prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — viU understryka vikten av att en effektivsamordning verkligen kommer till stånd i de fall när från fartyg löskommenolja måste bekämpas både till sjöss och från landsidan. Behovet av samrådmellan kustbevakning och länsstyrelse betonas av länsstyrelserna i ,och . delar utredningensuppfattning att vid oljebekämpning intill stränder, vikar m.m. därkustbevakningens fartyg inte kan sättas in effektivt de lokalaräddningstjänstorganen utan särskild föreskrift härom skall kunna svara Prop, 1973:185 74 för de praktiska bekämpningsinsatserna. När en sådan, frånden generella gränsdragningen avvikande uppgiftsfördelning kan förutsättas bliregelmässig, bör detta efter överenskommelse mellan berörda parter anges iberedskapsplanerna. i , industriförbundoch anser liksom utredningen att kommunerna skallsvara för bekämpningen av ilandfluten olja, men hävdar som förut nämnts attgränsen mellan bekämpning och sanering av olja är oklar. Även och anför liknande synpunkter.Enligt hamnförbundet bör det vidare beaktas att åtgärder mot oljeutsläpp imånga fall kräver samverkan mellan närbelägna kommuner och mellan enskildaintressen inom dessa, dvs. enskilda olje- och industrihamnar. kommun finner den föreslagna uppgiftsfördelningenmellan och kommunerna realistisk, även om det vore önskvärt attkommunerna befriades från uppgiften. Länsbrandinspektören i menar däremot alt ettstatligt organ bör svara också för bekämpningen av ilandfluten olja, och Öckerökommun anser det orimligt att kommunerna skall svara för sådan bekämpning. Bekämpning av löskommen olja i och samt ihamn Utredningens förslag om ansvaret för oljebekämpningen påMälaren och tillstyrks eller lämnas utan erinran av länsstyrelserna iVärmlands och , och kommuner samt . Förslaget lämnas utan erinran även av länsstyrelsernai och samt , liksom och Lilla Edetskommuner. Dessa remissinstanser föreslår dock att även och Trollhättekanal skall ingå i ansvarsområde. GeneraltuUstyrelsen finner att den föreslagna ordningeninte innebär några specieUa problem för del. I fråga om menarstyrelsen däremot, att behovet av sjöutbildad och i oljebekämpning tränadpersonal kan tillgodoses endast genom inrättande av en kustposle-ring i ,som bör utgöra ett kusttullmästarområde. Om det inte blir möjligt att i Vänerntillämpa samma principiella system för oljebekämpningen som i kustvattnen ochMälaren, bör enligt styrelsens mening ansvaret för såväl planläggningen som denoperativa verksamheten i sin helhet läggas på länsstyrelserna och vederbörandekommunala organ inom området. Även chefen för västra kustdistriktet förordaratt en kustpostering inrättas. menar att det börprövas ytterligare hur oljeskyddsberedskapen i skall byggas ut men attdet, om beredskapen skall ankomma på , förefaller meständamålsenligt att en kustpostering inrättas. Enligt och bör länsstyrelserna runt ochVänern ha ansvaret för beredskap och bekämpning. i , kan inte finna attoljeberedskapen vad det gäller bör vara ordnad på annat sätt än somföreslagits för kustvattnen, och . har ingen erinran mot den föreslagnagränsdragningen i fråga om ansvaret för oljebekämpning i hamn men påpekar, atthamngränserna i gällande hamnordningar är uppdragna med hänsyn lill andrasynpunkter än de som är av betydelse för oljebekämpning. Styrelsen förutsätterdärför att det skall få ankomma på den att i samråd med statens brandinspektionoch berörd hamnmyndighet överenskomma om särskild, för oljeskyddsberedskapenlämpUg gränsdragning. menar däremot att del för eneffektiv oljebekämpning erfordras att det ansvariga kommunala organet harmöjlighet att utfärda bl. a. föreskrifter för sjötrafiken med omedelbar verkan,och eftersom så kan ske endast inom hamnordningens tUlämpningsområde, bör dettautgöra det kommunala ansvarsområdet. Enligt får del ankommapå det organ statUgt eller kommunall - som vid tillfället har de bästaförutsättningarna att ingripa och ulföra åtgärderna. kommun anser liksomSvenska hamnförbundet att utredningen