prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — renkonsument som förvärvar varan huvudsakligen för enskilt bruk. För att motverkakringgående av lagen och fånga in vissa situationer som i fråga omskyddsbehovet typiskt sett nära överensstämmer med huvudfallen förordar jagvidare, i likhet med utredningen, att lagen får omfatta också köp somförmedlas av näringsidkare som ombud för privatperson. Jag vill tiU undvikandeav missförstånd framhålla att jag inte med det nu sagda har tagit avstånd fråntanken på särskilda skyddsregler för andra tjfper av köp än de nu nämnda.Skulle det under köplagsutredningens fortsatta arbete eller i annat sammanhangvisa sig föreligga behov av sådana regler är jag givetvis beredd att ta uppden frågan tiU övervägande. Vad angår föremålet förköpet innebär utredningens förslag att lagen skall gäUa köp av vara. Någonkritik mot förslaget i denna del har inte framförts under remissbehandlingen.Jag har inte heller någon erinran mot den föreslagna avgränsningen. I näringslivetsremissyttrande uppmärksammas den internationellt privaträttsliga frågan omvilket lands lag som skall tUlämpas på konsumentköp nied internationellkaraktär. Denna fråga regleras i lagen (1964: 528) om tillämplig lagbeträffande intemationeUa köp av lösa saker. Huvudregeln är enligt denna lag(3 §) att parterna själva får bestämma vilket lands lag som skall regleraköpet. Principen om parternas avtalsfrihet vid val av tillämplig lag innebärenligt förarbetena tUl lagen (prop. 1964: 149 s. 19) att en överenskommelse ifrågan är giltig, även om avtalet hänvisar tUl en lag som väsentligen avvikerfrån den lag som eljest skulle vara tiUämplig och även i vad avtalet kanmedföra att tvingande regler i sistnämnda lag sätts ur kraft. IytterlighetsfaU skall svensk domstol dock kunna ingripa med stöd av lagensbestämmelse om ordre public (6 §), vilken utsäger att bestämmelse i utländsklag som är uppenbart oförenlig med grunderna för rättsordningen här i landetinte får vinna tillämpning här. Av förarbetena till lagen (prop. s. 26) framgåratt domstol endast i mycket begränsad utsträckning kan tillgripa ordrepublic-bestämmelsen för att upprätthåUa en betydelsefull tvingande svenskrättsregel, t. ex. en tvingande regel som syftar till att skydda avbetalningsköparemot obilliga avtalsvillkor. Har parterna inte träffat någon överenskommelse omvilket lands lag som skall reglera köpet, gäller enligt lag somhuvudregel att "säljarens lag" skall tillämpas (4 §). Om säljareneller hans representant tar emot beställningen i köparens land, skall dock detlandets lag gälla. Den reglering för vUkenjag nu har redogjort tiUkom i anslutning tUl att ratificerade en avHaagkonferensen för internationell privaträtt utarbetad konvention iämnet. Konventionen har tillträtts av ytterligare ett antal europeiska stater,däribland , och . Den har trätt i kraft. Bestämmelserna i1964 års lag är i enlighet med en särskUd regel i konventionen (art. 7)tiUämpliga på samt- ligainternationella köp, dvs. oavsett om de har anknytning till annankonventionsstat eller till stater utanför konventionen. Det skall inte bestridasatt den avtalsfrihet i fråga om val av tiUämplig lag som lag utgårfrån rymmer vissa problem från konsumentskyddssynpunkt. Jag tänker främst påden möjlighet lagen ger parterna vid ett här i landet ingånget konsumentköp,som har internationell karaktär exempelvis därigenom att säljaren är ettutiändskt företag, att välja ett annat lands lag för lösning av tvister pågrund av köpet. Risken för missbruk av avtalsfriheten på denna punkt är intestor. Som redan har påpekats ger lag svensk domstol viss låt varabegränsad möjlighet att med tUlämpning av ordre publicsynpunkter undanröjaverkningarna av en överenskommelse om lagval som syftar till att direkt kringgåkonsumentköplagen. Med stöd av avtalsvUlkorslagen kan vidare KO ochmarknadsdomstolen ingripa mot oskäliga lagvalsklausuler vid konsumentköp. Medhänsyn härtill anser jag några särskilda lagstiftningsåtgärder i syfte atthindra kringgående av den tvingande regleringen på detta sätt inte varanödvändiga. Lagstiftning av sådan innebörd torde f.