prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — derna för skiljenämndens verksamhet och har i förekommande fall aUtid brutits av , Ehuru AFAendast har direkt anledning all uttala sig om nödvändigheten attskiljeavtalsklausuler, som grundas på avtal om tjänstegruppförsäkring, lämnasorubbade vid en eventuell ny rällegångslagsliflning, vill i sammanhangetdock också erinra om alt dylika klausuler även ingår i vissa kollektivavtal ochall permanenta skiljenämnder i åtskilliga sådana fall ansetts erforderliga förerhållande av en sakkunnig och under avtalsparternas gemensamma kontrollslående tvislemålslösning. Del kan därför knappast vara ändamålsenligt attallmänt arbetsrättsliga frågor överhuvudtaget inordnas under del ifrågasattanya domslolsförfarandel, KPA lämnar en ingående redogörelse för den kommunalaijänstegrupplivförsäkringen. Av redogörelsen framgår bl,a, alt tvisterangående försäkringen täcks av en skiljenämndsklausul. På i huvudsak sammaskäl som anför i sitt yttrande avstyrker KPA bestämt att det föreslagnaförbudet utformas så generellt alt klausulen sätts ur kraft. Bland dem som ställer sig avvisande lillpromemorieförslagel anför och . Organisationerna anser att den föreslagna regeln om ogiltighelav skiljeklausuler är olämplig. När det gäller avtal mellan näringsidkare ochkonsument kan skiljeklausuler vara otillbörliga, I de fall dä användningen avskiljeklausuler missbrukas finns dock möjligheter all ingripa enligt lagen omförbud mol otillbörliga avtalsvillkor, 1 andra fall där skiljeklausulen är lillfördel för både näringsidkare och konsument är de naturligtvis tillbörliga.Detta lorde exempelvis gälla en hänvisning i garantier och standardavtal om alltvist i första hand skall handläggas av allmän reklamationsnämnd. När del gälleravtal mellan näringsidkare saknar ogillighetsregeln hell berättigande. Vimotsätter oss bestämt alt tvingande lagbestämmelser införs som inle motsvarasav någol behov. I överensstämmelse med promemorian kunde visserligen invändasatt skadan av den föreslagna regeln skulle vara liten därför all antaletskiljeavgöranden beträffande tvister om mindre värden är obetydligt. Del kandock häremot invändas all antalet påbörjade skiljeavgöranden lorde vara flerän vad som framkommit i den i promemorian åberopade utredningen och att del ärolämpligt all lägga hinder i vägen för en framtida utveckling avskiljeförfarandet. Till dem som avstyrker promemorieförslaget hör ocksäNorrtälje tingsrätt. 8 Allmänt om rättegången Vad man enligt promemorian i första hand bör inrikta sigpå är alt åstadkomma ett förenklat förfarande där parterna kan föra sin talanulan hjälp av juridiskt biträde. För all detta syfte skall kunnanäs bör förfarandet göras sä enkelt all parlen i princip bara har all läggafram sin berättelse för rätten, 1 många fall är del enklaste och bUligaslesättet givetvis ett skriftligt förfarande, 1 del förenklade förfarandet börockså skriftlighel kunna få större utrymme än i den ordinära processen. Även idel förenklade förfarandet bör dock av rättssäkerhetsskäl avgörandetregelmässigt träffas pä grundval av vad som har förekommit vid muntligförhandling. För alt erhålla en snabb och billig handläggning är del emellertidav största vikt att det slora flertalet mål kan avgöras vid ett endasammanträde och all uppskov för ytterligare bevisning eller argumenteringundviks i största utsträckning. Den i RB genomförda principiella uppdelningenav handläggningen i en särskild förberedelse och en huvudförhandling synesinte böra upprätthållas i del nya förfarandet. Det är givetvis angeläget attdomstolens utredande och dess prövande funktioner hålls isär även i detförenklade förfarandet. En utformning av del förenklade förfarandet medutgångspunkt från en sådan uppdelning skulle motverka strävandena att nedbringakostnaderna. Även i det förenklade förfarandet bör muntlig handläggningvara huvudregel. Utrymmet för skriftligt förfarande bör emellertid vidgas. Om detär lämpligt bör dom även i tvistiga mål