prop · FW03115 · 1973-12-31 00:00:00 — Delta innebär att krav bör uppställas pålägst avgångsbetyg från 2-årig gymnasielinje i vUken ingår 2-årig utbildning isvenska och engelska eller 2-årig folkhögskoleulbildning som omfattar studier isvenska och engelska motsvarande två årskurser i gymnasieskolan. De höjda kraven föreslås bli tillämpade tidigast från år1975. Avbetydelse när det gäller att få lämpliga aspiranter är enligt kommissionenockså den rekryteringsverksamhel som bedrivs. Kommissionen föreslår därför attåtta nya tjänster som rekryteringskonsulenter inrättas. Beträffandepolismännens utbildning och befordran har kommissionen konstaterat alt de olikatjänsterna inom poUsväsendel byter innehavare med påfallande korta intervaller.För den tjänst som polismannen innehar har han ofta fått särskild utbildningeller förvärvat speciell erfarenhet. En minskad omsättningsfrekvens skulledärför verka såväl effeklhöjande som personal- och kostnadsbesparande. SamhäUets och brottslighetens utveckling har förpolisväsendets del bl. a, medfört behov av och krav på en ökad specialiseringhos personalen i allt flera befattningar. Tjänsten kräver sålunda i allt störreutsträckning bättre kunskaper och vidare erfarenheter. Byte av personal medfördärför dels nya utbildningsbehov, dels försämrad kontinuitet i enhetens arbete. Kursverksamheten inom polisväsendet är omfattande. Utöverden utbildning som är obligatorisk eller följer på befordran genomförs ca 100centrala kurser vilkas syfte i de flesta fall är all ge vissgrundläggande specialutbildning för skilda tjänster och i övriga fallfortbildning. Om personalomsättningen kan minskas bör del vara möjligt attreducera befattningsutbildningen. Det är också angeläget att så länge som möjligtkunna tillvarata den arbetskapacitet som består däri att polismannen harförvärvat vana och erfarenhet i sin tjänst. På grund av vad nu sagts föreslär kommissionen att ensärskild utredning tillsätts för att lösa de problem som är förknippade medgällande befordringsordning. Utredningen bör undersöka möjligheterna till entidigare specialisering inom olika verksamhetsområden. Det bör därvideftersträvas att personalen ges likvärdiga ulveckhngsmöjligheter inom de olikagrenarna av verksamheten. Utredningen bör överväga när en sådan specialiseringkan sättas in och hur långt den kan och bör drivas med beaktande av allmöjligheter alt söka och erhålla tjänst inom andra verksamhetsgrenar skallföreligga även i fortsättningen. När det gäller bedömningen av behovet avpersonalförstärkningar tar kommissionen sin utgångspunkt framför allt i de nyainslag i brottsligheten och ordningsförhållandena som har framkommit.Kommissionen anser att del föreligger ett behov av flera poliser för attbemästra situationen och all förslärkningsbehoven avser samtligaverksamhetsgre- Som bakgrund till kommissionens ställningstaganden i dennadel redogör den till en början för de bedömningar av personalbehovet sompolischeferna och länsstyrelserna gjorde i sina förslag till beräknande avutgifter för den lokala polisorganisationen för /74.Kommissionen konstaterar därvid att polischeferna har bedömt del sammanlagdabehovet av ytteriigare polismansljänsler lill 1 478 medan länsstyrelsernas bedömningligger någol lägre, 1 432 tjänster. Såväl polischeferna som länsstyrelserna haransett att de kraftigaste förstärkningarna behövs förövervakningsverksamheten. Kommissionen konstaterar vidare alt isina anslagsäskanden för /74 har yrkat 760 nyapolismansljänsler. Enligt kommissionens mening är det totala personalbehovet pålängre sikt avsevärt större. går in på frågan om personalförslärkningarnas omfattning och påvilka verksamhetsområden de i första hand bör sättas in och andra liknandefrågor gör kommissionen en bedömning av de faktiska möjligheterna alt tillförapolisväsendet personal. För överbUc-kens skull bör enligt kommissionen dennabedömning avse en treårsperiod. Den nya färdigutbildade personalen skall i första handersätta den som