prop · FW03130 · 1973-12-31 00:00:00 — Eftersom de problem, som finns på arbetsställen över vUkaden egna arbetsgivaren inle råder, till stor del avser transportområdet kundeenligt utredningen övervägas en reglering med direkt avseende på ansvaret vidavhämtande och avlämnande av gods. Utredningen anser emellertid att man börundvika att införa bestämmelser i arbelarskyddslagen som lar sikte påförhållandena inom en viss bransch men lämnar likartade situationer på andraområden oreglerade. En lämplig utgångspunkt är enligt utredningen i ställetbestämmelsen i 53 § arbetarskyddslagen om de åtgärder som kan riktas molarbetsgivare. Enligt denna bestämmelse kan arbetsgivare vid missförhållande påett arbetsställe föreläggas att vidta viss åtgärd eller förbjudas alt bedrivavisst arbete eller använda viss arbetslokal m. m. Bestämmelsen syftar endast påarbetsgivaren till de arbetstagare som utsätts för missförhållandet. För allockså komma till rätta med dåliga arbetsförhållanden för dem som sysselsätts påfrämmande arbetsplatser anser utredningen alt en bestämmelse bör införas sommedger ingripande med föreläggande eller förbud också mot den som råder överarbetsstället. Regleringen bör utformas så att man bibehåller den egna arbetsgivarens ansvar även ide fall då man inför ett ansvar för den som råder över arbetsstället.Bestämmelsen bör inte begränsa verkningarna av meddelat föreläggande ellerförbud för den som råder på arbetsstället till att avse endast den aktuellasituationen. Föreläggande eller förbud bör i stället gäUa oavsett vilkenarbetsgivare som i fortsättningen bedriver arbete på det främmandearbetsstäUet, Bestämmelsen bör vidare avse även den situationen alt det ärensamföretagare som råder över arbetsställe, där åtgärd påkallas med hänsyntill arbetsförhållandena för främmande arbetstagare. Utredningen föreslår en komplettering avarbelarskyddslagen i enlighet med del anförda (53 a §), Svårigheter i skyddshänseende kan uppkomma då arbetstagareär sysselsatt på platser över vUka den egna arbetsgivaren inte råder men därverksamhet som faller under arbelarskyddslagen i övrigt inte förekommer. Dettakan vara fallet exempelvis vid transporter till bostadsfastigheter och vid underhålls-,reparations- och tillsynsarbeten beträffande sådan fastighet. får man dock hålla fast vid all regleringen av hithörande frågor iprincip hör lill byggnadslagstiftningen. Ett särskilt ansvar för ägare ochnyttjanderättshavare till fastighet bör aUlså inte införas iarbetarskyddslagstiftningen. Utredningen understryker i anslutning härtillbetydelsen av ett nära samarbete mellan byggnads- ocharbetarskyddsmyndigheterna för att få lill stånd säkra arbetsplatser. Behovet av en reglering av skyddsförhållandena påarbetsställen, där två eller flera arbetsgivare eller ensamföretagare samtidigtbedriver arbete, omvittnas av remissinstanserna. Utredningens förslag tillreglering på området hälsas med tillfredsställelse av bl. a.arbetarskyddsstyrelsen, statens vägverk och SFO. Tillstyrkanden av förslagetlämnas vidare av bl. a. SAF, TCO, BPA och . Även godtar förslaget, LOfinner förslaget välmotiverat men anför vissa kompletterande synpunkter. Ocksåunder arbetsplatsremissen har förslaget i allt väsentligt accepterats. De flesta remissinstanserna är positiva även vad avser dennärmare utformningen av utredningens förslag. RÄ konstaterar alt ansvarsfördelningenpå gemensamma arbetsställen inneburit svårigheter för rättstillämpningen ochatt de föreslagna ändringarna synes ägnade att öka klarheten på detla område.SAF finner den av utredningen föreslagna ordningen för samverkan angåendeskyddsfrågor på gemensamma arbetsställen ändamålsenlig. Gemensamma arbetsställen för byggnadsverksamhet Enligt utredningens förslag skall en särskild ordninggälla i fråga om ansvaret för samordning av skyddsåtgärder på gemensammaarbetsställen Där skall sålunda byggherren varaansvarig med rätt för honom att överlåta ansvaret lill arbetsgivare påarbetsstället. i finner del naturligt all på sällsom