prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — SAV påpekar i detla sararaanhang attvissa bestäraraelser i den föreslagna lagen är disposiliva och avser frågor sorapå den offentliga sektorn inte får regleras i avtal på grund av besläraraelsernai 3 § statstjänsteraannalagen och 2 § koramunaltjänsteraanna-lagen. raananser alt undantag för den offentliga sektorn bör göras i sådana frågor, krävsenligt SAV författningsreglering sora självfallet bör föregås av överläggningarmed personalorganisationerna. Emellertid framhåller attmöjligheten tiU särreglering i lag eller annan författning synes vara alltförvidsträckt. Arbetsdomstolens ordförande anser alt del inte gäma kan få koraraai fråga att Kungl. Maj:t eller annan rayndighet skall kunna förordna omundantag i administrativ ordning. Han anser att den föreslagna bestämmelsenhelt bör utgå, eftersom det i enlighet med principen att speciallag tar överallmän lag inle behövs någon sådan bestämmelse för att undanlag skall kunnaske. AMS förklarar mol bakgrand av utredningens uttalande att arbets-lagare sorahar anvisats exerapelvis beredskapsarbete inle bör kunna göra anspråk på långauppsägningslider alt raan i princip inle har några erinringar mot en sådanbegränsning av lagens tillärapningsoraråde. Personer som är sysselsatta iberedskaps- eUer arkivarbele eller i skyddat arbete skaU så snart som möjligtöverföras till arbete på den ordinarie arbetsmarknaden. Enligt AMS bör debestämmelser sora nu fmns i kollektivavtal för dessa grapper gäUa, dvs. altarbetstagaren är skyldig att lämna beredskaps- och arkivarbete om arbetsförmedlingenanvisar arbete på öppna marknaden som han skäligen bedöras böra raotta. Iremissvaren diskuteras särskilda lösningar för den offentliga sektom motbakgranden av lagförslagels bestämraelser om omplacering efter uppsägning,uppsägningstid, permittering, företrädesrätt till återanställning, varsel ochöverläggning samt underrättelse i samband med pensionsavgång. SÖ,förhandlingsutredningen och rektorsämbetet vid i lar uppfrågan om omplacering efter uppsägning. Enligt förhand-lingsuiredningen saknarden föreslagna bestämraelsen ora arbetsgivarens skyldighet att vid uppsägningerbjuda annan anställning direkt raotsvarighet på den offentiiga sektorn. Eraellertidskall statsanställd personal som blir övertaUg i möjligaste mån beredas annansysselsättning inora statsförvaltningen, i sista hand genom statens personalnärandsförsorg. Utredningen tUlstyrker därför att bestäramelsen skall gälla ävenoffentlig verksamhet. Enligt SÖ synes det ovisst om förslaget, omsatt tUl lärarområdet,kan få någon vidare innebörd än som redan följer av nu gällande föreskrifter.Det skulle i och för sig vara önskvärt att införa ett system som raedger en mersmidig och human överföring till annan tjänstgöring än undervisning. Dettakräver dock enligt SÖ andra åtgärder än sådana som kan vidtas raed stöd av denföreslagna bestäramelsen. vid i anser att bestämraelsenora omplacering kan medföra negativa konsekvenser för dess verksamhet på grandav alt avsevärda belopp av anslagen måste avsättas för detta ändamål. Förhandlingsutredningenpåpekar att det på det offentliga tjänste-mannaområdel råder avtalsfrihet ifråga ora uppsägningstidens längd. Enligt utredningens mening är detvälmotiverat att införa längre uppsägningstider för äldre arbetstagare ochutredningen förutsätter att avtalets (AST) bestämmelser anpassas till denföreslagna bestämraelsen. Utredningen påpekar vidare alt perraittering inle förekoraraerpå det statliga orarådet annat än i vissa speciella fall, t. ex. iavlöningsavtal för vissa skogstjänsleraän. I den mån den föreslagna lagens bestämraelserär fördelaktigare koraraer de alt ta över avtalens regler ora annat inleföreskrivs. Enligt utredningens mening bör lagens bestäraraelser ora permitteringgäUa även för offentliga tjänstemän. Fleraremissinstanser behandlar frågan ora företrädesrätt lill återanställning.Utredningen har i denna fråga förklarat all företrädesrätten utformats på ettsådant sätl att