prop · FW031 · 1973-12-31 00:00:00 — HSB förutsätter i sittremissvar att lånets storlek för de kooperativa företagen blir densamma församlingslokaler som för bostäder, nämligen av låneunderlaget. SFS utgår åsin sida från att lån kommer att beviljas av låneunderlaget. VG anseratt förslaget innebär en försämring jämfört med nu gällande regler. Det är inteheller motiverat med en lägre procentsats för de föreningsägda lokaler- 1973:1 Bilaga 13 207 na än för de kommunägda, VG föreslår attprocenttalet höjs till i varje fall av låneunderlaget. för samlingslokaler delarutredningens uppfattning att det från statens synpunkt inte är motiverat attkräva förbud mot belåning av inteckningar i förmånsläge som motsvararanordningsbidraget. Sådan inteckning bör få användas för lån till täckande avkostnader utöver det pantvärde som framräknas vid den statliga belåningen. Somvillkor för belåning av ifrågavarande inteckningar bör gälla att nämnden ivarje särskilt fall lämnat medgivande därtill. understryker i detta sammanhangatt det ekonomiska ansvar kommunerna förutsätts ta för samlingslokalerna börkomma till uttryck i ett borgensåtagande för lånet, vilket också skulleinnebära administrativa fördelar. Styrelsen anser att lokalägaren bör förbindasig att inte belåna inteckning i det fria utrymme som följer avanordningsbidraget och borgensåtagandet annat än i enlighet med bestämmelsernaI 12 § bostadslånekungörelsen. Innebörden härav är att låntagaren Inte får förannat ändamål än täckning av kostnader för byggnadsföretaget utöver pantvärdetbelåna inteckning med förmånsrätt inom det sålunda frigjorda utrymmet.Belåning får ske högst med belopp som den långlvande myndigheten efter kommunenshörande godkänner. Ett kommunalt borgensåtagande för det statliga lånetförordas även av statens , länsbostadsnämnderna iStockholms, , och samt . Några remissinstanser tar upp vissa kreditmarknadsfrågor i anslutning tillutredningens uttalande att frågan om kreditprioritering församlingslokaländamål i första hand bör lösas i anslutning tillkreditmarknadsöverenskommelser. Sålunda finner länsbostadsnämnden i Stockholmslän att kreditmarknadsöverenskommelser avseende även samlingslokalbyggandetkommer att ge kreditförsörjningen åt denna sektor en välbehövlig stadga.Tveksamma eller direkt avvisande till överenskommelser som innebär enprioritering av kreditbehovet är fullmäktige i . , styrelsen för stadshypotekskassa.Näringslivets byggnadsdelegation och SAF. Fullmäktige i framhåller att denföreslagna belåningsformen har den nackdelen att den på kreditmarknadenprioriterade, redan stora volymen av krediter växer ytterligare och försvårarmöjligheterna att framgångsrikt genomföra prioriteringen och föra enkonjunkturstabiliserande kreditpolitik. Det är i föreliggande fall fråga omjämförelsevis små belopp men det måste observeras att den föreslagna utökningenav prioriteringen långt ifrån är ensam i sitt slag. Utan att speciellt riktasig mot finansieringen av samlingslokaler framhåller fullmäktige vikten av attstörsta restriktivitet visas vid 1973:1 Bilaga 13 208 utökning av de prioriterade ändamålen och attminskning företas när detta visar sig möjligt. Kan antalet kategorier förprioriteringen inte på ett någorlunda snävt sätt begränsas, blir det enligtfullmäktige så mycket mera angeläget att begränsa den totala volymen av detbyggande som ryms under de prioriterade belåningskategorierna. Sistnämnda synpunkt anlägger även , som dessutom understryker att krediter till allmännasamlingslokaler skiljer sig från krediter till bostäder och s. k.bostadskomplement. Lokalerna har nämligen lägre kreditvärde än andrafastigheter på grund av deras osäkra intäktsförhållanden och de ojämförligtsämre möjligheterna att lyfta av kortfristiga bankkrediter för dessa lokalertill långfristiga lån i något kapitalmarknadsinstitut. a. dessa skäl börkrediter till allmänna samlingslokaler inte jämställas med bostadskrediter ochinte heller ingå i kreditmarknadsöverenskommelserna om bostadsbyggandetsfinansiering. Liknande