prop · FW0321 · 1973-12-31 00:00:00 — En för fastigheten eller kvarteretgemensam anläggning med bad och bastu kan för många utgöra ett mera tilltalandealtemativ an eget badrum, om exempelvis tillkomsten av ett sådant skulleinnebära en avsevärd försämring av utrymmesstandarden i bostaden. Liknandesynpunkter framförs av MUS 65 och . finner utredningens förslag istort sett riktigt om det betraktas som en allmän nivå som bör krävas i oUkadetaljer. Styrelsen förutsätter dock att ytterligare överväganden ochpreciseringar görs. Nivån bör, anser styrelsen, inte läggas högre än attkommunerna verkligen kan garantera sina invånare denna standard. Den fortsattabehandlingen av denna fråga bör innefatta studier av de tekniska och ekonomiskakonsekvenserna av olika standardkrav i olika slag av hus från skildatidsepoker. Krav som avsevärt fördyrar utan att ge väsentligstandardförbättring för de boende bör härigenom kunna undvikas liksom krav somförsämrar möjUgheterna att tillvarata befintliga kvaliteter. Vidare måstehänsyn tas till hushällens möjligheter att ekonomiskt klara den standardnivåsom fastläggs. En vägledande princip vid översynen av utredningensstandardnivå bör vara att det enklaste och billigaste utförandet eftersträvasoch godtas. Härvid bör såväl kapital- som driftkostnader beaktas. Kraven påhusets utförande och kondition bör på liknande sätt bestämmas efterteknisk-ekonomiska studier av sane-ringsbeständet anser styrelsen.Kostnadskrävande byggnadsteknisk per-fektionism bör undvikas. Kraven påInvändig ljudisolering kan t. ex. ställas lägre än vid nyproduktion för attundvika dyrbara tilläggsisoleringar. Vidare bor krav på värmeisolering ses motbakgrund av att boendekostnaderna skall minimeras. Den lägsta godtagbara standarden bör även Innehållavissa krav på den yttre mUjön. Lägenhetema bör ha tillgång till rekreationsytapå gård i anslutning tUl husentré. Sittplatser, planteringsyta och småbarnslekplatserbör finnas. Minimikraven på utrustning, dimensionering och Prop.1973: 21 60 möjlighettill direkt solbelysnmg torde dock behöva ställas lägre än vid nyproduktion.Studier av olika äldre områden bör föregå en precisering av kraven för attundvika krav som fördyrar ett genomförande utan att ge nämnvärda bättrekvaliteter och för att befintliga mUjövärden inte skall spolieras. Länsstyrelseni och anser att utredningens förslag tUllägsta godtagbara standard för bostäder synes alltför detaljerat. Vidmodernisering bör varje åtgärd bedömas med hänsyn till vad som i det enskildafallet är socialt, tekniskt, ekonomiskt och utseendemässigt möjligt ochlämpligt. Standardkrav som medför stora kostnadskrävande ingrepp i stomme,planlösningar och fasader bör således undvikas. En minimistandard i fråga omutrustningsdetaljer bör dock sättas upp och omfatta krav på att varjebostadslägenhet skall vara utrustad med varmt och kallt vatten, avlopp, eget wcsamt kontinuerlig uppvärmning samt ha tillgång till bad eller dusch inom eUeri undantagsfall i nära anslutning till lägenheten. Beträffande övrig utrustning,byggnadens tillstånd och andra för bostadskvaliteten viktiga förhållanden bören mer nyanserad bedömning göras från fall till fall. SBEF finner att den lägsta godtagbarabostadsstandarden är allt för detaljerad med hänsyn till marknadensförutsättningar. Föreningen instämmer dock i att vissa grundläggandebostadstekniska krav bör ställas upp som en bostadspolitisk målsättning pälängre sikt. Inom varje bostad bör således finnas varmt och kallt vatten,avlopp, eget wc och kontinuerlig uppvärmning. Varje bostad bör dessutom hatUlgång till bad- eller duschmöjligheter inom lägenheten eller i anslutningtill denna. Mot den lägsta godtagbara standardens materiellainnehåll anför i och för sig inte någonerinran. Det borde också vara möjligt att under hand uppnå denna standard inomramen för en fritt fungerande hyresmarknad och en därtiU anpassad långivning.Enligt förbundet får man dock inte bortse från att det föreligger mycket olikaönskemål frän bostadskonsumenternas