prop · FW03141 · 1973-12-31 00:00:00 — Jagförordar därför alt igångsättningstiUstånd skall kunna ges i ärenden där lokaUseringsfråganavgjorts enligt 136 a § byggnadslagen så snart fullständig ansökan inkommittill prövningsmyndigheten utan föregående kungörelse och remiss tiU berördamyndigheter. För att markera att ett sådant handläggningsförfarande skalltillgripas endast om starka skäl talar för att arbetena påbörjas ,bör i lagtexten anges att synnerliga skäl måste föreligga för att kungörelseoch remiss till myndigheter skall kunna underlåtas. Enligtpromemorian, torde det vara lämpligast att inte tillåta någon särskUd talan motbeslut om igångsättnmgstillstånd. Detta ståndpunktstagande har underremissbehandlingen godtagits såvitt gäller beslut om igångsättningstillståndsom meddelats i dispensärende. Däremot anser flera remissinstanser att fullföljdsrättbör föreligga när beslutet har meddelats i tiUständsärende. Enligtgällande ordning får talan inte föras mot beslut som meddelats avnaturvårdsverket eller länsstyrelse i dispensärende. Under sådanaomständigheter bör givetvis besvär inte kunna anföras mot beslut rörandeigångsättningstillstånd som har meddelats i dispensärende. När det gällertillståndsärenden vill jag först ta upp frågan om sökande som har fått avslagpå ansökan om igångsattningstUlstånd bör få föra talan Maj:t mot avslagsbeslutet enligt de regler som gäller i fråga om talanmot beslut rörande själva tUlståndet. Deföreslagna reglema om igångsattningstUlstånd innebär ett av praktiska skälförestavat undantag från den allmänna regeln om att tillståndsfrågan skallavgöras innan arbetet på den tUlståndspUktiga anläggningen påbörjas. Det kanmed visst fog hävdas att beslut om igångsättningstillstånd har karaktären avett slags begränsad dispens från för-prövningsskyldigheten. Mot denna bakgrand fmnerjag det lämpligast att man inte tillåter talan mot avslagsbeslut rörande igångsättningstillstånd. När det gäller beslut itillståndsärende som innebär att igångsättningstillstånd meddelas gör jag denbedömningen att en överprövning av beslutet skulle få ringa praktisk betydelse.Man måste nämligen hålla i minnet att igångsättningstiUstånd skall meddelasbara i klara fall och att villkoren i tillstånden får antas bli förhållandevis okompUcerade.Det är föga sannolikt att en talan från sökandens sida rörande villkoren i ett beslutom igångsättningstillstånd skulle leda till ändring i de villkor som bestämtsav tUlståndsmyndigheten. Inte heller en talan från enskilda sakägares sida kanantas leda till att ett sådant beslut upphävs eller att villkoren i detändras. Vad slutligen angår en eventuell talerätt för börframhållas, att det inte rimligtvis kan komma i fråga att mot verketsbestridande meddela igångsättningstillstånd, eller föreskriva villkor i sådant tiUståndsom i någon större utsträckning avviker från de villkor som verket harförordat. En talerätt för verket skulle därför antagligen bara ha teoretisktintresse. Jag vill av dessa skäl ansluta mig tUl den i promemorian intagnaståndpunkten att fullföljd mot beslut om igångsättningstillstånd inte börtillåtas. Ipromemorian berörs det fallet att en återkalldse av tUlståndsansö-kan skersedan ett igångsättningstillstånd har umyttjats. I och för sig måste en sådan återkaUdsegodtas. Som vattenöverdomstolen framhålUt kan det i denna situation uppståbehov av att meddela föreskrifter för att motverka olägenheter frånmiljöskyddssynpunkt av ingrepp i natiu-en som till följd av återkaUelsen intefullföljs. Sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av 3941 §§ ML. Planverketberör i sitt remissyttrande förhåUandet till byggnadslagstiftningen ochframhåller att vederbörande byggnadsnämnd i många fall inte känt till ärendenenligt ML. Ansökningar enligt ML sänds regelmässigt till hälsovårdsnämnden.Jag vill understryka vikten av att prövningsmyndigheterna ser till atterforderligt samråd kommer till stånd med alla berörda myndigheter. Enligt minmening får det i ärenden enligt ML också