prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — En komplikation när detgäller förmånsrätt är att sådan rätt inte kan avse alla slag av objekt som kananslutas till gemensamhetsanläggning. Beträffande tomträtt bör vad som sagts omfastigheter äga motsvarande tUlämpning, varvid fråga blir om förmånsrätt enligt7 § 2 förmånsrättslagen. TUl gemensamhetsanläggning skaU enligtdepartementsförslaget vidare kunna anslutas gruva, naturreservat ochnationalpark. I fråga om dessa slag av objekt torde det dock inte finnas någotbehov av förmänsrätt. Emellertid skall också byggnad och arman anläggning sominte hör tiU fastighet kunna anslutas till gemensamhetsanläggning. Det ärfrämst i fråga om sådan egendom som finansieringen kan bli problematisk. Somanförs i promemorian skulle ett införande av förmånsrätt i byggnad eller annananläggning på ofri grund innebära en nykonstruktion vars verkningar är svåraatt överblicka. Risken kan dock vara avsevärd att den andel i kostnadema föranläggningen för vilken sådan egendom skall svara övervältras på övrigadelägare i anläggningen. I LGA har denna risk föranlett en särskild bestämmelseom att byggnad eller annan anläggning på ofri grand inte mot bestridande fårdelta i gemensamhetsanläggning, om detta för annan deltagare kan medföra ökadkostnad eller annan olägenhet som är av betydelse. EnUgt min mening bör en bestämmelsemed motsvarande innebörd införas i anläggningslagen. Av hänsyn till innehavareav fordran med panträtt i ddägarfastighet bör bestämmelsen dock varaindispositiv. Dettorde vara ofrånkomligt att ålägga delägare i gemensamhetsanläggning subsidiäransvarighet för det kostnadsansvar som åvilar annan delägare. De av mig förutredovisade bestämmelserna om utdebitering för klar och förfallen skuld i 43 §förslaget till lag om förvaltning av samfälligheter innebär emellertid i praktikenett subsidiäransvar. Jag anser att några ytterUgare bestämmelser om sådantansvar inte är påkallade. I59 § första stycket lagen (1955: 183) om bankrörelse, 28 § första stycket lagen(1955: 416) om sparbanker, 36 § första stycket lagen (1956: 216) omjordbrukskasserörelsen och 9 § första stycket lagen (1969: 732) om postbankenfinns bestämmelser om att kredit utan särskild säkerhet (s. k. blancokredit)får utöver en på visst sätt bestämd ram lämnas till bl. a. samfällighetenligt LGA under vissa föratsatt- ningar.Vidare gäUer enligt 19 och 31 §§ förordningen (1968: 576) om KonungariketSveriges stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar attstadshypoteksförening, Ukaledes under vissa föratsättningar, kan lämna lån tUlsamfäUighet enligt LGA utan i övrigt gällande krav på inteckningssäkerhet.Enligt 11 § samma förordning (senaste lydelse 1970: 66) har stadshypotekskassanrätt att göra medel, som inflyter till kassan och som inte genast kan användastUl infriande av förbindelser eller utiåning tUl föreningama, räntebärande bl.a. genom utiåning till samfällighet enligt LGA under viss föratsättaing. Föratt de eftersträvade förenklmgama med det av mig förordade förmånsrättssystemetskall kunna vinnas är det angeläget att bankinsti-tuten ochstadshypoteksinstitutionen får bevUja kredit utan särskUd säkerhet förgemensamhetsanläggning enligt den nya lagen. Som framgår av vad jag anfört idet föregående blir borgenärsskyddet så väl tUlgodosett attsamfälUghetsförening bör få beviljas kredit utan krav på ställande av säkerhet. Meddet av mig förordade förmånsrättssystemet blir betydelsen av övriga, nu användaformer av lånesäkerhet reducerad vid finansieringen av gemensamhetsanläggning.Pantbrev i ddägarfastigheter och personlig borgen torde liksom borgenkomma i fråga främst som komplettering tUl den säkerhet som förmånsrättenutgör. Dessa säkerheter kan emellertid tänkas vara av intresse förkreditgivarna av andra skäl, inte mmst från handläggningssynpunkt men också,såvitt avser borgen, med hänsyn tiU kapitaltäckningsbestämmelsema ibanklagstiftningen. Vidare kommer endast dessa slag av säkerhet att stå tillbuds när anläggning som skall lånefinansieras inte står under förvaltning avsamfälUghetsförening utan förvaltas av delägama själva. Inrättasanläggning i samband med nyexploatering, synes det vara lämpligt att, liksomhittills i regel har skett, exploatören svarar för anläggningskostnaden ochdärefter räknar in den på varje ddägarfastighet belöpande kostnadsandelen iköpeskUlingen för fastigheten. Inu behandlade frågor har jag särskilt samrått med finansministern. 