ö. förutsätta att vi sägerupp Haagkon-vendon. Utredningen har intenärmare cUskuterat frågan om konsumentköplagens inverkan på säljarensrelationer till annan i tidigare säljled, t. ex tUlverkaren och grossisten.Frågan har emellertid uppmärksammats i vissa remissyttranden. Sålundaförklarar sig näringslivet förutsätta att lagförslaget inte syftar till att ändraden ansvarsstruktur som har utvecklats på säljarsidan. EnUgt näringslivetsmening är förslaget utformat så, att frivUliga överenskommelser mellan berördaparter kan reglera ansvarsförhållandena på säljarsidan på ett ändamålsenligtsätt. Frågan om säljarens ställning i förhåUande tUl exempelvis varanstUlverkare, när säljaren enligt lagen ådrar sig köprättsligt ansvar för en avtillverkaren lämnad, felaktig uppgift om varan, berörs av bl. KO och statenskonsumentråd, vilka ifrågasätter införande av bestämmelser om regressrätt försäljaren mot den som har lämnat oriktiga informationer om varan. För egen delser jag saken på följande sätt. Konsumentköplagen avses innehålla tvinganderegler tiU skydd för konsumenten, när han köper vara av näringsidkare. Det liggerklart utanför lagens syfte att ta ställning till hur lagen i visst eller vissahänseenden åter\'erkar på ansvarsförhållandena inom näringslivet. På dettaområde råder avtalsfrihet. Som understryks av näringslivet lämnarutredningens förslag utrymme för friviUiga överenskommelser om relationernameUan olika säljled. Några missförhållanden som motiverar ingripande genomlagstiftning i detta hänseende har inte påvisats. Jag ansluter mig därför tillnäringslivets uppfattning i frågan. TUl spörsmålet om säljarens förhållande till kreditgivare somövertagit säljarens fordran mot köparen återkommer jag i det följande. Ispecialmotiveringen till 1 § återkommer jag till den närmare utformningen avreglerna om lagens tiUämpningsområde. Utredningenanser att den föreslagna konsumentköplagens karaktär av minimiskydd för köparenbör komma till uttryck på två sätt i lagtexten. Dels bör slås fast att köparenvid konsumentköp aUtid skall ha de befogenheter som tiUerkänns honom i lagen. Ianslutning härtill bör utsägas att förbehåll som inskränker sådan befogenhetär ogiltigt. Dels bör genom en särskild regel klargöras att lagen inte hindrartUlämpning av sådana avtalsviUkor och dispositiva rättsregler som ger köparenbättre rättigheter än den tvingande lagstiftningen eller rör frågor som interegleras i lagen. Det minimiskydd som köparen fär enligt konsumentköplagenkan nämligen av olika skäl inte på alla punkter sträcka sig lika långt tillköparens förmån som den aUmänna köplagens dispositiva regler. Har intetavtalats mellan köparen och säljaren rörande en fräga som regleras i dentvingande lagen, kan det därför ofta vara mer förmånligt för köparen attåberopa köplagens normalregler än konsumentköplagens minimiregler. Man börenligt utredningen se till att konsumenterna i sådana fall inte kommer i sämreställning än köpare på vilkas köp konsumentköplagen över huvud taget inte ärtillämplig. Detsamma gäller beträffande frågor som i avsaknad av avtal mellanparterna är att bedöma enligt andra dispositiva rättsregler än den allmännaköplagens. Hit hör exempelvis frågor om köparens förhållande till tredje man(varans tUlverkare, kreditgivare m. Underremissbehandlingen har utredningens förslag i allmänhet lämnats utan erinran.Från någia håll framförs dock betänkligheter mot förslaget. KO menar att det imånga fall kommer att bli svårt att avgöra om konsumentköplagen eUer denallmänna köplagen är tillämplig i frågor som regleras i båda lagarna.Näringslivet ifrågasätter om inte förhållandet mellan den tvingande lagen ochdet dispositiva regelsystemet på främst köprättens område blivit onödigtkomplicerat. Föreningen anser att lagförslaget börges en tydligare utformning såvitt avser lagens förhållande till sådana avtaloch dispositiva regler vilka rör frågor