avgår. Först sedan detta skett kan man bestämma hur många av denyrekryterade som kan placeras på nya tjänster. Möjligheterna alt tillförapolisväsendet mera personal är alltså beroende av vilket tillskott avfärdigutbildad personal som rekryteringsunderlaget medger och av hur storpersonalavgången är. Rekryteringentill polisyrket påverkas av många olika faktorer som verkar i olika riktningar.Av dessa kan nämnas antagningskrav, arbetsuppgifter, tjänstgöringsförhållanden,lön och befordringsutsikler. Sannolikt har också sådana faktorer somallmänhetens inställning till polisen sin betydelse liksom även polismännensinställning till sitt yrke. Flera av dessa faktorer kan påverkas genominformation dels genom massmedia, dels direkt till den krets av ungdomar somkan väntas ha intresse för polisyrket. Kommissionen har tidigare föreslagitåtgärder för att förbättra informationen i dessa avseenden.Rekryteringsbefrämjande åtgärder av annan art kan också komma i fråga. Myckelstor betydelse för möjligheterna att rekrytera polisaspiranter har givetvisockså den allmänna situationen på arbetsmarknaden. Vad nu sagts visar all en bedömning av möjligheterna attrekrytera personal är vansklig all göra. Flera av de faktorer som styrutvecklingen kan förändras på ganska i den ena eller andra riktningen. Även personalavgången varierar . Vidbedömningen av möjligheterna alt tillföra polisväsendet ytterligare personalbör också beaktas att ett visst antal färdigutbildade extra polismänfortlöpande bör finnas att tillgå för att tillsättningsförfarandet skall löpasmidigt. Av vad nu sagts framgår all rätt stora variationerföreligger i de olika faktorer som skall vägas in vid bedömningen avmöjligheterna att tillföra polisväsendet mera personal. Vid denna avvägning harkommissionen funnit att det antal nya tjänster som kan komma i fråga är varkenavsevärt högre eller avsevärt lägre än 400. Kommissionen anser därför att manbör utgå från att 400. nya tjänster skall kunna upprätthållas medfärdigutbildad personal, om detta antal tillförs organisationen varje budgetärunder en treårsperiod. Slutsatsenav del sagda är att de erforderliga personalförstärkningarna börtillföras polisväsendet . Genom en sådan lösning uppnås iövrigt väsentliga fördelar. Antagningen av aspiranter kan anpassas tillrekryteringsunderlaget så alt kravet på kvaUficerade sökande kan upprätthållas.Rekryteringsverksamhelen kan bedrivas planenligt. Belastningen påutbildningsorganisationen blir relativt . Budget- och planeringsarbetetkan på olika nivåer bedrivas inom en fastställd ram och begränsas till enbedömning av var de fastställda personalförstärkningarna skall sällas in. Härigenomsparas åtskilligt arbete och personalen kan utnyttjas för andraarbetsuppgifter, såsom rationaliserings- och inspektionsverksamhet. Enligt vadsom anförts tidigare bör del vara möjligt att tillföra polisväsendetfärdigutbildad personal i sådan omfattning att ytterligare 1 200polismansljänsler kan inrättas . Behovet av förstärkningarsåsom det har kommit till uttryck i polischefernas och länsstyrelsernasyrkanden har angetts till några hundratal tjänster därutöver. Det är såledesmöjligt att i huvudsak tUlgodose de sålunda framförda önskemålen, omförstärkningarna fördelas på tre budgetår. Kommissionenföreslår därför att polisväsendet tillförs 400 polismanstjänster under vartoch ett av de tre närmaste budgetåren. Kommissionen förutsätter därvid attvakanssituationen i till följd av vidtagna rekryteringsfrämjandeåtgärder kommer att avsevärt förbättras under det kommande budgetåret. Kommissionen anser att överföringen av arbetsuppgifterfrån polispersonal till annan personal bör fortsätta. Härför erfordras ettantal nya tjänster för framför allt kvalificerad biträdespersonal. Härigenomfriställs i stort sett ett motsvarande antal polismän för rent polisiärauppgifter, något som kommissionen bedömer som angeläget med hänsyn till detbegränsade utrymme som finns all tillföra organisationen ytterligarepolisutbildad