningen tiUhandahåller ett särskilt regelsystem för dessasamlevnadsförhållanden. Lika uppenbart är att äktenskapsrättens regler kangöras tillämpliga endast i faU då kontrahenterna har kommit överens om attgifta sig och på visst sätt utåt manifesterat sin överenskommelse, dvs. när dehar ingått äktenskap i den form lagen anvisar. Dettainnebär visserligen att de människor, som sammanlever under äktenskapsUknandeförhållanden, dvs. under i princip samma sociala och ekonomiska betingelser somgifta personer, men som av en eller annan anledning inte vill ingå äktenskap, iåtskUliga hänseenden blir underkastade andra rättsregler än de gifta och attdetta kan vara oförmånligt för dem båda eller för endera av dem. Detta äremellertid ofrånkomligt om man utgår från att äktenskapet är och måste varagrandat på frivillig överenskommelse. Det är enligt min mening av största betydelse attmänniskornas frihet att själva utforma sitt personliga liv, att väljasamlevnadsform och att bestämma de etiska normer som skaU gälla för derasfamiljeliv respekteras. Lagstiftarens ambitioner på äktenskapsrättens områdebör begränsas tUl att tUlhandahålla lösningar på praktiska problem och inriktaspå att reglerna skall ges en sådan utformning att de kan accepteras avpraktiskt taget alla människor. Arbetar man med denna målsättning bör det varamöjligt att bevara äktenskapet som den normala och naturliga formen förfamiljebUdning för det helt övervägande flertalet människor. Det är från flerasynpunkter önskvärt att så sker. SamhäUet måste emellertid räkna med som en realitetatt det finns ett betydande antal familjer där föräldrama inte är gifta.Lagstiftaren måste ta hänsyn till detta, framför allt vid utformningen av bestämmelsersom direkt eller indirekt berör bam. Det bör givetvis inte i en modernlagstiftning få förekomma att barnens intressen bUr sämre tillgodosedda av detskälet att föräldrarna inte är eller har varit gifta Prop.1973: 32 85 I fråga om vårdnaden om barn och rätten till den gemensammafamiljebostaden bör därför eftersträvas i sak enhetliga regler för allasamlevande oberoende av om samlevnaden sker inom äktenskapets ram eller inte. Vår gällande giftermålsbalk (GB) kom till år 1920.Dess regler om ingående och upplösning av äktenskap motsvarar den lagstiftningi ämnet som hade införts . Det är allmänt erkänt att balken varett för sin tid förnämligt lagverk. Den präglades av både realism ochframsynthet. Vidtiden för GB:s tillkomst innebar det nästan allenarådande famil-jemönstret attmannen var den förvärvsarbetande som skaffade famUjen de nödvändigakontanterna, medan hustrun arbetade i hemmet och svarade för barntillsynen.Knappt 4 % av de gifta kvinnorna hade förvärvsarbete utanför hemmet.Institutioner för barntillsyn var utomordentligt sällsynta. Ensamståendefamiljeförsörjare erbjöds inte annat stöd från samhäUets sida än en torftigfattigvård. Ettväsentligt syfte med lagstiftning var att bryta med det tidigare patriarkaliskafamiljemönstret med mannen som famUjens överhuvud och ersätta det med ettsystem där mian och hustru är likaberättigade. Balkens regler innebär iprincip att båda makarna har samma rättigheter och skyldigheter. Mot bakgrundav den fasta rollfördelning mellan makarna som vid tiden för GB:s tillkomstpräglade förhållandena i de flesta famUjer är det dock naturligt att denrättsliga jämställdheten mellan makarna i huvudsak blev av formell karaktär.Förutsättningarna för en reell ekonomisk självständighet för kvinnan var i allmänhetsmå, eftersom hustrun för sin försörjning var hänvisad till de inkomster sommannen genom sitt förvärvsarbete tillförde familjen. Under dåtida förhållandenvar det naturligt att använda restriktiva skilsmässoregler för att slå vakt