1.2.10Verkan av ändrade förhållanden Idagens dynamiska samhälle är det angeläget att möjligheter skapas att anpassaen gemensamhetsanläggning till ändringar i de förhållanden som förelåg vidtidpunkten för dess inrättande. Inte minst fastighetsbildningsåtgärder kanföranleda behov av en sådan anpassning. Ett nödvändigt inslag ianläggningslagen är därför bestämmelser som medger en ändamålsenlig och smidiganpassning av befintliga anläggningar tUl ändrade förhållanden. De förslag somläggs fram i detta avsnitt av promemorian har i huvudsak fått ett mycketgynnsamt mottagande vid remissbehandlingen och även jag anser dem välunderbyggda. därföri stort sett med att lämna en sammanfattning av förslagen. Endast de förslagsom föranlett erinringar vid remissbehandlingen kommer att belysas närmare. Somhuvudprincip gäller enligt promemorieförslaget att omprövning av beslut somfattats vid inrättande av gemensamhetsanläggning skall ske vid ny förrättningmed tillämpning av eljest gällande materieUa och formella regler.Föratsättningen för att ny förrättning skaU få komma tiU stånd är att det inträttändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan. Detta stämmer överensmed vad som f. n. gäller enligt 39 § LGA. Ipromemorian föreslås emellertid en inskränlaiing i fråga om rätten att få tUlstånd ändring i tidigare beslut. Det påpekas att en ny förrättning somgenomförs enligt de vanliga reglerna om inrättande av gemensamhetsanläggning ivissa fall skulle kunna leda till stötande konsekvenser. Som exempel anges bl.a. att en fastighets utträde ur ddägarkretsen skuUe kunna omintetgöra anläggningenslönsamhet. Enligt promemorian bör med hänsyn härtill i lagen inskrivas förbudmot att vid ny förrättning besluta sådan ändring angående kretsen avfastigheter som deltar i gemensamhetsanläggning att avsevärd olägenhetuppkommer från allmän eller enskUd synpunkt. Vid remissbehandlingen har bl. a.Svea hovrätt riktat kritik mot den föreslagna bestämmelsen. Det anförs att bestämmelsenomöjliggör omprövning i sådana fall då fastighets nytta av anläggningen nedgåttav helt legitima orsaker men en ändring av tidigare beslut skulle medföraavsevärd olägenhet för övriga delägare. Detta anses inte riktigt. Bestämmelsenbör därför enligt hovrättens uppfattning bytas ut mot en regel som mer direkttar sikte på att hindra icke godtagbara konsekvenser av illojala åtgärder mensom lämnar delägarna möjlighet att anpassa anläggningen till den fortgåendeutvecklingen. Föregen del ansluter jag mig till promemorieförslaget. En begränsning av rättenatt ändra tidigare beslut bör uppenbarligen ha till syfte att hindrakonsekvenser som inte är godtagbara från allmän eller enskild synpunkt. Detframstår då som följdriktigt att i lagtexten som förutsättning för omprövninganges att sådana menliga verknmgar inte uppstår. Jag vill betona attpromemorieförslaget innebär att endast olägenheter som kan betecknas somavsevärda härvid skall beaktas. Härav torde följa att en tillämpning avundantagsbestämmelsen endast mera sällan blir aktuell. Jag vill ocksåunderstryka att man när det gäller att bedöma huruvida avsevärd olägenhetuppkommer från enskild synpunkt bör ta hänsyn också tUl de fördelar som enändring skulle medföra för den som begärt omprövning. Det synes rimligt att manvid den intresseavvägning som här skall ske fäster avseende även vid de motivsom ligger bakom ändringsyrkandet. Påpekas bör slutligen också att bestämmelseninte hindrar avveckling av en anläggning som inte ens med bibehåUen ddägarkretsuppfyller båtnadsvillkoret. En