personal. Kommissionen"föreslär därför att 450 tjänster för annan personal inrättas under entreårsperiod. Av dessa avses 200 tjänster för /74, 150 tjänsterför /75 och 100 tjänster för /76. Utöver de 1 200 föreslagna polismanstjänsterna föreslårkommissionen inrättande av ett mindre antal tjänster vid . Vad gäller kommissionens uttalanden angående fördelning avde förslagna nya tjänsterna hänvisar jag till betänkandet. För anskaffning av utrustning till följd av att nyatjänster har inrättats har tidigare tillämpats vissa normer, vilka enligtkommissionens mening i princip bör gälla även . Kommissionen inskränker sigdärför till all beröra vissa särskilda frågor. Kommissionen har förordatatt övervakningsverksamheten i allt större utsträckning fullgörs genomfotpatrullering. Det är därvid bl. a. från skyddssynpunkt viktigt attpolismännen utrustas med bärbara radiostationer. Kommissionen föreslår därföratt ytterligare 500 bärbara radiostationer anskaffas. Med hänsyn till attbehovet av bilar för övervakningsverksamhet f. n. är väl tillgodosett och tillatt de nya tjänsterna företrädesvis bör användas för ökad fotpatrulleringanser kommissionen att normerna i detta fall kan frångås. 1 ettavslutande avsnitt av betänkandet om andra brottsförebyggande insatser anförkommissionen vissa allmänna synpunkter på frågan om näringsidkares ochenskildas skyldigheter och möjligheter att i viss utsträckning själva skyddasig mot brott. Beträffandebrottsförebyggande insatser från näringsidkarnas sida framhålls bl. a. attpersonalstyrkan bör vara anpassad inle bara med hänsyn till kravet påkundbetjäning ulan också så alt ett liUfredsstäUande självskydd erhålles.Viktigt är också alt larmanläggningar och annan teknisk bevakningsulruslningbyggs ut och förbättras liksom att rutinerna för kassaljänst ochbanktransporter ses över. Vidare är en tillfredsställande märkning avstöldbegärliga varor en brottsförebyggande åtgärd av stor vikt. Den enskildes möjligheter att skydda sig mot brott bestårfrämst i att i ökad omfattning skaffa sig mekaniska inbrottsskydd av olika slagsom lås och galler. Kommissionen hänvisar i detta sammanhang till pågåendeutredningar angående utökat konsumentskydd beträffande lås och låsin-slallationsaml särskilda byggnormer rörande inbrottsskydd. En angelägen åtgärd är attgenom ökad upplysning försvåra handeln med stulet gods. Jag vill som min allmänna syn på de frågor som vi nu haratt ta ställning till slå fast all del i detta sammanhang inte har varit frågaom att göra några mera omfattande och ingående analyser av brottslighetensuppkomst eller förändringar i denna. Del har inle heller varit avsett att nuframlägga förslag lill brottsförebyggande och brollsbekämpande åtgärder somdirekt angriper bakomliggande orsaker till brott och ordningsstörningar. Denmera långsiktiga kampen för all minska brottsligheten och de missförhållandensom tar sig uttryck i brister beträffande den allmänna ordningen fömtsätterinsatser på ett betydligt vidare fäll och av delvis helt annat slag än sominrymts i kommissionens begränsade uppdrag. Jag ansluter mig för egen del tilluppfattningen att vi här i grunden har att göra med problem som i betydandeutsträckning är av sådan art all de inle kan angripas med i vederlagen meningkriminalpolitiska medel. Det väsentligaste är de allmänt förebyggandeåtgärderna. Hit hör arbelet i skolan, ungdomsvården och i ungdomens egnaorganisationer liksom samhäUsåtgärder för att skapa bättre bostads- ocharbetsmiljöer och bättre sociala förhåUanden i allmänhet. Med utgångspunkt från nu redovisade uppfattning är detangeläget att understryka nödvändigheten av att skapa former för en bättresamordning och en mera långsiktig planering av samhällets brottsförebyggandeoch brollsbekämpande verksamhet i stort. Del är uppgiften för det blivandecentrala rådet för samordning av samhällets insatser mot brott. Detta rådkommer att upprättas inom den allra . Jag vill vidare framhållaalt åtgärder som direkt