den koraraer i strid med regeringsforraens bestäraraelser oraförtjänst och skicklighet som grund för tjänstetillsättning. JK frarahålleratt, även ora skäl kan åberopas för att införa företrädesrätt lill återanställningför statstjänstemän, torde den anstäUningsfrämjande effekten av en sådanåtgärd vara ringa. JK förordar därför att någon ändring inte görs i de tjänstetUlsältningsprincipersora nu tillärapas. Försvarets civUförvaltning och ger ullryck för samraauppfattning sora JK. SÖ frarahåller att korarauner och länsskolnämnder harålagts vissa skyldigheter och befogenheter i syfte att ora raöjligt beredaövertaliga extra ordinarie lärare i m. fl. Vid tUlsältning av tjänst till vUken flera lärare önskar korama ifråga skall företräde ges åt den mest meriterade. Enligt SÖ skulle enföreträdesrätt i enlighet raed förslaget medföra en besvärlig komplikation iarbetet för de lillsättande rayndigheterna. Inora de större skolstyrelsemaskulle raan behöva lägga upp orafattande kartotek över lärare sora kan koraraai fråga för återanställning. Det skulle bli nödvändigt att kontakta ochinvänta besked från den eller de lärare sora anraält sig till återanställningoch att iaktta varsel- och överläggningsskyldighet. SÖ anser alt denna ordningskulle förorsaka en oacceptabel försening i tiUsältoingsarbelet och avstyrker bestäratatt den föreslagna besläraraelsen om företrädesrätt till återanställning skalltillämpas på lärarområdet. attuppsägning på grand av arbetsbrist förekoraraer även på det statiiga tjänsteraannaorarådetoch alt probleraatiken därför är aktuell. Någon enhetlig praxis finns dock intenär det gäller företrädesrätt och turordning. bör dessa frågorägnas särskild uppraärksarahet i det fortsatta arbetet. anser att frågorna ora företrädesrätt bör belysas underdel fortsatta arbetet. Arbetsdomstolens ordförande anser att man bör övervägaatt ändra grundlagsstad-gandena så alt samma regler i fråga ora återanställningsrättenblir till-lärapliga på såväl del offentiiga som det privata orarådet. Enligthans mening är del ofrånkoraligt att vissa undanlag raåsle göras raen för raycketstora grupper av offentligt anstäUda synes inle föreligga bärande skäl alllåta dem vara underkastade andra regler än privatanställda. Det kan inle,framhåller han, anses godtagbart att staten lagstiftaren och andra offentligaarbetsgivare förbehåller sig rätt alt vid uppsägningar på grund avdriftsinskränkningar eller därefter följande nyan-stäUningar välja arbetstagaremed hänsyn till duglighet och läraplighet raen förmenar de privataarbetsgivarna sararaa rätt. Statens personalnämnduttalar att varselinstitutet i den av utredningen föreslagna forraen intefinns inom del statliga tjänstemannaorarådet. Enligt näranden är del docknaturligt all även statsanställda och deras fackUga organisationer ges delytterligare rådrum som varslet syftar till. Överläggningsrätl finns däremotredan i vissa fall. Näranden anser dock att den föreslagna lagstiftningen gerklarare besked om den anställdes och hans organisations rättigheter lUlöverläggning än vad nuvarande regler gör. förordar all varselskyldighelinförs på det offentiiga området som komplement till andra åtgärder i sarabandmed inskränkningar i myndighetemas verksamhet. Vidare anser utredningenmotiverat att på det offentUga området införa den föreslagna bestämmelsen omunderrättelse minst en månad i förväg vid pensionsavgång, UKÄframhåller att för vissa personalkategorier inom universitets-ochhögskoleområdet gäller i väsentUga hänseenden ganska likartade anställningsförhållandensom inom dén privata arbetsmarknaden. För dessa kategorier bör således denföreslagna lagstiftningens principer kunna tillämpas under föralsältaing attstatsmaktema är beredda alt göra erforderliga ändringar i tjänstetypssystemet, befordringsgrandernaoch andra betydelsefulla principer i den för statsanstäUda gällande regleringenav anstäUnings- och tjänstgöringsförhållanden. I fråga om huvuddelen avforskar- och lärarpersonalen inom universitets- och högskoleområdet