prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Lokutionen "skäl att föratsätta"anser näringslivet lämpligare böra uttryckas på ett sådant sätt, att det klartframgår, att vad som avses är att varan inte skall vara i väsentiigt sämreskick än vad som normalt sett motsvarar standarden för en vara av jämförligtslag med hänsyn till om det exempelvis är en bil ålder, tillryggalagd körsträckaoch köpeskillingens storlek. En objektiv utformning ger större stadga ochlikformighet. SPK understryker prisets roll i sammanhanget och anser attpriset uppenbarligen måste vara helt avgörande vid bedömningen av frågan omvaran är i väsentligt sämre skick än köparen haft skäl att förutsätta. MRF framhåUer att handelnmed begagnade bilar utgör ett rättsligt svårreglerat område. Man bör ha iminnet att bilhandlaren vid inköp av en bil trots noggrann teknisk kontroll löper risker beträffande sådana faktorer som tillryggalagd körsträcka etc.Enligt förbundets mening skulle handeln bli alltför låst till förfång för bådeköpare och säljare om begagnade fordon inte fick säljas med vissa"toleransramar", så länge köparna effektivt informeras om förutsättningama.Har å andra sidan ett fordon exempelvis tillryggalagt 10 000 mU mer än mätarställningenutvisar, bör köparen ha möjlighet att få köpet hävt. I motiven tilllagförslaget uttalas att viUkoret "i befintligt skick" även ifortsättningen "i princip" bör tUlerkännas giltighet mellan parterna.Det är dock att notera att klausulen i väsentliga delar undanröjs genom densista meningen i 9 §, något som förbundet i och för sig för bUhandelns delinte har något att erinra mot om regeln genom realistiska vägledande normer iförarbetena får en marknadsanpassad till-lämpning. M föreslår att 9 §kompletteras med en bestämmelse motsvarande 8 § sista punkten. M framhåller tUlstöd härför att det av domstolspraxis och utslag från allmännareklamationsnämnden framgår att en köpare av en begagnad bil normalt har atträkna med att bilen är trafikduglig. Vidare svarar MRF-anslutna bilhandlare föratt försåld begagnad bil är trafiksäker vid leveransen. Helt bortsett, frånsäljarens vetskap om bilens skick, dennes underlåtenhet att upplysa om bUens trafiksäkerhelsdefekter,bilens pris och övriga omständigheter anser M att en specialbestämmelse, sommedger köparen befogenheter enUgt 4 eller 5 § är pä sin plats när begagnatmotorfordon säljs i befintligt icke trafiksäkert skick. Den föreslagnalagtexten innebär enligt M:s mening viss risk för att det nämnda inom denreguljära bilhandeln gjorda åtagandet inskränks med ty åtföljande försämratläge för konsumenten. M tillägger att försäljning av s. k. skrotbilar avseddaatt användas av privatpersoner som bl. "reservdelslager" givetvisbör få ske. Härvid bör köparen på lämpligt sätt förklara sig införstådd med attfordonet inte kan användas i trafik. Föredraganden.I enlighet med vad som har anförts i den allmänna motiveringen (6.2.3) bör i konsumentköplagenäven behandlas frågan om vilken verkan som skaU tillmätas ett förbehåll attvaran säljs "i befintligt skick". Ett sådant förbehåll är enligtnuvarande ordning i princip bindande för parterna. Säljaren avsäger sig sittansvar för varans beskaffenhet och köparen förklarar sig nöjd med varan sådanden är. I rättspraxis har dock villkor av detta slag inte uppfattats somundantagslöst bindande för partema (jfr SOU 1972: 28 s. 155). Klausulen"i befintligt skick" har sålunda bl. a. ansetts vara underkastad debegränsningar som följer av den grundsats som har kommit till uttryck i 48 §köplagen i fråga om köp på auktion. påpekar har klausulen "i befintiigt skick" onekligenberättigande i åtskilliga fall då en vara säljs som begagnad, skadad ellereljest i icke fullgott skick. Det ligger i sakens natur att den som köper ensådan vara i viss mån måste stå risken för att varan inte uppfyller hansförväntningar. Vid försäljning av fabriksnya varor torde det däremot knappastfinnas fog för att tUlämpa klausulen annat än under mycket speciellaomständigheter, t. ex. om