tankegångar utvecklar Näringslivets byggnadsdelegationoch SAF vilka avstyrker att ifrågavarande långivning överförs till den s. k.prioriterade sektorn. Även styrelsen för Sverigesstadshypotekskassa är av den meningen att samlingslokalerna är speciella sombelåningsobjekt och därför knappast på förhand kan garanteras långfristigabottenlån. I stället bör det ankomma på vederbörande kreditinstitut att frånfall till fall pröva kreditfrågan. Styrelsen erinrar vidare om att gällandeförfattningsbestämmelser om stadshypoteksinstitutens utlåning uppställer kravpå inteckningssäkerhet. Eftersom kommun enligt gällande praxis inte kan lämnasådan säkerhet förutsätts en ändring av författningsbestämmelserna, omstadshypoteksinstituten skall kunna medverka vid belåning av kommunägdasamlingslokaler. Liknande uppfattning redovisar . Utredningen räknar med att fördjupning av bostadslånet skall kunnaförekomma med av låneunderlaget, om inte överenskommelser kan träffasmed kreditinstituten. Enligt mening är det ytterst angelägetatt kreditförsörjningen kan ordnas på ett tillfredsställande sätt så attfördjupning med inte skall behöva förekomma. för samlingslokaler finner detvara värdefullt med en fördjupningsmöjlighet utan begränsning till visstprocenttal om särskilda skäl föreligger. Nämnden väntar dock attkreditmarknadsöverenskommelser i övervägande antal fall skall lösafinansieringsfrågorna. Positiva till en fördjupningsmöjlighet är ocksålänsbostadsnämnden i , som pekar på betydelsen härav iförsta hand i glesbygdsområden, samt FHR som emellertid anser attförutsättningarna för fördjupning bör ytterligare klargöras. Förslaget om anordningsbidraghar fått ett genomgående positivt mottagande. Förslaget tillstyrks eller lämnasutan erinran av Prop.1973:1 Bilaga 13 209 a. , statens nämnd församlingslokaler, , vissa länsstyrelser, länsbostadsnämnden iStockholms län, beredning om stat och kyrka, fullmäktige iriksbanken. Näringslivets byggnadsdelegation, SAF, TCO, FHR, BR, VG,Folkparkernas centralorganisation, ochHandikappförbundens centralkommitté. Förslaget attanordningsbidrag skall utgå utan maximering till visst högsta belopp har avflera remissinstanser ansetts vara väl motiverat. Bland dessa märksbostadsstyrelsen, i , FHR och . Sålunda anför FHR att det väsentliga i bidragetsutformning är att föreslagna procentsatser för anordningsbidraget får tillämpaspå det låneunderlag som kan accepteras i varje särskilt fall. Den nuvarandemaximeringen av statslånen på grund av en otillräcklig anslagsgivning harenligt FHR varit synnerligen besvärande för de stora föreningarna. Förslaget att ge högreanordningsbidrag till lokaler som ägs av eller upplåts till öppen förening utanvinstintresse än till lokaler 1 regi finner såväl bostadsstyrelsensom länsbostadsnämnden i ägnat att åstadkomma en styrning avverksamheten. menar att valet av förvaltningsform inte börske med utgångspunkt i bidragets storlek utan efter andra allmännaöverväganden. Styrelsen föreslår därför att det i bidragshänseende inte görsåtskillnad mellan kommun och annan. Vidare anser styrelsen att de stora ekonomiskainsatser som kommunerna fömtsätts göra bör beaktas i detta sammanhang.Styrelsen föreslår att bidragsandelen får utgöra högst av låneunderlaget. Av motsatt uppfattning ärstatens som konstaterar att den styrningseffekt somförslaget innebär står i överensstämmelse med nuvarande praxis, vilken enligtnämnden bör bibehållas. Även angivna procenttal ansluter sig enligt nämndentill nuvarande regler, om man bortser från effekten av den maximering som dehittillsvarande begränsade anslagsramarna har framtvingat. beredning omstat och kyrka finner att det av samlingslokalutredningen formulerade kravetpå att lokalen skall drivas av kommun eller öppen förening inte medger attanordningsbidrag utgår till kyrkor och samfund. Undantag från denna regel måstedärför enligt beredningen göras. Utredningens förslag omett särskilt schablonmässigt beräknat b i-d r a g för inköp av konst, inventarieroch pedagogiska hjälpmedel accepteras av flertaletremissinstanser. Både och statens att den konstnärliga utsmyckning som utgör fast egendom hänförstill låneunderlaget. 