prop · FW0341 · 1973-12-31 00:00:00 — Samordningmellan SIFU och verket har enligt arbetsgruppen stark anknytning till frågan ombehovet av effektivisering och utbyggnad av regionalt baseradeindustripolitiska insatser. För att syftet med den re- Prop.1973: 41 59 gionaliseringav SIFU som arbetsgruppen föreslår skall uppnås kommer en nära samverkanmellan regionalkontoren och företagareföreningarna att krävas. Ett starktbehov av samverkan med företagareföreningama kommer också att föreligga frånde centrala serviceenheternas sida eftersom dessa avses tUlhandahålla tjänstertill företagareföreningama i vissa frågor. Då föreningarna förutsätts kommaatt vara anknutna till det nya verket på samma sätt som de är knutna tUlKK anser arbetsgrappen att starka skäl talar för att den övergripandesamordningen meUan SIFU och föreningarna sker via verket. Detta förutsätter dågivetvis att även SIFU har en nära anknytning till verket. Behovetav samordningen mellan verket och SIFU framgår enligt arbetsgruppen också avatt SIFU vid framtagning av kurspaket bör söka nyttiggöra den information somkommer från de utredningar som utarbetats inom verket. I annat fall kan SIFUbehöva bygga upp egna utredningsresurser vilket torde skapa betydandegränsdragningsproblem mellan SIFU och verket. Industriverketsansvar för de särskUda branschprogrammen, i vilka bl. a. ulbUdningsstöd utgören viktig delkomponent talar också enligt arbetsgruppen för en nära samverkanmellan SIFU och verket. Föratt på bästa sätt tiUgodose dessa behov föreslås en integration mellan SIFU ochindustriverket varvid två alternativ presenteras. Bådaaltemativen innebär att de frågor som handläggs inom nuvarande SIFU kommer attvara uppdelade på dels en enhet för utbildningsplanering m. m. centralt inomindustriverket, dels en central serviceenhet och dels ett antal självständigaregionalkontor. Enhetenför utbildningsplanering m. m. skall bereda olika frågor rörande utbildning,teknisk information m. m. Dessa frågor gäller då främst fördelning avbudgetmedel till olika program vid den centrala serviceenheten ochregionalkontoren, långsiktig planering och utvärdering av verksamhetema samtsamordning mellan utbildnings- och andra insatser i branschprogrammen. Dencentrala serviceenheten skiljer sig enligt arbetsgruppens förslag frånnuvarande SIFU på i huvudsak tre punkter, nämligen dels att den övergripandeplaneringen, styrningen och utvärderingen av statliga insatser som rörutbildning m. m. således förs in centralt i det nya verket och samordnas medmotsvarande aktiviteter för hela industripolitikens område, dels att deadministrativa uppgifterna redovisnings-, personalfrågor m. m. överförstill den administrativa enheten i industriverket och dels att enregionalkontorsorganisation byggs ut. Service-enheten kommer bl. a. att ha ettoperativt ansvar för utveckling och produktion av kursprogram. Vad gällerkurser som har hela landet som upptagningsområde föreslås enheten dessutom fåansvar för marknadsföringen och genomförandet. Samma ansvar fömtsätts gällaför den tekniska informationen och rådgivningen inkl. provningen. 1973: 41 60 Deregionala kontoren har enligt förslaget ansvar för uppläggning och genomförandeav de högfrekventa standardkurserna och för den företagsanpassade utbildningen.Själva framtagandet av kurserna kommer dock att ligga hos serviceenheten. Enligtaltemativ I sorterar regionalkontoren under enheten för utbildningsplaneringmedan serviceenheten sorterar direkt under verkschefen. Enligt altemativ II handläggssamtliga utbildningsfrågor av en enda enhet i verket. I övrigt överensstämmer istort de båda alternativen. Inflytandetpå verksamheterna från SIFU:s nuvarande intressegruppers sida skall enligtförslaget bl. a. kanaliseras genom styrelsen i industriverket. Vidare skalltill serviceenheten knytas en rådgivande nämnd och som tidigare nämnts tillregionalkontoren särskilda regionala rådgivande organ. Enligt förslaget skallockså delegationen för de mindre och medelstora företagen omvandlas tUl en