prop · FW034 · 1973-12-31 00:00:00 — Såväl försäkringsrådet somriksförsäkringsverket ansluter sig till kommitténs förslag om en särskild lagsom bemyndigar Kungl. Maj:t att genomföra decentraliseringen i etapper.Försäkringsrådet anser att en sådan anordning ger goda möjligheter att genomföradecentraliseringen på ett smidigt sätt med beaktande av att erforderlig tidanslås för att man skall hinna med nödvändiga förberedelsearbeten.Riksförsäkringsverket framhåller att decentraliseringstakten som måste bliberoende av praktiska hänsynstaganden bör bestämmas i administrativ ordning.Om de praktiska erfarenheterna av den första decentraliseringsetappen blir gynnsamma,bör enligt verket möjligheten stå öppen att successivt utvidgadecentraliseringen. Tillsyn och besvär m. m. ochriksförsäkringsverket har anfört synpunkter på den av kommittén föreslagnabesvärsordningen. avstyrker kommitténs förslag att rådetskall ha vissa tillsynsfunktioner och vara första besvärsinstans i vad avserförsäkringskassornas handläggning. Dessa uppgifter anser rådet av olika skälböra ankomma på . Rådet saknar t. ex. helt resurser attägna sig åt den erforderliga utbildningen av kassapersonalen. Beträffande denföreslagna instansordningen pekar rådet vidare på att vissa komplikationer kaninträffa om rådet blir besvärsinstans. anser därför attförsäkringskassas beslut bör överklagas hos . Verketsbeslut bör i vanlig ordning kunna överklagas hos rådet. Däremot börfullföljdsrätten till försäkringsdomstolen begränsas genom att endast frågan omi visst fall den aktuella författningen överhuvudtaget är tillämplig skallkunna prövas av domstolen. framhåller att - även omförsäkringsrådet skulle vara första besvärsinstans och få tillsynsfunktionergentemot kassorna verket bör på samma sätt som fä ta uppärenden till omprövning i för den skadade gynnsam riktning såvida ärendena inteär förda under försäkringsdomstolens prövning. Vidare bör det ankomma på verketatt utöva tillsyn över handläggningen hos försäkringskassorna och att avgeyttranden över förda besvär hos försäkringsrådet och försäkringsdomstolen. Försäkringskasseförbundetunderstryker att tillsyns- och besvärsordningen måste vara densamma som förkassornas övriga verksamhet. Försäkringskasseförbundetifrågasätter vidare om inte ärenden rörande skadade, som inte är inskrivna hosnågon försäkringskassa, bör handläggas av på den ort där denförsäkrade vistas, där arbetsgivarens driftställe är beläget eller vidskadeplatsen. Detta för att fullfölja strävan att lägga besluten så nära denförsäkrade som möjligt. Ärenden som rör icke inskrivna sjömän bör enligtförbundet hänföras till sjöfartsdetaljen vid allmännaförsäkringskassa som redan har hand om bl. a. sjukhjälpsärenden för sjömänunder den s. k. redareskyddade tiden. Även för icke inskrivna sjömän. ,, , , framhåller att vid en decentralisering stor viktmåste fästas vid utbildningsfrågorna. finner detnödvändigt att personalutbildning påbörjas efter nästkommandeårsskifte för att decentraliseringen skall kunna genomföras smidigt.Riksförsäkringsverket anför att decentraliseringen kräver omfattandeförberedelser för utbildning av kassapersonal, utfärdande av anvisningar omarbetsfördelningen mellan , utformning avarbetsrutiner, framställning av nya blanketter m. m. samt att ett program fördessa förberedelsearbeten bör läggas upp redan före utgången av . hari sitt nu framlagda delbetänkande (Ds S 1972:3) Decentraliseringsåtgärderrörande yrkesskadeförsäkringen m. m. framhållit att de ändringar i fråga omsjukersättningen vid yrkesskada som kan komma att genomföras i samband med enny lagstiftning om yrkesskadeförsäkring inte är av den art och omfattning attde bör hindra en etappvis genomförd decentralisering av dessa ärenden redan nu.På grund av samordningsregeln i lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL)svarar den allmänna sjukförsäkringen för sjukhjälpen även i det övervägandeantalet yrkesskadefall, nämligen de fall som kan slulregleras inomsamordningstiden. Detta gäller, i