sådan avveckling torde näm- ligenaldrig kunna anses medföra avsevärd olägenhet vare sig från allmän ellerenskild synpunkt. Vidsidan av de angivna bestämmelsema om omprövning av anläggningsfråga vidny förrättning föreslås i promemorian vissa särbestämmelser som syftar tUl attpå ett smidigare sätt anpassa delaktighetsförhållandena tUl en ändradfastighetsindelning. För det fall att fastighet som är ansluten tillgemensamhetsanläggning ingår i sammanläggning skall enligt promemorieförslagetgälla att fastighetens skyldigheter gentemot övriga delägare övergår på dennybildade fastigheten. Denna bestämmelse skall äga motsvarande tillämpning närfastighet genom fastighetsreglering i sin helhet överförs till annanfastighet. För övriga fall av fastighetsreglering samt för delning av fastighetskall gälla att fastighetsbildningsmyndigheten fär vidfastighetsbildningsförrättningen meddela ett provisoriskt beslut om fördelningav ansluten faslighets skyldigheter gentemot övriga delägare. Delägare som ärmissnöjd med sådant beslut skall sedan när som helst kunna ansöka om nyförrättning enligt huvudregeln. Vid denna förrättning skaU det provisoriskabeslutet inte tillmätas någon betydelse. Ipromemorian erinras om att det skall vara möjUgt att samordnaomprövningsförrättning enligt anläggningslagen med fastighetsbildningsförrättning.Denna metod kan användas när fastighetsbUdningsåtgärd rör fastighet som inte äransluten till gemensamhetsanläggning men nybildad eller ändrad fastighet har.behov av anläggningen. Vidareföreslås i promemorian att möjlighet skall öppnas att genom överenskommelse fåtill stånd ändring i fråga om delaktigheten i gemensamhetsanläggning. En sådanöverenskommelse måste dock alltid underställas fastighetsbUdningsmyndighetensprövning. Myndigheten skall därvid kunna besluta att överenskommelsen skalltillerkännas samma verkan som ett vid förrättning meddelat beslut eller attfrågan skall prövas i vanlig ordning. Endast om myndigheten finner detuppenbart att överenskommelsen inte strider mot lagens bestämmelser skall nyförrättning kunna undvaras. Vadsom sålunda föreslagits i promemorian har inte föranlett någon erinran vidremissbehandlingen. har dock framhållit att vid avstycknmg avfritidsfastigheter en fördelning av styckningsfastighetens andelstal på denybildade fastigheterna kan ge ett mindre rättvist resultat för övrigadelägare i gemensamhetsanläggning. Att lösa frågan genom överenskommelse ellerny förrättning anses onödigt omständligt. Hovrätten förordar därför att varjeny fastighet åsätts ett nj andelstal som de tidigare andelstalenlämnas orubbade. Förslaget förutsätter att delaktighetsförhållandena frånbörjan regleras så att systemet blir flexibelt. För egen del är jag såtiUvidaense med hovrätten att vid inrättande av gemensamhetsanläggning andelstalen börbestämmas så att de formellt inte behöver ändras när nya fastigheter ansluts.Om man 1973; 160 175 bortserfrån sådana faU då styckningsfastighets anddstal fördelas mellan stamfastighetoch styckningslott, innebär emellertid anslutning av ny fastighet alltid enändring i rådande delaktighetsförhållanden. Andelstalen får som hovrättenuttryckt saken ett mindre reellt värde . Enligt min mening är detuppenbart att en sådan ändring inte bör få ske utan att de ursprangligadelägarna fått tUlfälle att yttra sig. Kravet på ny förrättning eUer avfastighetsbildningsmyndigheten godkänd överenskommelse måste alltsåupprätthållas även i den av hovrätten åsyftade situationen. Som framhållits ipromemorian kan ny anläggningsförrättning handläggas gemensamt medfastighetsbildningsförrättningen. Jag vill också betona att en överenskommelseofta kan komma tUl stånd på ett enkelt sätt. Om anläggningen förvaltas avsamfällighetsförening, har denna behörighet att ingå överenskommelsen pådelägarnas vägnar. godkännande bör som regelkunna erhållas utan större tidsutdräkt. Ipromemorian tas härefter upp ett speciellt anpassningsproblem, nämligen det somuppkommer när tomträtt upplåts i fastighet