utredningen föreslagit en separat reglering sker av samordningsansvaret pådessa arbetsplatser och har inle heller några invändningar mol förslaget all iförsta hand låta byggherren vara samordningsansvarig. anser förslaget om samordningsansvaret påbyggarbetsplatser vara väl ägnat att förhindra kompe-tenskonflikter ochförebygga annars förekommande svårigheter att i förväg avgöra vem som i ettvisst skede är att anse som huvudarbetsgivare. Genom den föreslagna ordningennår man enligt föreningen också att frågan om samordningen av arbetarskyddet påbyggarbetsplats uppmärksammas redan i upphandlingsskedet. Föreningenframhåller att förslaget i praktiken innebär att byggnadsentreprenören ges båderätt och skyldighet att ta initiativet till och svara för denna samordning. Denreglering av arbetarskyddets samordning som förslaget innehåller står i godöverensstämmelse med de former i vilka arbetarskyddet redan organiseras påstörre arbetsplatser. BPAkonstaterar alt ett stort antal byggherrar, som inte bygger i egen regi, saknarkompetens och resurser alt själva svara för de svårasamordningsuppgifter som här avses. Eftersom förslaget ger byggherre rätt allöverlåta ansvaret för samordningen till arbetsgivare på arbetsstället, bör manemellertid enligt BPA rimligen kunna förutsätta all så sker i de fallbyggherren saknar möjlighet att själv ta ansvaret på sig. Byggnadsstyrelsenförklarar att det för styrelsen torde bli huvudregel alt överlåta ansvaret församordningen av skyddsarbetet på huvudarbetsgivaren på arbetsstället. I dettasammanhang framhåller styrelsen att samordningsansvaret bör vila pä den som harbäst förutsättningar att bära det från teknisk, ekonomisk och administrativsynpunkt. Bestämmelserna bör därför formuleras så att byggherren blir skyldig attse till att ansvaret kommer all vila på den mest lämplige arbetsgivaren. Förslagetatt samordningsansvaret för skyddsåtgärder på byggarbetsplatser i första handskall vila på byggherren har mött in"ändningar från några remissinstanser.Hovrätten för övre ifrågasätter om del inte är lämpligare att placeraansvaret på den som är att anse som huvudarbetsgivare, eller där sädan inte kanurskiljas, på någon av de på platsen verksamma arbetsgivarna i princip enligtöverenskommelse mellan dem. Hovrätten påpekar att byggherren i många fall intehar närmare kännedom om skyddsfrågor och i vissa fall kan vara okunnig omförekomsten av en sådan regel som utredningen föreslår. Med den av utredningenförordade regleringen kan var,och en som låter uppföra en byggnad åt sig redangenom ofullständighet i avtalet med byggmästaren komma att ådra sig ettsvåröverskådligt ansvar. Kammarrätten i anser inte heller attutredningens skäl för den föreslagna lösningen är övertygande och föreslår försin del att huvudregeln om arbetsgivarnas gemensamma ansvar för arbetarskyddetskall vara den primära också på byggarbetsplats, med möjlighet förarbetsgivarna all överlåta samord- ningsansvaret på byggherren efter överenskommelse meddenne. Ytterligaretvå remissinstanser vill lösa frågan om samordningsansvaret påbyggarbetsplatser på ell principiellt annorlunda sätt än utredningenföreslagit, Fortifikationsförvallningen föreslår att total-, general- ellerhuvudentreprenör skall vara ansvarig för samordning av skyddsåtgärder påbyggarbetsplatser med rätt för byggherren att själv överta ansvaret. EnligtSABO.s mening är vid bostadsbyggnadsentreprenader en lösning som läggersamordningsansvaret på huvudentreprenören att föredra framför utredningensförslag, eftersom man så långt som möjligt bör hävda grundprincipen attansvaret för en god arbetsmiljö skall ligga på arbetsgivaren. Beträffande samordningsansvarets innehåll förutsätter LOatt när det gäller byggnadsverksamhet den samordningsansvarige har samma ansvarför personalulrymmen och sanitära anordningar som för övrigaarbels-miljöförhållanden. Enligt vad utredningen har uttalat är det ofta lämpligtalt på gemensamt arbetsställe utse någol slags samarbelsorgan medrepresentanter för arbetsgivare och