omfamiljestabUiteten. Begränsningar i rätten att skiljas sågs som ettverkningsfullt medel att förhindra familjeupplösning. Samlevnad mellan man ochkvinna utan äktenskap var inte socialt accepterad. Desociala förhållanden som rådde vid tiden för GB:s tillkomst innebar i och försig en rationell motivering för uppfattningen att lagstiftningen bordemotverka skilsmässor genom restriktiva regler av olika slag. Enligt då förtiden allmänt omfattade värderingar borde en make inte egenvilligt få undandrasig samlevnaden annat än i särskUda fall då ett sådant handlingssätt framstodsom moraliskt berättigat. Inte heller om makarna var ense om att skiljas bordede ha full frihet att upplösa sitt äktenskap. Intebara reglerna om upplösning av äktenskap utan också andra bestämmelser i geruttryck åt etiska normer för hur makar bör uppträda mot varandra. Om någon avmakarna grovt åsidosätter sina förpliktelser mot den andra kan det berättigaden förfördelade maken att Prop.1973: 32 86 I vissa fall kan den som bär den huvudsakliga skulden tUlen brytning drabbas av ekonomiska påföljder i form av skadestånd eller mistadrätt till underhåll. Enligt (FB) kan liknande faktorer i princippåverka bedömningen av frågan om vem som vid en skilsmässa skall få vårdnadenom de gemensamma barnen. GBhar inte undergått några väsentliga ändringar sedan sin tillkomst. Det ärofrånkomligt att den utveckling som har ägt rum under det senaste halvseklethar medfört att åtskilliga av balkens bestämmelser nu framstår som föråldradebåde tUl sin språkdräkt och tUl sitt innehåll. En betydande anpassning tiUförändrade förhållanden har visserligen skett genom praxis. Behovet av översynav lagreglerna har emellertid i stigande grad gjort sig gällande.Sannolikheten talar för att den sjunkande äktenskapsfrekvensen till viss delberor på att gällande äktenskapslagstiftning inom växande grapper inte minstbland ungdomen anses otidsenlig. Särskilt för dem som har ambitionen att slåvakt om äktenskapet som samlevnadsform bör den ökande familjebildningenutanför äktenskapets ram vara en erinran om behovet av att se överlagstiftningen. År1956 tiUkallades sakkunniga, familjerättskommittén, med uppgift att företa enallmän översyn av äktenskapslagstiftningen. Kommittén avgav betänkandet(SOU 1964: 34 och 35) Äktenskapsrätt, På grundval av förslaget genomfördes år1968 vissa begränsade ändringar i reglerna om ingående och upplösning aväktenskap, och följande år gjordes en ändring i syfte att stärka efterlevandemakes ställning vid bodelningen. Det stod redan då klart att dessa ändringarinte var tillräckliga. 1 proposition (prop. 1968: 136) framhöllföredragande departementschefen att samhäUsförhållandena under det senastehalvseklet förändrats på ett sätt som inte kunde undgå att påverka synen påäktenskapet som institution. Ändrade samhällsförhållanden och nya etiskavärderingar måste få sätta spår i äktenskapslagstiftningen och en genomgripanderevision måste göras. förslag bedömdes emeUertid intekunna läggas till grund för en sådan reform. I stället tillkallades år 1969nya sakkunniga, familjelagssakkunniga, med uppgift att förbereda reformen. Familjelagssakkunnigahar nu avgett ett första betänkande (SOU 1972: 41) FamUj och äktenskap I.Betänkandet innehåller förslag till en partiell revision aväktenskapslagstiftningen. Reglerna om äktenskapets ekonomiska rättsverkningarhar i huvudsak lämnats åt sidan. Avsikten är att de skall behandlas i en senareetapp av utredningsarbetet. De sakkunnigas förslag rör främst reglerna omingående och upplösning av äktenskap. Vidare föreslås att de bestämmelser somavser makars personliga förhållanden till varandra skall slopas. Möjlighetinförs att vid bodelning efter äktenskapsskiUnad jämka den hälftendelning