runda tal, 120 000 av de 140 000 yrkesskadorsom inträffar . Även beträffande det resterande antaletyrkesskadefall, dvs. de fall som administreras av ,biträder försäkringskassorna i olika hänseenden vid skaderegleringen. Kommitténanser att det därför ligger nära till hands att försäkringskassorna somförutskickats i direktiven får överta hela den skadereglerande verksamheteninom yrkesskadeförsäkringen. Även hänsyn till den försäkrades intressen talarenligt kommittén för en decentralisering genom att en nära personlig kontaktmellan den försäkrade och då kan åstadkommas.Försäkringskassorna har också de bästa möjligheterna till kontakt både medarbetsgivare och med behandlande läkare. Mot en decentralisering talarenligt kommittén en viss risk för oenhetlig rättstillämpning. Kommitténbedömer emellertid att denna risk till stor del uppvägs av attförsäkringskassorna till följd av samordningsreglerna redan har viss vana atthandskas med yrkesskadeärenden och vidare av att kassapersonal har utbildats iyrkesskadeförsäkringsfrågor. Det finns också en rikhaltig rättspraxis påområdet som ger ledning vid bedömningarna. Kommittén har stannat för att redani detta skede av utredningsarbetet lägga fram ett delförslag omdecentralisering av huvuddelen av den nuvarande obligatoriskayrkesskadeförsäkringens sjukersättningsärenden. Till de undantag i fråga omvissa ärendegrupper som kommittén ansett böra göras återkommer jag i detföljande. Kommittén har däremot inte funnit det motiverat att i detta sammanhang pröva fråganom en decentralisering av skaderegleringen inom den frivilliga yrkesskadeförsäkringen. Samtliga remissinstanser har anslutit sig till kommitténsprincipiella ståndpunkt att handläggningen av sjukersättningsärendena bördecentraliseras utan att resultatet av den pågående översynen av YFL och meddenna sidoordnade författningar avvaktas. Remissinstanserna har särskilt framhållitde fördelar som decentraliseringen borde kunna medföra i form av förbättradservice för de yrkesskadade och i administrativt hänseende. Man har emellertidockså betonat att den visserligen ringa andel av fallen som är Juridiskt ochmedicinskt svårbedömd bör kunna urskiljas och behandlas vid kassornascentralkontor eller hänskjutas till . I likhet med kommittén anser jag goda skäl tala för att endecentralisering av sjukersättningsärendena i yrkesskadeförsäkringen genomförsutan att man avvaktar slutresultatet av kommitténs arbete, som innefattar engenomgripande översyn av lagstiftningen om yrkesskadeförsäkring. Jag förordaratt en sådan decentralisering genomförs med början den 1 juli 1973.Försäkringskassorna får därigenom möjlighet att etappvis övertaskaderegleringen i första instans i yrkesskadeärenden. Den nu aktuelladecentraliseringen innebär emellertid många nyheter i kassapersonalens arbete.Som exempel kan nämnas bedömningen av om yrkesskada föreligger eller inte samtgränsdragningen mellan olycksfall i arbetet och yrkessjukdom. Kassorna måstedärför beredas möjlighet till nära kontakt med överordnad myndighet i tveksammaoch svårbedömda fall. Även till denna fråga återkommer jag i det följande. Kommittén har inte ansett sig böraförorda en decentralisering av samtliga sjukersättningsärenden. Som skäl härföranför kommittén bl. a. att försäkringskassorna under senare delen av år 1973kommer att vara upptagna av förberedelsearbeten i samband med övergång tillautomatisk databehandling inom den allmänna försäkringen. Den utbildning m. m.,som blir nödvändig vid en decentralisering av yrkesskadeärendena, måste därförvara avslutad före . Beträffande tre ärendegrupper föreslårkommittén därför att en decentralisering bör anstå till dess kommitténs arbeteslutförts. Dessa tre grupper av ärenden är dels ärenden som avser ersättningför sådana yrkesskador som enligt YFL är att beteckna som yrkessjukdomar, delsskadeärenden som gäller anställda på vilka det allmänna avlöningsavtalet förstatliga och vissa andra tjänstemän (AST) är tillämpligt, dels slutligenärenden enligt lagen om krigsförsäkring för sjömän och skadeärenden som avserersättning av statsmedel enligt andra med YFL sidoordnade författningarfrånsett militärersättningsförordningen (1950:261, MeF). Skälet härför är attdessa ärenden ofta är svårbedömda och dessutom relativt fåtaliga. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt eller lämnatutan erinran Prop,1973:4 27 kommitténs förslag att från decentralisering helt undantadessa tre särskilt angivna grupper av ärenden. Jag delar uppfattningen atthandläggningen av dessa ärendegrupper inte bör föras över tillförsäkringskassorna men anser att den lagstiftning som nuföreslås bör ge Kungl. MaJ:t möjlighet att senare förordna om decentraliseringför dessa ärendegruppers del om det befinns lämpligt. Vad angår ärenden om tandskador och ärenden enligt tvekat beträffande den lämpligaste tidpunkten för en decentralisering.Kommittén har dock stannat för att föreslå att man beträffande båda dessaärendegrupper dröjer något med decentraliseringen. Remissopinionen är i dessafall mera splittrad även om de flesta remissinstanserna tillstyrkt kommitténsförslag eller lämnat det utan erinran. När det gäller tandskadeärendena harsålunda LO och hävdat att dessa ärenden bör flyttasöver till kassorna redan i en första etapp, medan ochsocialstyrelsen hänvisat till det väntade förslaget om allmäntandvårdsförsäkring. har ansett att decentraliseringenav tandvårdsärendena borde anstå till dess en tandvårdsförsäkring införs. Jag avser att i annat sammanhang ta upp frågan omgenomförande av en tandvårdsförsäkring. I den nu aktuella frågan finner jag detmest ändamålsenligt att tandskadeärendena enligt YFL flyttas över till kassornai samband med införande av en tandvårdsförsäkring. Det bör ankomma på Kungl.Maj:t att förordna härom. Vad angår ärendena enligt MeF anserjag för min del att övervägande skäl talar mot en omedelbar decentralisering avdessa ärenden. När en decentralisering kan ske är inte möjligt att nufastställa, men även i detta fall bör Kungl. Maj:t ges möjlighet att i den måndet beflnns lämpligt senare förordna om en decentralisering.o Kommittén har föreslagit att denlagstiftning som blir aktuell med anledning av frågan om decentralisering gesformen av en fullmaktslag med bemyndigande för Kungl. Maj:t alt inom den avkommittén uppdragna ramen för en decentralisering förordna därom i den takt somkan anses lämplig. De remissinstanser som uttalat sigi frågan - och försäkringsrädet ansluter sig tillförslaget om en särskild fullmaktslag, som ger möjligheter för Kungl. Maj:t attgenomföra decentraliseringen successivt. De betonar vikten av attdecentraliseringen kan genomföras smidigt och med praktiska hänsynstaganden. Även jag anser att en särskildfullmaktslag är det lämpligaste sättet att författningsmässigt lösadecentraliseringsfrågan. 1 synnerhet som decentraliseringen skall skesuccessivt skulle en annan lösning kräva återkommande ändringar i nu gällandelagar och andra författningar, främst YFL. Fullmaktslagen bör som kommittén ochremissinstanserna framhållit bemyndiga Kungl. Maj t att i administrativ ordningförordna om decent- ralisering i den takt som påkallas av praktiska hänsyn.Som jag tidigare utvecklat bör fullmakten omfatta samtligasjukersättningsärenden inom yrkesskadeförsäkringen samt motsvarande ärendenenligt lagen om krigsförsäkring för sjömän och enligt MeF och andra med YFLsidoordnade författningar som avser ersättning av statsmedel. Sammanfattningsvis förordar jag att, inom ramen för en såutformad fullmakt, i en första etapp från och med den 1 juli 1973decentraliseras sjukersättningsärenden enligt YFL om grunden för ersättningenär olycksfall i arbete, dock inte tandskadeärenden och ärenden som rörstatsanställda. Tandskadeärendena bör decentraliseras då entandvårdsförsäkring införs. Det är inte möjligt att f. n. precisera någontidpunkt för decentralisering av andra nämnda ärendegrupper Tillsyn och besvär m. m. Kommittén har föreslagit att besväröver allmän försäkringskassas beslut i ärende som