som inte regleras i lagen. Avvad jag har anfört (6.1) framgår att jag ansluter mig tillutredningens förslag att de köprättsliga reglerna till konsumenternas skyddskall meddelas i en från den allmänna köplagen fristående lag. Jag delar ocksåuppfattningen att konsumentköplagen främst bör garantera köparen ettgrundskydd i händelse av kontraktsbrott på säljarens sida och att den inte börsyfta till någon fullständig reglering av alla frågor rörande konsumentköp.Med en sådan lösning måste man klargöra hur'detvingande reglerna förhåller sig till framför allt sådana dispositivanormalregler som i allmänhet gäller beträffande köparens ställning iförhållande till säljaren och andra personer som han kan komma i rättsligförbindelse med på grund av köp. Problemet är i och för sig inte nytt. Liknandeproblem uppstår så snart man inför en tvingande civilrättslig reglering vilkenskall gälla vid sidan av dispositiva rättsregler. Som exempel kan nämnasförhållandet mellan tvingande och dispositiva regler i lagen (1927: 77) omförsäkringsavtal. Den föreslagna konsumentköplagen skiljer sig framför aUt iett hänseende från tidigare motsvarigheter, nämligen genom att de tvingandereglema inte avses ingå i samma lag som innehåUer de dispositiva normalreglema.Detta förhållande ger anledning att i fråga om konsumentköplagen särskiltöverväga behovet att klargöra lagens förhållande till dispositiva rättsregler. Eftersomdet tvingande skyddet i konsumentköplagen skaU representera en minimistandardi fråga om köparens rättigheter, kan man knappast undvika att dess regler ivissa fall blir mindre förmånliga än de dispositiva regler som den allmännaköplagen innehåUer. Ett mycket stort antal köp sker emellertid utan attparterna träffar något särskUt avtal som innebär avvikelse från den allmännaköplagen. Hit hör exempelvis det stora flertalet köp av dagligvaror.Konsumentköplagens tillkomst bör givetvis inte medföra att konsumenten vidsådana köp i fortsättningen får sämre rättigheter än han har f. n. KöparenskaU med andra ord alltid kunna åberopa reglema i den allmänna köplagen omdessa är förmånligare för honom än konsumentköplagens bestämmelser och någotavtal om avvikelse från den allmänna köplagen inte föreligger. Det är angelägetatt något missförstånd inte uppstår beträffande de rättigheter konsumenten hari olika situationer. Vadjag nu har anfört avser i första hand förhållandet mellan konsumentköplagenoch den allmänna köplagen. Resonemanget har emellertid aktualitet ävenbeträffande den tvingande lagens relation till andra dispositiva rättsreglerän köplagens, t. ex. när det gäller köparens befogenheter mot kreditgivare somövertagit säljarens fordran på köpeskillingen. I sådana fall bör det också ståköparen fritt att i stället för den tvingande minkniregleringen åberopaallmänna civUrättsliga regler. Beträffandetvingande lagstiftning på det civilrättsliga området gäller som allmän principatt sådan lag inte lägger hinder i vägen för tUlämpning av avtalsvUlkor som ärförmånligare för den skyddade parten än de tvingande reglema. Detta börnaturligen också gälla i fråga om konsumentköplagen. Det kan antas att konsumentköpinte sällan kommer att vara slutna på vUlkor som i det ena eller andraavseendet medger köparen bättre rättigheter än konsumentköplagen. a. kandet, som jag har framhållit, förväntas att sådana avtalsvillkor skallkomma till under inflytande av avtalsvillkorslagen. Motbakgrund av det nu anförda anser jag att konsumentköplagen börinnehålla bestämmelser som klargör hur lagens regler förhåller sig till avtalmellan parterna och när något avtal inte träffats till dispositivarättsregler på främst köprättens område. Jag delar inte de av någraremissinstanser uttalade farhågorna för att sådana bestämmelser skulle ledatill betydande tillämpningssvårigheter. På denna punkt får liksom beträffandeövriga regler i lagen förutsättas att behövlig information lämnas tillnäringsidkare, konsumenter och berörda offentliga organ. Ofta torde f. ö. dediskuterade problemen vara