tillindustriverket knuten nämnd, som föreslås få vidgade och mer övergripandeuppgifter inom företagsserviceområdet. Mot denna bakgmnd framhålls ipromemorian att möjlighetema till inflytande från SIFU:s nuvarandeintressegrapper torde bli lika stora eller större inom ramen för den föreslagnaprincipkonstruktionen. Integrationenmellan SIFU och industriverket enligt något av de två altemativförslagenföreslås ske tidigast i samband med att den föreslagna regionaliseringen avSIFU inleds dvs. fr. o. m. / 75 eller 1975/76. Förberedelser ochplanering av integrationen bör enligt arbetsgruppen påbörjas i samarbetemellan SIFU och industriverket under /74. Avdet drygt 20-tal instanser som behandlat frågan om SIFU:s anknytning tillindustriverket ställer sig statskontoret, KK, STU, länsstyrelserna iÖstergötlands-, Jönköpings- och , LO ochFöretagareföreningarnas förbund i princip positiva till förslaget om enintegration men anser att frågan om den inre organisationen bör bli föremål förytterligare överväganden. KK uttalar dock preferenser för alternativ I iarbetsgrappens förslag medan exempelvis länsstyrelserna i Östergötlands- ochVästerbottens län och LO föredrar en lösning enligt altemativ II. Även ställer sig i princip positiv till en integration enligtalternativ II men anser att ett alternativ tUl integration,som bör prövas, är att ansvar och huvudmannaskap för väsentliga avsnitt avyrkesutbildningen åläggs SIFU och att erforderliga resurser därvid ställs tUlinstitutets förfogande. TCO anser också att altemativ II är attföredra. , m.fl. vUl med hänvisning tUl bl. a. de knapphändiga upp- Prop.1973: 41 61 giftersom föreligger om industriverket inte uttala sig i integrationsfrågan utanföreslår att den bUr föremål för ytterligare utredning. 5.4 F betonaremellertid att relationerna mellan SIFU:s verksamhet och industriverket ärytterst betydelsefulla. anser att det kan vara rationelltatt SIFU i enlighet med arbetsgrappens förslag integreras med verket. är av den uppfattningen att en samordning mellanindustriverket och SIFU torde vara ofrånkomlig. slutligen delar arbetsgrappens mening att starka skäl talarför en nära samordning mellan SIFU och industriverket men förordar att slutligtställningstagande i integrationsfrågan får anstå tUls dess industriverketfunnit sina verksamhetsformer. Negativatill arbetsgrappens förslag om en integration ställer sig SIFU,. , och som anser att SIFU:s uppgifter bör kunna fullgörasbättre av ett självständigt institut i jämförelse med ett i industriverketintegrerat. Man pekar bl. a. på handlingsfriheten, kontaktvägarnas längd tillavnämarna och de marknadsmässiga förutsättningarna. haremellertid inte avgivit enhälligt yttrande i frågan. En av personalensrepresentanter samt LO:s representant i styrelsen anser att SIFU börintegreras i verket. SIFU påpekar nödvändigheten av att skilja mellanmyndighetsutövning och renodlade serviceuppgifter. Sistnämnda påpekande görsäven av bl. a. LO, och . RRVär för sin del inte berett att på grandval av föreUggande utredningsmaterialtillstyrka en fullständig integration mellan industriverket och SIFU. Vissaallmänna uppgifter som SIFU nu har bör dock överföras till verket. Beträffandetidpunkten för en integration framhåller statskontoret, en avpersonalrepresentantema i , och att denna bör vara , framhåller vidare att omintegrationen sker bör industriverkets administration tillviss del kunna åläggas SIFU för att undvika uppbyggnad av dubbla resurser vadgäller främst kansli- och ekonomifunktionen, 4.4Riktlinjer för samarbete med andra myndigheter och organ Ipromemorian behandlas riktiinjer för samarbete med andra utbildningsinstitutioner,företagareföreningama, SP och STU. Vadbeträffar samarbetet mellan SIFU och andra utbildningsorganisationer föreslåsatt SIFU, i enlighet med sin nuvarande instruktion, inriktar sin egenutbildningsverksamhet på områden där brist på utbild- Prop.1973: 41 62 Vidare framhåUs att SIFU:s relativt breda och i flera falltraditionella fortbildningsverksamhet successivt bör begränsas i den mån motsvarandeutbildning kan erbjudas från annat håll. Vidareframgår av promemorian att det vore lämpligt om SIFU se.