inte tillräckligt har beaktat despeciella förhållanden som råder i fråga om hamnar i privat ägo. Bekämpning av till sjöss löskomna kemikalier Någon invändning mot utredningens förslag i denna del harinte gjorts under remissbehandlingen. instämmer i utredningens förslag attnågon myndighet skall följa utvecklingen av bekämpningsmöjligheterna när detgäller till sjöss löskomna kemikaUer och att del främst gäller att vidtaförebyggande åtgärder. föreslår att skallhandha bekämpningen av kemikalier även i inlandsfarvatten och i hamnar. Kommunernas behov av personal och utrustning För alt ge en uppfattning om hur uppgiften att svara ocksåför annan räddningstjänst än brandsläckning kan komma att påverka brandkårernaspersonalbehov redovisar utredningen resultatet av en undersökning är 1966 avräddningstjänstverksamheten vid brandkårerna. Räddningstjänst-organisationenvar utbyggd i mycket varierande utsträckning i de olikakommunerna. Medan , och hade en fuUt utbyggdorganisation, hade bara ett fåtal kommuner med färre än 10 000 invånareanskaffat särskild utrustning för räddningstjänst. Enligt undersökningenvarierade antalet utryckningar för annan räddningstjänst än brandsläckningstarkt mellan kommuner av olika storlek. Antalet sådana utryckningar utgjorde ide minsta kommunerna , i de tre största städerna och i övrigakommuner med mer än 50 000 invånare av det totala antalet utryckningar. Igenomsnitt för hela landet hänförde sig av den totala ulryckningsliden uttryckti persontimmar till brandsläckning, till annan räddningstjänst och Prop, 1973:185 76 lUl s, k, teknisk service. SkUlnaden mellan kommuner avolika storlek var inte sä markant som i fråga om antalet utryckningar. Vidbrandsläckning var den genomsnittliga utryckningsstyrkan nio man och vid annanräddningstjänst 3,8 man. Med stödav undersökningen och på erfarenhetsmässig grund anser sig utredningen kunnakonstatera att räddningsingripanden i regel är mindre personalkrävande änsläckning av brand. De räddningsuppgifter som kan medföra särskUtpersonalkrävande åtgärder, t. ex. vid ras eller oljeutflöden då storajordmassor snabbt måste undanskaffas, blir förmodligen så ovanliga att denpersonalförstärkning som tillfälligt krävs lämpligen sker på annat sätt ängenom en ökning av personal. Arbetsuppgifterna i dessa fall, t.ex.grävning, schaktning,och lyftning, fordrar stor arbetsstyrka och ofta kanskeockså tillgång tUl maskiner av olika slag men inte särskUd utbildning iräddningstjänst. Den tillfälliga personalförstärkning som behövs kan erhåUasgenom överenskommelse med företag eller kommunala organ som byggnads- ochgatukontor. Utredningen kommer därför lill slutsatsen all de nuvarandepersonalstyrkorna inom brandförsvaret i regel inte behöver förstärkas omutredningens förslag genomförs. Vissa uppgifter i samband med planläggning,övning, utbildning etc. kan emellertid enligt utredningen medföra behov avsammanlagt ytterligare ett tjugotal brandbefäl i de större kommunerna. Flertalet kommuner har enhgt utredningen endast obetydligutrustning för oljebekämpning. Kravet på sådan utrustning är betydligt större ikustkommunerna samt i de kommuner som har strand mot , eUer annatinlandsfarvatten med tankfartygstrafik än i inlandskommunerna i allmänhet. Närkommunindelningsreformen har genomförts, torde dock en vissoljebekämpningsberedskap behövas i samtliga kommuner. Utredningen anser att det inte är rimligt att kräva attkommunerna anskaffar all den specialutrustning som kan behövas för ingripandevid varje tänkbar oljeolycka. Det måste vara tillfyllest att hos det lokalaräddningsorganel finns en utrustning för primärinsatser som är sä avpassad iförhållande liU riskläget i kommunen att räddningsorganet kan göra en förstainsats för att bekämpa vanligen förekommande oljeskador. Denna utrustning,kompletterad med de resurser som kan finnas hos andra organ inom kommunen,torde vara tUlräcklig för bekämpning vid oljeolyckor som inte är av störreomfattning. I övrigt bör beredskapen bygga på en planläggning i samverkanmellan kommunerna. 