av huvudsakligen teoretiskt intresse. Det bör alltidstå konsumenten fritt att hänföra sig till den tvingande lagen. Härigenom kanhan undgå de svårigheter som kan vara förenade med att fastställa innebörden avett avtalsvillkor eller en dispositiv lagregel och avgöra om villkoreteller lagregeln är förmånligare än den tvingande bestämmelsen. Jaganser följaktligen att utredningens förslag i nu berörda hänseenden bör kunnagodtas. Till den närmare innebörden av reglerna återkommer jag ispecialmotiveringen till 2 §. Somredan nämnts syftar utredningens förslag även tiU att klargörakonsumentköplagens förhållande till avtalsvillkor och dispositiva regler vUkarör frågor som inte regleras i lagen. Detta motiveras av att lagen inte avser attge någon fullständig reglering av alla frågor som har samtand med dentvingande regleringen. Som exempel på en fråga som har lämnats utanförregleringen kan nämnas verkan av att köparen före köpet har undersökt varan(47 § köplagen). Enligt utredningen bör det uttryckligen klargöras attkonsumentköplagen inte lägger hinder i vägen för att i sådana frågor tillämpavad som kan ha avtalats mellan parterna eller som följer av köplagensdispositiva regler. Atträckvidden av den tvingande regleringen måste vara den som utredningen harangett synes mig ligga i sakens natur. Det kan givetvis ha sitt värde att genomen uttrycklig bestämmelse klargöra konsumentköplagens räckvidd också i nunämnda hänseende, även om det i och för sig inte är strikt nödvändigt. Det äremellertid också angeläget att inte onödigtvis komplicera lagtexten. Medhänsyn härtill har jag stannat för att någon motsvarighet till utredningensförslag i denna del inte bör tas med i lagen. Utredningentar i samband med de nu diskuterade problemen också upp frågan om giltighetenav avtalsvillkor som syftar till att helt eller delvis sätta konsumentköplagensregler ur spel, dvs. problemet om kringgående av lag. Utredningen berör härvidbl. a. frågan om domstols möjlighet att med stöd av den allmänna rättsgrundsatssom har kommit till uttryck i 8 § skuldebrevslagen jämka eller lämna utanavseende avtalsviUkor som på ett sådant sätt neutraliserar en tvingande regelatt det utgör ett direkt kringgående av denna. Vad utredningen anför ger miganledning erinra om att hithörande frågor f. n. utreds av generalklausulutredningen.Något önskemål om att konsumentköplagen skall komplet- terasmed en regel om möjlighet för domstol att åsidosätta otillbörUga avtalsvillkorhar inte framförts vid remissbehandlingen av köplagsutredningens förslag. Medhänsyn till det anförda anser jag mig inte nu böra gå närmare in på frågan ivUken utsträckning domstol med stöd av nuvarande förmögenhetsrättsligageneralklausuler kan åsidosätta avtalsvillkor av det slag utredningen syftarpå (jfr prop. 1971: 15 s. 62). Utredningenanser det eftersträvansvärt att konsumentköplagens terminologi i görligastemån ansluter sig till den allmänna köplagens. Denna ståndpunkt har inteföranlett några kritiska kommentarer i remissyttrandena. Inte heller för egendel finner jag anledning till någon erinran mot vad utredningen har anförthärom. I några remissyttranden hävdas emellertid att den föreslagna lagen inteblir effektiv, eftersom den på flera punkter innehåller alltför diffusabestämningar, t. ex. uttryck av typen "skäUg tid", "väsentiigbetydelse" och "skälig ersättning". Med anledning av dennakritik viU jag betona att det knappast torde vara möjligt att i en civilrättsUglagstiftning av förevarande slag helt undvika allmänt hållna formuleringar avnämnda typ. En nackdel med sådana uttryck är visserligen att de försvårar förparterna att anpassa sitt handlande efter lagens bestämmelser. De fylleremeUertid den viktiga funktionen att de skapar förutsättningar för etthänsynstagande till omständigheterna i det enskilda fallet. Det är svårt attgöra en riktig avvägning vid utformningen av mera preciserade föreskrifter ochsådana föreskrifter kan lätt leda till resultat som i det enskilda fallet tersig godtyckliga. 