omfattas av förordnandeenligt fullmaktslagen skall föras hos försäkringsrådet på samma sätt som ifråga om beslut av enligt YFL och MeF. Kommittén harvidare föreslagit att försäkringsrädet skall ha vissa tillsynsfunktioner iförhållande till kassorna. Vid remissbehandlingen har riktats kritik mot förslaget idenna del. Sålunda finner försäkringsrådet det naturligt attriksförsäkringsverket blir såväl besvärsmyndighet som tillsynsmyndighetbeträffande decentraliserade ärenden. Rådet föreslår att besvär överriksförsäkringsverkets beslut skall föras hos rådet och att rätten tillfullföljd av talan hos försäkringsdomstolen över rådets avgöranden idecentraliserade ärenden skall begränsas. erinrar omatt den föreslagna ordningen skiljer sig från den som gäller enligt AFL därriksförsäkringsverket är besvärs- och tillsynsmyndighet i förhållande tillförsäkringskassorna och anser att en enhetlig tillsyns- och besvärsordningbör gälla för all verksamhet hos kassorna. framhåller att - även omförsäkringsrådet skulle vara första besvärsinstans och få tillsynsfunktionergentemot kassorna verket bör på samma sätt som f. n. få ta upp ärenden tillomprövning i för den skadade gynnsam riktning om inte ärendena är förda underförsäkringsdomstolens prövning. Vidare bör det ankomma på verket att utövatillsyn över handläggningen hos försäkringskassorna och att avge yttranden överförda besvär hos försäkringsrådet och försäkringsdomstolen. Bådeförsäkringsrädet och pekar dessutom i sinaremissyttranden på vissa komplikationer som inträffar med rådet som förstabesvärsinstans. För egen del har jag kommit till den uppfattningen attsamma tillsyns-och besvärsordning bör gälla för de decentraliseradeyrkes-skadeärendena som för andra ärenden som försäkringskassorna handlägger.Inte minst av praktiska skäl måste en sådan ordning vara ändamålsenlig. Jagförordar alltså att blir mellaninstans och att besväröver verkets beslut får föras hos försäkringsdomstolen. Som kommittén föreslagit bördecentraliserat ärende handläggas av den försäkringskassa, där vederbörande ärinskriven eller skulle ha varit inskriven enligt AFL om han fyllt 16 år.Beträffande handläggningen av ärenden som berör personer, vilka inte ärförsäkrade enligt AFL och inte kan skrivas in hos försäkringskassa, krävsemellertid en särskild regel. Kommittén har här velat förlägga handläggningentill allmänna försäkringskassa. Under remissbehandlingen harifrågasatts om det inte är lämpligare att ärendena handläggs avförsäkringskassan på den ort där den försäkrade vistas, där arbetsgivarensdriftställe är beläget eller vid skadeplatsen. För egen del finner jag attsträvan att åstadkomma närkontakt mellan den skadade och blirbäst tillgodosedd om ärendena i hithörande fall behandlas av kassan i den ort,där olycksfallet inträffat eller yrkessjukdom yppats. Den av kommitte'nföreslagna lösningen med handläggning i Stockholmskassan bör emellertid väljassom en reservregel för det fall att det inte går att med stöd av de förutangivna reglerna avgöra var ärendet skall handläggas. Dock bör i sistnämndafall ärenden rörande sjömän, som inte är eller skulle ha varit inskrivna hosförsäkringskassa, handläggas i . Jag vill i detta sammanhang tilläggaatt försäkringskassorna enligt gängse praxis i betydande omfattning biträdervarandra vid handläggningen av ärendena, vilket gör att en skadad i praktikenkan vända sig till närmaste kassa om han har svårt för att nå kontakt med denkassa som enligt vad förut sagts är behörig. Förslaget innebär atthandläggningen av sjukersättningsärenden inom yrkesskadeförsäkringen i detstora flertalet fall flyttas från tillförsäkringskassorna. För del betyder detta en minskningav personalbehovet. Till denna fräga återkommer jag i min anmälan istatsverkspropositionen av anslaget till för budgetåret1973/74. Vad gäller försäkringskassornaräknar kommittén med att utflyttningen endast kommer att medföra behov avmindre förstärkningar av personalen. Utflyttningen av ärendena kan såledesväntas fä enbart en ringa