arbetstagare från de företag som bedriververksamhet på platsen. TCO anser att sådant samarbetsorgan bör varaobligatoriskt. Under arbetsplatsremissen har på en del håll framkommitönskemål om att skyddskommitté skall inrättas på gemensamt arbetsställe. På andra gemensamma arbetsställen än byggarbetsplatser kanenligt utredningsförslaget yrkesinspektionen om inte arbetsgivarna träffatöverenskommelse om samordningsansvaret föreskriva vem som skall ha sådantansvar. Enligt LO bör del vara en uppgift för yrkesinspektionenatt kartlägga förekomsten av mera regelbundet förekommande gemensamma arbetsställenav fast karaktär, såsom hamnområden och godslerminaler, och föreskriva vem somskall ha samordningsansvaret vid de olika arbetsställena. Yrkesinspektionenbör dessutom så snart det kommer till inspektionens kännedom att gemensamtarbetsställe finns inom lillsynsområdet kontrollera att samordning sker. Det ärenligt LO:s uppfattning angeläget alt tillsynsmyndighelen kopplas in så snartsom möjligt när ett gemensamt arbetsställe etableras. LO framhåller också attsärskilda skyddsproblem uppkommer när på fast driftställe mer än enarbetsgivare börjar bedriva verksamhet. Enligt LO:s uppfattning bör ägareneller brukaren av driftstället i alla de fall då annan arbetsgivare bedriververksamhet på driftstället åläggas del primära samordningsansvaret, frånsett deförut behandlade särskilda reglerna för byggnadsverksamhet. i finner alt den av utredningenföreslagna ordningen för utseende av samordningsansvarig på andra gemensammaarbetsställen än byggarbetsplatser ger anledning till tvekan. Enligtlänsstyrelsen bör övervägas om inte vid gemensamma arbetsplatser av vissstorlek skyldighet skall föreligga alt utse en av arbetsgivarna som ansvarigför samordningen av skyddsåtgärder och alt anmäla valet till yrkesinspek- 6 Särskild utbildning i arbetsmiljöfrågor 6.1 Nuvarandeförhållanden Sedan åtskillig tid tillbaka bedrivs utbildning ochinformation i arbetarskydd genom kurser anordnade av olika myndigheter, institutioneroch organisationer samt internt vid åtskilliga förelag. UtbUdning avföretagsläkare, skyddsingenjörer, företagsskölerskor och tekniska planerare m,fl, meddelas numera av arbelarskyddsstyrelsen. Arten och omfattningen av dennautbildningsverksamhet grundar sig på beslut av statsmakterna (prop,1971:23, SoU 1971:11, rskr 1971:157), Utbildnings-och informationsverksamhet i arbetarskydds- och före-lagshälsovårdsfrågor harsedan en följd av år bedrivits av SAF. Delvis har denna verksamhet överlagilsav samhällets organ för arbetsmedicinska frågor (tidigare arbetsmedicinskainslilulet, numera arbetarskyddsstyrelsen). I SAF:s regi ordnas årliga forlbildningskonferenserför företagsläkare och skyddsingenjörer i företagshälsovårdsfrågor. Vidarehålls genom SAF ett stort antal kurser och konferenser i förelagshälsovårds-och niiljövårdsfrågor för företagsledare, personalchefer, ombudsmän, företagsläkare,skyddsingenjörer m, fl. Kurser i ergonomi anordnas av det till SAF anslutnaALI-RATI för personalgrupper inom förelagshälsovården. På denfackliga sidan har en omfattande specialutbildning vuxit fram inom ramen fördel fackliga utbildningsprogram som bedrivs vid LO:s skolor i ochÄkers-Runö, Sålunda byggs utbUdning i arbetsmiljöfrågor in som en integreraddel i den fackliga tre-månaderskursen för LO-funktionärer, En arbetsmiljökurspå riktar sig till huvudskyddsombud, företagsnämndsledamöter,klubbordförande m, fl, oeh arrangeras f. n, , LO har ävenarrangerat utbildning för förbundsfunktionärer med ansvar förarbelarskyddsfrägor, I SAF:soch LO:s gemensamma organ arbelarskyddsnämnden har resurser byggts upp för arbetarskyddsulbildningsom ligger inom parternas gemensamma ansvarsområde. Genom kurser ochkonferenser ges en brett upplagd arbetsmiljöinformation. Efter hand hararbetarskydds-nämndens kurser inriktats mol olika huvudfrågor inomarbetsmiljö-området såsom ergonomi, buller, företagshälsovård m. m. Nämndenägnar sig framför allt ål att framställa kursmaterial dels i form