ett företag i samband med avveckling av rörelsensäljer ut sitt varulager till starkt nedsatt pris. Omdet således i och för sig står klart att befintligt-skick-klausulen även ifortsättningen bör godtas beträffande framför allt köp av begagnat gods, ärdet å andra sidan angeläget att klargöra att konsumenten inte står utan allarättigheter i fall då denna klausul har kommit till användning. Somdepartementschefen påpekade i samband med tillkomsten av avtalsvillkorslagen (prop.1971: 15 s. 73) är det inte ovanligt att den som inte är juridiskt kunniguppfattar klausulen som en praktiskt taget total friskrivning från säljarens sida,om inte innebörden av klausulen preciseras i avtalet. Ett viktigt syfte med konsumentköplagenbör vara att undanröja missförstånd av sådant slag. Det bör vidare erinras omatt 2 § konsumentköplagen inte träffar ett be-fintligt-skick-villkor. Dettaföljer av att nämnda paragraf endast rör villkor som inskränker köparensbefogenheter enligt lagen, dvs. hans rätt att häva köpet eller göra annanpåföljd gällande vid fel i varan. Paragrafen gäller däremot inte villkor sominskränker säljarens ansvar för varans beskaffenhet eller med andra ord avserfrågan om vad som är att betrakta som fel. Eftersom en befintligt-skick-klausulhör till den senare kategorin, finns det enligt min mening särskild anledningatt i lagen ange hur klausulen förhåller sig till de tvingande reglerna omsäljarens felansvar. Underremissbehandlingen har motororganisationerna särskUt uppmärksammatförhållanden vid försäljning av begagnade motorfordon. Jag är medveten om attköparens ställning vid köp inom den reguljära bilhandeln harförbättrats i det hänseende det nu gäller.Sålunda har uttrycket "i befintligt skick" utmönstrats ur MRF:sallmänna anbuds- och leveransbestämmelser för personbilar. I fräga om köp avbegagnat fordon föreskrivs i de nya bestämmelserna som huvudregel att säljarensvarar för att fordonet vid leveransen är trafikdugligt, dvs. i sådant skicksom krävs för godkännande vid obligatorisk kontrollbesiktning. Denna i och försig positiva utveckling utesluter emellertid inte att en reglering av klausulen"i befintligt skick" också i fortsättningen får reell betydelse ävenför bilhandelns del. Jag vill särskilt framhålla att klausulen alltjämt ärmycket vanlig vid försäljning av begagnade fordon utanför den organiseradehandeln. Utredningens förslagsyftar till att i vissa för konsumenten särskilt betydelsefulla hänseendenklargöra räckvidden av klausulen "i befintligt skick". Förslagetinnefattar således inte någon fullständig reglering av frågan om klausulensinnebörd. Den föreslagna regleringen utgör emellertid inte enbart en kodifieringav principer som har kommit till uttryck i rättspraxis utan går något längre.Detta gäller särskilt reglema om betydelsen av att säljaren har undanhållitköparen väsentlig upplysning om varan (fall 2) och att varans beskaffenhetstår i uppenbar disproportion tiU priset och övriga omständigheter (fall 3). Enligt min mening talarstarka skäl för att man vid införande av en tvingande reglering beträffande befintligt-skick-klausulensinnebörd vid konsumentköp följer den av utredningen anvisade metoden. Denföreslagna regeln överensstämmer med lagens allmänna syfte att beredakonsumenten ett grandskydd i sådana avseenden som är av särskUd betydelse förhonom. Den utgör också ett viktigt komplement tUl de regler som harföreslagits beträffande säljarens ansvar för oriktig uppgift om varan och förfarliga egenskaper hos denna. Under remissbehandlingen har inte heller riktatsnågon allmän invändning mot att regleringen ges den inriktning som utredningenhar förordat. Jag anser därför att de tvingande reglerna om befintligt-skick-klausulensverkan bör utformas med utgångspunkt från utredningens förslag. Fall 1 i förslaget gällerbetydelsen, av att säljaren har lämnat positivt oriktiga uppgifter om varan.Enligt utredningens mening bör en allmän friskrivning av den typ som en befintligt-skick-klausulrepresenterar inte tillåtas