lar sikte på berörda människors behov av vård ellerandra former av slöd och hjälp samt insatser för fritidsmiljön enligt gällandeansvarsfördelning ankommer på kommunerna. Inom socialulredningen övervägsinriktningen och samordningen av den kommunala socialvården. I detta sammanhang är emellertid uppgiften en annan. Denomständigheten alt brottslighetens bakomliggande orsaker angrips medlångsiktiga medel får självfallet inte hindra att brottslighetens omedelbarayttringar angrips med effektiva åtgärder. I dagens samhälle är det främst dentilltagande brutaliseringen och kommersialiseringen av brottsligheten sompåkallar uppmärksamhet. Men även den oro och osäkerhet som många känner införbrister i den allmänna ordningen och säkerheten måste beaktas i dettasammanhang. Samhället måste tillse att ordningen upprätthålls. Mol den bakgrunden anser jag det behövligt med enförstärkning av polisens resurser. Även vissa ändringar i lagstiftningen ärpåkallade. Självfallet bör man la till vara de möjligheter som finns allsamtidigt sälla in sådana sociala hjälpålgärder som har direkt samband medpolisens verksamhet. Jag anser alt kommissionens förslag lill åtgärder av nuangivet slag är väl avvägda. Jag återkommer i del följande till den närmare utformningenav de olika förslagen. 1 fråga om väldsbrottsUghelen vill jag framhålla, att ävenom antalet ränbrott mot bank- och postlokaler i och för sig inte är så slort,så ger den hittillsvarande utvecklingen på delta område anledning tillbetydande oro. Jag tänker här främst på de stora risker för allvarligapersonskador som uppkommer i samband med dessa brott. Som kommissionen anförfinns det tecken som tyder på att brott av detla slag i ökad utsträckningbörjat ingå som ett led i en organiserad och yrkesmässigt bedrivenbrottslighet. Det kan inte heller uteslutas att den nuvarande bristen pålämpliga skyddsanordningar i penninginrättningarnas lokaler ibland kan vara dendirekt bidragande orsaken till mera impulsmässigt utförda rånkupper och på såsätt i värsta fall leda till ny eller försvårad kriminalitet. Efter gemensamma överläggningar mellanrepresentanter för , bankinspektionen, poststyrelsen,penninginrältningarna och försäkringsbolagen och berördapersonalorganisationer utarbetade en särskild arbetsgrupp ett säkerhetsprogramavseende det förebyggande skyddet mot rånbrott. Mot bakgrund av de i kommissionensbetänkande närmare redovisade uppgifterna-angående genomförandet av dettasäkerhetsprogram, anser jag i likhet med kommissionen att åtaganden som gjortsinte har haft den effekt som man har kunnat förvänta sig. Kommissionens förslagtill författningsreglering beträffande bankers och andra penninginrätlningarsbrottsförebyggande åtgärder bör därför genomföras. Kommissionen föreslår, all del i lagen (1955:183) ombankrörelse, lagen (1955:416) om sparbanker, lagen (1956:216) omjordbrukskasserörelsen och i kungörelsen (1969:733) om tillsyn av postbankenm. m. förs in bestämmelser som klargör att bankinspektionen är behörig attmeddela föreskrifier om allmänt brottsförebyggande ätgärder, exempelvis hurbanklokaler bör utformas och utrustas for att hindra eller försvåra rån. Jagansluter mig till kommissionens förslag. Frågan om ändring av kungörelsen omtillsyn av postbanken m. m. och om postlokalernas inredning och utrustningtorde få anmälas senare för Kungl. Jag är ense med kommissionen om att det inte finnsanledning föreslå några skärpningar av de straffbestämmelser som avsergärningar vari ingår våld eller hol om våld. Till de av kommissionen förordade förstärkningarna avpolisens resurser för att förebygga våldsbroltslighet återkommer jag längrefram. Vad gäller den verksamhet som under senare lid i ökadutsträckning kommit alt bedrivas i s. k. sexklubbar och poseringsateUéer harkommissionen enligt direktiven haft att överväga vilka åtgärder som kan vidtasför att förebygga brott och motverka de risker för social missanpassning somhotar de kvinnor som utnyttjas i denna kommersiella