kunna meddelas på enbari skriftligtmaterial, dvs, ansökan, skriftligt svaromål och eventuellt ytterligareskriftväxling. Enbart skriftlig handläggning bör närmast komma i fråga dåsaksammanhangel är oslridigl och endast rättsfrågan skall prövas. Vidare börövergång kunna ske från muntligt till skriftligt förfarande. Om målet skallkunna avgöras vid första sammanträdet lorde del i allmänhet vara nödvändigt altförst infordra skriftligt eller muntligt yttrande och sedan utsätta målet lillsammanträde. Domstolarna bör ges stor frihet att använda sig av det förfarandesom i del enskilda fallet framsiår som lämpligast. Möjligheten till skriftlighandläggning i tingsrätt bör användas med försiktighet. Ett sådant förfarandekan la lång lid och mänga människor kan finna det förenat med slora svårigheterall i skrift framföra sina synpunkter lill domstolen. Närmuntlig handläggning skall äga rum är del av största vikt främst frånkostnadssynpunkt all endast ett sammanträde hålls. Om del skulle bli vanligtmed två eller flera sammanträden, skulle ändamålet med reformen i storutsträckning förfelas. Uppskov för bevisning eller ytterligare argumenteringbör alltså i regel inle komma i fråga. Från nu angivna utgångspunkter bör dennuvarande uppdelningen av handläggningen på förberedelse och huvudförhandlinginte upprätthållas, I fräga omrättegångens materiella sida gäller enligt RB den s,k, dispositionsprincipenför de dispositiva målen. Principen innebär all rätten inle får döma över annateller mera än vad part har yrkat och att domen inle får grundas pä andra rältsfakla än part åberopat. Vidare ärparts erkännande bindande för rällen och domstolen får endast la uppvillnesbevisning på framställning av part. Vid svarandens medgivande skallkäromålet utan vidare bifallas. Slutligen gäller att parts utevaro leder lilltredskodom. Dispositionsprincipen synes böra gälla även i detförenklade förfarandet. Det kan knappast komma i fråga annat än all parten ävenhär i sista hand får rätt all bestämma över vilka faktiska omständigheter somhan vill dra in i målet. Enligt 17kap, 2 § RB skall dom, om huvudförhandling ägt rum, grundas pä vad som harförekommit vid förhandlingen. Bestämmelsen, som ger ullryck för den s,k,omedelbarhelsprincipen, innebär all material från förberedelsen får läggas tillgrund för domen bara om del åberopats vid huvudförhandlingen. Då mål avgörsutan huvudförhandling, skall domen enligt samma paragraf grundas på vadhandlingarna innehåller och i övrigt förekommit i målet. Av del föregående framgår all huvudförhandling inle äravsedd all förekomma i tingsrätt i del förenklade förfarandet. Oavsett om tvistråder eller ej kan målen avgöras inte bara i samband med sammanträde ulan ocksåefter helt eller delvis skriftligt förfarande. Frän dessa utgångspunkter bör iallmänhet gälla all dom som har meddelats i samband med sammanträde skallgrundas på vad som har förekommit vid sammanträdet. Något förbud all ta hänsynäven till annat material bör emellertid inle råda. sådant förbud skulle ien del fall kunna leda lill en onödigt omständlig handläggning. Har dommeddelats utan samband med förhandling, bör RB:s principer angående dom i målsom avgörs ulan huvudförhandling gälla. En stordel av målen i del nya förfarandet lorde som förut anförts bli konsumentmäl, Isådana mål uppkommer ofta behov av sakkunnigbevisning, t,ex, för att klarläggaom del varit fel pä en tele visionsapparal, ell kylskåp etc. Även i andra målkan naturligtvis sakkunnigbevisning behövas. Sådan bevisning föranleder iallmänhet tämligen stora kostnader, Pä samma säll som gäller kostnaden förjuridiskt biträde är del särskilt angelägel all åtgärder vidtas beträffandekostnaden för sakkunnigbevisning, så alt den enskilde inle på grund avkostnaderna avskräcks från process. Den mest ändamålsenliga lösningen tordevara att ersättningen till den sakkunnige utgår av allmänna medel och i principfår stanna på statsverket. En sådan ordning medför givelvis all domstolen böravgöra om sakkunnigbevisning