1973:1 Bilaga 13 210 derstryker vikten av att även hjälpmedel förhandikappade får ingå i bidraget för lös egendom, t. ex. hörseltekniskutrustning och visuella hjälpmedel. Liknande synpunkter anlägger FHR somdessutom förutsätter att särskilda medel också i fortsättningen skall anvisasför konstinköp i mer omfattande och koncentrerad form. Kommunstyrelsen i Örebrokommun ifrågasätter om inte den föreslagna schabloniseringen av bidraget är isnävaste laget. Önskvärdheten av generösa bidrag till inventarier m. m.framhålls också av BR och . Förslagen angående stödtill befintliga lokaler tillstyrks eller lämnas utanerinringar av bl.a. ,statens , , teater- och musikrådet, vissalänsstyrelser och länsbostadsnämnder, servicekomnuttén. Näringslivets byggnadsdelegation,, , , BR, FHR, VG, Folkparkernas centralorganisation och Svenskariksteatern. Vägledande förstödverksamheten bör enligt statens vara attåtgärderna anpassas till lokalernas återstående livslängd som samlingslokaleroch att de genomförs på ett sätt som tryggar ekonomin för hela den återståendetiden. Det sistnämnda kravet förutsätter att också kommunerna medverkar medinsatser och garantier. Det måste finnas tillgång till ett planeringsunderlagbyggt på kommunernas handlingsprogram. Teater- och musikrådetfinner upprustningsbidragen utomordentligtangelägna och framhåller att flera på teaterområdet verksamma organisationerhar allvarligt ifrågasatt möjligheterna att bygga ut eller ens vidmakthållateaterdistributionen med den lokalstandard som finns f.n. Rådet föreslår att ensäkerhetsinriktad upprustning av spelplatser prioriteras vidfördelning av de föreslagna upprustningsbidragen. betonarvikten av att upprustningsbidragen får en sådan utformning och omfattning attbehoven av samlingslokaler i äldre bostadsområden och i glesbygdsområden kantillgodoses oavsett vem som är lokalägare. När det gällerupprustning av det stora antalet befintliga äldre samlingslokaler finner 5BOdet naturligt att ägareförhållandena i första hand kvarstår oförändrade. Förden händelse man i enskilda fall skulle finna det vara angeläget ellerfördelaktigt med en överlåtelse till kommun eller allmännyttigt bostadsföretagbör enligt möjligheter öppnas för att praktiskt genomföra sådana åtgärder. VG godtarupprustningsbidragets maximering till av kostnaderna. Det bör dock närmareklargöras vad som avses med "kostnader". VG förutsätter att i dessafår inräknas dels egentlig upprustning, dvs. kostnader för nödvändigareparationer och utbyte av inventarieutrustning, dels ock avlyft avlåneskulder samt att detta skall gälla även statsbelånade lokaler, somtidigare erhållit lån med maximal subventionsdel. 1973:1 Bilaga 13 211 Med hänsyn tillfolkparkernas allmännyttiga karaktär förordar att upprustningsbidrag skall få utgå även till ickestatsbelånade lokaler inom folkparkerna. Bristande möjligheter att ekonomisktklara av om- och nybyggnationer leder i ökad utsträckning tillkommunalisering av folkparker, vilket centralorganisationen frånsamhällsekonomisk synpunkt finner vara ofördelaktigt. Samtliga remissinstansersom har uttalat sig om den föreslagna tidsbegränsningenav stödverksamheten anser stödperioden vara för kort. En förlängning avperioden till förordas av statens , teater- ochmusikrådet, i , HSB, BR, FHR och VG. Utan att angehur lång tidsperioden bör vara föreslår några remissinstanser att den i vartfall bör vara längre än . Till dessa hör i ,länsbostadsnämnden i , TCO och . Vad angår organisationen för stödet till samlingslokalerhar endast några remissinstanser berört utredningens förslag att beslutanderätteni fråga om anordnings- och upprustningsbidrag samt särskilda eftergifter skallläggas på statens . Förslaget tillstyrks eller lämnasutan erinran av statens , ,i , BR, FHR, . Av annan mening är vilket harsamband med styrelsens i det följande redovisade