-nare industriverket och gemensamt utarbetar ett förslag om hur ett samarbetedem emellan bör utformas vad beträffar yrkes- och företagsinriktad utbUdning. Vadgäller särskilda utbildningsprogram för vissa branscher f. n. TEKO-,glas- samt vissa delar av den träbearbetande industrin bör, enligtpromemorian, den centrala serviceenheten och regionalkontoren i stort medverkapå motsvarande sätt som SIFU f. n. medverkar, i den mån liknande program kommertill stånd för andra branscher. Huvudansvaret och den övergripande planeringenavses dock ligga centralt inom enheten för utbUdningsplanering iindustriverket. Vadgäller utbildningsfrågor kommer samarbetet mellan SIFU ochföretagareföreningarna enligt promemorian att innebära att nuvarande SIFU åtarsig att inom föreningarnas verksamhetsområde svara för utbildningsproduktion,huvudsakligen inriktad mot mindre och medelstora företag. UtbUdningen kanantingen anordnas direkt av SIFU eller förmedlas från annan lämplig utbUdningsgivare. Arbetsgruppenpåpekar att det i fråga om rådgivningsverksamhet råder enighet mdlanföreningarna och SIFU om att den allmäntekniska och allmänekonomiska direkttill enskUda företag riktade rådgivningsverksamheten skall utföras av företagareföreningarna.Den specialtekniska rådgivningsverksamheten skall däremot enligtöverenskommelsen utföras eller förmedlas av SIFU. SIFU:s rådgivningsverksamhetinom marknadsföringsområdet är i praktiken begränsad till att omfatta ensamverkan med företagareföreningarna i västra inom ramen för detsärskilda bolaget . SIFU:s medverkan i detta bolag kanses som ett led i institutets strävan att skaffa sig praktiska erfarenheterinom marknadsförings- och företagsledningsområdet. Föratt en effektiv och ändamålsenlig arbetsfördelning skall åstadkommas vadgäller statliga konsultinsatser på marknadsföringsområdet inom landet synes detenligt arbetsgruppen ändamålsenligt att dessa kanaliseras genomföretagareföreningarna. Antingen kan konsultresurser finnas inom varje enskUdförening eller också kan flera föreningar gemensamt anställa lämplig expertis.Detta innebär således att SlFU:s nuvarande aktivitet på området enligtarbetsgruppen inte bör utvidgas utöver en medverkan i FVS Marknadsservice AB.Däremot bör man antingen i egen regi eller i samarbete med exempelvis IFL sökainitiera och utveckla kurspaket rörande marknadsföring. Vadgäller statens insatser på exportförsäljningsområdet anser arbetsgruppen attarbetsfördelningen är klar genom inrättandet av exportråd. Ettsamarbete bör emellertid utvecklas meUan 1973: 41 63 ochden föreslagna nya organisation för SIFU inom industriverkets ram. Ett sådantsamarbete bör enligt arbetsgrappen leda till en komplettering av deutbUdningsresurser som finns inom . bör dock varahuvudansvarig för utbUdning i exportteknik och intemationell marknadsföring. Sammanfattningsvisframhåller arbetsgrappen att den centrala serviceenheten bör fungera somserviceorgan åt företagareföreningarna när det gäller utbildning och denspecialiserade tekniska rådgivningen som föreningama själva inte kan lämna.Samtidigt skall föreningarna å sin sida medverka till att de utbyggdaregionalkontoren på ett effektivt sätt når ut med sina utbUdningstjänster tillnäringslivet. Det samarbete som redan inletts mellan nuvarande SIFU ochföretagareföreningarna står väl i överensstämmelse därmed och bör därförbyggas ut. Beträffandesamarbete med SP konstateras i promemorian att SIFU:s nuvarandeuppdragsprovning av officiell karaktär, enligt statsmakternas ställningstagande(prop. 1972: 54, NU 1972: 38, rskr 1972: 199) i princip bör överföras till SP.TiUs vidare bör den emellertid knytas till SP:s verksamhet genom riksprovplats-och auktorisationssystemen. mån provnings- och kontrollresurser överförs från den centralaserviceenheten till SP bör enligt arbetsgruppen garantier skapas för attserviceenheten även fortsättningsvis