skall föras in i processen och i vilka formerdetta bör ske. En förutsällning för att ersättningen skall utgå av allmännamedel bör sålunda vara att rätten har förordnat om sakkunnigbevisningen. Privatsakkunnig bör parlen själv få betala. Kostnaden för privat sakkunnig bör inlevara ersättningsgill. Vissa möjligheter finns all begränsa statsverketskostnader för sakkunnigbevisning enligt den angivna ordningen. Inom allmännareklamationsnämndens kansli finns viss teknisk expertis. nämnden tillförs vidare nämnden teknisk sakkunskap, Imånga konsumentmål skulle det vara av slort värde för domstolen alt kunnabegära sakkunnigutlåtande från allmänna reklamalionsnämnden. Även andrastatliga myndigheter, institutioner och förelag bör kunna utnyttjas försakkunniguppdrag, Några remissinstanser gör allmänt kritiska uttalandenbeträffande del föreslagna förfarandet, m.fl. anförsålunda bl,a. Enligt förslaget skall förfarandet i del inledande avsnittet varaenkelt och formlöst. Några garantier kan ej sägas föreligga för all målet infördel sammanträde som regelmässigt skall hållas är så berett all det då kan medtiUbörlig grad av säkerhet avgöras. Så framstår som antagligt, allfram lill sammanträdel ofta sådan oklarhet om tvisldägel kommer all råda attexempelvis i och för sig önskvärd bevisning icke är tillgänglig. Om i enlighetmed intentionerna i förslaget likväl endast ett sammanträde hålles, kommer avgörandetau grundas på antingen bevisbörderegler eller lösa antaganden om hursakförhållandena är, Uppskjutes åter saken kan väl nu antydda ölägenheterbegränsas, men stiger säväl parternas som del allmännas kostnader.Anmärkas kan att enligt promemorian ell lämpligt förfarande ofta kan vara allefler sammanträdel bevisning införskaffas genom inhämtande av skriftligtyttrande frän reklamationsnämnd eller sakkunnigt organ, varefter parternaskulle beredas tillfälle all skriftligen yttra sig över delsamma. Frånsett delförhållandet alt såsom uttalas pä annat håll i promemorian många enskildaparter har svårigheter all i skrift framföra sina synpunkter, innebär förslagetpå denna punkt ett betydande avsteg från den omedelbarhet och koncentration sompräglar del ordinära rätlegängsförfarandel. Hovrätten över och Blekingeanför. En huvudpunkt vid den senaste rällegångsreformen var att ordnaförfarandet på sådant sätt all domstolarna skulle kunna tillämpa en i principfri bevisprövning. De regler som finns om förberedelse av mål, innan deltaföretages i ell sammanhang till huvudförhandling, och de regler som finns ommunilighel i handläggningen och om formerna för framförandel av bevisningenhar till syfte all möjliggöra en fri bevisbedömning. Förslaget gör nu avkostnadsskäl myckel väsentliga nedskärningar av dessa regler, Hurdeita kanväntas inverka på rättskipningen klargöres icke. Risken är emellertid attdomstolarna i oklara och svårulredda mål, som de tvingas avgöra efler ellsummariskt förfarande, kommer all se sig nödsakade all överge den friabevisbedömningen och i ökad omfattning falla tillbaka pä mera formellabevisbörderegler. Reformen skulle härigenom kunna innebära ell beklagligt stegtillbaka. De remissinstanser som särskilt lar upp frågan ommunilighel eller skrifllighet i förfarandet anser i regel att muntlighandläggning bör vara huvudregeln. Enligt anser sålunda mångamänniskor att del är svårt all avfalla skrivelser lill myndigheter. Man anseruppgiften alltför krånglig och har ofta föreställningen all sädana skrivelsermåste uppfylla vissa bestämda formkrav för att överhuvudtagel beaktas avmyndigheterna, Mol den bakgrunden anser KO det angelägel all del förenkladeförfarandet görs så lite formbundet som möjligt och att förfarandet i storutsträckning kommer all bygga på munilighel. Uttalanden som gär ul på allmunilighel bör eftersträvas görs också av bl,a, ett par tingsrätter,, en rättshjälpsanstalt och LO. anför alt domstolen vid valet mellan skriftlig ochmuntlig handläggning bör ha stor frihet i det enskilda fallet. mening bör konsumenten ha rätt all välja huruvidahandläggningen skall vara skriftlig eller muntlig. För den enskilde konsumentenkan del ibland medföra slora obehag, kostnader och besvär all personligeninställa sig inför domstol. Undantag frän konsumentens valrätt bör ske endastom domstolen finner synnerliga skäl föreligga. 