synpunkter på förfarandet istödärendena. Önskemål om viss representation i statens fram av . , , och . Sålunda anser det vara motiverat att kommunerna blir väl representerade inämnden på grund av den väsentliga roll som kommunerna spelar när det gällerallmänna samlingslokaler. Kommunstyrelsen i föreslår attantalet ledamöter i nämnden sätts till nio, varav de tre riksorganisationernabör få utse var sin ledamot. SFS förordar att nämnden skall bestå av åttaledamöter med lika många suppleanter. Remissinstanserna ärstarkt delade när det gäller förfarandeti låne- och bidragsärendena. Till deremissinstanser som tillstyrker utredningens förslag eller lämnar dessa utanerinran hör statens iiänvid för samlingslokaler, teater- och musikrådet,länsstyrelserna i och , länsbostadsiiämnderna iStockholms, samt . FHR har intet att erinramot utredningens förslag men påpekar att en uppdelning av beslutanderätten kankomma atf medföra organisatoriska svårigheter för sökanden, varför fastaanvisningar kommer att erfordras. , i samt länsbostadsnämnderna iStockholms och Prop.1973:1 Bilaga 13 212 föreslåratt bostadslångivningen skall åvila länsbostadsnämnderna med hänsyn till bl. a.deras betydande erfarenheter av belåning av olika lokaltyper. Bidragsgivningendäremot bör ankomma på statens , som även framdelesbör vara det centrala statliga organet för samlingslokalfrågor med uppgift bl.a. att turordna anmälda projekt, att granska projekten från speciellasamlingslokalsynpunkter samt att bevilja anordningsbidrag. Det enda skäl somenligt länsbostadsnämnden i kan åberopas för att läggalångivningen hos är att samarbetet kan tyckas bli enklaremellan två centrala organ än mellan ett centralt organ och en rad länsorgan.Fördelarna är dock skenbara eller obetydliga. Att lägga långivningen hosbostadsstyrelsen stöter på svårigheter bl. a. därigenom att styrelsen inte hardirekt tillgång till de regionala kontakterna. Ett förfarande som innebär attbåde styrelsen och länsbostadsnämnderna deltar I lånehanteringen förefalleralltför omständligt och tidsödande för att kunna fungera tillfredsställande. Flera remissinstanser avstyrkerutredningens förslag eller ställer sig tveksamma till det. Rätt allmäntuppfattas uppdelningen av beslutsfunktionen på två olika myndigheter somolycklig. a. Denföreslagna ordningen har enligt mening genom sin dualism såbetydande olägenheter inte minst av administrativ art att styrelsenavstyrker den. En förenkling av handläggningen av frågor rörande lån ochbidrag för allmänna samhngslokaler borde vinnas om de sammanfördes till endasten myndighet, förslagsvis tillbostadsstyrelsen. Ärendena skulle där handläggas av en delegationsammansatt av representanter för riksorganisationer som sysslar medsamlingslokaler, kommuner och . Delegationen bör tillerkännasbeslutanderätt med skyldighet att till styrelsen hänskjuta frågor avprincipiell art, petitafrågor och andra frågor av större vikt. Vidare framhåller attdet i och för sig kunde vara önskvärt för uppnående av likhet med formema förden sedvanliga bostadslångivningen att uppgiften fick ankomma på länsbostadsnämnderna.Detta ter sig emellertid knappast möjligt, åtminstone i begynnelseskedet, av iförsta hand två skäl. De riksomfattande intressen som är representerade kan knappast knytas till en regional myndighet menväl till . Vidare finns f. n. inte på det regionala ellerlokala planet erforderlig kunskap om den tekniska granskning som måste utföras. Ansökning om såväl lån som bidrag börställas och sändas direkt till styrelsen, varefter delegationen när så prövaserforderligt kan inhämta yttrande från länsbostadsnämnden i närmare angivnaavseenden. Avser ansökningen endast anordningsbidrag bör delegationen likaledesvara beslutande organ, liksom när det gäller stödet till befintliga lokaler. 