prop · FW03108 · 1973-12-31 00:00:00 — Maj:ts proposition nr 1973 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i utlännings lagen (1954:193); given . Kungl.Maj:t vill härraed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrädsprotokolletöver inrikesärenden, föreslå att bifalla det förslag om vars aviåtandetill föredragande departementschefen heraställl. Ipropositionen föresläs att utlänningslagen (1954: 193) ändras så attutlänningsnämnden inte behöver höras i sådana ärenden ora avvisning eller omverkställighet av awisnuig, förpassning, utvisning eller förvisning, där dencentrala utlänningsmyndigheten finner uppenbart att utlänningen bör tillåtasatt uppehålla sig i riket. 1 saml Nr 108 Lag om ändring i utlänningslagen (1954:193) Härigenomförordnas att 20, 23, 45 och 58 §§ utiänningslagen (1954: 193) skall ha nedanangivna lydelse. Awisningskall ske vid utiännings ankomst till riket eller därefter; awisningmed stöd av 19 § må dock ske intUl efter ankomsten. Beslut om awisningmeddelas av polismyndighet. Vad i andra stycket sägs skall ock gälla, då anledning förekommer till avvisning enligt 19 § andra stycket ävensora då polisrayndigheten finner det vara tveksamt, om utlänning, raot vUken avvisningsanledning förekommer, bör avvisas. Finner polisrayndighetenskäl till avvisning föreligga raen påstår utlänningen att han i det land, frånvilket han kommit, löper risk att bliva utsatt för politisk förföljelse elleratt han där icke åtnjuter trygghet mot alt bliva sänd till land, i vilket hanlöper sådan risk, och är påståendet icke uppenbart oriktigt, skall ärendetunderställas den centrala utlänningsmyndighe-ten. Den centrala utlänningsmyndighetenhar att, efter hörande, besluta i ärendet sä snart det kanske; är ärendet synnerligen brådskande, må den centrala ullänningsmyndighe-lenmeddela beslut, ehuru yttrandet från icke föreUgger. Finner polisrayndighetenskäl till awisning föreligga raen påstår utlänningen att han i det land, fränvilket han kommit, löper risk att bliva utsatt för politisk förföljelse elleratt han där icke åtnjuter trygghet mot alt bliva sänd till land, i vilket hanlöper sådan risk, och är påståendet icke uppenbart oriktigt, skall ärendetunderställas den centrala utlänningsmyndigheten. Den centrala utlänningsrayn-dighetenhar att, efter hörande, besluta i ärendet sä snart det kanske. Finner den centrala utlänningsinyndighe-ten uppenbart alt avvisning ej börske eller är ärendet synnerligen brådskande, må beslut meddelas utan att yttrande inhämtas från Beslutom förpassning meddelas, efter hörande, av den centrala utlänningsmyndig-heten.Föreligger beslut sora avses i 12 § första stycket, erfordras dock icke allutlänningsnämnden yttrar sig i förpassningsärendet. Besluti förpassningsärende meddelas, efler hörande, av dencentrala utlän-ningsmyndigheten. Finner den centrala utlänningsmyndigheten uppenbartatt förpassning ej bör ske eller föreligger beslut som avses i 12 § förstastycket, må beslut meddelas ulan att yttrande inhämtas av . 1 Senste lydelse 1963:620. Senaste lydelse 1968: 755. Innanden centrala utlännings-myndigheten i ärende, sora efter besvär kommit undermyndighetens prövning, meddelar beslut om avvisning, skaU yttrande inhämtasfrån . Innanden centrala utlänningsmyndigheten meddelar beslut i av-visningsärende, somefter besvär kommit under myndighetens prövning, skall höras.Finner den centrala utlänningsmyndigheten uppenbart att avvisning ej bör ske,må beslut meddelas utan att yttrande inhämtas från . 