6.2.3Kraven på säljarens prestation Konsumentköplagenskall enligt utredningens förslag i första hand reglera frågor om påföljdema avkontraktsbrott på säljarens sida, dvs. de spörsmål som i den allmänna köplagenbehandlas i 21-27 §§ (dröjsmål) och 4254 §§ (fel i godset). går närmare in på köparens befogenheter mot säljaren, diskuterarden emellertid utförligt vissa allmänna spörsmål om de krav som kan ställas påsäljarens prestation m. m. I likhet med utredningen skall jag i det följandeförst ta upp dessa problem (6.2.36.2.5). V&å gäller de krav somskall ställas på säljarens prestation intar utredningen den ståndpunkten attkonsumentköplagen inte bör försöka lösa hithörande frågor genom regler medgenerell räckvidd och avfattning (se 4.2.3). Detta har främst betydelsebeträffande kraven på den sålda varans kvalitet och användbarhet eller medandra ord vad som skall räknas som "fel" i en vara. mening bör denna fråga bedömas enligt samma principer som ansesgäUa vid tillämpning av den allmänna köplagen. Flertaletremissinstanser har godtagit eller lämnat utan erinran utredningens bedömningav lagstiftningsbehovet i denna del. mentrådkritiserar dock utredningens uppfattning och hävdar att man vid den fortsattaöversynen av köplagen bör undersöka möjligheten att i konsumentköplagen införaen regel om att en vara skall vara ägnad för sitt ändamål. En sådan regelskulle enligt rådets mening bl. a. kunna minska utbudet av undermåliga ochobrukbara varor. Liknande önskemål uttalas även från vissa andra företrädareför konsumentintressen. Enligt min mening talargoda skäl för att man inte bör inskränka rådande avtalsfrihet beträffandekraven på varans beskaffenhet genom tvingande regler av generell natur ikonsumentköplagen. Det är mycket svårt att utforma en sådan reglering på ettsätt som innebär en reell förbättring av konsumenternas ställning. Eftersomkonsumentköplagen skall gälla en mångfald olika varor och köpsituationer tordedet nämUgen knappast vara möjligt att ange kraven på en varas beskaffenhet påannat sätt än genom en mycket allmänt hållen formulering. En tvingandebestämmelse av sådant slag skulle i realiteten knappast innebära attbedömningen av vad som skall räknas som fel i varan tillfördes någotväsentligt nytt i jämförelse med de principer som redan nu gäller. Jag har intefått intrycket att det om man bortser från användningen av klausulen "ibefintiigt skick" till vilken jag strax återkommer i någon nämnvärdutsträckning förekommer att säljare i sina avtalsformulär friskriver sig frånansvar för en såld varas allmänna kvalitet och användbarhet. Skulleoacceptabla sådana friskrivningar förekomma ger avtalsviUkorslagen godamöjligheter tiU ingripande. Med hänsyn till det nu anförda anser jag inte attnågra tvingande lagregler av allmän räckvidd rörande kraven på sålda varorsbeskaffenhet bör införas i konsumentköplagen. Medden nu intagna ståndpunkten behöver konsumentköplagen inte belastas med speciellaundantagsregler för situationer då en vara säljs som defekt eller eljest intefullgod eller för annat bruk än det normala. I sådana fall ingår det iparternas avtal att varan skall avvika från normal standard, och dennaavvikelse kan då inte anses innebära att varan är behäftad med fel. Tillämpningav konsumentköplagens regler cm köparens befogenheter vid fel kommer med andraord i fräga endast om varan i annat avseende inte motsvarar de krav somköparen bör kunna stäUa på den. mening bör det nu förda resonemanget förses med förbehåll i tvåavseenden. Är situationen sådan att den sålda varan är farlig för köparenseller annans liv eller hälsa, gör sig svårigheterna att i lag bestämma kravenpå varans beskaffenhet inte gällande med samma styrka som beträffande varor iallmänhet. Vare sig varan har sålts i strid mot sådant förbud att saluhållavaran som från säkerhetssynpunkt meddelats i författning eller av myndigheteller varan eljest är hälsovådlig, bör köparen enligt utredningen kunna utövade befogenheter som tillkommer honom vid fel i varan. uttryckligabestämmelser