1 fråga om kustkommunerna och kommuner med strand motMälaren och bör en nära samverkan i utrustningsfrågan ske medkustbevakningen. Utredningen anser att det inte är möjligt eller behövligtatt för olika typer av kommuner föreslå krav på någon viss lämpligminimiutrustning. Utredningen bedömer dock att omkring 50 av landets efterkommunin-delningsreformens genomförande ca 250 kommuner behöver en meraomfattande utrustning, som innefattar bl. a. kemiska bekämpningsmedel, länsorav olika typer, oljepumpar och båtar för utläggande av länsor m. m. Övriga kommuner behöver en mindre omfattandeutrustning för oljebekämpning. Utrustningför annan räddningstjänst än oljebekämpning finns enligt utredningen i ickeobetydlig omfattning hos flertalet kommuner. Många kommuner har sålundaanskaffat släpkärror med olika slag av räddningsutrustning såsomlyftanordningar, båtar etc. Hur omfattande utrustning för räddningstjänst varjelokalt räddningsorgan bör ha är beroende av förhållandena i kommunen.Variationerna kan bli betydande. Utrustning för räddning av liv måste dockomedelbart finnas att tillgå hos varje räddningsorgan. Exempel på sådanutrustning är skärapparat, uppbrytningsverktyg samt domkrafler och andralyflanordningar. Utrustningen för annan räddningstjänst kan i högre grad änutrustningen för oljebekämpning bygga på resurser som finns hos andrakommunala organ saml hos enskilda företag. Det är inte realistiskt att fordraatt en kommun skall skaffa särskild räddningsutrustning för andraräddningsingripanden än sådana som kan förutses bli någorlunda vanliga ochfordra särskilt snabb insats. I övrigt bör: utrustningen kunna lånas ellerförhyras. I fråga om anskaffande av specialutrustning bör samverkan ske mellankommunerna. Utredningen erinrar om att harmeddelat bestämmelser för utlåning av civilförsvarsmaterid i fredstid. Enligtbestämmelsema får sådan materiel efter beslut av lånas ut tillbl. a. statlig eller myndighet (undantagsvis högstett år). En förutsättning är att utlåningen tjänar etl civilförsvarsfrämjandesyfte eUer att särskilda skäl föreligger, exempelvis att en katastrof harinträffat. Utlåning får ske endast i den omfattning som mobiliseringsberedskapoch utbildning medger. Fordon av standardtyp samt långtidsförpackad ochlångtidskonserverad materiel får lånas ut först efter civilförsvarsstyrelsensmedgivande. Vid katastroftillfällen får dock besluta om utlåningav all civUförsvarsmateriel som behövs. Det kan,framhåller utredningen, självfallet inte vara lämphgt all ett lokalträddningsorgan baserar sin verksamhet pä civilförsvarets utrustning. Däremotkan det övervägas om inte sådan utrustning bör stå till förfogande även vidnödlägen som inte utgör katastrofer. Det förhållandel att civilförsvaretförfogar över utrustning speciellt avsedd för räddningstjänst gör möjlighetenatt vid behov repliera på denna utrustning särskUt värdefull. De fall dåreservutrustningen behöver tillgripas torde bli relativt få. Någon menliginverkan på civilförsvarets mobiliseringsberedskap behöver därför intebefaras. För att lämplig civilförsvarsutmstning tillräckligt snabbt skall kunnastå tUl de lokala räddningsorganens förfogande krävs att materielen placerashos räddningsorganet eller på plats som detta lätt kan nå. På vissa orter eventuellt vara lämpligt att materielen ligger kvar i civilförsvarelsförråd men läggs upp särskilt så att den blir lätt åtkomlig saml atträddningsorganet får direkt tillgång till förrådet. Beträffande materiel som är långtidskonserverad eller långtidsför- packad kan, med hänsyn till mobUiseringsberedskapen ellerav annan anledning, en sådan ordning som utredningen föreslår i fråga omutlåning av civUförsvarsmaterielen i övrigt vara olämplig. Också sådan materielkan emellertid vara av ston värde vid räddningsingripanden. Det bör varamöjligt att särskUt avdela viss sådan materiel i så attden blir lätt åtkomlig vid katastrofer i fredstid. Utredningen föreslår att bestämmelserna om utlåning avcivUförsvarsmateriel