58 § Avvisning skall så snart det kan ske verkställas avpolismyndighet. Verkställighet av förpassning, förvisning och utvisningankommer på länsstyrelse. Påslår utlänningen att han i det land, tiil vilket han skulle befordras, löper risk att bliva utsatt för politisk förföljelse eller att han där icke åtnjuter trygghet mot att bliva sänd tUl land, i vilket han löper sådan risk, och är påståendet icke uppenbart oriktigt, skall ärendet underställas den centrala utlänningsmyndigheten; underställning skall dock ej ske, ora påståendet enligt det beslut som förekomraer till verkställighet redan är prövat. Den centrala utiänningsmyndighe-len har alt, efter hörande, besluta i ärendet sä snart det kan ske; är ärendet synnerligen brådskande, må den centrala utlänningsmyndigheten meddela beslut, ehuru yttrande från icke föreligger. Påstår utlänningen att han i det land, till vilket hanskulle befordras, löper risk att bliva utsatt för politisk förföljelse elleratt han där icke åtnjuter trygghet mot att bliva sänd till land, i vilket hanlöper sådan risk, och är påståendet icke uppenbart oriktigt, skall ärendet understäUasden centrala utlänningsmyndigheten; understäUning skall dock ej ske, ompåståendet enligt det beslut sora förekoramer till verkställighet redan ärprövat. Den centrala utlänningsmyndigheten har att, efler utlänningsnämndenshörande, besluta i ärendet så snart det kan ske. Finner den centralautlänningsmyndigheten uppenbart att verkställighet ej bör ske eller är ärendetsynnerligen brådskande, må beslut medddas utan att yttrande inhämtas från ut-lännitigsnämnden.Avser verkställighet, som enligt andra stycket underställts den centrala utlänningsmyndigheten,förpassning och har förhör icke hållits i förpassningsärendet, skall, om utlänningenbegär det, förhör hållas. Del åligger den centrala utlänningsmyndigheten att,innan ärendet avgöres, underrätta utlänningen om hans rätt att påkalla förhör. Finner dencentrala utlänningsrayndigheten anledning tUl verkställighet enligt 54 §,skall frågan härora underställas Konungen. Denna lag träder i kraft dagen efter den, dä lagen enligtdärå meddelad uppgift utkorarait från trycket i Svensk författningssaraling. ' Senaste lydelse 1971: 1186. It 1973.1 saml.Nr 108 Utdrag av protokollet över inrikesärenden, hållet införHans Mai:t konungen i statsrådet på . Närvarande: Statsministern , statsråden ,, , , , , , , ,, , , , . Chefen för , statsrådet ,anmäler efter gemensara beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om ändringi utlänningslagen (1954:193) och anför. Sedan millen av har utiändska medborgare söktsig till i allt större utsträckning. Detta har medfört bl. a. en ökadarbetsbelastning på de myndigheter som har hand om utlänningskontroUen. Ärendenahar ökat i antal som de blivit aUtmer komplicerade. Till följd häravhar handläggningstiden särskUt i ärenden om utlännings avlägsnande frän Sverigeförlängts. () har i skrivelse den 29november 1972 till Kungl. Maj:l påtalat dessa enligt verkets uppfattningotillfredsställande förhållanden saml för att fä en förbättring tiU ståndföreslagit viss ändring i utlänningslagen (UtiL). Efter remiss har yttrandenöver skrivelsen avgivits av (), () och . Innan jag går in på SIV:s framställning och vad som kangöras för alt bringa ned tiden för ärendenas handläggning vill jag i korthet beröragällande ordning i aktuella delar. Den kontroll av utlänningar som behövs för tillämpning av UllLutövas under ledning av den centrala utlänningsmyndigheten (3 § första stycket UllL).Central ullänningsmyndighet är . I ärenden enligt UtiL kan inhämtayttrande från utiänningsnäranden (3 § andra stycket UtlL). I vissa fall skallsådant yttrande inhäralas (12 §, 20 § andra stycket, 23 §, 45 § och 58 § andrastycket