anses ankomma på hälsovårdsnämndenatt ta erforderlig kontakt med . Naturvårdsverketkritiserar termen "dispens" som enligt verket ofta föranleder detmissförståndet att därmed avses undantag från de mate- riellakrav som ML ställer. Enligt min mening är emellertid termen "dispens"numera väl inarbetad, och jag finner inte någon anledning att föreslå ändringarpå den punkten. Naturvårdsverketoch länsstyrelsema skall enligt 38 § ML utöva tillsyn till skydd motmiljöfarlig verksamhet som kan medföra fara för allmäima intressen.Naturvårdsverket har den centrala tUlsynen medan utövarfortlöpande tUlsyn inom länet. TUlsynsmyndighetema skall övervaka attmiljöfarlig verksamhet som är tUlstånds- eUer dispensprövad bedrivs enligtmeddelade viUkor och att annan miljöfarUg verksamhet inte strider mot mUjöskyddslagstiftningen.I tillsynen ingår också att undersöka verkningarna av all mUjöfarligverksamhet. är inte tillsynsmyndighet enligt ML men harviktiga uppgifter enUgt hälsovårdsstadgan. Tillsynenbygger i första hand på företagarnas frivilliga medverkan. Att meddela råd ochanvisningar är i enlighet härmed ett väsentligt led i tUlsynsverksamheten. Isärskilda fall kan det emellertid vara nödvändigt att tillgripa tvångsmedel.Lagstiftningen ställer också sådana medel till förfogande. kaningripa med förbud eller föreläggande och har möjlighet attpåkalla koncessionsnämndens prövning eUer omprövning av miljöfarlig verksamhet. Tillsynsmyndighethar rätt att få tillträde tUl fabriksområde m. m. och att avkräva företagarebehövliga upplysningar. Efterskrivelser från har i promemoria lagtsfram förslag om kompletterande bestämmdser om företagarens undersökningspliktenligt ML. Förslaget iimebär att det i ML slås fast att den som utövarverksamhet som kan befaras vara miljöfarlig kan föreläggas att utföra deundersökningar av verksamheten och dess verkningar som behövs för attmyndigheterna på ett riktigt sätt skall kunna fuUgÖra sina tillsynsuppgifter.Enligt förslaget skall tillsynsmyndighet också kunna föreskriva att vissundersökning skall utföras inte av den som utövar verksamheten utan på dennesbekostnad av fristående expertis med teknisk eller vetenskaplig sakkunskap påjust det aktuella området. Föreläggande skall kunna förenas med vite. Departementspromemorianhar fått ett mycket positivt mottagande vid remissbehandlingen. Förslaget ipromemorian tillstyrks eller lämnas i huvudsak utan erinran av samtligaremissinstanser utom två, nämligen och handelskammare. Enligtmm mening bör som utgångspunkt för en lagreglermg av företagarensundersökningsplikt gälla att den som utövar miljöfarlig verksamhet skaU svaraför de kostnader, som blir erforderUga på gmnd av verksamheten. Företagarensansvar bör omfatta även undersökningar av denmUjöfarUga verksamheten och dess verkningar. När det gäller verksamhet somvarit föremål för tillstånds- eller dispensprövning kommer detta i praxis redani dag till uttryck genom att sökanden i beslutet regelmässigt åläggs att svaraför kontroll av den miljöfarliga verksamheten. När det gäller företag som intehar varit föremål för prövning ger emellertid ML intetillsynsmyndigheterna tillräckliga möjligheter att få till stånd behövligaundersökningar av den miljöfarliga verksamheten. Särskilt för sådana fallinnebär promemorieförslaget en välbehövlig utvidgning av företagarens ansvarför verksamheten som bör underlätta tillsynsmyndigheternas arbete. Enligt minmening utgör en lagstiftning på grandval av förslaget en angelägen reform somförbättrar mUjövårdens möjligheter. Bestämmelsema bör utformas i huvudsakligöverensstämmelse med promemorieförslaget. Behovetav ökade befogenheter för tUlsynsmyndighetema att kräva undersökningar är somnyss antyddes väsentiigt mindre i fråga om prövade företag än i fråga omföretag som inte varit föremål för prövning. Vattenöverdomstolen har därförifrågasatt att de föreslagna bestämmelserna begränsas till verksamhet som intevarit föremål för tillstånds- eller dispensprövning. Det är emellertid, framhåller, ändamålsenligt