avmakarnas giftorättsgods som annars normalt skall äga rum. 1973: 32 87 Vissa ändringar i om vårdnaden om barnförordas. Slutligen har de sakkunniga lagt fram förslag tUl en särskild lag omrätten tUl hyres- eller bostadsrätt vid upplösning av äktenskapsUknande samlevnad. De sakkunnigas förslag har fått ettövervägande gynnsamt mottagande under remissbehandlingen. Endast ett fåtalremissinstanser har betänkligheter mot grundläggande principer i förslaget.Vissa remissinstanser har emellertid invänt att det borde anstå med en reformav äktenskapsrätten tUl dess de sakkunniga hunnit pröva även äktenskapetsekonomiska rättsverkningar. En annan invändning, som rör uppläggningen avlagstiftningsarbetet, är att förslaget inte har tiUkommit i nordiskt samarbete.Dessa båda invändningar har ett nära samband med varandra. Erfarenheten har lärt oss att ettgenomförande i en etapp av ett så omfattande lagstiftningsarbete som enfullständig revision av äktenskapslagstiftningen är förenat med storasvårigheter. I det sammanhanget kan erinras om att den nuvarandeäktenskapslagstiftningen kom till i två etapper med en uppdelning efter ihuvudsak samma grunder som . Ar 1915 reviderades reglerna om ingående ochupplösning av äktenskap medan reglerna om makars ekonomiska rättsförhållandenbehandlades av först i samband med antagandet av giftermålsbalkenår 1920. Som jag nämnt misslyckades detmångåriga lagstiftningsarbete som bedrevs med siktepå att i ett sammanhang göra alla behövliga ändringar i de nordiskaäktenskapslagarna. Misslyckandet berodde åtminstone delvis på att uppläggningenav arbetet var för vidlyftig och ambitiös. En annan väsentUg förklaring är attdet varken på det nationella eller på det nordiska planet fanns en klartdefinierad målsättning för arbetet utöver önskemålet att de nordiskaäktenskapslagarna skulle vara så lika varandra som möjligt. En modernisering av den svenskaäktenskapsrätten i huvudsaklig överensstämmelse med familjelagssakkunnigasförslag är enligt min mening en angelägen reform. Den berör åtskilliga frågorav stor praktisk betydelse för många människor. Att nu avstå från attgenomföra förslaget som en etapp på vägen mot en mera fullständig revisionskuUe vara att upprepa misstagen . Om uppskovetmotiverades med att vi vUle avvakta utredningsarbetet i övriga nordiska länderskulle det i praktiken kunna betyda att vi strök ett streck över tidigaremeddelade direktiv för reformarbetet. Familjelagssakkunniga skulle efter ettsådant beslut inte längre ha tillräcklig politisk vägledning. Visserligenfinns numera även i de andra nordiska länderna utom kommittéer somsysslar med äktenskapsrätten. Men det har inte fastiagts några bestämdariktiinjer för arbetet i dessa kommittéer. De finska och norska regeringarna ärän- 1973: 32 88 nuinte beredda att ange vUka principer som enligt deras mening bör ligga tiUgrund för en modem äktenskapsrätt. I är situationen något annorlunda.Där finns sympatier för tankegångarna i familjelagssakkunnigas betänkande, meninte heUer i har diskussionen om äktenskapsrättens grandvalar mognatfram till ett avgörande. Ingenting kan därför sägas om vilka principer someventuellt skulle kunna bli den minsta gemensamma nämnaren vid en samnordiskrevision av äkten-skapslagstiftaingen. Så sent som i november förra åretnödgades också det nordiska ministerrådet konstatera att det f. n. inte synesvara praktiskt möjligt att uppnå ensartade regler i samtiiga nordiska länderinom det avsnitt av äktenskapsrätten som här är aktueUt. Detta konstaterandegjordes av ett enhälligt ministerråd efter en mycket ingående diskussion iämnet. De olägenheter som kan bli en följd av attskUlnaderna mellan de nordiska ländernas äktenskapslagar ökar är inte stora ochde kan mycket väl