UtlL). Undantag från denna skyldighet kan emellertid förekomma omärendet är synnerligen brådskande (20 § andra stycket och 58 § andra stycket UtiL).Nämnden, sora består av tre ledaraöter, är ett i förhållande till SIVsjälvständigt organ, vars främsta uppgift blivit att bevaka utlänningarnasrättsskydd. I de ärenden där i princip skall inhärata yttrande från utiänningsnärandenkan talan mot SIV:s beslut föras endast ora nämnden eller någon nämndledaraothar anfört en mot verket avvikande mening eller ora näranden inle har avgivitnågot yttrande (46 § första stycket och 59 § första stycket UtlL). Utiänningsora ankoraraer till riket kan pä grunder, sora anges i 18 och 19 §§ UtiL,avvisas. Skäl för awisning kan enligt 19 § UtiL vara bl. a. alt utlänningen kanantas sakna medel för sitt uppehälle och hemresa, eller att han, om han avserall söka sitt uppehäUe här i landet, skäligen kan antas inte koraraa all ärUgenförsörja sig. Beslut om avvisning meddelas av polismyndighet (20 § förstastycket UtlL) och kan överklagas lill . Utiänning sora uppehåller sig iriket utan att, om så behövs, inneha pass och tiUstånd alt vistas här kanenligt 22 § UtlL förpassas ur riket. TUlstånd att vistas här i landet meddelasbl. a. i form av uppehållstillstånd. Sådant tillstånd kan vägras utiänning bl.a. på vissa av de skäl som enligt 19 eller 29 § UtiL kan föranleda awisningeller utvisning. Beslut ora förpassning meddelas av (23 § UllL). Vidare kanutlänning som lovligen uppehåller sig i riket utvisas på skäl som anges i 29 § UtiL.Sådant skäl kan vara att han är hemfallen åt alkoholmissbruk eller alt hanunderlåter att efter förmåga söka försörja sig på ärligt sätt. Beslut omutvisning meddelas av länsrätt (30 § UtlL). Utlänning som har begått brottslig gämingav viss svårhetsgrad kan av domstol förvisas ur landet (26 § UtiL). Har beslut meddelats att utiänningskall avlägsnas skall verkställighet ske. Avvisning verkställs avpolismyndighet, raedan verkstäUighet av förpassning, utvisning och förvisning ankomraerpä länsstyrelse (58 § första stycket UtiL). Tillärapningen av de olikareglerna ora avvisning, förpassning, utvisning och förvisning begränsasgenerellt av bl. a. bestämmelserna ora politiskt flyktingskap. Säsora politiskflykting anses enligt 2 § andra stycket UllL utlännmg sora i sitt hemland löperrisk att utsättas för politisk förföljelse. Med politisk förföljelse förståsalt någon pä grand av sin härstamning, tillhörighet tUl viss samhällsgrapp,religiösa eller politiska uppfattning eller eljest på grund av politiskaförhållanden utsätts för förföljelse som riktar sig mot hans liv eller friheteller eljest är av svår beskaffenhet, eller också att på grand av politisktbrott allvarligt straff åläggs honom. I 2 § första stycket UtlL föreskrivs attpolitisk flykting inte utan synnerliga skäl skall vägras i riket då hanär i behov därav. Vid verkställighet av avvisning, förpassning, utvisning och förvisningfår vidare enligt 53 § UtlL utiänning inte befordras till land där han löperrisk att utsättas för politisk förföljelse och inte heller tUl land där haninte åtnjuter trygghet raot att bli sänd till land, i vilket han löper en sådanrisk (politiskt verkställighetshinder). Visst undantag kan enligt 54 § UtiL förekoraraaom utlänningen genom synnerligen grov brottslighet har ådagalagt att hanskvarblivande skulle utgöra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet. Ävenfara för rikets säkerhet kari medföra undantag frän regeln om politisktverkställighetshinder. Orapolisrayndighet finner skäl alt avvisa utlänning men denne påstår attpolitiskt verkställighetshinder föreligger