föreliggerdäremot enligt UKÄ särskilda förhållanden. En tUlämpning av bestämmelserna ilagen om anställningsskydd på dessa tjänstetyper kräver föralom ändringar ianställnings- och tjänstgöringsregleringen omfattande ändringar i nu gäUande lärarkrafttilldel-ningssystemoch därtill hörande budgeteringsföreskrifter. Skall dessutom en önskvärdgenomströmning kimna vidmakthållas inom forskarkarriä ren, krävs enUgl UKÄ attdet liUskapas nya tjänster med därav följande omstrakturering av den nuvarandeorganisationen. Deuttalanden som utrednmgen har gjort i sitt belänkande om vissa övergångsproblemhar inle föranlett yttranden från andra reraissinstanser än SAF, . Enligt LO bör övervägas att 25 1973.1 saml Nr 129 uppskjutalagens ikraftträdande till förslagsvis . Organisationerna påarbetsmarknaden får då möjlighet all se över koUeklivavlal och saraarbetsavtaloch träffa uppgörelser om anpassning till lagstiftningen. SAF framhåUer viktenav att ikraftträdandet inle sker tidigare än efter lagens antagande. Ensådan tidrymd behövs enligt SAF för all arbetsmarknadens parter skaU hamöjlighet alt anpassa huvudavlal, företagsnärandsavtal och andra kollektiva överenskoraraelsertill den förändring som en lagstiftning kan komma all medföra saral inforraerasina medlemmar. SAF understryker starkt viklen av informations-aspekten.Advokatsamfundet anser att lagen bör träda i kraft först saratidigt raedreglerna ora doraslolsorganisation och förfarande i arbetstvister, bl. a. avden anledningen alt det kan antas att lagen koramer att ge upphov till ett slortantal tvister. 3 AnstäUningsfrämjande åtgärder 3.1 Inledning Somförut nämnls (se avsnitt 1) har utredningens förslag tUl lag om vissa anstäUningsfrämjandeåtgärder fått ett raycket positivt raollagande vid reraissbehandlingen. Sågott som samtiiga remissinstanser anser all de skäl som utredningen har anfört lUlstöd för lagreglering på detta område är övertygande och invändningar motreglernas utformning görs endast av ett fåtal remissmstanser. Enmajoritet inom AMS uttalar att lagförslaget innebär väsentliga nyheter ijämförelse med nu rådande förhållanden. De nuvarande frivilliga varselöverenskommelsemahar i övervägande antalet fall fungerat väl men åtskilliga exempel finns påalt företag inle har hållit varseltiderna. Erfarenheterna visar också all delbl. a. på grund av tidsbrist inle alllid har varit möjUgl all på ett tillfredsstäUandesätt lösa omstäU-ningsproblemen för arbetstagare. Enligt AMS är den föreslagnaförlängningen av varseltidema värdefull. AMS anser också alt den utvidgningav personkretsen jämfört,raed sysselsältningslag som utredningenföreslår är riklig. uttalar att den föreslagna lagen kommer attmedföra ett tryck på arbetsgivarna sora kan leda till skärpt inlagningspolilik.Arbetsgivarna torde bU ytterligt försiktiga med att anställa personer mednedsatt arbetsförmåga och det kan därför befaras att lagen får vissa negativaeffekter. Trots dessa befarade effekter är styrelsen dock angelägen att oförbehållsaratunderstryka värdet av att arbetsgivarna åläggs ett ökal ansvar för enskilda raänniskor.Del torde enligt styrelsen ha en avsevärd betydelse från social, psykologiskoch raedicinsk synpunkt alt arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga bereds raöjUgheterlUl fortsatt verksarahet. Del saralade ekonomiska värdet från samhälletssynpunkt går f. n. inte att uppskatta men är enligt styrelsen sannolikt inteobetydligt. Styrelsen framhåller också all stora krav kommer att ställas på denförberedande rehabiliteringsorganisationen. Det måste förutsättas atthandikappade genom olika rehabUite-ringsåtgärder når en optiraal funktionsförraågaoch att yrkesvalet blir föremål för en noggrann utredning. Enligt styrelsen ärdetta den motprestation som företagen raed all rätt kan ställa på samhälletsinsatser för alt kunna förbättra förulsällningama till arbete för de handikappade.Riksförsäkringsverket anser att förslaget är av väsentlig betydelse för möjlighetemaatt kunna trygga sysselsättningen för äldre arbets- kraftoch för arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. LO anser att förslaget innebären del förbättringar i förhållande till gäUande lagstiftning men också en delförsämringar, främst genom alt länsarbetsnärandens raöjligheter att begärainformation från företagen har begränsats i vissa avseenden. LO uttalar attrörligheten på arbetsraarknaden begränsas av individuella, ekonoraiska,geografiska och yrkesraässiga hinder men också av företagens rekryleringsraeloderoch kvalifikationskrav. Enligt LO:s raening krävs åtgärder för att förbättraförutsättningarna för rörligheten på arbetsmarknaden, i synnerhet för äldrepersoner och personer raed arbetshinder, och i detla saramanhang har företagensrekryleringspolilik avgörande betydelse. Arbetsmarknadspolitiken skall skapaförutsättningar för rörlighet och LO har länge krävt att den skall kunna förasin i förelagen för att raedverka tUl att de arbetsplatser och arbetsuppgiftersom finns anpassas lUl den enskildes föratsättningar. Mol denna bakgrand anserLO att länsarbetsnämnden bör ha en omfattande selektiv rätt att begära inforraationfrån förelagen. Kammarrätteni påpekar att så sent som uttalat att raan bordefortsätta raed frivUliga överenskommelser ora varselskyldighel. Kamraarrättenanser sig sakna föratsältningar att bedöma om utredningens förslag oralagreglering på detla område är riktigt. De föreslagna bestämmelserna synesenligt kararaarrätlen i vissa hänseenden te sig väl långtgående i förhållande tUlarbetsgivamas raotstående intressen. vid iStockholm ger också ullryck för en viss tveksamhet i sitt remissvar. Fakultetenframhåller att del givetvis är värdefullt för arbetsförmedlingen alt i förvägfå veta att en driftsinskränkning kommer att ske men raan får inte glömma attföretaget har ett intresse av att kunna skjuta ett avgörande . Närdet har blivit offentligt alt driften skall inskränkas, får förelagetsvårigheter beroende på alt de som har raöjlighel att få nytt arbete, ofta debästa arbetstagama, söker sig från företaget så snabbt sora möjligt. Enligtfakulteten kan man t. o. m. ifrågasätta om en lagstiftning om varsel ärnödvändig sedan man fått långa uppsägningslider, eftersom de flesta koraraeratt ha uppsägningslider motsvarande varseltiderna med garanti för fuU lön underuppsägningstiden. Fakulteten är också tveksam ora lärapligheten av deändringar sora föreslås i syfte att fräraja sysselsättningen av äldrearbetstagare och personer med nedsatt arbetsförmåga. Denna tveksamhet föranledsav alt lag i del väsentiiga har stannat på papperet. TUl en del hardetta enligt fakulteten berott på strävandena att gå fram på frivUlighetens vägmen också på det förhåUandet att arbetsraarknadsverket har saknat personal fören raera ingående granskning av före-retagens personalpolitik. Någrarenussinstanser, bl. a. SFO, personaladministrativa förening ochFöreningen , är kritiska mot lagförslagetsutformning och anser att del i vissa delar har forraella brister saral vaga ochoklara forrauleringar. Enminoritet inom AMS, SAF, Föreningen och ansluter sig helt till ledaraoten Lindströras reservation.SAF anser alt utredningens raotiv för alt ersätta den frivilliga varselöverenskoramelsenmed lag är mindre väl underbyggda. En sraidig saraverkan mellanarbetsmarknadens parter betjänas enligt SAF inte av en överdriven lagstiftningsbenägenhet.SAF motsätter sig dock inte att varselöverenskoraraelsen ersätts raed lag menbetonar att lagen bör bygga på erfarenheterna av den nuvarande överenskomraelsen.Vidare frarahåUer SAF alt det har förekommit samverkan påarbetsmarknaden mellan arbetsgivare och arbetstagare för att åstadkomma godaförhållanden i arbetslivet för de anställda. I vissa fall har denna samverkandirekt tagit sikte på de äldres och handikappades särsldlda problem iarbetslivet. Enligt SAF skuHe raan utan tvekan ha kunnat nå ökade bisatser pådetta oraråde genom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. , och har en negaliv inställningtill förslaget. anser all förslaget i sin helhet inle ärgodtagbart