1 ärenden, som ej kunnat avgörasav reklamalionsnämnden i brist pä muntlig bevisning o.dyl,, bör givetvisdomstolen kunna tillämpa del förfarande som bedömes som erforderligt.Länsstyrelsen i anser del angelägel att handläggningen i så storutsträckning som möjligt är skriftlig och alt muntlig handläggning förekommerendast om part begär del eller det är erforderligt för utredningen i målet.Frekvensen av de muntliga förhandlingarna kan antas få utslagsgivande betydelseför domstolarnas kapacitet och personalbehov. Med hänsyn till alt det gällerall för de mindre tvistemålen åstadkomma ett praktiskt fungerande ochprocessekonomiskt godtagbart förfarande borde någon vägande invändning inlekunna göras mol att munllighelsprincipen begränsas på angivet säll. Förslaget all ersättning till sakkunnig skall utgå avallmänna medel och stanna på statsverket tillstyrks eller lämnas utan erinranav alla remissinstanserna, framhåller dock alt regeln inte börvara undantagslös. Om exempelvis en konsument vinner ett mål mot ennäringsidkare, vari sakkunnig besiktigat del föremål varom tvisten rört sig,finns det ingen anledning all inte näringsidkaren skall betala tillbakastatsverkels kostnad för den sakkunnige. Om skäl är därtill, bör rätten därförkunna förordna att part skall återgälda vad som utgått i ersättning tillsakkunnig. har sagts att målsättningen är alt åstadkomma ellförenklat förfarande där parterna kan föra sin talan ulan hjälp av juridiskt biträde.De krav som f.n. ställs pä parterna i fråga om hur de skalllägga fram sin sak måste med denna målsättning göras mindre stränga. För alldomstolen ändå skall kunna fä ell tillfredsställande underlag för en snabb ochsäker handläggning måste den i betydligt högre grad än nu bistå parterna påolika säll. Kravet på bistånd från rätlens sida kan bli aktuellt redan vidmålens anhängiggörande men också senare under målens handläggning kan parternabehöva hjälp. Särskilda åtgärder bör vidtas för all underlätta för käranden attsälla upp sin stämningsansökan på ell riktigt säll. Särskilda formulär börkunna användas. Sådana formulär förekommer vid de amerikanskabagateUmålsdomslolarna och en ordning med detaljerade formulär finns redan vidallmänna reklamationsnämnden. Är deninsända ansökningen bristfällig bör domstolen vara aktiv på olika sätl, Rällenbör skriftligen eller per telefon kunna bistå parlen med all avhjälpabristerna. Om del är lämpligt bör emellertid parlen också kunna kallas lilldomstolen för all fä hjälp med ansökan. Underlåter parlen all efler erhållenhjälp rätta till bristerna bör han fä ell formellt föreläggande all göra del.Leder inle heller detta lill avsett resullal, bör ansökan kunna avvisas, ombristerna är så allvarliga all ansökan är otjänlig som grund för handläggning. En sökandebör ha möjlighet all direkt vända sig lill domstolen och av denna få hjälp medatt upprätta en ansökan. Sedan käranden har lagt fram sin berättelse för entjänsteman vid domstolen, bör denne sälla upp en ansökan. Tjänstemannen börockså kunna ge sökanden vissa allmänna anvisningar i fräga om grunder ochbevisning. Som förut nämnls bör förfarandet i allmänhet inledas med allsvaranden fördäggs all inkomma med skriftligt eller muntligt yttrande. Syftetmed föreläggandet skall vara all förmå svaranden all klargöra sin ståndpunkt imålet och ange sin bevisning. Även när det gäller svaranden bör domstolenbiträda med råd och anvisningar skriftligen eller per telefon. Tjänsteman somhar bistått part med upprättande av ansökan eller svaromål bör inle handläggamålet i forlsältningen. Den hjälpeller del bistånd som enligt del föregående bör lämnas ål parterna börsjälvfallet inte gä så långt som till någon omfattande