inverka på säljarens ansvar för sina uppgifter omvaran enligt 7 § första stycket. Med hänsyn tUl att 9 § så gott som uteslutandefår betydelse vid köp av begagnade varor anser utredningen det onödigt att låtaparagrafen formellt omfatta också den situation som regleras i 7 § andrastycket, nämligen att den felaktiga uppgiften härrör från varans tillverkareeller annan som i tidigare säljled har tagit befattning med varan. Remissinstansernahar i allmänhet godtagit utredningens förslag såvitt avser fall 1. Någrainstanser berör dock förhållandet mellan 7 och Föreningen menar att säljarens ansvar föroriktiga uppgifter inte behöver uttryckligen nämnas i 9 §, eftersom denna frågaär reglerad redan i 7 §. Näringslivet anser att 9 § inskränker den möjlighetatt friskriva sig från ansvar för riktigheten av en uppgift som tillkommersäljaren enligt 7 § första stycket utredningens lagförslag. För egen del finner jag ilikhet med utredningen naturligt att det ansvar som säljaren har förvilseledande uppgifter enligt 7 § första stycket skall kunna göras gällande mothonom, även om varan har sålts "i befintiigt skick". Säljaren bör medandra ord inte få åberopa en sådan klausul för att komma ifrån sitt ansvar förriktigheten av uppgifter han har lämnat om varan. Däremot bör han även vid försäljningav vara i befintligt skick kunna utnyttja den rättelsemöjlighet som står honom tUlbuds enligt 7 § första stycket andra punkten. Vidare bör han givetvis kunnaframhålla att han inte kan svara för att en lämnad uppgift är riktig ochdärigenom motverka att köparen vilseleds. Detta bör emellertid inte kunna skegenom en rent allmän formulering utan han måste hänföra sig till en visskonkret uppgift. Enligt min mening får det anses följa redan av 7 § jämförd med2 § första stycket att säljaren inte kan friskriva sig från sitt ansvar föruppgifter om varan genom att sälja denna i befintligt skick. Detta gäller bådeuppgifter som härrör från honom själv och sådana uppgifter från tredje man somhan svarar för enligt 7 § andra stycket. Någon lagregel om att säljarens ansvarenligt 7 § består även vid försäljning i befintligt skick behövs enligt minmening inte. I tydlighetens intresse bör dock i regeln om säljarens ansvar vidförsäljning på sådana villkor tas upp en erinran om innehållet i 7 §. I 9 § första punktenutredningens lagförslag behandlas vidare det fallet att säljaren har underlåtitatt lämna en för köparen väsentlig upplysning om varan (fall 2). Om säljarenhar underlåtit att lämna upplysning om sådan egenskap hos varan som köparen ägträkna med och säljaren måste ha känt tUl, har köparen enligt den föreslagnaregeln trots förekomsten av en befintligt-skick-klausul .rätt att utöva sinabefogenheter vid fel i varan. Förslaget i denna del har i huvudsak godtagitsvid remissbehandlingen frånsett ett par anmärkningar av formell natur.Näringslivet har emeUertid invänt att bestämmelsen fått en sådan utformnmg attden täcker flera fall än utredningen avsett. Särskilt har påpekats attuttrycket "ägt räkna med" kan ge upphov till tvister mellan partema. Somjag har anfört vid 7 § bör någon allmän regel om verkan av säljarensunderlåtenhet att lämna upplysning om varan inte tas upp i lagen. Däremot anserjag i likhet med utredningen starka skäl tala för att denna fråga regleras närdet gäller att precisera räckvidden av en befintligt-skick-klausul. Det missbmkav sådana klausuler som ofta på- talatsgäller särskilt sådana fall då säljaren förtigit för köparen väsentligaupplysningar om varans beskaffenhet och därefter till sitt fredande åberopatatt han genom den berörda klausulen generellt friskrivit sig i detta hänseende. framhåller bör regeln främst täcka fall då säljaren svikligen elleri strid mot tro och heder förtigit omständighet som är väsentiig för köparen(jfr 48 § köplagen). Till denna del utgör regeln närmast en kodifiermg avgällande rätt. Förslaget syftar emellertid även till att täcka fall därsäljaren inte har handlat på ett sådant ohederligt sätt att köpet kanförklaras