inverkan på kassornas förvaltningskostnader. Under sådanaförhållanden förordar jag av praktiska skäl att administrationen av dessaärenden finansieras pä samma sätt som kassornas övriga förvaltningskostnader,i avvaktan på slutresultatet av yrkesskadeförsäkringskommitténs utredning ifråga om den framtida administrationen av yrkesskadeförsäkringen. I enlighet med det anförda har inomsocialdepartementet upprättats förslag till 1. lag omhandläggning av vissa ärenden angående ersättning enligt lagen (1954:243) omyrkesskadeförsäkring m. m., 2. lag om ändringi reglementet (1961:265) angående förvaltningen av riksförsäkringsverketsfonder, 3. lag om ändringi förordningen (1954:249) om ersättning i anledning av kroppsskada, ådragenunder tjänstgöring i civilförsvaret, 4. lag om ändringi förordningen (1954:250) om ersättning i anledning av kroppsskada, ådragenunder vistelse å anstalt m. m., 5. lag om ändringi förordningen (1954:247) om ersättning av statsmedel vid olycksfall, som tillföljd av krigsåtgärd drabba sjömän m. 6. lag om ändringi förordningen (1954:248) om ersättning av statsmedel vid olycksfall, som tillföljd av krigsåtgärd drabba flskare. 1 Förslaget till lag om handläggning av vissa ärendenangående ersättning enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring ni. Paragrafen anger, iöverensstämmelse med vad jag närmare utvecklat i den allmänna motiveringen omdecentraliseringens omfattning, ramen för Kungl. Majts rätt att förordna omdecentralisering. De angivna lagrummen i YFL och MeF avser ersättning förlakar-, tandläkar- eller sjukhusvård, läkemedel och särskilda hjälpmedel samtsjukpenning och barntillägg ävensom sädan skälig ersättning som kan utgå tillden som pä anmodan av eller med dess samtycke avhällersig från arbete i syfte att förebygga att yrkesskada uppstår, återuppstår ellerförvärras. 1 22 a § MeF behandlas värnpliktigs rätt att under vissaförutsättningar erhålla s. k. särskild sjukpenning. Även skaderegleringenenligt denna paragraf bör, som försäkringsrådet framhållit under remissbehandlingen,kunna flyttas över till försäkringskassorna. 17 § YFL och 6 § 4 mom. MeFbehandlar sådant vårdbidrag, vilket under vissa förutsättningar kan läggastill sjukpenning eller livränta som tillkommer skadad person. Av hänvisningarna i första stycket följer att förordnandenär det gäller YFL endast för avse ärende inom den obligatoriskayrkesskadeförsäkringen. Då livränta utgår till följd av yrkesskada enligt YFLeller olycksfall enligt MeF händer det att skadan på nytt medför sjukdom, pågrund varav sjukpenning skall utgå. Den skadade får då inte uppbära livräntanunder sjukdomstiden (16 § YFL och 6 § 3 mom. MeF). Kommittén har föreslagit atthandläggningen av sådana sjukpenningärenden stannar hos riksförsäkringsverketunder den ofta korta tid som sjukersättning utgår i stället för livränta. Av praktiska skäl bör dessasjukersättningsärenden inte decentraliseras till försäkringskassorna. Detta börbeaktas av Kungl. Maj:t då förordnande meddelas om decentralisering. Andra stycket innehåller ettbemyndigande för Kungl. Maj:t att meddela förordnande om decentraliseradhandläggning även av sjukersättningsärenden enligt andra författningar än YFLoch MeF. De författningar som avses är förordningen (1954:249) om ersättning ianledning av kroppsskada ådragen under tjänstgöring i civilförsvaret,förordningen (1954:250) om ersättning i anledning av kroppsskada, ådragen undervistelse å anstalt m. m., lagen (1954:246) om krigsförsäkring för sjömän m.fl., förordningen (1954:247) om ersättning av statsmedel vid olycksfall, somtill följd av krigsåtgärd drabba sjömän m. fl. och förordningen (1954:248) omersättning av statsmedel vid olycksfall som till följd av krigsåtgärd drabbafiskare. När det gäller ärenden enligt kungörelsen (1962:607) om ersättning pågrund av verksamhet för brandsläckning m. m. och kungörelsen (1961:457) omersättning på grund av medverkan i skyddsarbete vid olyckor i atomanläggningarm. m. har Kungl. Maj:t redan nu möjlighet att