att ha enhetligabestämmelser för aU miljöfarlig verksamhet. Dessutom kan den i promemorianföreslagna befogenheten för tUlsynsmyndighet att utsätta vite eller att anlitautomstående expertis behövas även i fråga om prövade företag. Jag anser pågrand av det anförda att de föreslagna bestämmelsema i ML bör gälla utan hinderav tidigare prövning. Jag återkommer senare till frågan om rättskraften hos etttillståndsbeslut. Nuvarandeskyldighet för företagare att lämna tUlsynsmyndighet upplysningar avserverksamhet som kan befaras vara miljöfarlig. Det är enligt min meningnaturligt att bestämmelsen om undersökningsplikten ges motsvarande avfattning.Detta innebär att tUlsynsmyndighet även kan kräva undersökning för attklarlägga om en verksamhet är miljöfarlig eller inte. TUlsynsmyndighetemaskall övervaka att miljöfarUg verksamhet som är tillstånds- eller dispensprövadbedrivs enligt meddelade vUlkor och att annan mUjöfarlig verksamhet intestrider mot mUjöskyddslagstiftningen. I tillsynen ingår också att undersökaverkningarna av all mUjöfarlig verksamhet. Mot denna bakgrund förefaller detmig naturligt att i enlighet med promemorieförslaget begränsa företagarensundersökningsplikt tiU vad som behövs för att myndigheterna skall kunnafullgöra sina tiUsynsuppgifter. Jag vill något utveckla vad detta närmareinnebär. Ifråga om själva verksamheten bör undersökningarna vara av sådan omfattning attde ger tillsynsmyndigheten en god uppfattning av på vilket sätt verksamhetenbedrivs. Särskild uppmärksamhet bör givetvis ägnas åt storleken av utsläpp iluft eller vatten liksoni även utsläppets art När det gäUer undersökningar av verkningama i omgivningen ärdet något svårare att dra en gräns för undersökningsplikten. Företagaren börrimligtvis inte kunna åläggas att utföra undersökningar som utgör renforskning. Som riktlinje bör man håUa fast vid att undersökningama skall avseatt tUlförsäkra tUlsynsmyndigheten fakta som underlag för bedömningen av detindividuella företaget. Det förekommer emeUertid ganska ofta att skador på miljönåstadkoms genom utsläpp från flera olika företag. Ett vattendrag kan förorenasgenom utsläpp från flera olika anläggningar, luften i ett område kan försämrasgenom luftföroreningar från ett flertal anläggningar osv. I sådana situationerbör varje företag som kan befaras medverka till föroreningarna åläggasundersökningsplikt för att man skall kunna få ett underlag för att bedömaskadeverkningarna på miljön i området, i vad mån varje särskilt företag bidrartill dessa och vUka åtgärder som skulle kunna krävas av de oUka företagen. Detkan i sådana fall visa sig lämpligt att göra en undersökning av alla de berördaföretagens verksamhet och sedan fördela kostnaderna för undersökningen på deolika företagen. Deföreslagna bestämmelsema torde komma att bidra tiU en ökning av kunskapen omverkningarna av miljöfarlig verksamhet. Förslaget har också den fördelen attdet ger tillsynsmyndigheterna möjUghet att samordna undersökningar som utförsav olika företagare. Begreppet"undersöknmg" bör ges en vid tolkning. Det omfattar inte endastprovtagningar o. dyl. utan även exempelvis besiktning. Undersök-ningspUkteninnebär givetvis också att företagaren skall på lämpUgt sätt tilltillsynsmyndigheten redovisa resultatet av undersökningama. Ivissa fall kan tUlsynsmyndighetema ha behov av att anlita utomstående expertismed särskUd sakkunskap. Jag biträder promemorieförslaget atttillsynsmyndigheten skall kunna föreskriva, att viss undersökning skall utförasav annan än företagaren. Självfallet bör tillsynsmyndigheten inhämtaföretagarens uppfattning i frågan innan myndigheten beslutar att vissundersökning skall utföras av särskild fristående expertis. Att, såsomindustriförbundet förordat, göra ett sådant beslut beroende av att företagarenger sitt samtycke till beslutet skulle enligt min mening på ett olämpligt sättkunna begränsa tUlsynsmyndigheternas möjligheter att få fram tillräckligaundersökningsresultat. Ytterst måste frågan om särskUd