i erforderlig utsträckning kan utnyttjadessa resurser som stöd för fortbildnings- och rådgivningsverksamheten itekniska frågor. I detta sammanhang är det vidare viktigt att understryka attden personal inom serviceenheten som berörs av en eventuell resursöverföringtill SP, garanteras möjlighet till fortsatt anställning inom industriverketeUer SP. SPbör också enligt arbetsgruppen kunna repliera på den centrala serviceenhetensresurser. Den kompetens och de erfarenheter som byggs upp inom enheten inomramen för utbUdnings- och rådgivningsverksamheten bör därvid kunna utnyttjasav SP när det gäller att främja utvecklingen av provnings- och mätteknik. Sammanfattningsvisanför arbetsgrappen att den centrala service-enhetens uppdragsprovning på siktantingen bör överföras tiU SP eller inordnas i riksprovplats- ochauktorisationssystemen. Frågan om en överföring bör enligt arbetsgrappenbedömas från fall till fall med utgångspunkt från de totala effekterna förprovnings- och kontrollverksamhet i sin helhet. Väsentiigt i sammanhanget äratt serviceenheten under aUa omständigheter måste ha tUlgång till vissaprovnings- och konlrollresurser som stöd för fortbildnings- ochrådgivningsverksamheterna i tekniska frågor oavsett om dessa resurser finnshos enheten självt eller SP. Enligtarbetsgrappen är det vidare angeläget att söka åstadkomma en närmare samverkanmellan nuvarande verksamheten vid SIFU och 1973: 41 64 STUoch att klarlägga rollfördelningen. Utformningen av riktiinjerna för dennasamverkan bör emellertid anstå tills dess slutlig ställning tagits till denframtida organisationen och lokaliseringen av SIFU:s nuvarande verksamhet. Idetta sammanhang uppmärksammar arbetsgruppen även PRV:s roll som spridare avinformation om ny teknik. En nära samverkan mellan den verksamhet som bedrivsvid nuvarande SIFU och PRV bör därför eftersträvas. Statskontoretunderstryker behovet av en renodling av verksamhetsfältet för SIFU och anseratt detta gäller speciellt för den tekniska facktjänsten. Även TCO framhåller attdet är angeläget inte minst ur personalsynpunkt att gränsdragningsfrågornablir lösta, SHIO förordar en fortsatt översyn av SIFU:s arbetsuppgifter ochkontakter med olika myndigheter och institutioner. Fleraremissinstanser tar upp frågan om SIFU:s relationer till andraUtbUdningsgivare. SÖ finner det angeläget att samarbete med SIFU snarastkommer till stånd. En jämförande analys bör enligt SÖ utföras av kursutbudethos SIFU resp. övriga kursgivare och då främst den yrkesinriktade utbildningeninom gymnasieskolan samt den kommunala och statliga vuxenutbildningen. Analysenbör mynna ut i förslag tUl fördelning av arbetsuppgifter meUan å ena sidanSIFU och å andra sidan övriga utbildningsinstitutioner. Motsvarande synpunkterframförs av bl. a. i , och . SAFframhåller bl, a. att SIFU:s resurser bör utnyttjas på områden där icke annanutbildning finns att tillgå eller har otillräcklig omfattning, SAF anservidare att SIFU:s egen kursproduktion koncentreras till teknologisk utbildningsamt att SIFU i ökad utsträckning samverkar med andrautbildningsorganisationer, företagen och deras organisationer. RRVanser att en närmare kartiäggning bör ske av SIFU:s provningsverksamhet. Dedelar av provningsverksamheten som därvid inte bedöms erforderliga somstödfunktion till annan verksamhet bör enligt RRV överföras till annat organ t.ex. SP. understryker att SIFU som självständig enhet inte fårutvecklas till ett teknologiskt institut med uppgifter som kolliderar med SP:sfunktioner. anser att de delar av SIFU:sverksamhet som har anknytning till SP bör överföras dit. 1973: 41 65 Energipolitikensmål kan enligt kommittén sägas vara att påverka energimarknaderna i riktningmot ett bättre samhällsekonomiskt resursutnyttjande än vad som är möjligt utansamordning och medveten styrning. Denna politik bör bl, a, syfta till attutnyttja tekniska stordriftsfördelar med undvikande av monopolistiskprispolitik samt till att beakta miljö- och beredskapsfrågor. Stor vikt måstei dt långsiktigt