rådgivningsverksamhet.Biståndet bör begränsas till hjälp med alt upprätta ansökan dvs, alt fylla iett standardformulär eller yttrande och vägledning beträffande grunder ochbevisning. Om parten inle vet vilken ståndpunkt han skall inta eller omsaksammanhangel är komplicerat, bör han hänvisas till privatpraktiserandejurist eller allmänna advokatbyrån för konsultation. Att han därvid i vissafall bör kunna erhålla allmän rättshjälp berörs i det följande. Degrundläggande bestämmelserna om rättens materiella processledning finns 142kap. 8 § andra stycket oeh 43 kap, 4 § RB, Enligt den förstnämnda bestämmelsengäller alt rällen skall verka för all parterna vid förberedelsen anger allt som de vill åberopa i målet. Den skall genomfrågor och erinringar försöka avhjälpa otydlighet eller ofullsländighel iparternas framställningar, I 43 kap, 4 §, som reglerar processledningen vidhuvudförhandling, föreskrivs att rällen skall se till all målet blir uttömmandebehandlat. Vidare gäller enligt bestämmelsen, liksom enligt 42 kap, 8 §, alträtten genom frågor och erinringar bör försöka avhjälpa otydlighet ochofullsländighel i parternas uttalanden. Enligtförarbetena till 43 kap, 4 § måste rätten, särskilt i rättegång där parternasjälva för sin talan, ha befogenhet all inverka pä process-materialelsgestaltning. Del åligger sålunda rällen att genom frågor till parterna sökaklargöra vad som är tvistigt mellan dem och vilka grunder de vill anföra.Härvid kan rätten i viss utsträckning komma all föranleda parterna alt åberopaomständigheter som har förbigåtts, Rällen måste dock härvid iakttastor försiktighet, så all den inle ens får sken av att la parti för den enaparten (SOU 1938:44 s, 445, jfr prop, 1971:45 s, 102), Bestämmelsen i 42 kap, 8§ andra stycket tillkom genom en lagändring som trädde i kraft den ,tillämpades 43 kap, 4 § analogt vid förberedelsen. Vid tillkomstenav den nya bestämmelsen uttalades bl,a, att det bedömdes värdefullt med enuttrycklig bestämmelse som föreskriver aktiv materiell processledning vidförberedelsen. Den materiella processledningen vid förberedelsen skulle ocksåi fortsättningen utövas med försiktighet och fick inte medföra åsidosättande avprincipen om parternas frihet att disponera över processmalerialel. Någonändring av vad som gällde i fråga om innebörden av den materiellaprocessledningen avsågs inle (prop, 1971:45 s, 102), Del är tydligt all de nämnda bestämmelserna om denmateriella processledningen ger tämligen begränsade möjligheter all biståparterna. Såvitt gäller parternas yrkanden och medgivanden synes emellertidnuvarande ordning i stort sett tillfredsställande även för del förenkladeförfarandet, Efiersom förfarandet endast skall avse mindre tvister lorde del iregel inle vålla några svårigheter för käranden all bestämma sitt yrkande ellerfor käranden eller svaranden att ta ställning lill om ett framställt yrkandebör efterges eller medges, 1 allmänhet bör alltså parternas ståndpunktergodtas. Om ståndpunkterna skulle framstå som mindre rimliga, bör rättenemellertid vara oförhindrad alt genom frågor förvissa sig om alt parterna ärklara över vad deras ståndpunkter leder till och bereda dem tillfälle att ändraståndpunkterna. Del är givet all parterna också bör kunna animeras att ändraståndpunkt så alt förlikning kan komma lill stånd. Dessa allmänna riktUnjerlorde i huvudsak överensstämma med gällande ordning. Beträffande omständigheter som har omedelbar betydelse förutgången (rättsfakta) synes de nuvarande möjligheterna till materiellprocessledning alltför begränsade för del förenklade förfarandet. Som tidigarehar berörts kan del vara förenat med betydande svårigheter att överblicka ochlägga 1 saml Nr 87 fram de relevanta omständigheterna i ell mål. Del kandärför inträffa alt part underlåter all åberopa omständighet som är till hansförmän. Dessa svårigheter accentueras ju mera invecklat ell mål är och ju merkomplicerad den civilrättsliga lagstiftning är som skall tillämpas på delomtvistade förhållandet. I sistnämnda