sida, varvid många är beredda att eftergevissa standardkrav för att istället åtnjuta större bostadsutrymme ochmåttligare hyra. Detta innebär att de av utredningen angivna kraven börgenomföras med beaktande av nyssnämnda variation i efterfrågan. byalag anser att den lägsta godtagbarastandard som utredningen föreslagit är fullt tillräcklig vid ombyggnad. Vidaresägs att de boende måste få direkt möjlighet att avgöra upprastningsnivån. Deskall ha rätt att kräva upprustning till minimistandarden men deras medgivandeskall krävas för varje upprustning däröver. Kritiska synpunkter framförs av statens råd förbyggnadsforskning som anför att det f. n. saknas utredningsunderlag som grandför närmare avvägningar och preciseringar beträffande standardnivåer ochstandardkrav i samband med modemisering. Prop.1973: 21 61 vetav samordning mellan olika myndigheter för utformning av särskUda bestämmelsersom är anpassade tiU de speciella tekniska, ekonomiska och socialaförutsättningar som gäller vid modernisering. Rådet presenterar i sammanhangeten utredning som ger anvisning om vUka bostadskomponenter som prioriteras avpersoner som bor i äldre bostäder. Som mest angeläget anges i utredningenvatten och avlopp, wc i lägenheten, centralvärme, el- eller gasspis med ugn,garderob, bad- eller duschram i lägenheten och kylskåp. Denlägsta godtagbara standarden måste enligt statens planverk preciseras genomtUlämpningsbestämmelser innan lagförslaget kan träda i kraft. Innebörden avbegreppet "utförande och kondition" innehåller sädanabyggnadstekniska krav som regleras av byggnadsbestämmelserna ibyggnadsstadgan och Svensk byggnorm. framhåller att förslagetmedför att den lägsta godtagbara standarden för bostadshus skulle komma attregleras av den nya bostadssaneringslagen med tillhörandetillämpningsföreskrifter, för vilka föreslås som huvudman,medan övriga krav på hus skulle komma att som hUtills regleras av byggnadsstadganoch Svensk byggnorm. Det är enligt planverkets mening inte lämpligt attkvalitetskrav av samma karaktär skulle komma att regleras av två olikabestämmelsekomplex. i betonar att denstandardnivå som fastställs endast bör ange den allmänna ramen för nivån ochde faktorer som i första hand bör justeras. I konkreta faU är det alltid frågaom att väga positiva och negativa faktorer mot varandra med beaktande av lokalabetingelser. En värdefull yttre miljö kan t. ex. utgöra skäl för att manaccepterar en lägre teknisk och funktionsmässig nivå i lägenheterna. Näringslivets byggnadsdelegation anför bl. a. attde tekniska förutsättningarna för moderniseringsåtgärder är starkt varierandeoch att detta manar till försiktighet när det gäller att faststäUa vad somskall menas med lägsta godtagbara standard. En stel tillämpning av de av utredningen uppställdakraven kan därför enligt delegationen i det enskUda fallet lätt leda tiUförhållanden som från såväl den boendes som fastighetsägarens synpunkt framstårsom icke önskvärda. Utredningens kravlista synes vara aUtför detaljerad och deanvisningar som ges i fråga om tillämpningen synes inte ha den flexibilitet somär erforderlig för att anpassa åtgärderna till de praktiska förutsättningarna.Detta måste särskilt beaktas mot bakgrunden av att utredningen föreslår attförelägganden mot fastighetsägaren skall kunna tUlgripas för att tvinga framåtgärdernas genomförande. En annan sak är att utredningens förslag på denna punktter sig naturligt som allmän bostadspolitisk målsättning på . Som exempel på krav som synes alltför långtgåendeanger delegationen att det byggdes ett betydandeantal hus 1973: 21 62 där inte aUa lägenheter försägs med badrum. Kompletterandebadmöjligheter anordnades ofta i källaren. Dessa hus är som regel ännu i godtagbarbyggnadsteknisk standard men kan ofta inte utan stora kostnader förses med badeller dusch i lägenheterna. Detta behov måste då tUlgodoses med källarbadram.Delegationen anser att det inte kan vara rimligt att riva alla dessa hus baradärför att inte smålägenheterna kan förses med bad- eller duschmm. 