ändras i enUghet med del anförda. I fråga om kommunernas personalkostnader anför utredningenalt del, om skyldighet införs för kommunema att svara för annan räddningstjänstän brandsläckning, är realistiskt att räkna med ökad verksamhet främst i demindre kommunerna. Ett befogat antagande är att en viss förskjutning frånbrandsläckning till annan räddningstjänst kommer att ske. Utredningen beräknar kommunernas årUga personalkostnad förutryckning för annan räddningstjänst än brandsläckning tUl 1 040 000 kr.Utredningen menar emellertid att denna kostnad inte är liktydig med denkostnadsökning för kommunerna som blir en följd av utredningens förslag,eftersom många kommuner redan utför annan räddningstjänst än brandsläckning.Enligt utredningen blir därför kostnadsökningen lägre. Kostnaderna för deytterligare brandbefäl som i de större kommunerna behövs förplanläggningsuppgifter m. m. uppskattas till omkring 1 milj. kr. Somredovisas i del följande föreslår utredningen altskogsbrandsläck-ningskostnaderna, som f. n. i huvudsak betalas av statsmedel, iprincip skaU bäras av kommunerna. Förslaget kan sålunda beräknas medföra enprimär kostnadsökning för kommunerna med del belopp som hittUls har ersatts avstatsmedel, vilket under budgetåren 1 964/65-1968/69 uppgått tUl i medeltal 1,3milj. Utredningenpåpekar alt någon säker beräkning av utmstningskoslna-derna inte kan göras. Förden kommunala oljeskyddsberedskapen beräknar utredningen dockuirustningskoslnaden till . Kostnaden för utrustning förräddningstjänst i övrigt uppskattar utredningen lill 1,4 milj. kr. Den årUgakostnaden för ersättningsanskaffning av utrustning beräknar utredningen till540 . Utredningenberäknar sålunda kommunernas engångskostnader för anskaffning av utrustning tiU(4 010 000 + I 400 000 =) . och de årliga merkostnaderna förpersonal och utrustning lill (1 040 000 -l- 1 000 000 -I- 1 300 000 + 540 000=) . Utredningen har därvid inte kunnat beräkna några kostnader förövning och utbildning vid brandkårerna och ej heller kostnad för hyra ellerrekvisition av utrustning för tiUfälliga behov. Ganska få remissinstanser uttalar sig om vilkakonsekvenser utredningens förslag alt det kommunala brandförsvaret skall fåhuvudansvaret för räddningstjänsten kan väntas få i fråga om brandkårernaspersonalbehov: samt och kommuneranser att endast obetydliga personalförstärkningar kommer att behövas på deflesta håll, medan tio kommuner samt och anser att en utbyggd räddningstjänstorganisationkräver större personalökningar än vad utredningen har räknat med. Särskilt ifråga om befälstjänsterna ligger enligt flera av dessa remissinstanserutredningens beräkningar i underkant. anför i dettasammanhang att antalet utryckningar för räddningstjänst är starkt stigande. Deunder senare år genomförda nedskärningarna av vakt- och beredskapsstyrkornasstorlek medför enligt att personalen måste utökas väsentligt,om man skall kunna få arbetsdugliga vakt- och beredskapsstyrkor. Fleraremissinstanser stryker under vikten av att kommunerna samverkar i fråga omanskaffande av räddningsutrustning för särskilda ändamål och av att kommunernatar tUlvara möjligheterna att utnyttja sådan utrustning som finns hos olikakommunala förvaltningar eller enskilda företag. Möjligheten till interkommunalsamverkan bör enligt länsavdelning av Svenska kommunförbundetundersökas genom överläggningar meUan kommunerna i varje län. En sådansamverkan är särskilt angelägen i fråga om utrustning för oljebekämpning, anförlänsstyrelsen i . anser att det är självfalletatt t. ex. hamnförvaltningens resurser skall kunna användas för räddningstjänstutanför hamnområdet. Anskaffning av materiel för annan räddningstjänst änoljebekämpning bör enligt i län undvikas. Någonsådan anskaffning synes inte nödvändig med hänsyn till de resurser som normaltfinns hos kommunernas gatu- och byggnadsavdelningar, ,entreprenadföretag osv. ifrågasätter om utredningen hartillräckligt beaktat de resurser för oljebekämpning som kan finnas hosbärgnings-och bogseringsföretag