hänseende kan man särskilt peka påköplagen vars bestämmelser ju f.n. gäller för flertalet konsumenltvister. Motdenna bakgrund torde det vara tydligt all del förenklade förfarandet, såvittgäller omständigheter av omedelbar betydelse för utgången i målet, måste innefattaen i viss mån utredande verksamhet från domstolens sida, om inle möjlighetenför part alt själv föra sin talan skall bli tämligen illusorisk. Domaren börkunna gä längre än till all försöka avhjälpa ofullsländighel eller otydlighet.Genom frågor till parterna bör han kunna efterforska om del finns någonomständighet av avgörande betydelse som inle har berörts i målet. Skulle såvara fallet, bör han direkt påpeka detla för parlen. En sådan efterforskningfär dock ske med försiktighet sä all den inle leder till all förfarandet blirtungrott och vidlyftigt. Enligt gällande ordning ankommer de på parterna att sörjaför bevisningen. Rällen kan ocksä, om del anses erforderligt, självmantföranstalta om bevisning, 1 disposiliva mål får dock rätten inle ulan framställningav part höra vittne, som inte förut har hörts på parts begäran, eller meddelaföreläggande om företeende av skriftligt bevis. Särskilda bestämmelser gerrätten möjlighet att avvisa bevisning. Avvisning får ske bl,a, om bevisningenär utan betydelse eller om den är alltför kostnadskrävande och annan bevisningstår lill buds, 1 det föregående har förordals all parterna på samma sättsom enligt gällande ordning själva fär stä för uppkommande vittneskostnader.Under sådana förhållanden bör det inle komma i fräga alt ge domstolen vidgadebefogenheter att mot parts vilja föranstalta om bevisning. 1 detta avseende böralltså gällande ordning behållas. Emellertid synes rätlens möjligheter allpåverka parterna all tillföra målet bevisning alltför begränsade. Genomsnittsparien torde i allmänhet ha svårt alt bedömavad som behöver bevisas och vilken bevisning som erfordras. Rätten bör därförbistå parterna så all del finns ell tillfredsställande underlag för ett riktigtbeslut, så långt detta är möjligt och rimligt från ekonomiska och andrasynpunkter. Domaren bör sålunda kunna framhålla för part all viss omständighetmåste bevisas eller i uppenbara fall att den presterade bevisningen inteförefaller vara tillräcklig. Han bör vidare kunna fräga parterna om det finnsnågon som kan uttala sig om ett tvistigt och för målels utgång relevant sakförhållande.Framkommer det dä eller i övrigt under handläggningen all någon lämpligenbör höras som vittne, bör domaren påpeka detla för parterna. Enligt RB kan rällen i disposiliva mål meddelaföreläggande om föreleende av skriftligt bevis endast på framställning avpart. torde böra gälla även i del förenklade förfarandet. Ienlighet med vad som har sagts beträffande vUlnesbevisning bör emellertidrällen genom frågor lill parterna söka fä fram om del finns någol skriftligtbevis. Vidare bör rätlen för part kunna påpeka viklen av all en skriftlighandling åberopas som bevis och för parlen framhålla möjligheterna all tvingafram handlingens föreleende. En viktig fråga är i vilken utsträckning det nyaförfarandet bör inriktas på försök tUl förlikning. Enligt gällande ordning börrätlen i disposiliva mål, om det bedöms lämpligt, under förberedelsen försökaförlika parterna, I motiven lill bestämmelsen har domaren tilldelats enförhållandevis passiv roll. Det sägs bl,a, att domaren självfallet bör avhållasig från all framlägga förslag eller eljest närmare ange riktlinjerna för enkompromisslösning. Som motivering anges att domaren i händelseförlikningsförsökel misslyckas kan ha all döma i saken. Den nya ordningen bör i betydligt högre grad inriktas päförlikning. Huvudregeln bör vara all rätten skall försöka förlika parterna ominle särskilda skäl föranleder annat. Domaren bör därvid i motsats till vadsom uttalats i motiven till RB vara oförhindrad all lägga fram konkretaförlikningsförslag, I så fall bör han påpeka för parterna all en eventuell domi målet kan komma all avvika från förlikningsförslaget.