verksamhet. Det angavsdärvid att kommissionen bl. a. borde pröva under vilka förutsättningar polismyndighetlämpligen kan ges befogenhet att förbjuda pornografiska föreställningar i falldå verksamheten kan antas innefatta brottslighet eller eljesl är förenad medbetydande sociala olägenheter. På tidigare anförda och i belänkandet ytterligareutvecklade skäl har kommissionen avvisat tanken på ett totalförbud för denform av pornografisk verksamhet som del här är fråga om. Kommissionen har istället föreslagit ändringar i allmänna ordningsstadgan (1956:617) som bl. a.innebär all myndigheterna får bättre möjligheter än f. n. att kontrolleraoffentliga föreställningar av delta slag. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till de övervägandensom ligger bakom detta ställningstagande. De av kommissionen framlagda förslagen till ändringar i allmännaordningsstadgan innebär som tidigare nämnts all offentlig pornografiskföreställning kommer att jämställas med sådana offentliga tillställningar förvilkas anordnande redan nu krävs särskilt tillstånd av polismyndighet,exempelvis eirkusföreställning, tivoli- och marknadsnöjen och uppvisning iprofessionell brottning. Det klargörs vidare att person under ej fårmedverka i pornografisk föreställning. Genom en särskild föreskrift slås vidarefast att del vid sådan föreställning inle får förekomma förråande sexuellaeller sadistiska beteenden. Slutligen innebär förslaget all i straffskalan, vidsidan av normalslraffet böter, även införs fängelse medtanke i första hand på överträdelser av de bestämmelser som det här är frågaom. Enligt minmening är de av kommissionen sålunda förordade förslagen lämpligt avvägda föralt motverka de omedelbara missförhållandena på detta område. Efter samråd medchefen för förordar jag därför all förslag framläggs omgenomförande av ifrågavarande författningsändringar. De i betänkandetredovisade synpunkterna angående tillämpningen av de föreslagna bestämmelsernaföranleder inte några erinringar från min sida. Kommissionenhar påtalat att filmförevisning ofta ingår i pornografiska föreställningar.Enligt kommissionens mening finns anledning anta att det därvid i tämligen storutsträckning är fräga om film som inte har godkänts för offentlig visning avstatens biografbyrå och som lill en del kan misstänkas innehålla sädana förråandeinslag att förutsättningar för godkännande saknas. Del i förordningen(1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställning m. m. stadgadestraffet för överträdelse av förbudet mot offentlig visning av ej godkänd fiJm- böter har enligt kommissionen lika litet som motsvarande sanktion enligtgällande bestämmelser i allmänna ordningsstadgan för anordnande av offentligtillställning ulan tillstånd tillräckligt avskräckande effekt. Enligt kommissionensmening finns sålunda en uppenbar risk för att ett bötesstraff - i varje fall idetla sammanhang - närmast skulle betraktas som en omkostnad i verksamheten.Med hänsyn härtill föreslår kommissionen alt fängelse i högst sex månaderinförs även i straffbestämmelsen i berörda förordning. Kommissionen föreslårdessutom en ny bestämmelse som innebär all film och utrustning som använts vidoffentlig visning av ej godkänd film kan tas i beslag och förklaras förverkad. Efler samråd med chefen för ochpå de av kommissionen anförda skälen förordar jag att nämnda ändringar i förordningenmed särskilda bestämmelser om biografföreställning m. m genom- Jag vill understryka alt fängelsestraffet ochförverkandet bara bör tillämpas vid de uppenbara brott mot nämnda bestämmelsersom kommissionen angett. 