expertis skall anlitasavgöras av tillsynsmyndigheten under beaktande av omständigheterna i detsärskilda fallet. Det är eiUigt min mening inte möjligt att föreskriva någraspeciella föratsättningar för ett beslut om att undersökning skall utföras avannan än företagaren. Jag vill kraftigt understryka att den föreslagnabestämmelsen inte innebär att tillsynsmyndigheten avhänder sig någon del avsitt ansvar för tUlsynen. Skillnaden blir endast att undersökningen utförs ochredovisas mte av företagaren utan av exempelvis ett konsultföretag. Som koncessionsnämndenframhåller måste tillsynsmyndigheten alltid granska den friståendeexpertens undersökningsresultat på samma sätt som uppgifter som inkommer frånvederbörande företagare. Detär självklart att den företagare som är skyldig att utföra vissa undersökningarockså skall svara för kostnaderna för dessa. Detta gäller givetvis även omföretagaren anlitar ett konsultföretag för undersökningarna. Om tillsynsmyndighetenföreskriver att undersöknuig skaU utföras av annan än företagaren, behövsdäremot i enlighet med vad som föreslås i promemorian en särskildlagbestämmelse om att företagaren skall svara för kostnaden. Om företagaren ochundersökaren inte kan enas om ersättning för utfört arbete bör tUlsynsmyndighetenpå yrkande vara skyldig att fastställa det belopp som företagaren skall betala.Talan mot sådant ersättningsbeslut bör föras hos kammarrätten. Den föreslagnaordningen utesluter inte möjUgheten att kostnadema fördelas mellan fleraföretagare eUer att staten står för viss del av kostnaden. Iallmänhet torde enighet kunna uppnås mellan tillsynsmyndigheten och företagarenom de undersökningar som bör ske och om val av särskUd expertis. Man kan utgåfrån att tillsynsmyndigheterna inte kräver att företagarna skall utföraoskäligt omfattande och dyrbara undersökningar. Som regel behövs inte annat änett kontrollprogram som anger hur undersökningama skall utföras. Liksom f. n.bör företagaren kunna åläggas att upprätta ett kontrollprogram. TiUsynsmyndighetenbör emellertid, såsom föreslagits i promemorian, ha möjlighet att mot företagarensvilja kräva vissa undersökningar. För att ge eftertryck åt ett föreläggandebör tillsynsmyndighet kunna utsätta vite. Ipromemorian föreslås att talan mot tUlsynsmyndighetens beslut skall föras hos föreslår i stäUet att parterna skall få hänskjuta tvistigfråga till avgörande av nämnden. En sådan ordning brukar föreskrivas i nämndenstillståndsbeslut. anser att fullföljd bör ske tillkoncessionsnämnden. Enligt min mening stämmer det emellertid bäst medlagstiftningens uppbyggnad att talan mot beslut av ochlänsstyrelse föres direkt hos Kungl. Mot den av koncessionsnämndenförordade ordningen talar också att vite kan utsättas enligt förslaget. Jagansluter mig alltså till promemorieförslaget och föreslår att talan skall förashos Kungl. Maj:t och att skall ha talerätt mot beslut avlänsstyrelse. bör ha möjlighet att låta beslutet gällaomedelbart. Enligtpromemorian bör i ett tillägg till 22 § ML anges att rättskraften hos ett tUlständsbeslutinte utgör hinder för tillämpning av de föreslagna bestämmelserna omföretagarens undersökningsplikt. Vid remissbehandlingen har kritik framförtsmot detta förslag. Vattenöverdomstolen och att det föreslagna tiU-lägget i 22 § ML bör utgå som obehövligt, eftersomrättskraften i ett tillståndsbeslut inte omfattar andra frågor än sådana somvarit föremål för prövning. Det föreslagna tillägget skulle däremot enligtdessa remissin- stanserfå den olämpliga konsekvensen att kontroUfrägor inte skulle kunna avgöras rättskraftigti samband med tillståndsprövning. och handelskammareyrkar också att det föreslagna tillägget i 22 § utgår. De anfÖr som skäl härföratt det måste vara ett absolut krav att ett företag som fått tillstånd kanförlita sig på att det inte kan komma att åläggas ytterligare pålagor utöver dei tUlståndsbeslutet angivna i vidare mån än som följer av omprövningsbestämmelserna. Jag har redan tagitställning för att bestämmelserna om