perspektiv läggas på en samordnad investeringsplanering. Ävenom det grundläggande målet för energipolitiken står fast kan pågående ochväntad utveckling på energimarknaderna och förändringar i den allmänna synenpå hur samhällsutvecklingen skall styras ge delvis ändrade förutsättningar förstatens aktiviteter. mening är det motiverat att nu stärka samhällets planerings-och styrningsmöjligheter på energiområdet. Kommittén har därför sökt gegenerella riktlinjer för en sådan förstärkning samt föreslår en centralorganisation med ansvar och resurser för den fortsatta, konkreta verksamheten. Somutgångspunkt och underlag för de energipolitiska aktiviteterna förordas att enfortlöpande prognos- och utredningsverksamhet upprättas liksom en i anslutningdärtill utvecklad energistatistik. Ifråga om det svenska atomenergiprogrammet framhåller kommittén bl. a. det angelägnafrån energipolitisk synpunkt att säkerhetskraven vid atomenergianläggningarinte går längre än vad som är tekniskt motiverat. För att de ansvarigamyndigheterna snabbt skall kunna ta hänsyn till nya tekniska lösningarförordas en väsentlig förstärkning av resurserna för säkerhetsprövning. Ifråga om energins rationella användning anser kommittén att en fortiöpandebevakning av utvecklingen när det gäller energibesparande metoder ochapparatur liksom initiativ till åtgärder för optimal energianvändning bör sessom permanenta och centrala uppgifter för ett statligt organ. Ifråga om statlig organisation på energiområdet konstaterar kommitténinledningsvis att den nuvarande företer en tämligen splittrad bild. De nyauppgifter som enligt kommitténs förslag skulle tillkomma kan knappast utföraspå ett ändamålsenligt sätt utan en genomgripande förändring och utbyggnad avorganisationen. Kommitténanser därför att en samlad organisation nu bör skapas på myndighetsnivå ochdärvid fogas in så, att riktlinjerna för statens agerande på energisektorn kanutformas i nära samstämmighet med övrig industri- och näringspolitik. Kommitténpåpekar emellertid att överväganden pågår som kan leda Prop.1973: 41 66 helt förändrad organisatorisk bild på det närings- och industripolitiskaområdet. Av direkt intresse för energikommittén är främstkommerskollegieutredningen samt övervägandena om atomenergiutredningensförslag. anser inte att dessa överväganden kan eller börföregripas. är det emellertid angeläget att så snabbt som möjligtskapa en fast organisation som dels kan överta uppgifter frånatomenergidelegationen och kan medverka i uppbyggnaden av förordadeenergipolitiska aktiviteter dels också ta ansvaret för uppbyggnaden av enutrednings- och prognosverksamhet. Motbakgrund därav förordar kommittén att en fullständig organisationsenhet ettcentralt energiorgan nu skapas. Energiorganet bör få funktion som centraltutrednings-, berednings- och tiUsynsorgan för energifrågor och utformas påsådant sätt att det vid behov kan inpassas i annan organisatorisk ram näröverväganden om förändringar i större skala blir aktuella. Huvuduppgifterför energiorganet bör enligt förslaget, såvitt nu är i fråga, bli följande: Utförande av mål/medel-analyseroch samhällsekonomiska bedömningar av energipolitiska åtgärder ochenergimarknadens funktionssätt. Upprättande och publicerande avbalanser och prognoser på energiområdet samt analyser härav. Övrig löpande bevakning av deninhemska utvecklingen inom energisektorn i syfte att vid behov initieraforskning, försöksverksamhet och utredningar samt att framlägga däravföranledda förslag, Uppföljning av deninternationella utvecklingen på området. Utfärdande och tillsyn avsäkerhetsföreskrifter för energianläggningar. Försäkerhetsfrågorna bör enligt kommittén övervägas att utforma en organisationdär beslutsfunktionerna är avskilda mot övriga myndighetsuppgifter. Kommitténförordar att två särskUda nämnder, en för reaktorsäkerhet och en för övrigaenergisäkerhetsfrågor, inrättas som beslutande organ inom energiorganetsadministrativa ram. Den förra nämnden bör överta säkerhetsuppgifterna hos dennuvarande