4.7.5 Metod för beräkning av låneunderlag och pantvärdevid ombyggnad Utredningens förslag tUl metod förberäkning av pantvärde tiUstyrks av några remissinstanser. Till dessa hörhyresnämnden för , länsbostadsnämnderna i , ,och . Styrelsen för Sverigesstadshypotekskassa och . för har ingen erinran motutredningens tanke att en ombyggd fastighets uppskattade bruksvärde skallutgöra grunden för beräkning av pantvärdet, dock under förutsättning attbruksvärdet (rikthyran) uppskattas på samma sätt som enligt hyreslagen och dehyresprövande myndigheternas tillämpning av denna. Ett flertal remissinstanser tillstyrker i principsaneringsutredningens beräkningsmetod men anför synpunkter som i huvudsak avserkrav på ytterligare utredning av denna. Till dessa hör , lantmäteristyrelsen, länsbostadsnämnderna i , ochVästerbottens län, boendeutredningen. , , ,Näringslivets byggnadsdelegation och . för anseratt begreppet rikthyra inte bör införas och att i stäUet bostadskostnadernaskall anslutas tiU braksvärdesystemet. Vidare borde enligt nämnden utredningenha övervägt konsekvensema av att en enligt hyreslagstiftningen verkställdbedömning av ombyggd fastighet kan skilja sig från bostadsmyndighetens bedömning. i är i princip positivtill det föreslagna sättet att beräkna pantvärde men är tveksam om det är möjligtatt gå över tUl en tUlämpning av metoden . Nämnden anser vidareatt metoden vid en ändring bör tillämpas också vid nybyggnad. Värdering av en fastighet som pant bör enligtlantmäteristyrelsen syfta till att bestämma det pris som en fastighet sannoliktskulle betinga vid försäljning på allmänna marknaden. Detta kan ske enligt treprincipiellt olika metoder, nämligen genom ortsprisjämförelser, avkastningsberäkningoch kostnadsuppskattning. Enligt styrelsen ligger det närmast till hands attuppskatta marknadsvärdet genom en till ortsprisnivå anpassadavkastningskalkyl. Anpassningen sker lämpligen genom Prop.1973: 21 63 attbestämma förräntningskravet på eget kapital pä grundval av en analys averlagda frän överlåtelser av hyresfastigheter. Först då enavkastningskalkyl omöjliggörs, t. ex. genom att hyresmarknaden inte fungerarmarknadsmässigt, bör en kostnadsuppskattning läggas till grund för bestämningav marknadsvärde. Styrelsen konstaterar att metoderna för kostnadsuppskattningpå senare tid förbättrats, främst genom övergång från verkliga nedlagdakostnader till skäliga produktionskostnader. Styrelsen anser det dock vara avintresse att undersöka om det inte är möjligt att gå över tillavkastningsvärdering i samband med bestämning av pantvärde vid den statligabostadslångivningen såväl vid nybyggnad som ombyggnad. En sådan övergång tordekräva att bostadslånemyndigheterna i avvaktan på framtagandet av brukshyresnivåerfastställer och redovisar hyresnivåer som vid normal standard i nybyggda husmed olika belägenhet bör vara normerande för bestämning av pantvärde.Redovisningen skulle kunna utformas på i princip samma sätt som skedde vid 1970års fastighetstaxering i form av särskilda markvärdekartor. SaneringsutredningensprincipieUa synpunkter beträffande pantvärde och låneunderlag delas avboendeutredningen som emellertid ifrågasätter om inte pantvärdeberäkningenkunde förenklas ytterligare. anser att pantvärdet och låneunderlaget, oavsett om deframräknas enligt utredningens förslag eller på basis av schablonbelopp, börbestämmas av braksvärdeshyran. SBEFfinner metoden intressant men hyser tveksamhet om systemet får förutsättningaratt fungera i praktiken, eftersom kommunen skall arbeta med en egenbostadskostnadsmålsättning eller s. k. rikthyra, som SBEF befarar kan komma attavvika från bruksvärde enligt hyreslagens mening. EnUgtSABO:s mening har metoden vissa principiella fördelar. Den är dock inteinvändningsfri och ett genomförande av den föratsätter ytterligare studier. Näringslivetsbyggnadsdelegation anser att metoden i princip kan tillstyrkas underföratsättning att bruksvärdet anknyts till hyror som bestäms marknadsmässigtav