som deltar igemensamhetsanläggning. Det naturliga i sådana faU är enligt promemorian atttomträtten, sedan den inskrivits, deltar i anläggningen i fastighetens ställe.Denna verkan anses böra inträda automatiskt. Jag tillstyrker detta förslag, somfått ett enbart positivt mottagande vid remissbehandlingen. Slutligen diskuteras ipromemorian frågan om ekonomisk reglering mellan delägare igemensamhetsanläggning med anledning av ändring i delaktighetsförhållandena. Deförslag som läggs fram i denna del av promemorian präglas av en strävan att medtiUgodoseende av rättvisekraven åstadkomma så enkla och lättUlämpade reglersom möjligt. I fråga om ansvaret för anläggningssamfällighets förbindelserskall enligt promemorian gälla att de åvilar delägarna efter de vid varjetidpunkt gällande andelstalen. Denna princip ligger till grund för de bestämmelsersom föreslås gälla i fråga om den ekonomiska regleringen. Dessa innebär attvid varje ändring i delaktighetsförhållandena skall göras en beräkninghuruvida det föreligger överskott eller underskott i samfällighetensekonomiska balans. Som framgår av det följande kan underskott uppkomma endastnär anläggningen förvaltas av samfällighetsförening. Om överskott föreliggerskall fastighet som inträder i samfälligheten åläggas att utge ersättning förden andel i överskottet som tillförs honom genom anslutningen. Fastighet somutträder skall å andra sidan tillerkännas ersättning för den andel iöverskottet som han förlorar genom utträdet. Utvisar balansen i stället underskott,skaU utträdande delägare förpliktas utge ersättning för sin andel i detta. Dethar inte ansetts kunna komma i fråga att i sistnämnda fall tillerkännainträdande delägare ersättnmg för andel i underskottet. En sådan anslutninganses kunna bli aktuell endast i undantagsfall. Det är då enligt promemorian lämpligtatt samfällighetsföreningens ekonomi saneras innan anslutning sker. MöjlighetskaU också finnas att i samband med ändring av ddägarkretsen förordna omupplösning av föreningen. Vad som anförts ipromemorian för det fall att fastigheten inträder eller utträder ursamfällighet skall äga motsvarande tillämpning när fastighets andelstal höjseller sänks. Promemorieförslagetinnehåller uttryckliga bestämmelser om fastställande av samfällighetsekonomiska balans. Om samfälligheten, som vanligen torde komma att bli fallet,förvaltas av samfällighetsförenmg, skall som överskott eller underskott ansesskillnaden mellan värdet av anläggningen och föreningens tUlgångar, å enasidan, samt föreningens förbindelser, å andra sidan. Beträffande annansamfällighet skaU anläggningens värde anses som överskott. Samfälligheten somsådan kan i detta fall inte ha vare sig tUlgångar eller skulder. Anläggningensvärde skall uppskattas efter vad som är skäligt med hänsyn främst tiUkostnadema för dess utförande samt tiU anläggningens ålder och fortsattaanvändbarhet. Vid remissbehandlingen harnågon erinran inte gjorts mot de principer som enligt promemorieförslagetskall gälla vid den ekonomiska uppgörelsen mellan delägama. I flera yttrandenunderstryks emellertid att svårigheter kan uppkomma när det gäller attuppskatta värdet av gemensamhetsanläggning. uttalar att entillämpning av de föreslagna bestämmelserna kan medföra att ensamfäUighetsförening uppnår ett överskott som endast är bokföringsmässigt,eftersom en anläggning av det slag som det här gäller inte har något reelltsakvärde. I fråga om samfällighet som förvaltas direkt av delägama kan följdenenligt hovrättens mening bli att kvarvarande delägare kan bli skyldiga attersätta utträdande delägare för ett rent fiktivt värde. För egen del vill jag heltansluta mig till promemorians förslag rörande den ekonomiska regleringen. Vadgäller uppskattningen av anläggningens värde ansluter promemorieförslaget näratUl den nuvarande bestämmelsen i 41 § LGA. Som framgår av de i promemoriangjorda hänvisningarna till lagens förarbeten skall man vid uppskattningen inteutgå från försäljningsvärdet utan från återanskaffningsvärdet (se prop. 1966;128 s. 277). Härifrån skall avdrag göras för förslitning och minskadanvändbarhet. I promemorieförslaget har gjorts en viss jämkning i förhållandetill bestämmelsen i LGA för att markera att det i en del fall snarare kommeratt bli fräga om ett skälighetsavgörande än en på bokföringsuppgifter ochmätbara faktiska förhållanden grundad exakt värdering. Som framhållits ipromemorian går hela värderingen ut på att fastställa i vad mån det med hänsyntill samtliga föreliggande förhållanden framstår som rättvist och rimligt attt. ex. en ny delägare får "köpa in sig" i anläggningen eller att enutträdande delägare får tUlbaka en del av sina investeringar i anläggningen.Någon ersättaing för bokförings-mässiga överskott eller fiktiva värden skallgivetvis inte utgå. närdet gäller vägar torde det inte sällan framstå som obilligt att ålägga nydelägare skyldighet att ersätta investeringskostnader som ligger långt tillbakai tiden. Att som ifrågasatts i ett remissyttrande ange någon tidsgräns försådan skyldighet synes emellertid inte möjligt. Hänsyn bör nämligen också tastUl det underhåU som lagts ned på anläggningen för att hålla denna i användbartskick. Ofta torde det vara möjUgt att få tiU stånd överenskommelse mellandelägarna i ersättningsfrågan. I övrigt får det överlämnas åt derättstiUämpande myndigheterna att med beaktande av omständigheterna i varjesärskUt fall bedöma i vad mån ersättning skäligen bör utgå. Slopandet av den i9 § andra stycket EVL uppställda femårsgränsen för inträdande fastighetsskyldighet att ersätta väg-byggnadskostaader synes därvid inte böra tiUmätas enalltför genomgripande betydelse utan denna gräns torde fortfarande kunna tjänatill viss vägledning. Motpromemorians förslag att kalla den nya lagen anläggningslagen har vidremissbehandlingen gjorts vissa erinringar. Lantmäteristyrelsen menar attbegreppet anläggning har en väsentligt vidare innebörd än den som avses ilagförslaget. För att ge en korrekt uppfattning om innehållet föreslårstyrelsen att man bygger på något av uttrycken fastighetssamverkan,anläggningssamfälligheter, gemensamhetsanläggningar ochfastighetsanläggningar. uttalar att den föreslagna benämningenför den oinitierade kan uppfattas som om lagen skulle handla om anläggningar iallmänhet och inte det speciella fall som rör samverkan mellan två eller flerafastigheter. ifrågasätter om det inte är bättre att lagen fårnamnet lag om gemensamma anläggningar (anläggningslagen). Liknande synpunkteranförs av i och grustäktskommittén. Dessaföreslår att lagen kallas lag om gemensamhetsanläggningar. Föredraganden.Praktiska skäl talar enligt min mening för att den nya lagen får en annanbenämning än motsvarande äldre lag. Namnet gemensamhetsanläggning är f. ö. enmissvisande beteckning eftersom förslaget innehåller bestämmelser omupplåtelse av rätt till väg till förmån för enstaka fastighet. Jag ansluter migdärför till förslaget i promemorian att lagen skall kallas anläggningslagen. Paragrafenanger vilka gemensamrna anläggningar som omfattas av lagen. 12 1973.1 .mml. Promemorieförslaget.Paragrafen inleds med en definition av begreppet gemensamhetsanläggning. Underdetta begrepp faller sådan anläggning som är gemensam för flera fastigheteroch som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem. Något kravuppställs inte på att ändamålet skall tillgodoses med just denaktuella anläggningen. Härav följer enligt promemorian att det inte möterhinder att redan från början begränsa tiden för anläggningens bestånd, om mankan förutse att anläggningen inom överskådlig tid kommer att bli överflödig. I1 § LGA finns en uppräkning av vissa typer av anläggningar som anses fyllakravet på stadigvarande betydelse. Uppräkningen omfattar parkeringsanläggning,förbindelseled, gårdsutrymme, lekplats, anordning till skydd mot grundvatten,anläggning för vattenförsörjning eller avlopp, ledning, värmeanläggning ochtvättstuga. Uppräkningen är emeUertid enbart av exemplifierande karaktär. Imotiven anges vissa