delegationen för atomenergifrågor och den senare nämndenelsäkerhetsfrågorna hos KK och statens elektriska inspektion samt eventuelltäven sprängämnesinspektionens uppgifter. Energiorganetsverksamhet bör enligt förslaget uppdelas organisatoriskt på underavdelningar såsomplanerings- och utredningsenhet, koncessionsenhet, reaktorsäkerhetsenhet,energisäkerhetsenhet och administrativ enhet. Kommitténhar uppskattat totalkostnaden för energiorganet med utgångspunkt från ettantagande om sammanlagt ca 70 anställda, varav ca 45 handläggande personal.Totalkostnaden för ett budgetår uppskattas tUl ca 8,5 milj. kr., varav förlöner inkl. pålägg ca 6,3 milj, kr. Jämfört med uppskattade kostnader för nuvarande verksamhet inom främst kommerskollegium och delegationen för atomenergifrågor ochverksamhet enligt atomenergiutredningens förslag, kan kostnadsökningen pågrund av energikommitténs förslag beräknas utgöra ca 2,5 milj. kr. Uppskattade resursbehov avser energiorganet vid full utbyggnad.Kommittén föratsätter dock att utbyggnad sker etappvis i takt med bl. a.utformning av föreslagen lagstiftning. Angeläget är att den första etappengenomförs senast fr. o. m. /72 så att en ansvarig instansskapas möjligt för att handha verksamheter som endast harprovisorisk, eller helt saknar, organiserad form på den statliga sidan samt föratt medverka i lagstiftningsarbetet. Verksledningens utformning har inte behandlats närmare avkommittén med hänsyn till att denna blir beroende av om energiorganet byggs ini annan myndighet eller görs tUl självständigt organ. Oavsett hur denna frågalöses vill kommittén förorda att institutionella möjligheter skapas för olikaintressenter företag, branschorganisationer m, fl. att medverka ienergiorganets allmänna verksamhet. Detta bör ske inom ett energipolitiskt råd,sammansatt av en begränsad krets av företrädare för producent- ochkonsumentintressen samt för teknisk och ekonomisk sakkunskap på energiområdet. Alla remissinstanser som yttrat sig över förslagen omfortlöpande prognosverksamhet och utbyggd energistatistik är ense om att de motsvararett behov. Hit hör bl. a. statskontoret, SCB, RRV, , , ,vattenfallsverket, IVA, , , kommunförbundet,, , ,och Fera. Meningama delar sig däremot vad beträffarformerna för verksamheten. förslag till uppläggning avarbetet lämnas utan erinran bl. a. av statskontoret, KK, ÖEF ochKK-utredningen. Andra remissinstanser som t. ex. ,kommunförbundet. , och vänder sig dockmot tanken på att verksamheten skall bedrivas av ett statligt organ medstyrande uppgifter på energiområdet och föreslår i stället att den förläggstill något fristående organ utan beslutanderätt i energipolitiska frågor. Beträffande förslaget om ett centralt energiorgan harflertalet remissinstanser understmkit behovet av att den nuvarandesplittringen i handläggningen av energifrågorna upphör och att dessa frågorsainord-nas hos en myndighet. Dit hör hl. a. statens planverk, statskontoret,ÖEF, länsstyrelserna i . , och länoch , vattenfallsverket, delegationen för Prop.1973: 41 68 atomenergifrågor, STU, , ,. , , , , TCO och Värmeverksföreningen.Avvisande tUl energipolitisk samordning ställer sig bl. a. , . Inställningen till att samordningen sker genom inrättandetav ett centralt energiorgan är däremot mera negativ. Delvis sammanhängerremissinstansernas inställning på denna punkt med vad de anser om kommitténsförslag i övrigt. I kommittéförslaget ingår bl. a. att koncessionslagstiftningenför energiproduktion och energidistribution skall utvidgas till att omfattaalla anläggningar av väsentlig betydelse för energiförsörjningen. De instansersom avstyrker kommitténs förslag om utvidgad koncessionslagstiftning anser attarbetsuppgifterna inte ger underlag för en särskild myndighet förenergifrågor. Ett övervägande antal av remissinstanserna förordar att energifrågornabehandlas i någon redan existerande organisation, varvid KK föredras av deflesta. Många hänvisar också till att den pågående böravvaktas. Ett centralt energiorgan tillstyrks av bl.