avhjälpas genom konventioner. Förberedelser härför har redanvidtagits. Dessutom bör man i detta sammanhang inte bortse från erfarenhetersom vi gjort på andra lagstiftningsområden och som visar att skUlnader somuppstått i de nordiska rättssystemen inte sällan kunnatöverbryggas på nytt . De nordiska kontakterna påäktenskapsrättens område kommer självfallet att bevaras och utvecklas bådemellan berörda kommittéer och på departementsplanet. Det kan f. ö. konstaterasatt utsikterna att få till stånd nordisk rättslikhet ter sig betydligt ljusarenär det gäller äktenskapets ekonomiska rättsverkningar än när det gällerreglerna om äktenskaps ingående och upplösning. Möjligheterna att få likartadenordiska bestämmelser på de avsnitt av äktenskapsrätten som återstår att utredakommer att prövas inom ramen för det fortsatta arbetet i de nordiskakommittéerna. Jag förordar alltså att familjelagssakkunnigasbetänkande nu tas upp tUl saklig bedömning. Innan jag går in i detalj på olikaförslag som de sakkunniga har lagt fram skall jag behandla ytterligare ett parfrågor av mera allmän natur. Familjelagssakkunniga har vid utformningen av sinaförslag utgått från att en reviderad giftermålsbalk inte bör innehålla någrabestämmelser som ger uttryck för normer i relationerna mellan makar. Som jag förut har nämnt innehåller GB vissabestämmelser om makarnas personUga relationer till varandra. Dessabestämmelser har sin grund i en etik som lagstiftaren velat ge sitt stöd. Vissaav dem är mycket allmänt hållna. Som exempel kan nämnas föreskrifter om attmake som grovt har kränkt den andra maken kan åläggas att betala skadestånd ochregler om att make som bär den huvudsakliga skulden till en hemskillnad elleräktenskapsskUlnad i princip inte kan tillerkännas underhållsbidrag. Vad sommenas med grov kränkning och efter vilka kri- Prop.1973: 32 89 terier skuldfrågan skall bedömas sägs inte uttryckligen ilagen. Vid tillämpningen av sådana bestämmelser måste därför makarnas handlandebedömas enligt de allmänna etiska normer som varit vägledande vid utformningenav lagstiftningen, givetvis dock med beaktande av de förskjutningar ochförändringar i förhärskande värderingar som äger rum från tid till annan. Det är givet att famUjebUdning bör grundas på känsla avsamhörighet och att sammanhållning inom familjen förutsätter att familjens medlemmarsamverkar och visar varandra hänsyn. Därmed är emellertid inte Sagt att dennasjälvklara sanning behöver översättas i äktenskaps-rättsliga regler som knyterrättsliga sanktioner till att en av makarna har handlat i strid mot vissaetiska normer för samlevnaden. Att i lagtext konkretisera sådana normer ärmycket svårt. 1 stor utsträckning hänvisas man tUl allmänna uttryck av den typgällande lag innehåller. Allmänt utformade lagregler medför stora problem förrättstillämpningen. Det blir svårt för domstolar och andra att slå fast, omett visst beteende utgör ett brott av den art mot de av lagen förutsattaetiska normerna att de lagreglerade sanktionerna blir tUlämpliga. Dessutom ärdet en nästintiU omöjlig uppgift att avgöra vem av makarna somdjupare sett har skulden till att söndring har uppstått. För ett nutidabetraktelsesätt är det också stötande att en domstol skall behöva fastställavem av två makar som bär skulden till att söndring har uppstått i äktenskapet,och det blottläggande av makarnas intima personliga förhållanden som en sådanprövning förutsätter kan på ett för framtiden olyckligt sätt skärpamotsättningarna mellan dem. Indirekt kan också barnen komma att drabbas. Jag påpekade tidigare att man inte kan utesluta att densjunkande äktenskapsfrekvensen delvis beror på att växande grupper av vårt folkinte vill låta sitt privatliv dikteras genom normer som påtvingas dem utifrångenom äktenskapslagstiftningen. Det är Inte osannolikt att många hyser olustinför tanken att en domstol i samband med en eventuell skilsmässa skulleingående pröva förhållanden och händelser som hänför sig till deras familjeliv.