av sådan innebörd. Utredningen föreslår vidare att lagen skallinnehålla regler om vilken verkan som skall tillmätas ett förbehåll om attvaran säljs "i befintiigt skick". Syftet med denna regel är attsäljaren inte skall kunna undandra sig allt ansvar för varans beskaffenhet baragenom att införa ett sådant förbehåll i avtalet. Vidremissbehandlingen har utredningens förslag till lagreglering i nu berördahänseenden genomgående väckt positivt gensvar. De anmärkningar som riktas motförslaget gäUer enskildheter i bestämmelsernas utformning. De föreslagnareglerna rör frågor av uppenbar praktisk betydelse, där uttryckligabestämmelser saknas f. n. De utgör därför enligt min mening en värdefullförstärkning av konsumenternas rättsskydd och jag delar utredningensuppfattning att säljarens ansvar för fel i varan bör preciseras på de punkterdet nu är fråga om. Den närmare utformningen av bestämmelsema behandlas ispecialmotiveringen till 8 och 9§§. 6.2.4Säljarens ansvar för uppgifter om varan Utredningenslagförslag upptar flera regler som syftar till att stärka köparens ställningför den händelse han förletts att köpa varan genom oriktiga uppgifter om denna.Enligt utredningens mening bör i lagen klargöras att säljarens ansvar förriktigheten av uppgifter som lämnas om varan omfattar inte bara vad som direktinflutit i t. ex. ett slcriftligt kontrakt utan också uppgifter som förekommeri annonser, reklambroschyrer, braksanvisningar till varan m. m. I lagförslagetregleras först säljarens ansvar för sådana uppgifter som han själv har lämnatom varan. Förslaget innebär i huvudsak att köparen skall ha rätt att göra gällandebefogenhet som enligt lagen tillkommer honom vid fel i varan, om säljaren harlämnat oriktig uppgift om varan och uppgiften kan antas ha inverkat på köpet.Säljaren medges dock viss rättelsemöjlighet. Utredningen föreslår vidare attsäljaren skall ha visst ansvar också när den oriktiga uppgiften härrör frånannan än honom själv, t. ex. varans tillverkare. Som förutsättning härförskall enligt förslaget bl. a. gälla att säljaren antingen har åberopatuppgiften eller måste ha insett att den var oriktig. Förslagetatt konsumentköplagen skall innehålla regler om säljarens ansvar för oriktigauppgifter om varan har överlag godtagits av remissinstanserna. Vad beträffarreglernas utformning har bl. a. från. konsumenthåll uttalats önskemål om attskyddet för konsumenten vidgas i vissa hänseenden. Näringslivet å sin sidahävdar att den föreslagna regleringen präglas av ett marknadsrättsligt synsättoch bör ändras så att den bättre ansluter tUl nuvarande avtals- ochköprättsliga principer. Reglerna bör i enlighet härmed precisera vilkauppgifter säljaren ansvarar för, dvs. vad som omfattas av köpavtalet, istället för att ange i vilka situationer säljaren skall svara för oriktigauppgifter. Föregen del vUl jag först erinra om att marknadsföringslagen har medfört enväsentiig förbättring av konsumenternas allmänna skydd mot ovederhäftigametoder i reklam och annan marknadsföring. Konsumenternas ställning har ocksåstärkts genom lagstiftning på specieUa områden. Sålunda har i livsmedelslagen(1971:511) tagits upp straff-sanktionerade regler om märkning av livsmedel, t.ex. med uppgifter om hållbarhetstid. Genom lagen (1971: 1081) om bestämning avvolym och vikt, vilken träder i kraft , straffbeläggssaluförande av färdigförpackad vara med oriktig volym- eller viktuppgift. Somjag har påpekat tidigare (6.1) innebär dock den omständigheten att man kan ingripamot ovederhäftiga affärsmetoder på näringsrättslig väg inte i och för sig attdet saknas behov av civilrättsliga regler som klargör den enskildekonsumentens rättigheter för den händelse han förmåtts att köpa en vara genom tex. felaktiga upplysningar i reklamen. Jag delar utredningens uppfattning atttvingande regler i detta ämne bör meddelas i konsumentköplagen. Vadgäller den närmare utformningen av regleringen viU jag med anledning avnäringslivets kritik mot utredningens förslag framhålla följande.