1 likhet med kommissionen anser jag inte att det f. n.finns anledning att föreslå några åtgärder beträffande reklamen för sexklubbaroch poseringsateljéer. Jag delar kommissionens uppfattning att ordningsläget påsina håll och då främst på vissa allmänna platser och kommunikationsmedel istorstadsområdena är otillfredsställande. Jag är också beredd att instämma ialt vi i stor utsträckning har anledning all betrakta dessa företeelser somsympton på någol allvarligt bakomliggande missförhållande. Det kan sålundaförutsättas alt händelser av detta slag i många fall utgör en mer eller mindredirekt följd av ett påbörjat eller utbildat missbruk av alkohol ellernarkotika. Bakom delta missbruk eller annan social missanpassning ligger intesällan sådana förhållanden som bristande fysik eller psykisk hälsa,bostadsproblem, arbetslöshet, anpassningssvårigheter eller liknande problem somi sin tur kan ledas tillbaka till andra bakomliggande faktorer, t. ex.uppväxt- och ulbildningsförhållanden. Även om det sålunda inte råder någon tvekan om att deåtgärder och insatser som krävs för att komma till rätta med nuvarandemissförhåUanden främst faller utanför det i vedertagen mening kriminalpoUtiskaområdet, måste som framgår av vad jag förut anfört samhället också med polisenshjälp se till att allmän ordning och säkerhet upprätthålls. Motbakgrund av de uppgifter och överväganden som jag har redovisat i detföregående har kommissionen lagt fram förslag till lagom tillfälligtomhändertagande. För min del vUl jag understryka att en frihetsberövandeåtgärd alltid måste betraktas som ett allvarligt ingrepp i den personligaintegriteten. I likhet med kommissionen anser jag därför alt del redan frånrättssäkerhetssynpunkt finns starka skäl som talar för att förutsättningarnaför omhändertagande och förfarandet därvid regleras i lag. Jag delar vidarekommissionens uppfattning att erfarenheterna från tillämpningen av nuvarandebestämmelser i polisinstruktionen så till vida är mindre tillfredsställande somdet alltför ofta förekommer att den som omhändertagits på grund avordningsslörande beteende återvänder lill samma plats där ingreppetskett och fortsätter alt störa ordningen. Nya bestämmelser om omhändertagandebör ge klart stöd för ingripanden som är tillräckliga för alt förhindrasådant. Med hänsyn lill vad som tidigare anförts om orsakerna lillmissförhållandena anser jag det önskvärt att den lid under vilken ett fränordningssynpunkl motiverat frihetsberövande sker om möjligt utnyttjas också fören utredning om den omhändertagnes sociala förhållanden. Av vad jag nu sagt framgår att jag i allt väsentligt kanansluta mig lill de synpunkter som ligger bakom kommissionens lagförslag. Enligt 17 § polisinstruktionen skall polisman, om det ärnödvändigt för att upprätthålla allmän ordning, tillfälligt omhänderta den somgenom sitt uppträdande stör ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna.Sådant omhändertagande skall även ske när det fordras för att av- värja straffbelagd handling. Ibarnavårdslagen (1960:97), lagen (1954:579) om nyklerhetsvård, lagen(1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall samt iutlänningslagen (1954:193) finns bestämmelser som innebäratt polisstyrelse iavbidan på annan myndighels beslut kan besluta omhänderta någon för attunderlätta att lämplig vård sätts in eUer annan åtgärd vidtas. 1 anslutninglill dessa bestämmelser finns i 18 § poUsinslruktionen föreskrifter som gördet möjligt för polisman att i sådant fall göra ett tillfälligtomhändertagande i avbidan på poUsstyrelsens beslut, om dröjsmål medomhändertagandet innebär fara för den omhändertagnes eller annans Uv ellerhälsa eller fara i annat hänseende. Kommissionen har föreslagit att de förutsättningar förtillfälliga omhändertaganden som anges i nämnda båda bestämmelser ipoUsinslruktionen bibehålls oförändrade i den nya lagen. Jag ansluter mig lillförslaget. Vad särskilt gäller förutsättningarna för ett omhändertagande pågrund av ordningsstörande uppträdande eller handling vill jag i likhet medkommissionen framhålla all för tillämpningen av bestämmelsen - liksom för allpolisverksamhet gäller den allmänna bestämmelsen i 16 § polisinstruktionen,att polisman vid verkställande av tjänsteåtgärd inle får använda strängaremedel än förhållandena kräver saml alt han i första hand bör söka vinnarättelse genom upplysningar och anmaningar.