skall ärendet, om på- ståendetinle är uppenbart oriktigt, enligt 20 § andra stycket UtiL understäUas sorahar att, efter hörande av , fatta beslut i ärendet så snartdet kan ske. Detsamma gäUer om utlänning bör avvisas pä begäran av dencentrala utiänningsmyndighelen i annat nordiskt land eller om polismyndighet finnerdet tveksamt om utiänning, mot vilken avvisningsanledning föreligger, böravvisas. Skyldighet att i awisningsärende höra föreliggerockså för enligt 45 § UtlL när ärendet efler besvär kommit under . Skyldigheten är dock begränsad till de fall där beslutar altavvisning skall ske. Vid prövning ay förpassningsärenden finns för ingenskyldighet att vid påstående ora politiskt verkställighetshinder hörautlänningsnämnden. I likhet med stadgandet i 45 § UtlL föreskrivs i 23 § UllLatt utiänningsnäranden skaU höras endast om beslut om förpassning meddelas. Förärenden om utvisning eller förvisning finns inga bestämmelser omutlänningsnämndens hörande. I 58 § andra stycket UtiL ges emellertid med 20 §andra stycket UtlL likartade föreskrifter för det fall att utlänning vidverkställighet av avvisning, förpassning, utvisning eller förvisning görinvändning om politiskt verkställighetshinder. har i den nämndaskrivelsen lUl Kungl. Maj:t framhållit att hand-läggningsliden är för lång i deutlänningsärenden, där har att pröva fråga om utlänning skall fä stannakvar i landet. Detta beror enligt pä olika omständigheter. Antaletkvalificerade ärenden har ökat. Ärendena har vidare blivit mer kompliceradesamtidigt som utredningarna är bristfälliga. Detta har inte sällanmedfört att tvingats begära kompletterande utredningar. pekar hos i genomsnitt uppgår till mellan en . För att nedbringa anser det vara önskvärt att ommöjligt minska nämndens arbetsbörda, dock utan att utlänningarnas rättsskyddeftersatts. framhåller härom följande. Av de 2 098 ärenden, somunder är 1971 remitterades tiU utiännings-nämnden, gällde 459 ärenden frågor omawisning. I 354 fall beslöt att avvisning inte skulle ske. I detövervägande antalet av dessa 354 ärenden var enligt förhållandena sådanaatt det redan före remissen lill utiänningsnäranden hade stått klart för SIVatt utlänningen skuUe få stanna kvar i landet. Yttrande frän näranden i dessafall kunde enligt verket undvaras. föreslår därför att närandens yttrandeskall behöva inhämtas endast i de fall verket anser att avvisning skall ske. Ensådan ordning skulle inte bara medföra en minskad belastning för utiänningsnäranden.Den skulle även få till följd att kunde meddela sina beslut tidigare,varigenom utiänningen skulle kunna söka arbete tidigare i StäUet för att varaberoende av det aUraänna för sin försörjning. I sitt förslag anmärker ocksäalt utiänningsnäranden i förpassningsärenden enligt 23 § UtlL behöver hörasendast om raeddelar beslut ora förpassning.SIV föreslår därför att 20 § andra stycket UtlL ändras så alt utlänningsnärandensyttrande i avvisningsärenden behöver inhäralas endast i de fall dä verket anseratt awisning, skall ske. SlV:s förslag godtas avremissinstanserna. , som för har redovisat 2 102ärenden, betecknar nämndens arbetsläge som raycket ansträngt och förklarar på inte ser andra möjligheter att förkorta handläggningstiden,som genomsnittligt är , än ökade resurser eller en väsentlig minskningav antalet ärenden. Den lättnad i arbetsbördan, sora SIV:s förslag skulle raedföragenora en rainskning av antalet remitterade avvisningsärenden, skulle enligtnämnden visserligen vara av begränsad omfattning men borde ändå inverkapositivt för en förkortning av handläggningstiden. Näranden, som anser att fränrättssäkerhetssynpunkt intet