ogiltigt enligt 33 § avtalslagen. Detta synes mig lämpligt. Ensäljare som vill åberopa en befintligt-skick-klausul bör enligt min mening fåfinna sig i en viss upplysningsplikt mot köparen. Upplysningsplikten bör dockinte avse andra egenskaper hos varan än sådana sohi köparen med hänsyn tUlomständigheterna haft grandad anledning att räkna med och som säljarenfaktiskt har haft vetskap om. Det bör alltså inte vara tiUräckligt att säljarenbort ha sådan vetskap. Motbakgrand av det nu anförda föreslår jag att det som ett fall där köparen vidförsäljning i befintiigt skick skall kunna göra gällande felpåföljder anges,att varan inte är sådan som köparen haft anledning att räkna med samt säljarenmåste ha känt tUl detta men underlåtit att upplysa köparen därom. Frågan vadköparen haft anledning att räkna med skall bedömas objektivt och med hänsyntill samtiiga om-, ständigheter vid köpet. Härvid får exempelvis en sådanomständighet som priset stor betydelse. Även vid köp tUl lågt pris av enbegagnad vara i befintUgt skick bör dock köparen kunna utgå från att varan kananvändas för sitt ändamål, om inte annat framgår av omständigheterna vid köpet.Om säljaren underlåter att upplysa om ett för honom känt grundläggandefunktionsfel, exempelvis att en tvättmaskin inte värmer vattnet, kan alltsåregeln bli tillämplig. Säljarens kännedom skall ha omfattat dels varansbeskaffenhet i åsyftat hänseende, dels de faktiska omständigheter som har gettköparen anledning att räkna med att varans beskaffenhet var en annan. Detav utredningen uppställda fallet 3, dvs. att varan är i väsentligt sämre skickän köparen haft skäl att förutsätta (9 § andra punkten), har vidremissbehandlingen kritiserats från flera håll. anserregeln kunna försvåra handeln med begagnade varor och förordar att den utgår.Näringslivet menar att bestämmelsen sträcker sig för långt och att den bör gesen mer objektiv utformning. M föreslår å andra sidan att 9 § kompletteras meden regel motsvarande 8 § sista punkten för att hindra att det inom denreguljära bilhandeln gjorda åtagandet att en begagnad bil vid försäljningenskall vara i trafiksäkert skick inskränks tUl nackdel för konsumenten. Somframgår av vad utredningen anfört till stöd för bestämmelsen syftardenna inte minst på förhållandena inom handeln med begagnade bilar. Den utgören försiktig vidareutveckling av en princip i fråga om betydelsen av befintligt-skick-klausulersom har kommit till uttryck i nyare rättspraxis. Jag har för egen del svårt attinse att bestämmelsen i dess föreslagna utformning skulle i nämnvärd gradförsvåra handeln med begagnade varor. De farhågor härför som har uttryckts avadvokatsamfundet synes mig överdrivna. Jag vill understryka att bestämmelsenbara är avsedd att tillämpas när köparen med fog kan hävda att varansbeskaffenhet står i uppenbart rnissförhållande till priset och övrigaomständigheter. Denna fråga skall givetvis bedömas objektivt. Det avutredningen anförda exemplet ur rättspraxis (NJA 1971 s. 51) torde rätt välbelysa de fall där tillämpning av regeln kan komma i fråga. Med hänsyn till detanförda anser jag att utredningens förslag i denna del kan godtas. Någonjämkning av regelns lydelse för att ge den en mer "objektivutformning" synes mig inte vara behövlig. Inte heller behöver någonmotsvarighet till 8 § sista punkten tas in här. Däremot bör i tydlighetensintresse hänvisas till 8 § så att det klart framgår att denna paragraf i ochför sig är tillämplig även vid försäljning i befintUgt skick. Ispecialmotiveringen till 1 § har jag framhållit att lagen bör vara tillämpligäven vid försäljning på auktion. Är de allmänna förutsättningarna för lagenstillämpning uppfyllda, kan alltså köparen exempelvis åberopa 9 § för denhändelse säljaren vid försäljning i befintligt skick underlåtit att lämna sådanupplysning om varan som enUgt denna bestämmelse konstituerar felansvar.Oavsett auktionsvillkoren bör köparen vidare kunna åberopa 9 § andra punkten,om varan är i väsentligt sämre skick än köparen med hänsyn tUl