hyresgästernas betalningsvillighet och värdering av bostaden. Om så intesker anser delegationen att det uppstår frän fastighetsekonomisk synpunktbetydande vanskligheter. EnligtSAR är metoden värd att pröva. Produktionskostnaderna får dock inte heltkopplas bort i sammanhanget. Blandde remissinstanser som är negativa till metoden märks ,länsbostadsnämnderna i , och , . Enligtbostadsstyrelsen har utredningen inte utvecklat de konsekvenser för enlägenhets bruksvärde som kan följa av t. ex. stora eller små lägenheter, olika utrustningsnivåer, olika sätt att bedömadriftkostnader och åldringsfaktorer etc. Därför föreligger inte reellamöjligheter att överblicka följderna för långivningen av kalkylmetoden. Mot denbakgrunden finner styrelsen det inte lämpligt att nu i princip ta ställningtill en helt ny kalkylmetod för en relativt begränsad del av den totalabostadsbyggnadsaktiviteten. Styrelsen anser dock att ett utredningsarbete omdessa frågor bör fortsättas som kan ge underlag för ett eventuellt framtidautnyttjande i en eller annan form av en modifierad kalkylmetod. Utan att ta ställning tUl denföreslagna beräkningsmetoden hänvisar statens råd för byggnadsforskning tillgjorda studier av fingerade ombyggnadsprojekt och framhåller bl. a. att manfår olika resultat om kalkylen avser intäkter och kostnader under enettårsperiod resp. en flerårsperiod. Om sålunda pantvärdet bestäms medutgångspunkt i vissa antaganden om räntor och den framtida utvecklingenbeträffande intäkter och kostnader men självkostnadshyran bestäms på grundvalav intäkter och kostnader , kommer den sålunda bestämdasjälvkostnadshyran att avvika från den braksvärdeshyra som låg till grund förpantvärdeberäkningen. påpekar attkriterierna för att fastställa bruksvärde inte är klarlagda. För överkostnadersom uppkommer vid t. ex. punktsaneringar bör fastighetsägaren oavsett kategorierhålla särskilda finansieringsmöjligheter. Pantvärdet bör, anser rådet, ilikhet med vad som sker inom bankvärlden utgöra fastighetens uppskattade värdeefter ombyggnaden. Samfundet för fastighetsvärderingifrågasätter om inte taxeringsvärdet eller ett särskilt uppskattningsvärde somberäknas efter motsvarande grunder skulle vara tillfyllest som bas förbeviljande av statligt bostadslän i saneringssammanhang. 4.7.6 Läges- och standardtillägg, saneringstillägg förslagrörande läges- och standardtillägg samt saneringstUlägg har i huvudsak rönt ettpositivt mottagande bland remissinstanserna. Sålunda tUlstyrker flertaletremissinstanser som uttalat sig i fråga att tUläggen förs över frän pantvärdetill låneunderlag. Till dessa hör , samtliga länsbostadsnämndersom berört frågan, i , , , ,och kommuner, SBEF, . Svenska samt handelskammare. påpekar att ett avmotiven för att tilläggen ursprungligen inte ansågs böra Ingå iläneunderlaget, nämligen att bostadslänet var förenat med subventioner, inteföreligger längre. Styrelsen påpekar vidare att standarddelen av läges- ochstandardtUlägget bör kunna 1973: 21 65 slopas med hänsyn till att det numera är möjligt att inomen kommun fastställa flera schablonbelopp för mark- och exploateringskostnader(fr. o. m. belopp för tomt- och grandberednlngskostnad). I fråga omsaneringstillägget anser styrelsen att en systematisk och omfattandesaneringsverksamhet och en tiUämpning av den nya hyreslagen bör leda tiU attdetta tUlägg slopas. Några remissinstanser, bl. a. , påtalar riskerna föratt den sänkning av kapitalkostnaderna som erhålls genom att ifrågavarandetill-lägg överförs till låneunderlaget, resulterar i en höjning avmarlcvärde-na. Med hänsyn till risken för markvärdestegring är och Lundskommuner tveksamma till en överföring av tilläggen till låneunderlaget. En del remissinstanser, t. ex. ,avvisar generellt förslag som verkar styrande mot rivning och nybyggnad. framhåller att läges- ochstandardtilläggen bör ses över innan de överförs till låneunderlaget. Dennaöversyn bör liksom nu primärt göras av kommunerna. Beroende på de lokalaförhållandena kan en sådan översyn leda till både höjningar och sänkningar avtillläggen. i påpekar att en översyn avtUläggen är en svår uppgift. Nämnden anser att bör utarbetasärskUda anvisningar och mallar för kommunernas utredningar om tiUäggen. Beträffande utredningens förslag om saneringstillägg förvissa småhus anför länsbostadsnämnden i att sanerings-tiUäggbör kunna utgå till alla hustyper oavsett produktionssätt. Liknande synpunkterframförs av några andra länsbostadsnämnder samt av . 