och andra enskUda förelag inom kommunen.Kommunerna bör enligt kommun inte vara skyldiga att anskaffa utrustningför bekämpning av olja som har flutit iland frän havet. Länsstyrelsernai och samt län, åtta kommuner, länsbrandinspektörerna iKopparbergs och , och anser alt kommunerna kommer att behöva anskaffautrustning i större utsträckning än vad utredningen räknat med. Motsattuppfattning redovisas av i , som anser attutredningens förslag tillgodoser kravet på effektivitet. Några kommuner anföratt de för egen del inte kommer att behöva anskaffa ytterligare utrustning inågon större utsträckning. Uppbyggnadenav kommunernas utrustning för räddningstjänst bör enUgt iGöteborgs och län följa centrala riktlinjer. Liknande synpunkter anförsav länsbrandinspektörerna i och , medan ABföreslår att den centrala tillsynsmyndigheten får befogenhet att meddelaföreskrifter om del minsta mått av utrustning som de lokala räddningsorganenskall ha; Samverkan över kommungränserna kan underlättas genom standardisering avutrustningen, anför . Svenska brandbefälets riksförbundoch länspolischefen i län anser att en samordning är nödvändig i frågaom utrustningen. Lämplig standardiserad utrustning för räddningstjänst börenligt i och kommun fastställas av centralmyndigheten.Dessa remissinstanser anser vidare att sådan standardiserad utrustning börtilldelas kommunerna kostnadsfritt och i en utsträckning som är anpassad eftervarje kommuns behov. Arbetarskyddsstyrelsen anför alt arbetarskyddslagen fåranses tillämplig på arbete i samband med räddningstjänst liksom på sådantarbete som ingår i brandkårernas nuvarande uppgifter. Samarbetet mellan statensbrandinspektion och arbetarskyddsstyrelsen i fråga om brandkårernas utrustningbör därför utvidgas lill att omfatta utrustning för räddningstjänst. Remissinstanserna är överlag positiva till utredningensförslag all bestämmelserna om utlåning av civilförsvarets utrustning skallmjukas upp. anser att det är angeläget alt bestämmelsernaändras så alt det blir möjligt all i större utsträckning än f. n. utnyttjacivilförsvarets utrustning för räddningstjänst. Liknande synpunkter anförs avlänsstyrelserna i och , , och Malungskommuner, länsbrandinspektörerna i och samlLandstingsförbundet. anför att de ändringar avbestämmelserna som styrelsen planerar i princip stämmer överens medutredningens förslag. Civilförsvarets utrustning bör enUgt i Västernorrlandslän utnyttjas endast vid katastrofer. Eftersom brandkårerna kommer att vara kärnan i deberedskapsstyrkor som föreslås i programplan, är detenligt i fördelaktigt från beredskapssynpunkt allcivilförsvarets räddningsutrustning finns tillgänglig hos brandkårerna. Falukommun framhåller att det är angeläget alt sådan utrustning förvaras pålämpliga brandstationer och därigenom blir lätt tillgänglig för brandkårerna.Landstingsförbundet anför liknande synpunkter, medan iVästernorrlands län anser att räddningsorganen inte behöver ha direkt tillgångtill . 1 förråden bör, framhåller ,utrustning som är lämpad för räddningstjänst förvaras särskilt. Flertalet remissinstanser lämnar utredningens beräkningarav kommunernas kostnader för personal och utrustning utan erinringar. delar utredningens uppfattning att merkostnaderna förkommunerna bör bli relativt måttliga och anser att kommunerna själva skallkunna svara för dessa, särskilt sohi utredningen förutsätter att visscivUförsvarsmateriel skall kunna disponeras vid katastrofer. Liknandesynpunkter anförs av och kommuner. Tillförlitligheten avutredningens beräkningar ifrågasätts däremot av och Ludvikakommuner. Länsbrandinspektörerna i och , niokommuner. ochVattenvärnet anser alt kostnaderna i olika avseenden är för lågt beräknade. Den beredskapsorganisation för oljebekämpning tiU sjössoch i kustvattnen som finns bygger, som förut nämnts, pä tullverketskustbevakningsorganisation. De enheter som förfogar över inomvarje kustdistrikt kan i allmänhet tUlgodose behovet av båtar både i fråga omantal och kapacitet för bekämpning av de vanligast