för sjöfartsnäringen och omöjligt att till-lärapa inora dennabransch. framhåller all den föreslagna lagen är oskäligtskarp och ifrågasätter om del verkligen finns sakligt raotiverade skäl all tUlgripasanktioner sora varselavgifl, böter och fängelse. Enligt SHIO får desvårigheter som skapas för vissa kategorier av människor genora lagen omanställningsskydd inte lösas genom andra Ivångsbestämraelser. Myndigheternabör rimligen lösa de problem som i huvudsak skapas av dem. Fleraremissinstanser, bl. a. , , , byggnadsarbetareförbundetskogsarbetareförbundet. , , , Riksförbundetför utvecklingsstörda barn. och , understryker viklen av att arbetsraarknadsrayndigheterna fårbetydande kvantitativa och kvalitativa resursförstärkningar och allsysselsättningsproblemen för äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsattarbetsförmåga inte kan lösas enbart genom den föreslagna lagstiftningen ulankräver även andra åtgärder från samhällets sida, t. ex. en fortsalt utbyggnadav den skyddade och halvskyddade verksaraheten. Skogsarbelareförbundel framhåUerall takten i uppbyggnaden av verksamheten i anpassningsgrapperna är för svagoch all länsarbetsnämnden i många fall har förklarat att man inte hartillräckliga personalresurser för att klara dessa nya uppgifter. Eftersomeffekten av verksamheten i stor utsträckning beror på insatserna frånlänsarbetsnämnden och arbetsför-raedlingar, anser förbundet nödvändigt all tUlräckligaresurser anvisas för uppgifterna. anser att resultatet avde åtgärder som utredningen föreslår är helt avhängigl av vUka personalresurserarbetsförmedlingen har alt ställa lUl förfogande. För att förmedlingsorganensmedverkan i anpassningsgruppema skall ge resultat krävs enligt handikapprådetett betydande personaltillskott. koramer inle ens de arbetsmarknadspoUtiskaåtgärder som redan fmns till användning i tUlräcklig utsträckning bl. a. pågrand av bristande personalresurser. Vidare måste arbetsförmedlare och arbetsvårdstjänste-mänges tillräckUga kunskaper om vad olika handikapp innebär ur medicinsk,psykologisk och social synvinkel och hur de påverkar handikappades situation iarbetslivet. De måste också ges ytterligare kunskaper om den utbildning soraolika handikappade får för all kunna utföra ett arbete. Informationen om vilka arbelskravsom gäller och hur man kan anpassa arbetet tUl individen måsle enligt handikapprådelbyggas ut lUfsora informationen om arbetstekniska hjälpmedel och teknisk anpassningav arbetsplatsen som kan bidra till att kompensera handikapp. HCK ser raed oropå all lagen inte är lika långtgående och tvingande sora lagen omanställningsskydd. Enligt HCK kan detla få lUl följd alt de för handikappadenegativa verkningama av ett ökal anställnings- skyddendast lUl en del, sannolikt en ringa del, komraer alt uppvägas av den positivaverkan som lagen om anställningsfrämjande åtgärder borde få. För att förhindradenna utveckling måste lagen enligt HCK göras mera långtgående och dessutomskapas fömtsättoingar för alt den kan tillämpas effektivt. Föratsättningen föratt länsarbetsnänmden skall kunna fullgöra sina uppgifter är att utbildningenförbättras och att personalen, särskilt arbetsvårdspersonalen, får en meragynnsam befordringsgång. Vidare frarahåller HCK att det inle får konuna ifråga all skära ned antalet skyddade arbetsplatser och arkivarbelen.Del finns långa köer av raänniskor sora av arbetsvärden har blivit förordadeplats inom den skyddade sektom men som inte kunnat beredas någon plats. SamhäUetmåsle lösa detla problem och HCK påpekar det väsentiiga i att antalet skyddadearbetsplatser snabbi byggs ul och att huvudraannafrågan löses för den skyddadesektorn. understryker starkt attarbetsförmedlingen och arbetsvärden måste ges bättre resurser. Enligt förbundetfår del inte fortsätta alt vara så alt ärenden försinkas på grund av köbUdningi arbetsvärden eller därför att AMS-organen saknar möjligheter att studeraförutsättningarna för att använda handikappade av olika slag hos olikaarbetsgivare. I så fall blir det i praktiken