företagarens undersökningsplikt i principskall omfatta även tUlståndsprövade företag. Fråga uppkommer om vilkenbetydelse rättskraftsbestämmelserna i 22 § ML har i detta sammanhang. I tillståndsbeslut skallanges den miljöfarliga verksamhet som tiUstån-det avser och de villkor somskall gälla. Sådana viUkor kan avse bl. a. kontrollåtgärder. Etttillståndsbeslut innebär enligt 22 § ML att tUlståndshavaren inte får på grundav bestämmelse i ML eller hälsovårdsstadgan åläggas att upphöra medverksamheten eller att med avseende på denna vidta försiktighetsmått utöver vadsom anges i tUlståndsbeslutet, om inte annat följer av 2325 § eller 40 §andra stycket ML. TUlståndsbeslutet är emellertid inte bindande i andra hänseendenän sådana som varit föremål för prövning. Den trygghetsverkan ett tiUståndsbeslutger är alltså beroende av beslutets utformning. Denbeskrivna ordningen innebär att tillståndsmyndigheten har möjlighet att itillståndsärendet rättskraftigt avgöra bl. a. vissa konkreta frågor omkontrollens utformning, om det finns intresse av att få sådana frågor prövaderedan på detta stadium. Enligt min mening är detta en fördel. Jag viU därförinte förorda, att man gör det tillägg tiU 22 § ML som föreslagits ipromemorian, eftersom ett sådant tillägg skulle lägga hinder i vägen för attavgöranden i kontrollfrågor blev rättskraftigt avgjorda. Man bör alltsåbehålla nuvarande ordning som medger att vissa konkreta kontrollfrågor avgörs rättskraftigti tillståndsärendet. De föreslagna bestämmelsemaavviker i tre avseenden från vad som brukar föreskrivas i tillståndsbeslut.Tillsynsmyndigheten får befogenhet att utsätta vite och att anlita särskildexpertis och fullföljd skall alltid ske till Kungl. Jag anser det klartatt dessa lagbestämmelser skall gälla även om ett äldre tillstånd föreliggertill verksamheten. Av vad jag förut anförde framgår dock att möjUgheterna att tUlämpade nya lagbestämmelserna om företagarens undersökningsplikt kan vara begränsadedärigenom att kontrollfrågor blivit rättskraftigt avgjorda i ett äldretillståndsbeslut. Vid ändrade förhållanden kan dock i sådana fall givetvis nyakontrollföreskrifter meddelas med stöd av omprövningsreglerna i ML. tar uppfrågan om hälsovårdsstadgans förhåUande till ML. Jag finner i förevarandesammanhang inte skäl att överväga en ändring av hälsovårdsstadgan ellerhälsovårdsnämndernas ställning. svårighetersom onekligen kan uppstå i fråga om gränsdragningen mellan ML ochhälsovårdsstadgan ökar inte genom de nu föreslagna ändring-ama av ML. Vad somvid ML:s tillkomst anfördes om hälsovårdsnämndernas ställning gäller aUtjämt (prop.1969: 28 s. 228230). Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag tilllag om ändring i miljöskyddslagen. Deföreslagna reglema om igångsättningstillstånd har fått en annan lagtekniskutformning än vad som förordades i promemorian och har intagits i en nyparagraf, 17 a §. I första stycket regleras de förat behandlade förutsättningamaför att igångsättningstillstånd skall kunna meddelas. Enligt andra stycket skalligångsättningstiUstånd innehålla de vUlkor som skall gälla i avbidan på den slutiigaprövningen. Tredje stycket innehåller bestämmelser om ansökan omigångsättningstillstånd och om handläggningen av sådan ansökan itillståndsärende. Dessa bestämmelser innebär att reglerna i 13 § om ansökan omtillstånd tiU miljöfarlig verksamhet blir tillämpliga också på ansökan omigångsättningstillstånd. Ansökan skall alltså vara skriftiig, inges i det antalexemplar som tUlståndsmyndigheten finner erforderligt och innehålla deuppgifter som behövs för att bedöma ansökan. Givetvis kan dock begäran om igångsättningstillståndframställas i själva ansökan om tillstånd till den miljöfarliga verksamheten.Vidare skall ansökan om igångsättningstillstånd handläggas på samma sätt somansökan om tillstånd till mUjöfarlig verksamhet med det undantaget dock attsammanträde med sakägare och besiktning på platsen inte är erforderliga.Sakägare skall alltså genom kungörelse eller på annat