förekommande oljeutsläppen.Genom den rörUghet som karaktäriserar de olika enheterna inom kustdistrikten ärdet möjligt att relativt snabbt samla dem till visst kustavsnitt. Det börframhållas att organisationen är väsentligt utbyggd i förhållande tillden organisation som fanns när räddningstjänstutredningens förslag lämnades. omfattar vissa basresurser,nämligen ordinarie båtar, sambandsmedel och ledningsorgan,specialfartyg och bekämpningsmedel samt vissa kommunala resurser i hamnar m.m. Bekämpningsinsatserna kan ökas genom bl. a. förberedda snabbleveranser avoljebekämpningsmedel, insats av fartyg ur marinen och , inhyrdafartyg och flygplan, anlitande av oljesaneringsföretag och bärgningsbolag samtslutligen bistånd från de övriga fördragsslutande staterna enligtNordsjöavtalet och Köpenhamnsöverenskommelsen. För att en tillräcklig beredskapsorganisation skallerhållas bör enligt utredningen varje kusldistrikt tUlföras en eller ett parbåtar, som särskilt utrustats för oljebekämpning till sjöss. Erfarenheterna från olika bekämpningsaktioner visar enligtutredningen betydelsen av att förrådsbåtar, som kan förse de fartyg som deltari bekämpningen med bekämpningsmateriel, drivmedel m. m., finns alt tillgå. Medhänsyn till den beredskap som behövs anser utredningen att börförfoga över ett antal egna förrådsbåtar utöver dem som kan förhyras ellerställas till förfogande av andra statliga organ. En eller två sådanaförrådsbåtar bör därför finnas inom varje kustdistrikt. Med hänsyn till detutsatta läge har bör en båt vara placerad där, liksom en i ochen i . För bunkring till sjöss bör finnas ett antal portablabunkringsanordningar. Utredningen anser vidare att spridningsaggregat fördispergeringsmedel i princip bör finnas tillgängliga för alla båtar inomkustbevakningen som är lämpade för spridning av sådana bekämpningsmedel.Anordningar för anbringande av aggregaten bör också finnas på alla sådanabåtar. Därjämte bör flyttbara spridningsanordningar finnas för inlejda båtar.Spridningsaggregat för absorptionsmedel bör finnas i så stort antal att enbekämpningsaktion, där absorptionsmetoden är lämpligast, inte fördröjs av bristpå anordningar för spridning, särskilt som kostnaden för sådana anordningar ärblygsam. Även särskUda anordningar för läktring från skadadetankfartyg bör enligt utredningen finnas för det fall att det på grund avsjöhävning, närUggande grund etc. inte är möjligt att gå intill en haverist förläktring av olja till annan tankbåt. Inom varje kustdistrikt bör för deltaändamål finnas transportabla containers med flylbara slangar och tillhörandeoljepumpar. Den omedelbara tillgången på bekämpningsmedel inom varjekust-distrikt bör enligt utredningens uppfattning vara avpassad så att omkring5 000 m olja som spritts ut över en större yta kan bekämpas framgångsrikt.Vidare anser utredningen det vara en lämplig avvägning att varje kusldistriktdisponerar omkring 10 000 m länsor av olika slag jämte förankringsanordningar. Utredningenföreslår att denna bekämpningsmateriel fördelas pä ett begränsat antal platser.Eftersom varje kustdistrikt är indelat i 4-6 kusttullmästarområden, synes detutredningen lämpligt att förrådsmate-rielen i regel fördelas med ett förrådinom vart och ett av dessa områden. Hänsyn kan därvid tas till de olika behovav bekämpningsmedel som kan visa sig föreligga inom områdena. Genom denföreslagna fördelningen kan enhgt utredningen också de lokala räddningsorganensintressen bli tiUgodosedda, särskUt som utredningen förutsätter ett närasamarbete meUan och de lokala räddningsorganen. Utredningenberäknar kostnader för oljebekämpning enhgt utredningensförslag till 10,1 milj. kr. i engångskostnader för anskaffning av utrustningoch bekämpningsmedel och till . i årliga kostnader för drift ochunderhåll m. m. sedan beredskapsorganisa-lionen byggts upp. Extraordinärabekämpningsinsatser har därvid undantagits. kan i allt väsentligt biträdautredningens riktlinjer för tillgodoseende av behovet av utrustning föroljeberedskapen till sjöss.