andra exempel på godtagbara anläggningar. a. nämnsvissa anläggningar för fritidsändamål - bryggor, småbåtshamnar och friluftsbad-och en del anläggningar för jordbraksdrift, nämligen andelsladugårdar samtlagrings- och torkanläggningar. Dethar inte ansetts lämpligt att i den nya lagen göra någon uppräkning av godtagbaraanläggningstyper. En sådan uppräkning kan, framhålls det i promemorian, lättuppfattas som ett krav på att den ifrågasatta anläggningen måste kunnahänföras till eller vara jämförlig med någon av de uppräknade typerna. Detavgörande rekvisitét, att anläggningen skall tillgodose ändamål avstadigvarande betydelse för fastigheter, torde också komma att framträdatydligare med den nya utformningen av lagtexten. Den i 1 § LGA och motivendärtill gjorda exemplifieringen synes emellertid också i fortsättningen varavägledande. Iparagrafen anges att gemensamhetsanläggning kan inrättas enligt lagen. Oftasttorde det enUgt promemorian bli fråga om att utföra en helt ny anläggning. Mednyssnämnda uttryckssätt avses emellertid endast att man gör lagens bestämmelsertillämpliga på en viss anläggning. Också en redan befintlig anläggning, somhittills betjänat en enstaka fastighet eller utnyttjats gemensamt på rentavtalsrättslig gmnd, kan inrättas som gemensamhetsanläggning. När det finnsflera intressenter i anläggningen torde situationen ofta vara den att de ärense om att på detta sätt få till stånd en fastare och mer ändamålsenligreglering av sina inbördes rättigheter och skyldigheter. Det finns emellertidmöjlighet att också tvångsvis ta en befintlig anläggning i anspråk och anslutafastighet till den. Eftermönster från 1 § LGA har i paragrafen införts en bestämmelse om att lagen integäller anläggning som enligt särskilda bestämmelser kan inrättas gemensamt förflera fastigheter efter prövnuig av domstol eller annan myndighet. blir,betonas i promemorian, emellertid mindre , eftersom bestämmelsemaom förrättning för vägföretag enligt 2 kap. EVL inte skall få tillämpas efterdet anläggningslagen trätt i kraft. Detta innebär att enskilda vägar blir enny anläggningstyp som faller under lagen. EnligtFBL kan anläggningsarbete utföras som ett led i genomförande avfastighetsreglering. Om sådana gemensamma arbeten finns särskilda bestämmelseri 9 kap. FBL. En anläggnmg, som omfattas av dessa bestämmelser, skall i vissafall inrättas enligt anläggningslagen. Denna lag bör enligt promemorian vidaregöras tillämplig på anläggning som redan utförts som gemensamt arbete vidfastighetsreglering. Frågor om underhåll och drift av sådan anläggning böralltså regleras enligt den nya lagen. Detsamma gäller exempelvis frågor omverkan av ändrade förhållanden. Den angivna undantagsbestämmelsen hardärför utformats så, att den inte gäller de fall då det avspeciallagstiftningen framgår att anläggningslagen skall kunna tillämpas. Ipromemorian påpekas att det i LGA finns en uttrycklig bestämmelse om att lageninte galler allmän vatten- och avloppsanläggning. Bestämmelsen har sin grund iatt en sådan anläggning kan komma till stånd utan prövning av domstol ellerannan myndighet. En motsvarande bestämmelse har tagits upp i förevarandeparagraf. Attden nya lagen inte omfattar allmänna vägar har däremot inte ansetts behövasärskilt föreskrivas. Frågor härom prövas enligt lagstiftaingen om allmännavägar. Motsvarande gäUer i fråga om gator, torg och andra allmänna platser inomområde för stadsplan. Om anordnande av sådana allmänna platser finns särskildabestämmelser i byggnadslagen. I promemorian understryks att tUlkomsten av dennya lagen inte innebär någon ändring i fråga om kommuns skyldighet enligt 49 §byggnadslagen att svara för iordningställande och upplåtande tiU allmäntbegagnande av gata eller annan allmän plats inom stadsplaneområde. Ipromemorian erinras vidare om att reglema i 3 kap. EVL inte rabbas genom dennya lagstiftningen. Detta anses innebära att vägar och andra allmänna platsersom finns inom vägförenings område också faller utanför anläggningslagen.