4.8 Statligt kreditstöd till kommunala markförvärv m. m. Förslaget att ändra kungörelsen ommarkförvärvslån till kommun så att lån skall kunna utgå för kommunala förvärvav fastigheter som skall totalsaneras, förbättras eller byggas om och somhuvudsakligen skall användas för bostadsändamål stöds av ,samtliga länsbostadsnämnder som uttalat sig i frågan, statens institut förbyggnadsforskning, , statens planverk, länsstyrelserna iStockholms, , och , , ,, , , , , och kommuner,, boendeutredningen, bygglagutredningen.Svenska sparbanksföreningen. , , , och . framhåUer att det är angeläget attkommunerna be- 1973: 21 66 härskar stora delar av det fastighetsbestånd som behöveråtgärdas, om de skall kunna styra och leda saneringsverksamheten. Omsanerings-verksamheten får en starkare koppling till sociala omsorgsåtgärder ärdet sannolikt också större behov av kontroU av de fastigheter somendast avses att moderniseras än vad som framgår av utredningens redovisning.Boendeutredningen anser att utvidgningen av långivningen tillsaneringsfastigheter inte får leda till en begränsning av läneutrymmet för marki exploateringsområden. Några remissinstanser föreslår enytterligare utvidgning av markförvärvslångivningen så att även annaträttssubjekt än kommun skall kunna få markförvärvslån. kommun anknytertill vad saneringsutredningen anfört om att vissa fördelar kan nås omsaneringsverksamheten handhas av ett helkommunalt bolag. Enligt kommunen ärdet av största vikt att även sådant bolags kapitalbehov kan tillgodoses pä ettsmidigt sätt, varför möjligheten att tUlföra saneringsbolag med kommunaldominans medel ur markförvärvslånefonden bör undersökas, I detta sammanhang börockså de beskattningsmässiga konsekvenserna av saneringsbolags innehav avsaneringsfastigheter belysas. Liknande synpunkter framförs a\ kommunsamt länsbostadsnämnderna i och . HSB föreslär att derikskooperativa bostadsföretagen efter tUlstyrkan av vederbörande kommun skallkunna fä markförvärvslän för inköp av saneringsobjekt. SBEF tillstyrker attmarkförvärvslån skall kunna utgå i samband med kommunalt köp av fastighet somskall totalsaneras men motsätter sig en utvidgning däratöver. Liknandesynpunkter anlägger Handelskammaren i . Av utredningen föreslagna ändringarav amorteringsvillkoren biträds av i stort sett samma remissinstanser somstöder förslaget att markförvärvslån skall kunna utgå för förvärv avsaneringsfastigheter. Några remissinstanser föreslår dock att amorteringstidenutsträcks till 15 är. och anser att markförvärvslån börutbetalas sä snabbt som möjligt efter förvärvet och föreslås att möjlighetentill att uppskjuta räntebetalningen prövas. SBEF liksom Handelskammaren iGöteborg motsätter sig en förändring av amorteringsvUlkoren. förslag om enväsentlig ökning av mark-förvärvslänefonden stöds av flertalet remissinstansersom uttalat sig i denna fråga. Till dessa hör , samtliga länsbostadsnämndersom berört frågan, länsstyrelserna i , , ochGävleborgs län, , , , , , ,samt kommuner, , , . Prop.1973: 21 67 understryker att omkommunema skall ha utsikter att genomföra bostadssaneringsprogrammen måstekommunema garanteras markförvärvslån av minst den omfattning som utredningenanger. TCO och framhåller attmarkförvärvslånefonden bör ges större resurser än vad utredningen föreslår, Stockholmskommun anser att den beräkning av erforderliga tillskott tillmarkförvärvslånefonden som saneringsutredningen har gjort är alltför överslagsmässigför att läggas tUl grand för bedömning av frågan hur stort statligt kreditstödsom kommer att erfordras. i