avbrevkurser, dels i form av programmerad undervisning, lärarhandledningar o, d.Under de senaste åren har tyngdpunkten mer och mer lagts på utbildning avutbildare. Med branschanpassat utbildningsmaterial söker nämnden stimulerabranscherna lill ulbildningsaktiviteler. Genomskilda kurser och konferenser görs insatser för utbildning och information iarbetarskydds- och arbelsmiljöfrågor av olika förbund inom SAF, LO och TCO samtav olika samarbetsorgan på förbundsplanel, I dessa kurser och konferenserdeltar främst arbetsledare och skyddsombud men i en del fall ocksåföretagsläkare, skyddsingenjörer och skyddstekniker, i vissa fall även personalchefer,planerare och konstruktörer. Liknande kurs- och informationsverksamhet bedrivs ocksåsedan länge av och i många falltUlsammans med organisationerna på personalsidan samt av . På delstatliga området meddelas utbildning och information i frågor om arbetarskyddoch företagshälsovård genom en numera betydande kursverksamhet. Inom den civilastatliga verksamheten har statsförvaltningens arbetarskyddsnämnd i samarbetemed statens personalutbildningsnämnd anordnat ett flertal kurser iarbetarskydds- och arbelsmiljöfrågor för verkschefer, arbetsföreslåndare,representanter för myndigheter och personalorganisationer, skyddsombud m, fl.På försvarels område har försvarets centrala arbetarskyddsnämnd bedrivitmotsvarande kursverksamhet. Utöver denangivna utbildningen anordnar många enskUda företag interna kurser iarbetarskydd, ergonomi m, m. Inom många större företag hålls fortlöpande konferenserför vidareutbUdning i arbetsmiljö- och företagshälsovårdsfrågor. Utredningenhar låtit utföra en kartläggande undersökning rörande utbildningen avskyddsombud. Rapporten häröver bygger helt på enkätsvar från olikaorganisationer. Den ger sålunda ingen kunskap om den utbildning som bedrivsinternt inom förelagen. På basis av uppgifter från 59 organisationer redovisasi rapporten sammanlagt drygt 1 000 kurser - lill stor del i form avkonferenser - med ell antal kurstimmar som ligger över 16 000, Antaletkursdeltagare beräknas tUl omkring 35 000, Härvid måsle dock observerasall de redovisade kurserna visserligen oftast riktar sig i första hand tillskyddsombud men även till andra personalgrupper som arbetsledare,skyddstjänstemän, fackföreningsfunktionärer och företagsrepresentanter.Kursinnehållet varierar frän grundläggande arbetarskyddsulbUdning lillmålinriktad specialutbildning för vissa branscher. 1 de flesta fall delaskostnaderna mellan löntagarorganisation och arbetsgivare. Myndigheterskursverksamhet finansieras över statsbudgeten. Utredningen konstaterar inledningsvis all den undervisningi arbetsmiljöfrågor som förekommer i anslutning till allmänutbildning ochyrkesutbildning inle svarar mot de krav som måste ställas, SärskUda åtgärderbör vidtas för att förbättra situationen. Utredningen påpekar att del inleligger inom ramen för utredningens uppdrag att gå närmare in på de problem somhär föreligger. Utredningen förutsätter all arbetarskyddsstyrelsen i lämpligtsammanhang lar initiativ lill åtgärder för alt säkra en framträdande plats åtarbetsmiljöfrågorna inom utbildningsområdet. Utredningen framhåller, att en väl fungerandeskyddsverksamhet i företagen förutsätter utbildning av olika personalgrupper iden lokala 1 saml Nr 130 Arbetsmarknadens parter är medvetnaom detta och bedriver sedan åtskillig tid tillbaka i samverkan och var för sigen betydande utbildningsverksamhet. Utbildningsbehovet är emellertid enligtutredningens bedömning mycket stort. Det avser i första hand skyddsombud menockså arbetsledare, företagsrepresentanter, fackföreningsfunktionärer m, fl.Speciellt svårt har del visat sig vara att få till stånd utbUdning för dem somsysselsätts i mindre företag. En blick på utbildningens former och innehåll geranledning att efterlysa ökad enhetlighet när del gäller grundläggandeulbildningsavsnitt. Utredningen anser att förstärkningar avutbildningsinsatserna nu måste aktuaUseras, Utredningen erinrar om sina förslag