Äktenskapslagstiftningens huvuduppgift bör vara att tillhandahålla lösningar påpraktiska problem. Den bör, som jag har framhållit, utformas så attden kan godtas av det helt överväldigande flertalet människor. Nästan samtliga remissinstanser har godtagit desakkunnigas förslag om utmönstring av de sanktionsregler som anknyter tillmakarnas personliga förhållanden till varandra. Åtskilliga har emellertiduttalat sig för att GB även i fortsättningen bör innehålla en motsvarighet tillnuvarande bestämmelser i 5 kap. 1 §, där det föreskrivs att makar är skyldigavarandra trohet och bistånd och har att i samråd verka för famUjens bästa. Ensådan osanktionerad lagregel skulle enligt dessa remissinstansers mening varaav värde som ett stöd för sammanhållningen inom äktenskapet. Prop.1973: 32 90 1 och för sig strider det mot svenska traditioneratt i lag ha allmänna deklarationer av den typ som 5 kap. 1 § innehåller, omman inte är beredd att knyta några rättsliga sanktioner till att någon handlari strid mot deras innehåll. Som framgår av det anförda är jag inte bereddatt förorda sådana sanktioner. Det kan också invändas att formuleringen av 5kap. 1 § är något ålderdomlig och till synes tillmäter den sexuella troheten iäktenskapet aUtför stor vikt. Trohetskravet har emellertid i själva verket hären vidsträcktare innebörd och är närmast liktydigt med lojalitet och ömsesidighänsyn. Mot ett allmänt krav av det slaget kan knappast någon ha invändningar isak. Jag kan inte heller finna att det föreligger något påtagligt behov av attslopa bestämmelsema i 5 kap. 1 § vid en partiell reform av GB. Däremot skulleen sådan åtgärd möjligen kunna föranleda missuppfattningar beträffandeintentionerna med den nu förestående äktenskapsrättsUga reformen. Jag villdärför inte förorda någon ändring i GB på denna punkt. SkUsmässoreglema i familjelagssakkunnigas förslaghar utformats utifrån principen att äktenskapet skall ses som en form förfrivillig samlevnad mellan självständiga personer. Det synsättet har att görabl. a. med kvinnans förändrade ställning i samhället. Somjag har framhålUt var det vid tiden för GB:s tillkomst mycket ovanligtatt gifta kvinnor hade förvärvsarbete. har situationen förändrats påett avgörande sätt, i synnerhet . hade avde gifta kvinnorna i åldrarna förvärvsarbete och hade andelenstigit till . Man kan således räkna med att kvinnans jämställdhet medmannen på arbetsmarknaden håller på att bli verklighet. Betydande insatseråterstår dock att göra, om detta mål skall kunna nås. Det kan räcka med attpeka på att endast omkring hälften av de förvärvsarbetande gifta kvinnorna harheltidsarbete och att kvinnorna framför allt sysselsätts inom låglöne-yrken. Itakt med att kvinnor i allt större utsträckning börjat förvärvsarbeta harockså attityden till kvinnans förvärvsarbete förändrats. är det likanödvändigt för flickor som för pojkar att skaffa sig en yrkesutbildning så attde inte för sin försörjning behöver vara beroende av någon annan. Mångaandra drag i samhäUsutvecklingen är ägnade att minska gifta kvinnors ochbarnens beroende av mannen. Samhället svarar numera helt eller delvis föråtskiUiga behov som förut måste tUlgodoses inom familjen. Uppfostran av barnenstöds ekonomiskt genom barnbidrag och studiehjälp. Stora insatser görs frånsamhällets sida för att bistå familjerna med barntillsyn, även om mycketåterstår innan problemen har blivit lösta: vi har mer än 820 000 barn underskolåldern och antalet kommunala daghems- och famUjedaghemsplatser