konstaterar attsaneringsutredningen inte berör de följder som omfattande kommunala markförvärvkommer att fä på den kommunala ekonomin. Även om kommunerna relativt snabbt kanomsätta den inköpta marken genom försäljning eller upplåtelse med tomträtt,kommer så omfattande förvärv av saneringsfastigheter som utredningen räknarmed att ställa mycket höga krav på kommunernas finansieringsverksamhet. Vidarebör beaktas att saneringsbehovet är ojämt fördelat mellan landets tätorter ochatt finansieringsproblemen särskilt hårt drabbar ett mindre antal kommuner. Enligt och boendeutredningen böranslagen till lånefonden inte låsas i taget utan årligenfastställas med ledning av efterfrågan på lån. SBEF anser att alla åtgärder skall inriktas påsamverkan mellan enskUda och kommun för att därigenom erhålla en så effektivoch smidig saneringsprocess som möjligt. Mot denna bakgmnd finner föreningenInga motiv föreligga för sådana ändringar av fastighetsbeståndets ägarstraktursom skulle medföra väsentligt ökat behov från kommunemas sida avmarkförvärvslån. Föreningen avstyrker därför en ytterligare uppbyggnad avmarkförvärvslånefondens utlåningskapacitet. Näringslivets byggnadsdelegationfuiner det angeläget att en varsam hushållning sker med resurserna och attsaneringsverksamheten får utvecklas på ett så effektivt sätt som möjligt.Kapital, som vid en kommunalisering av beståndet måste reserveras förkommunala fastighetsförvärv, bör i stället satsas på konkreta moderniserings-och uppmstningsåtgärder. Delegationen avstyrker därför förslaget omytterligare ökning av lånefonden. Den av utredningen aktualiserade saneringsavgiftenmöter invändningar från flertalet remissinstanser som uttalar sig i frågan.Flera remissinstanser anser att en saneringsavgift kommer att leda tUl extrahyreshöjningar samt att avgiften blir orättvis och svår att hantera.Näringslivets byggnadsdelegation framhåller att man inte förbättrar den äldrebebyggelsens villkor genom att belägga den med avgifter. Fullmäktige i anför att såvida enkontinuerlig uppbyggnad av fonden bedöms nödvändig kunde måhända ett systemmed av- Prop.1973: 21 68 giftervara en lämplig utväg. Fullmäktige betvivlar emellertid att så är fallet.Upphör eller begränsas behovet av fonduppbyggnad försvagas skälenför en saneringsavgift. Endast två remissinstanser förordar införande avsaneringsavgift, nämligen Svenska och . Svenska understryker behovet avkontinuerliga åtgärder för att säkerställa kommunemas likviditet och erinrar omförslaget att inrätta en särskUd saneringsfond för lån och bidrag somframförts i bostadspolitiska program. Enligt Svenska byggnadsarbetareförbundettorde bristande ekonomiska resurser utgöra det främsta hindret för en kommunalaktivitet på det markpolitiska området. Det föreligger därför starka skäl attnoga överväga förslaget om en saneringsfond finansierad med hjälp av en avgiftpå fastigheter. Förbundet åberopar även tidigare förslag att använda AP-fondernatill kommunernas markförvärv. Utrednmgens förslag om tidigare utbetalning av tomträttslånsamt vidgning av tillämpningsområdet för tomträttslån biträds genomgående av deremissinstanser som berört dessa frågor. Till dessa hör ,länsbostadsnämnderna i , , , ,och , , samt ,i , , , , , (majoriteten) och kommimer. ,boendeutredningen, fullmäktige i . Länsbostadsnämnderna i ochNorrbottens län, I samt och kommunerhar dock endast berört frågan om tidigare utbetalning av tomträttslån, påpekar att tomttättsupplåtelse i vissa fallkan leda till högre kostnader för byggherren än om marken innehafts medäganderätt. Orsaken är de skillnader som uppstått mellan basannuiteten å enasidan samt de räntesatser som används för beräkning av tomträttsavgälder åandra sidan. anser att en noggrann prövning måste göras av denna fråga såatt tomträttsinstitutet kan återfå sin ställning som en för bostadskonsumenternagynnsam upplåtelseform. kommun anser att möjligheten att konstrueratomträttslånen som paritetslän borde ha undersökts. Liknande synpunkterframförs av kommun.