väsentligt kan invändas mot förslaget,tillstyrker den av föreslagna ändringen av 20 § andra stycket UtlL. AMSframhåller alt det inte sällan tar läng tid innan SIV:s beslut föreligger. Utlännmgengår i regel sysslolös och ätgärder för svenskundervisning ellerförberedelser för arbetsplacering kan inte vidtas av AMS innan meddelatsitt beslut. Lika med finner AMS det angeläget att handläggningstidernaförkortas och tillstyrker förslaget. RPS vill med hänsyn till de av SIVåberopade skälen inle motsätta sig förslaget. RPS pekar pä att inteföreslagit motsvarande ändring i 58 § andra stycket UtlL. SomSIV framhåller i sin skrivelse är den långa handläggningstid som föreligger iärenden angående frågor om utlännings rätt att resa in och uppehålla sig ilandet otiUfredsställande. Inte mmst för utiänningen själv är del angeläget attprövnmgen inte drar ut pä tiden. Det är självfallet ocksä önskvärt, att demyndigheter som har att bistå utlänningen i hans anpassning så snart sommöjligt kan vidta nödvändiga åtgärder. Enligt min mening är det därför påkallatatt söka bringa ned handläggnirtgsliden till en mer godtagbar nivå. Därvid färgivetvis inte utlänningens rättsskydd inskränkas. SIVhar redan som framgår av dess skrivelse vidtagit olika åtgärder genom attbl. a, i samråd med RPS meddela föreskrifter och utfärda nya blanketter isyfte att förbättra och koncentrera utredningama i ärendena. I den mån dessaförändringar får avsedd effekt torde de verksamt bidra lUl alt rainska dentotala handläggningstiden. Isin anslagsframställning för /74 lade fram förslag till vissomorganisation inom verket samt tUl viss personalförstärkning. a. tillslåndsbyrän som handlägger tillständs- och avlägsnandeärenden. SIVföreslog att byråns indelning i sektioner och grupper skulle slopas samt attsektions- och grappchefstjänsterna; som utgjorde skUda beslutsnivåer inomverket, skulle sammanföras till en beslutsnivå. Vidare föreslog attytterligare tjänster inrättades. Dessutom föreslogs att vissa arbetsfunktionerinom byrån skulle överföras tiU ennyinrättad registerenhet, sora skulle ha hand om det ADB-systera inora verket soraskall tas i bruk vid ingången av /74. 1973: 1 bU. 13 (s.141) anslöt jag mig iallt väsentUgt tiU SIV:s förslag till omorganisation. Ianslagsberäkningen för verket ingick ocksä förstärkning av tillslåndsbyrän raeden kvalificerad handläggare. Propositionen har i dessa delar godkänts avriksdagen (InU 1973: 6, rskr 1973: 54). Den omorganisation och deövriga förändringar, som sålunda koraraer till stånd inora , innebärbetydande förbättringar för effektiviteten inom verket och lorde också ledatill en förkortning av handläggnings-tiderna. SIV:s förslag att utlänningsnämndeninte skall behöva höras i de avvisningsärenden där finner att awisninginte bör ske ansluter till vad som gäller vid beslut om förpassning. Enligt 23§ UtlL behöver höras i sådant ärende endast om beslut om förpassnmgmeddelas. Det kan i detta samraanhang påpekas att det ibland kan vara mera entillfällighet om frågan ora en utlänning skall avlägsnas ur landet eller ejbedöras enligt awisningsreglema eller förpassningsreglerna. exerapelvis en viseringsfriutiänning ankoraraer hit utan raedel till sitt uppehälle skall han avvisas.Beslut ora awisning kan meddelas från inresan och kan såledesriktas raot utlänning som anträffas först sedan han har rest in och vistats ilandet någon tid. Anträffas emellertid utlänningen fräninresan, kan awisning inte längre ske. Frågan om utiänningens avlägsnandehandläggs då som ett förpassningsärende. Gör utlänning i avvisningsärendeninvändning om politiskt verkställighetshinder eller