om att skyddsombudensuppgifter skall breddas och om att skyddsombuden skaU få vissa särskUda befogenheteri riskabla lägen. För att skyddsombuden på ett effektivt och riktigt säll skallkunna fullgöra sina uppgifter mäste särskild uppmärksamhet ägnas ål derasutbildning. Del bör krävas alt den som är skyddsombud också har utbildning föruppgiften. Att ombudet erhåller denna utbUdning anser utredningen vara ettgemensamt intresse för arbetsgivare och arbetstagare. Väl utbUdade skyddsombudbör vara en väsentlig tillgång för företag när det gäller att införa ettskyddstänkande bland övriga arbetstagare. En förstärkt utbildning bör också geförutsättningar att påverka arbetsplatsernas utformning i arbetsmiljöförbätlranderiktning. Med hänsyn till utbildningsfrågans vikt förordar utredningen somtidigare nämnts att bestämmelse i ämnet tas in i arbelarskyddslagen. Där börsåledes enligt utredningen slås fast att arbetsgivare och arbetstagaregemensamt svarar för att skyddsombud får erforderiig utbUdning, De närmareformerna för utbildningens bedrivande bör däremot - lika litet som -regleras i lag. Utredningen anser att det måste finnas garantier för allutbildning kommer till stånd över hela fältet av skyddsombud och attutbUdningens innehåll är sådant att skyddsombuden ges förutsättningar att göraen insats i skyddsarbetet. Såväl grundutbildning som vidareutbildning på olikanivåer bör kunna erbjudas. Enligt utredningen är det naturligt all ansvaret förutbildningsverksamheten för skyddsombuden även i fortsättningen främst vUar påarbetsmarknadens parter som redan har väsentliga erfarenheter i dessa frågor.Inte minst kan man därigenom dra nytta av de fördelar som Ugger i branschvisanordnad utbildning, Arbetarskyddsmyndighelen - som är ansvarig för huvuddelenav övrig specieU utbildning på arbelarskyddsområdel - bör dock inle ställasutanför den viktiga utbildningsfrågan för denna personalgrupp. Utredningenföreslår därför att en central utbildningsdelegation knyts tillarbelarskyddsstyrelsen, 1 delegationen bör ingå representanter förarbetsmarknadens parter. Delegationens uppgift bör vara att verka församordning av utbildningsverksamheten samt alt ange riktlinjerna förutbildningarnas innehåll och främja all erforderliga kurser kommer lill stånd. Kostnaderna för skyddsombudens utbildning bör enligtutredningen i princip falla på arbetsgivarna. För de större och medelstoraförelagen bedöms kostnaderna för genomförande av den skisseradeutbUdningen inle innebära några nya problem. När det gäller de mindre företagenhar del varit svårt att få lill stånd ett fungerande lokallarbetarskydd, I den mån skyddsombud funnits har de som regel saknat utbUdningför sitt uppdrag. Det kan således inle uteslutas att kostnadsfrågan kan kommaalt verka hämmande på genomförandet av en snabb upprustning avskyddsorganisationen i dessa förelag bl, a, när det gäller utbildningen avskyddsombuden. Utredningen anser därför all del finns skäl att pröva andravägar än när det gäller finansieringen av skyddsombuds-utbildningen, Efiersom utbildningen av skyddsombud är en fråga som beröralla arbetsgivare finner utredningen all de kostnader som uppkommer bör kunnatäckas genom någon form av kollektiva avgifter. Utredningen erinrar om denarbetarskyddsavgift som enligt lagen (1971:282) om arbetarskyddsavgifl fr, o,m, den las ut i anslutning till yrkesskadeförsäkringsavgiftensaml om möjligheten att disponera medel ur arbelarskyddsfonden för vissautbildningsinsatser. Med hänsyn tUl det stora utbildningsbehovet anserutredningen emellertid de tillgängliga resurserna otillräckliga för att täckade direkta kostnaderna för skyddsombudens utbildning, dvs, kursmaterial,lärararvoden, resor och traktamenten vid kurser på annan ort etc. Utredningenanser det emellertid rimligt och ägnat all verksamt bidra lill att få lillstånd en ökad och förbättrad utbildning om bidrag kan utgå även till sådanakostnader. Man kan enligt utredningen diskutera olika vägar att tillskapagenerella finansieringskällor för