lämpligt sätt beredastillfälle att yttra sig och samråd skall äga rum med de statliga och kommunalamyndigheter som har väsentliga intressen att bevaka i frågan. Sökande ochsakägare skall även få del av utredningen i enlighet med bestämmelsema därom i14 § andra stycket punkten 4. Har lokaliseringsfrågan prövats av Kungl. Maj:tenligt 136 a § byggnadslagen, kan dock enligt en särskild undantagsregeligångsättningstillstånd ges utan att föreskrifterna i 14 § andra stycket 1 och2 om kungörelse och remiss till berörda myndigheter iakttagits. Detta handläggningssättfår dock tillämpas endast om synnerliga skäl talar för det. Jag vUl slutiigeni detta sammanhang påpeka, att beslut om igångsättningstiUstånd givetvis intekan anses utgöra en sådan förberedande åtgärd söm enligt 11 § ordföranden ikoncessionsnämnden själv kan besluta om. Iett nytt tredje stycke i 42 tas upp en bestämmelse om att reglema i första ochandra styckena om rätt till tUlträde tiU fabrik m.m. gäller även den friståendeexpert som skall utföra undersökning av verksamheten och dess verkningar. 143 § upptas i andrafjärde styckena, som är nya, bestämmelser om företagarensundersökningsplikt. Bestämmelsema har redovisats tidigare (se avsnitt 4.2). 45§ innehåller straffbestämmelser. Enligt andra punkten i första styc ket skallstraff ifrågakomma,. om någon bryter mot den i 10 § första stycket stadgade koncessionsplUctenutan att dispensbeslut föreUgger. Punkten har försetts med ett nytt tillägg sominnebär att straff inte skaU ifrågakomma, om någon påbörjat koncessionspliktigaarbeten med stöd av ett igångsättningstillstånd. I tredje punkten har enjämkning skett som innebär att överträdelse av de provisoriska vUlkor som béstämtsi igångsättningstillstånd straffbeläggs. Enligt45 § andra stycket är underlåtenhet att fullgöra den upplysningsplikt somföreligger enligt 43 § straffbelagd. 1 de nya andrafjärde styckena i 43 § gesregler om undersökningspUkt. Föreläggande att fullgöra undersökningar kan som föratnämnts förenas med vite. Under sådana omständigheter bör underlåtenhet attfullgöra undersökningsplikt inte straffbeläggas. Straffbestämmelsen i 45 §andra stycket har i enlighet härmed utformats så att endast brott mot 43 §första stycket straffbeläggs. Om den som av tillsynsmyndigheten utsetts attföreta särskild undersökning vägras tillträde enligt 42 § tredje stycket iförslaget, skall polismyndigheten enligt 47 § sista stycket lämna handräckning. Enligt2 § fjärde stycket kan Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmermeddela särskUda bestämmelser tUl förebyggande av vattenförorening genom fastavfall. Med stöd av derma lagbestämmelse har Kungl. Maj:t meddelat förbud motuppläggande av fast avfall så att vissa angivna vattenområden kan förorenas(två beslut i ärenden hos 1 298 och 1300/72). Åsidosättande av sådant förbud är f. n. inte straffbelagt. I 45 §första stycket första punkten införs nu straffansvar för den som bryter mot bestämmelsersom meddelas med stöd av 2 § fjärde stycket. I48 § meddelas bestämmelser om fullföljd. Enligt första stycket får i enlighetmed vad som förut anförts talan inte föras mot beslut om igångsättningstillstånd.Enligt andra stycket skall talan mot beslut om ersättaing till friståendeexpertis för utförda undersökningar, föras hos kammarrätten genom besvär.Tredje stycket har jämkats med anledning av att talan skall kunna föras motbeslut av om undersökningar som avses i 43 §. Talan motbeslut enligt 43 § andra stycket skall enligt 48 § tredje stycket föras hos Kungl.Maj:t genom besvär. I fjärde stycket, som handlar om naturvårdsverketstalerätt, har tillagts att får föra talan mot beslut avlänsstyrelse om undersökningar som avses i 43 §. I49 § första stycket har tUlagts att beslut enligt 43 § andra eller tredje stycketblir gällande när beslutet vunnit laga kraft. Som framgår av stycket kan dock ibeslutet förordnas att det skall gälla . Beslut om igångsattningstUlståndblk givetvis gällande, eftersom talan inte får föras mot sådantbeslut.