ingenting av reformen utariföljden blir enligt förbundet endast en ny stor besvikelse. Förbundetframhåller också att det är oundgängligt att den skyddade och halvskyddadeverksamheten byggs ut. Utredningensförslag om varselskyldighetens omfaltning föranleder i allmänhet inte någraerinringar från remissinstansernas sida. AMS uttalar att ett väl fungerandevarselsystem kan underlätta den samverkan mellan arbetsmarknadens parter,kommunerna och arbetsmarknadsverket som är nödvändig vid driftsinskränkningar.Denna saraverkan har ägt rura i s. k. sararådsgrupper och erfarenheterna avderas verksamhet är mycket goda. AMS instämmer i utredningens uttalande attsådana grupper även i fortsättningen skall bildas på frivillighetens väg. AMSförutsätter också att liksom hittUls överläggningar skall kunna föras mellanarbetsmarknadsverket och företagen ora senareläggning av friställningar raedhänsyn liU den aktuella arbetsraarknadssituatio-nen. SAF tar upp frågan om dennedre gränsen för varselskyldigheten och påpekar att utredningen har föreslagitsamma regel sora gäller enligt överenskommelse, nämligen att minstfem arbetstagare skall beröras av driftsinskränkningen för att varselskyldighetskall föreligga. Enligt SAF torde en friställning av 510 arbetstagare sällanleda till extraordinära ätgärder från länsarbetsnämndens sida och för denfriställde blir förfarandet inte annorlunda än vid en "vanlig" anmälanfrån hans sida hos arbetsförmedlingen. För företagen och länsarbetsnärandenskapar varselskyldigheten en onödig forraalisra och ökal adrainistrativtarbete. SAF ifrågasätter därför ora inle den nedre gränsen bör höjas till tioberörda arbetstagare. TCO framhåller att det finns stort behov av korapletterandebestäraraelser om s. k. utflyttnings-varsel. När en arbetsgivare visserUgeninte primärt avser att säga upp personal utan endast att flytta sin verksamhettill annan ort, kan flyttningen skapa stora svårigheter för de anställa och istor utsträckning leda till att anställningarna upphör. givarnaav praktiska skäl planera sådana förflyttningar av verksaraheten . EnUglTCO bör arbetsgivarna kunna åläggas all varsla ora åtgärden , i syimerhetsom flytlnuigen kan få mycket långtgående konsekvenser. TCO föreslår att lagenkompletteras med bestäraraelser ora ulflyttnmgsvarsel och att tidsfristernagörs längre än vid uppsägningsvarsel. LOanser att av lagtexten bör framgå att arbetsgivaren skall varsla inle endastlänsarbetsnämnden utan också berörda fackliga organisationer. Enligtadvokatsamfundet bör i lagtexten klarare anges vilken länsarbetsnämnd soraskall tUlsläUas varslet. framhåller att statiigamyndigheter, som planerar inskränkningar av verksamheten, haranmälningsskyldighet tUl nämnden. Skälet härtill är att nämnden har tiU uppgiftall medverka till en lösning av eventuella oraplaceringsproblera som inskränkningamakan orsaka. Nämnden föreslår därför att föreskrifter av motsvarande innebördutfärdas för del statliga området om lagförslaget genomförs. I fråga om varsellidenslängd framhåUer TCO att denna är beroende av om antalet berörda arbetstagareöverstiger 25 eller 100 och att man enligt utredningen skaU beräkna antaletarbetstagare länsvis. en arbetsgivare har driftsslällen i olika län skersåledes ingen sammanräkning. Skall exempelvis 104 arbetstagare sägas upp, blirvarselliden om de arbetar inom samma län. Fördelar de sig på trelän med 75, 25 resp. 4 arbetstagare, blir varseltiden däremot förden största grappen, för meUangruppen och ingen alls för den minstagruppen. Enligt TCO är denna ordning inte tillfredsställande. Om arbetsgivarenplanerar en samtidig driftsinskränlcning på flera orter, lorde det inte vara raerabetungande för honom att varsla än all tUlämpa olika lider för olikadriftsställen. Vid en och sararaa driftsinskränkning är det enUgl TCO rikligareatt räkna sararaan arbetstagarna och besläraraa en enhetlig varsellid oavsettlänsgränser. En central instans lorde kunna raotta sådant "riksvarsel"i stället för att varsel lämnas liU varje enskUd länsarbetsnämnd.