uppgick imitten av tiU omkring 93 000. Familjens bostadskostnader nedbringas istor utsträckning genom bostadsbidrag. Vi har fått ett omfattande socialför- säkringssystem som skapar trygghet vid sjukdom ochinvaliditet, efter familjeförsörjarens död och på ålderdomen. Utbildningen hardemokratiserats och gjorts tillgänglig för alla oberoende av kön ochinkomstiör-hållanden. Alla de nu nämnda omständigheterna är ägnade att minskamakarnas ömsesidiga ekonomiska beroende. Man kan utgå från att kvinnan får alltstörre ekonomisk självständighet och att den normala ordningen i framtidenkommer att vara att båda makarna i ett äktenskap har förvärvsarbete. Detta fårbetydelse bl. a. för utformningen av reglerna om upplösning av äktenskap. 1 gällandelagstiftning är möjligheterna till skUsmässa begränsade på olika sätt. Ärmakarna ense om att skiljas kan de visserligen göra detta men endast efter enganska omständUg procedur med medUng, hemskillnadsdom och särlevnad.Omedelbar äktenskapsskillnad kan utverkas bara på vissa i lagen angivna grunder.Om bara den ena maken vill skiljas är principen att han eller hon inte harobetingad rätt till det. I praktiken är det dock möjligt för densom så önskar att få till stånd en skUsmässa. Skilsmässostatistiken visar att skilsmässor är vanligarenu än förr även om det inte är fråga om en oavbmtet stigande trend. År 1920upplöstes 1 325 äktenskap genom äktenskapsskiUnad, medan det förekom 13682 äktenskapsskUlnader. varar dock det stora flertalet äktenskaplivet ut. av alla ett visst år ingångna äktenskap ärupplösta . En upplösning av ett äktenskap innebär i regel intesamma ekonomiska påfrestningar som . Inte bara mannen utan också kvinnanhar numera betydligt oftare än förr möjligheter att efter skUsmässa försörjasig själv genom förvärvsarbete. Ensamstående föräldrars situation harunderlättats på olika sätt bl, a, genom systemet med bidragsförskott, sominnebär att bam under vars vårdnadshavare är ensamstående garanteras enminimistandard genom ett indexreglerat bidrag. Samhället har givetvisfortfarande anledning att motverka förhastade skilsmässor. En upplösning av enfamilj innebär påfrestningar främst av känslomässig men iblandockså av ekonomisk art för de berörda personerna. Särskilt påtaglig är riskenför att minderåriga barn blir illa utsatta. Skilsmässor bör dock inte motverkaspå det viset att lagstiftningen begränsar möjligheterna att upplösa ettäktenskap. Utformas lagstiftningen så att man försvårar eller rentav gör detomöjligt för en person att upplösa ett äktenskap som han efter mogetövervägande vill frigöra sig från, skapar man inte någon harmonisk miljö för enfortsatt samlevnad. Eftersom det under aUa omständigheter är omöjligt att hindraen make att bryta samlevnaden och eventuellt bilda ny familj, bör han också hamöjUghet att upplösa det tidigare äktenskapet så att en ny familjebUdning kanske i äktenskapets form. Restriktiva skilsmässoregler är inte förenliga meduppfattningen av Prop.1973: 32 92 äktenskapetsom en form för frivUlig samlevnad. I likhet med en så gott som enhälligremissopinion ansluter jag mig härvidlag till de sakkunnigas grundinställning.En makes bestämda och väl övervägda önskan om äktenskapsskillnad bör enligt minmening alltid respekteras. Eftersom en samlevnad mellan man och kvinna har såmånga personliga och känslomässiga inslag bör det inte komma i fråga att någonmyndighet skall pröva om makens motiv för att begära äktenskapsskillnad ärobjektivt sett välgrundade. En annan sak är att det kan vara motiverat att förfall då makarna inte är ense om att skiljas eller då de har minderåriga barninföra särskilda regler som i möjligaste mån skapar garantier för att ettbeslut att skiljas inte är förhastat. 5,2,1Trolovning