1973:1 Bilaga 13 213 Att låne- ochbidragsärendena bör avgöras av en enda myndighet om inte från början, så dockefter viss övergångstid framhålls mer eller mindre starkt också i yttrandenfrån universitetskanslersämbetet, statens planverk, iÖstergötlands län, länsbostadsnämnderna i , , ochNorrbottens län samt HSB. Universitetskanslersämbetetställer frågan om inte en splittrad handläggningsordning riskerar att medföraatt en del av de vinster i fråga om översiktlighet över finansieringsformernasom i övrigt kännetecknar utredningsförslaget härigenom går förlorade. En lån- och bidragsgivning koncentrerad till bostadsstyrelsenfinner statens planverk, i och länsbostadsnämndeni län vara lämplig. i anser dock attbostadsstyrelsen först bör ta över de uppgifter som avses åvilastatens , varefter nämndens verksamhet kan upphöra.En successiv anpassning av handläggningen för att denna slutiigen skallförläggas till bostadsverket förordar även länsbostadsnämnderna iÖstergötlands och . Uppenbara fördelar är att vinna om så fåbeslutsorgan som möjligt är inkopplade, anser länsbostadsnämnden i Norrbottenslän. I likhet med övrig långivning bör även beslutanderätten avseendebostadslån till allmänna samlingslokaler ligga på länsbostadsnämnderna. skall ett av statens meddelat beslut omanordningsbidrag anses visa att lokalerna tillgodoser ett varaktigt behov ochatt lånet inte är förenat med förlustrisk. beslut ilånefrågan blir härigenom endast av formell karaktär trots att lånemyndighetentillhandahåller riskkapitalet. anser en riktigarebeslutsväg vara att nämnden med sin lokalkännedom i första hand prövarbostadslånefrågan och att bidragsfrågan prövas efter lånemyndighetensställningstagande i lånefrågan. HSB efterlyser enytterligare bearbetning av handläggningsrutinerna varvid särskilt bör prövas omantalet beslutsorgan kan begränsas och om inte en starkare regional anknytningav låneärendena kan anses vara ändamålsenlig. VG ifrågasätter om intestödverksamheten i sin helhet bör handhas av enbart samlingslokalnämnden, somhittills fungerat fullt tillfredsställande. De remissinstanser somhar yttrat sig över utredningsförslaget att bostadsmyndigheterna skall ta överförvaltningen av uteståendesamlingslokallån har samtliga tillstyrkt förslaget eller lämnat detta utanerinran. Bland dessa remissinstanser återfinns , statens nämndför samlingslokaler samt vissa länsstyrelser och länsbostadsnämnder. anför att beslut 1 frågor omuppsägning och överta- 1973:1 Bilaga 13 214 gande av lån bör meddelas av den föreslagnadelegationen,inom styrelsen efter anmälan av länsbostadsnämnden. Utredningens förslagbeträffande ekonomiskt stöd.till de samlingslokaläganderiksorganisationer na hälsas medtillfredsställelse av statens , iGöteborgs och län, BR, FHR, VG, Folkparkernas . framhåller att utredningen inte tycks ha beaktat detomfattande service- och projekteringsarbete som organisationen bedriver förallmänna samlingslokaler och fritldslivet i övrigt. Organisationen föreslårdärför att det föreslagna bidraget till de samlingslokaläganderiksorganisationerna om sammanlagt . räknas upp till 1 milj. kr. samtatt bidrag skall utgå till organisationen i samma proportion som till övrigasamlingslokalägande riksorganisationer. När det gäUerfördelningen av den post om . som föreslagits för organisationernasarbete med den statiiga lån- och bidragsgivningen föreslår statens nämnd församlingslokaler att halva summan , fördelas i proportion till de sammanlagdabeloppen av de statliga lån och bidrag som förmedlats av resp. organisationunder, de som ligger närmast före det budgetår under vilket beslutfattas, medan återstoden fördelas I förhållande till antalet beviljadebidragsframställningar . Liknande tankegångar utvecklarVG i sitt yttrande. Såväl BR som FHR menaratt bidrag utöver gmndbidraget bör kunna fördelas mellan organisationernaenligt principer varom de själva träffar överenskommelse. Att en sådan kanträffas bekräftar FHR, som haft överläggningar i frågan med BR och VG. EnligtBR:s uppfattning måste dock vid en sådan fördelning större hänsyn tas tillantalet låneärenden än lånens sammanlagda storlek i kronor räknat. Utredningens förslag attmedel, förslagsvis . , ställs tillsamlingslokalnämndens förfogande för normerings-och utvecklingsarbetetillstyrks av samlingslokalnämnden, teater- och musikrådet, BR, FHR, Svenskariksteatern och . SÖ finner det befogat attmedel anvisas men anser att ett anslag på . De samlingslokaläganderiksorganisationerna tillstyrker förslaget att . anslås i ettinitialskede för teknisk och ekonomisk rådgivning. 