finner polismyndigheten pågrund av t. ex. annan politiskt invändning att det är tveksamt om awisningskall ske, skall ärendet underställas . Även om därvid finner utredningenklart ge vid handen att utiänningen bör tUlåtas att stanna i landet skall utiänningsnärandenhöras. Fmner eraellertid i förpassningsärende, t. ex. på grand avåberopade politiska skäl i någon förra, att utlänningen bör få stanna kvar ilandet, får han tUlstånd till detta ulan att utiänningsnäranden yttrat sig. Delkan vidare anraärkas att ora i av-visningsärende, sora prövas efter besväröver polisrayndighets beslut om avvisning, finner att utlänningen bör fä stannakvar i landet inle behöver höras. Liksom i förpassningsärendenskall enligt 45 § UtlL sädana avvisningsärenden remitteras tillutlänningsnämnden endast när beslut om awisning skall raeddelas. De avvisningsärenden, somremitteras till , är i allt väsentligt sådana där utlänningenhar påstått att politiskt verkställighetshinder föreligger. Den prövning avdet politiska flyktingskapet som skall göra är givetvis avstor betydelse. Dess stäUningstagande är visserligen inte bindande för menutgör, i de fall har en motsatt uppfattnmg, föratsättning för att utiänningenskall kunna Prop.1973: 108 9 anförabesvär över SIV:s beslut. Detta gäller dock endast i den män SIV:s beslutinnebär att utiänningen skall avlägnas ur landet. I motsatt fall är klagorätt mtebehövlig. Ett icke ringa antal ärenden av sist näranda slag remitteras ärligentUl . Ett genomförande av SIV:s förslag skulle medföra en ickeobetydlig lättnad i närandens arbetsbörda och raöjliggöra en snabbarehandläggning av dessa ärenden. Pägrand av vad jag sålunda har anfört anser jag att utiänningsnäranden intebehöver höras i de avvisningsärenden där genom det utredningsmaterial somredan föreligger finner det uppenbart alt utlänningen bör tUlåtas att uppehållasig i riket. Föreligger tveksamhet härora, ligger det eraellertid i sakensnatur att ärendet bör reraitteras till näranden. Jag föreslår att 20 § andrastycket UtlL ändras i enlighet härraed. Iärenden enligt 58 § andra stycket UtlL om verkställighet av awisning, förpassnmg,utvisning eller förvisning, där utlänningen påstår att politisktverkställighetshinder föreligger, är förfarandet detsamraa sora enligt 20 §andra stycket UtlL och oraständigheterna i övrigt är också helt likartade. Pågrund härav anser jag att inte heller i dessa fall behöverhöras, om med hänsyn till utredningsmaterialet finner det vara uppenbartatt verkställighet inte bör ske. Jag föreslår därför att 58 § andra stycket UtlLändras i överensstämmelse med vad jag föreslagit beträffande 20 § andra stycketUllL. Somtidigare närants innebär 23 § UtlL att i förpassningsärenden behöverinhämta yttrande från endast om förpassning skall ske. Förhällandetär enligt 45 § UllL likartat i de avvisningsärenden som efter anförda besvärprövas av . Eftersom handläggningen av dessa ärenden bör vara densamraa somi ärenden enligt 20 § andra stycket och 58 § andra stycket UtiL föreslår jagatt 23 och 45 §§ UtlL justeras sä att alla de nu nämnda lagrummen får en enhetiigutformning. Denlagstiftning som jag här har föreslagit bör träda i kraft efter detalt den nya författningen har utkommit från lr)'cket. Några särskUda övergångsbestämmelserbehövs inte. Jaghemställer att Kungl. attantaga förslaget tiU lag om ändring i utiänningslagen (1954: 193). MedbifaU till vad föredraganden sålunda med instäramande av statsrådets övriga ledaraöterhemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till skall aviätasproposition av den lydelse bUaga till detta protokoll utvisar. Ur protokollet: BrUta