förhållandenavid försäljningen haft skäl att förutsätta. Av naturliga skäl kan dockbeträffande köp på auktion inte fästas samma avseende vid att varan förvärvatstill överpris som i fråga om köp i allmänhet då klausulen "i befintligtskick" kommit till användning. Det anförda innebär att det i en delsituationer ställer sig fördelaktigare för en köpare att stödja sig på konsumentköplagensregler om försäljning i befintligt skick än att falla tillbaka på köplagensdispositiva regler om köp på auktion (48 §). Iparagrafen ges en bestämmelse om bevisbördan för uppkomsten av fel i varan, närsäljaren eller annan för hans räkning lämnat garanti beträffandedenna. Paragrafen motsvarar 6 § utredningens lagförslag. Utredningen.Efter diskussion av möjligheterna att rättsligt normera innehållet i garantierbeträffande konsumtionsvaror (4.2.5) föreslår utredningen att lagen bortsettfrån regler om köparens befogenheter motsäljaren vid bristande fullgörelse av åtaganden att avhjälpa fel (4 §) endastskall innehålla en bestämmelse om bevisbördan, när varan avviker från garantisom har avgetts beträffande varan. Bestämmelsen föreslås få detinnehållet att, om säljaren eller annan för hans räkning genom utfästelse attavhjälpa fel eller annan garanti åtagit sig att svara för varan och varan inte överensstämmer med vad som följer av garantin,köparen skall få göra gällande befogenhet enligt 4 eller 5 §, om det intemåste antas att avvikelsen beror av olyckshändelse eller omständighet som äratt hänföra tiU köparen. Denföreslagna bestämmelsen skall enligt utredningen täcka två fall. Den bör början vara tiUämplig då säljaren (eller tredje man) visserligen inteåtagit sig något ansvar för varans funktionsduglighet menett ansvar för att varan var utan fel för farans övergång (44 §köplagen). Garantier av sådant slag medför enligt rådande uppfattning en presumtionför att ett fel som visar sig fanns "in nuce" vidfarans övergång. Säljaren måste således visa att varan varfri från fel. Till denna del åsyftar bestämmelsen närmast att kodifiera denprincip som i berörda hänseende ansetts gälla . Bestämmelsen böremellertid också gälla i sådana fall då säljaren (eller tredje man) åtagit sigatt svara för varans funktionsduglighet under den angivna garantitiden ellermed andra ord för att varan har sådan kvalitet att den fortsätter att vara användbarunder hela (s. k. funktionsgarantier). En stor del av de garantiersom lämnas vid köp av varaktiga konsumtionsvaror har denna mervidsträckta innebörd. Gränsen mellan de två huvudtyperna av garantier är inte säUanoklar. Enligt utredningens mening är det dock varken nödvändigt eller lämpligtatt i lagen göra en skarp skillnad mellan de två olika kategorierna, eftersombestämmelsen bara syftar till att reglera frågan om bevisbördan beträffandeuppkomsten av fel som framträder . Utanförtillämpningsområdet för 6 § faller sådana situationer då säljaren (eller tredjeman) enbart förklarat sig "garantera" varan utan att närmare ange ivilket avseende och för vilken tid "garantin" är avsedd att gälla.Att sådana "blanka" garantier inte täcks av 6 § framgår av att detenligt lydelsen föratsätts att utfästelsen är försedd med uttryckligtidsbestämning i fråga om garantins giltighet. Utredningen påpekar också att 6§ har ett något mer inskränkt till-lämpningsområde än 4 § eftersom den imotsats till sistnämnda paragraf bara avser att reglera de fall där den som hargjort ett avhjälpningsåtagande utfäst sig att svara för varan underviss tid. I praktiken torde emellertid de flesta avhjälpningsåtaganden varaförenade med tidsbestämda garantier av nu avsedd typ. Föratt 6 § skall träda i funktion förutsätts att varan inte överensstämmer medvad som följer av garantin. Huruvida en sådan avvikelse föreligger får enligtutredningen på vanligt sätt avgöras efter om- ständigheterna.En tvättmaskin värmer inte upp vattnet till erforderlig temperatur, en TV-apparatvisar ingen eller dålig bild etc. Det ankommer på köparen att lägga fram bevisför att varan inte fungerar