ändamålet. Utredningen har för sin delfunnit alt den f, n, lämpligaste vägen är att bygga vidare påarbetarskyddsfonden. När ytterligare erfarenheter vunnits bör stäUning kunnalas lill om man bör pröva andra vägar. Med den utgångspunkt som utredningen sålunda vall finnerutredningen det nödvändigt att genom ökning av arbelarskyddsavgiften tillföraarbelarskyddsfonden ytterligare medel för all kunna stödja skyddsombudsutbildningenenligt de angivna riktlinjerna. Kostnaderna sägs vara svåra att beräkna innanman hunnit närmare analysera utbUdningsbe-hoven och de program som läggs uppför utbildningen. Det är också svårt att i förväg bedöma tillslulningen lillverksamheten. Utredningen har med utgångspunkt i vissa grova uppskattningarstannat för att föreslå en höjning av arbelarskyddsavgiften med 0,02procenlenheter. Förslaget innebär all arbetarskyddsfonden tillförs ytterligareca 16 milj, kr, för utbildningsändamål. Vad gäller statlig verksamhetavses utbildningen liksom finansieras över statsbudgeten, detla medbeaktande av att staten inte bidrar lill arbetarskyddsfonden. Utredningen framhåller att del vid arbetarskyddsfondenstillkomst betonades att fonden inte syftade lill att avlösa dearbelarskyddsinsatser som bekostas av staten, enskilda företag eller på annatsäll, utan att den i stället skulle utgöra grunden för en reell ökning avresurserna för en förbättrad arbetsmiljö. Någon sådan begränsning bör enligtutredningens mening inte gälla för de medel som tillförs fonden genomden nu föreslagna höjningen av arbetarskyddsavgiften förutbUdningsändamål. Bidragsgivningen bör enligt utredningen avse denorganisation eller det företag som anordnar utbildningen och bör i princip avsealla direkta med utbildningen förenade kostnader men däremot inte kostnader förförlorad arbetsförtjänst . Utredningen framhåller all del fårankomma på den föreslagna utbildningsdelegationen att i enlighet med dessaprinciper och inom ramen för tillgängliga medel lösa bidragsfrågorna.Utredningen förutsätter att kursdeltagarna inte skall vidkännas löneavdrag isamband med genomgående av kurs i arbelsmiljöfrågor. påpekarutredningen att en del praktiska och andra problem därvid uppkommer att lösa.Utredningen anser att én lämpUg väg är att den nyssnämndautbildningsdelegationen tar upp hithörande frågor lill närmare övervägande isyfte att komma fram lill enhetliga riktlinjer. Övervägande fierlalet av de remissinstanser som uttalatsig i utbild-nhigsfrågorna ansluter sig till utredningens allmänna synpunkterbeträffande utbildningens och informationens roll i strävandena att skapa enbättre arbetsmiljö. För att komma lill rätta med de på sina håll mycketallvarliga bristerna i arbetsmiljön måste enligt LO:s mening informations-ochutbildningsfrågorna ges hög prioritet. Utbildningsfrågornas betydelse har ocksåunderslrukits kraftigt vid arbetsplatsremissen. Utredningens uppfattning att stor uppmärksamhet måsteägnas åt skyddsombudens utbildning för alt dessa på ell effektivt och riktigtsätt skall kunna fullgöra sina uppgifter betonas allmänt av remissinstanserna.LO framhåller att de vidgade uppgifter och det större ansvar som skyddsombudenkommer att få måsle på ett adekvat sätt komma till uttryck i utbildningens mål,innehåll och arbetsformer. Liknande synpunkter förs fram av bl. a. TCO. Ellstort antal grupper vid arbetsplatsremissen uttalar särskilt all en utbyggdutbildning är viktig och av grundläggande betydelse med hänsyn tUlskyddsombudens ökade befogenheter och ansvar. Såväl LO som TCO framhållerocksä att utbildningen måste organiseras så att alla skyddsombud kan beredastillfälle all genomgå den inom en rimlig lidsrymd. Utredningens förslag all genom en lagregel slå fast altarbetsgivare och arbetstagare gemensamt skall svara för att skyddsombuden fårerforderlig utbildning tillstyrks eller lämnas utan erinran av deremissinstanser som yttrat sig i frågan. LO och TCO framhåller att del börklart framgå av lagregeln att det är arbetsmarknadens parter som skall haansvaret för utbildningen.