5Ö däremot ställer sigtveksam härtill, om bidraget skulle koncentreras till någon avorganisationema. I anslutning tillutredningens kostnadsberäkningar framhållerstatens att det planeringsunderlag som efter handkommer fram från de kommunala bostadsbyggnadsprogram- 1973:1 Bilaga 13 215 men kan väntas komma att belysa behovet avstatens ekonomiska med-; verkan. Tills vidare bör enligt nämnden utredningenskostnadsberäkningar kunna läggas till grund för beslut av statsmakterna.Beräkningarna innebär en ökning av resurserna, vilket bör göra det möjligt attavveckla den maximeringspraxis som förorsakat många lokalföretagekonomiska svårigheter. Staten har sedan år 1942lämnat ekonomiskt stöd för att främja tillkomsten och bevarandet av allmännasamlingslokaler. Stödverksamheten har varit inriktad på lokaler somtillgodoser främst föreningslivets behov av utrymmen för möten, studieverksamhetoch förströelse. Den dominerandestödformen är lån som täcker en viss del av kostnaderna för nybyggnad,ombyggnad eller köp av byggnad. Lån kan utgå också för att avhjälpa ekonomiskttrångmål, s. k. saneringslån. Lån är i regel förenat med en kapitalsubventiongenom att en del av lånet är ränte- och amorteringsfri och i allmänhet avskrivsnär återstoden av lånet har slutamorterats. Formerna för lånestödet har varit ihuvudsak oförändrade . Vissa begränsade reformer har dock genomförts,bl. Sistnämnda årkompletterades låneverksamheten med ett särskilt stöd i form av s. k.rekonstruktionsbidrag. Dessa är avsedda att vid sidan av saneringslånen ge stödtill samlingslokaler som inte är ekonomiskt bärkraftiga men som anses fyllaett angeläget behov. Sådana bidrag och lån förutsätter viss medverkan. De faktiskastödmöjligheterna beror också av de ramar för verksamheten som statsmakternabestämmer. För /73 gäller för långivningen en ram av 15 milj. kr.och för bidragsgivningen finns ett anslag på . Lån och bidrag beviljasav Kungl. Maj:t efter förslag av statens . Lånenförvaltas av länsstyrelserna. Samlingslokalutredningenhar i betänkandet (SOU 1971: 92) Finansiering av allmänna samlingslokaler lagtfram förslag om betydande ändringar i fråga om både utformningen avstödsystemet och de administrativa formerna för stödverksamheten. Som en utgångspunkt försina förslag konstaterar utredningen att driften av allmänna samlingslokalerfår anses som en samhällsangelägenhet. Jag delar helt denna uppfattning. Avdet material som utredningen har redovisat framgår att statens stöd t. o. /71 har uppgått till 193 milj. kr., varav 117 milj. kr. harbeviljats som räntefria stående lån. Härtill kommer kommunernas stöd som tordeuppgå till avsevärda belopp. Från samhällets sida har alltså under en långföljd av år gjorts betydande insatser på området. Prop.1973:1 Bilaga 13 216 Fortsatta sådana insatser är enligt minmening viktiga. Formerna för och omfattningen av stödet bör emellertid nu pågrundval av utredningens förslag ses överi belysning av vunna erfarenheter och aktuella behov. Huvudpunkternai utredningens förslag är följande. Beträffande nytillkommande lokalerföreslås att kreditbehovet, utöver bottenkredit, skall tillgodoses genomstatliga bostadslån och anordningsbidrag. Enligt förslaget skall stödetomfatta inte bara byggnadskostnader, som är fallet, utan också kostnaderför mark och inventarier. För befintliga lokaler föreslås att nuvarandesaneringslån och rekonstruktionsbidrag slopas och under en femårsperiodersätts av upprustningsbidrag och särskilda eftergifter av uteståendestatslån. föreslås varaav engångskaraktär, medan kommunerna förutsätts bära det avgörande ansvaret församlingslokalemas driftkostnader och särskilt för normala ovisshetsrisker.