tillfredsstäUande eller eljest avviker frångarantigivarens utfästelse. Utredningen understryker att paragrafen inte syftartill att precisera vilka krav köparen kan ställa på varan. Ärde berörda förutsättningarna för tillämpning av 6 § uppfyllda, får köparen enUgtförslaget göra gällande befogenhet enligt 4 eller 5 §. Innefattar garantinexempelvis ett åtagande att avhjälpa fel och avhjälps inte detta inom skäligtid efter det att köparen framställt anspråk på grund av felet eller avlämnasinte felfri vara i den felaktigas ställe, kan köparen göragällande befogenhet som sägs i 4 §, t. ex. häva köpet, om felet är av väsentligbetydelse för honom. Innefattar garantin inte något avhjälpningsåtagande, kanhan utöva befogenhet enligt 5 § under de föratsättningar som anges där. Denlättnad i bevisbördan som 6 § avser att bereda köparen kommer till uttryck isista ledet av paragrafen ("om det ej måste antagas att avvikelsen berorav olyckshändelse eller omständighet som är att hänföra till köparen").Utredningen framhåller att det bör ankomma på säljaren att visa att felet berorpå något förhållande för vilket köparen svarar, dvs. olyckshändelse eller annanomständighet som är att hänföra tUl denne, t. ex. van vård eller alltförintensivt utnsttjande av varan. I fråga om annan garanti än funktionsgarantiankommer det på säljaren att visa att felet inte fanns ens "in nuce"vid farans övergång. Med tanke på att det ofta kan vara svårt för säljaren attförebringa utredning om vad som inträffat under tid då köparen haft varan isin besittnmg krävs inte att säljaren presterar full bevisning beträffandefelets uppkomst. Han måste emellertid göra sannolikt att felet beror påomständighet för vilken köparen svarar. Frånuttrycket "avvikelsen beror av olyckshändelse eller omständighet som äratt hänföra tiU köparen" bör enligt utredningen skiljas det i 3 § förstastycket förekommande uttrycket "beror ej detta av köparen eller händelseför vilken han står faran". Det senare uttrycket åsyftar i motsats tiU detförra de problem som är förknippade med frågan om farans övergång (17 §köplagen), dvs. särskilt spörsmålet om skyldighet att erlägga köpeskillingentrots att varan skadats före avlämnandet. ''-anser att utformningen av 6 § inte ärtillfredsställande. Enligt paragrafen tilläggs köparen rätt att i garantifaUenutöva sina befogenheter enligt 4 och 5 §§, om inte avvikelsen från felfrileverans beror av olyckshändelse eller omständighet som är att hänföra tillköparen. Detta måste anses vara alltför vittgående. Säljaren får inte ens detskydd som allmänt anses böra föranle- 'Se även 5.2.5. dasav force majeure. Särskilt i betraktande av att en hävning i senare delen avgarantitiden måste lända säljaren till betydande skada och olägenhet måste detanses vara mycket rimligt att åtminstone det force ma-jeure-skydd somregelmässigt tillkommer säljaren också finns i en konsumentköplag. Det tordeinte finnas något bärande skäl för att ge säljaren en så ogynnsam ställningsom enligt förslaget. och näringslivet understryker vad som anförts i betänkandet om att envaras skick efter avlämnandet i stor utsträckning är beroende av hur brukarenhandhar denna. Det kan ofta vara svårt för säljaren att förebringa utredning omvad som inträffat under tid då köparen haft varan i sin besittning. Dennormala bevisregdn är ju för övrigt att den som har besittningen till saken harbevisbördan för att saken inte skadats genom casus. Med hänsyn härtill bör detinte heller krävas att säljaren presterar full bevisning beträffande felets uppkomst.Han bör endast behöva göra sannolikt, att felet beror på omständighet för vUkenköparen svarar. KOframhåller att bestämmelsens karaktär av bevisbörderegel bör anges klarare. Föredraganden.Enligt rådande uppfattning anses bevisbördan i fråga om en varas eventuellafelaktighet som huvudregel ankommer på den av parterna som har varan i sinbesittning. Har köparen mottagit varan, åligger det följaktiigen honom attstyrka ett påstående att varan är behäftad med fel.