förordna om sättet för derashandläggning. Det kan alltjämt förekommaskadefall som skall regleras enligt äldre lagstiftning. Regleringen av sådanafall kräver särskild sakkunskap och bör alltjämt skötas avriksförsäkringsverket. I andra stycket har därför angetts att förordnandeendast får meddelas beträffande ersättningsärenden enligt vid tiden förförordnandet gällande författning. Tredje stycket innehåller till attbörja med ett förtydligande av vad som följer redan av första stycket, nämligenatt vad som i vederbörande författning sägs om itillämpliga delar skall gälla för allmän försäkringskassa när den handlägger decentraliseratärende. De paragrafer vari , såvitt avser decentraliseradeärenden, ersätts av allmän försäkringskassa är i YFL 11-12, 18, 25, 28-29 §§,32 § första och tredje styckena, 34-37, 40, 52 och 56 §§ och i MeF 5 och 10§§,11 § 1 mom., 12 § 2 mom., 13-15 §§ och 17-19 §§. Utmätnings- ochöverlåtelseförbudet enligt 50 § YFL för fordran, som innestår hosförsäkringsinrättning, får i fråga om decentraliserat ärende anses omfattafordran hos allmän försäkringskassa. funktioner enligt1 och 24 §§, 39 § tredje stycket och 41 § YFL berörs inte av lagförslaget. Andra ledet i stycket markerar attundantag från huvudregeln i första ledet förekommer och att dessa undantagskall framgå antingen av 37 §§ i lagen eller av särskild bestämmelse i denaktuella författningen. Sålunda ersätter i fråga om decentraliserade ärenden 4§ i lagförslaget 26 § YFL och 11 § 2 mom. MeF, 3 § i förslaget 30 § YFL och 21§ MeF samt 5-7 §§ i förslaget 44 § YFL och 4 § MeF. I enlighet med huvudregeln skallanmälan om skada i decentraliserat ärende alltid göras hos allmänförsäkringskassa. 2 § i lagförslaget anger bland annat hos vilken kassa anmälanskall göras i olika fall. Denna paragraf kompletterar alltså 32 § förstastycket YFL och 5 § MeF. Åliggandet för försäkringskassa att översändahandlingar till riksförsäk- ringsverket enligt 32 § andra stycket YFL kan ejanses tillämpligt i decentraliserat ärende. Som jag anfört i den allmännamotiveringen skall 39 § andra stycket YFL alltjämt, i enlighet med sin lydelse,avse enbart omkostnaderna för försäkringsrådets och riksförsäkringsverketsverksamhet beträffande obligatorisk yrkesskadeförsäkring. Denna paragraf innehållerbestämmelser om vilken försäkringskassa som skall handlägga ett decentraliseratärende. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen underrubriken tillsyn och besvär m. m. Enligt 32 § första stycket YFL skall beträffande personsom är inskriven hos allmän försäkringskassa anmälan om yrkesskada göras hosden kassa där denne är inskriven. Det gäller alltså i bosatta svenskamedborgare och utlänningar som fyllt . Denna regel avses gälla även idecentraliserade ärenden. Beträffande skadade som inte är inskrivna hos allmänförsäkringskassa, dvs. i bosatta personer som inte fyllt ochpersoner som inte är bosatta i , skall sådan anmälan enligt YFL görashos . Rörande miiitärska-dor skall anmälan alltid görashos verket. Vid en decentralisering kommer enligt 1 § i lagförslaget, omingenting annat föreskrivs, handläggningsfunktionerenligt YFL och specialförfattningarna att överflyttas på allmänförsäkringskassa i den utsträckning decentralisering äger rum. Därav följer attanmälan i decentraliserat ärende enligt YFL rörande den som ej är men skulle havarit inskriven vid allmän försäkringskassa om han fyllt skall göras hosden kassa där han skulle ha varit inskriven. Även beträffande i ejbosatta personer faller det sig naturligt att anmälan skall göras hos denförsäkringskassa som sedan handlägger ärendet. Samma regler bör gälla i ärendenenligt MeF och övriga författningar. Paragrafen rör ärenden om utbyte avsjukpenning och barntillägg mot engångsbelopp. Den som har rätt tillsjukpenning, bamtillägg eller livränta enligt YFL eller MeF men inte är svenskmedborgare och inte bosatt i riket, kan efter prövning av riksförsäkringsverketi stället för sådan ersättning få ett engångsbelopp om han själv samtyckerdärtill.