prop · FW03101 · 1973-12-31 00:00:00 — Enligt tingsrätten är det rimligt attett sådant önskemål tillgodoses om det kan ske utan att naturvårdsintressettrades för när, även om detta skulle nödvändiggöra en utvidgning av täktplanenutöver det minimiområde som måste medtagas för attlandskapsbilden skall kunna skyddas. Under sarama förutsättning bör enligttingsrätten en sådan utvidgning accepteras om den behövs för att ge samfällighetenen frän tekniska och ekonoraiska synpunkter optimal orafattning. Överlanlmätarmyndigheteni framhåller att upphävandet av ersättningsrätten gör att samfällighetensavgränsning blir av stor betydelse och att denna fräga måste ägnas särskilduppmärksamhet vid lagens tillämpning. Enligt överlanlmätarmyndigheten i Väslernoir-landslän bör tidsfaktorn liksom vid annan planläggning ha stor betydelse för hurstora planläggningsenheterna bör göras. Normalt bör enligt rayndighetens raeninginte tas raed raera än sora kan väntas bli exploaterat inora 25 är. Länsstyrelseni frarahåller vikten av alt i tveksamma fallnaturvärdsintresset får väga över. understryker samfällighetsbildningenskaraktär av detaljplanering. De regionala grusförsörjningssynpunkterna bör enligtföreningen inte få påverka orafattningen. Endast de lokala landskapsbildssynpunk-ternatillsammans med driftekonomiska synpunkter för företagen bör få inverka.Industriförbundet anser att , ora svårigheter kan förutses vidförvaltningen, för alt öka utsikterna till funktionsdugliga sarafälligheter börutnyttja möjligheterna att i stället för en stor samfällighet bilda tvä ellerflera mindre. anser alt lämpligt kriterium för en samfällighetär en från materialförsörjnings-synpunkt naturlig planläggningsenhet. Det börinte krävas alt samfälligheterna medför teknisk och ekonomisk fördel utanräcka med att de inte medför påtaglig teknisk och ekonomisk nackdel. Ekerökommuns grus-täklskommitié anser att i en första omgång hela grusåsen inora koraraunenbör väljas vid orarädesinddningen och att senare större oraråden bör väljas soraenhet. Remissinstansernagodtar i allmänhet kommitténs förslag i fråga om delaktigheten, befintligaexploatörers rättsställning och samfällighels organisation och förvaltning.Flera reraissinstanser kritiserar de föreslagna förfarandebestäraradserna ochförordar en fristående förrättning raed fastighetsbildningsmyndigheten somförrättningsinstans och fullföljd tUl fastighetsdomstol. Departeraentsproraeraorian har fått ett positivtmottagande vid remissbehandlingen. Förslaget att upphäva den nuvarande ersättningsrättenenligt 29 § NVL tUlstyrks eller lämnas utan erinran av del övervägande fierlaletremissinstanser, däribland kommunförbundet, hovrätten över och ,kammarkollegiet, , , lantmäteristyrelsenoch alla sex länsstyrelser som avgivit yttrande. Åtta remissinstanser avstyrkerdock förslaget. Fleraremissinstanser understryker uttalandet att läktregleringen i 18 § NVL intefått avsedd verkan på grund av statens ersättningsskyldighet och vitsordar attpromemorieförslaget stäraraer väl överens med de ersättningsprinciper somgodkänts av i anledning av prop. 1972: 111. Remissinstansernavälkomnar också den förbättring för naturvården som förslaget skulle medföra. Överlantmälarinyndigheleni anser alt det från rättssäkerhetssynpunkt finnsanledning att överväga om inte till-ständsregleringen bör kringgärdas medsärskilda bestämmelser för att garantera en riktig bedömning när nu denekonomiska spärren helt släpper. Myndigheten föreslår nya handläggningsrulinermed bl. a. obligatoriskt hörande av komraunen. ,som välkomnar förslaget, understryker behovet av en samordning avfastighetstaxeringen och möjligheterna att få exploateringstiUslånd. Det bordeenligt föreningen vara helt uteslutet alt ett samhällsorgan beskaltar entillgång som förmögenhet, om sedan ett annat samhällsorgan förbjuder atttillgången realiseras utan alt därvid betala ersättning. iKristianstads län, som också tillstyrker förslaget, förutsätter att i annanordning beaktas de konsekvenser förslaget får raed hänsyn tUl taxeringsvärdenaför fastigheter raed i och för sig brytbara fyndigheler. Föreningenmellan ombudsmännen hos landshypoteksinstitulion påpekar att landshypoteksföreningarnavid sin värdering av låneobjekten inte inräknar förekomsten av täktfyndigheteri belåningsvärdet och finner därför inle anledning att gå in på de invändningarav principiell natur som i och för sig torde kunna riktas mot förslaget. anser förslaget vara en förbättring raen önskar enytterligare skärpning av lagstiftningen. Pågående eller planerad täktverksarahetbör enligt koraraittén kunna bringas att upphöra eller förhindras utan att fÖrden skull ersättning utgår. Denna skärpning torde svårligen kunna genoraförasnu raen bör aviseras i propositionen och efter utredning och remissbehandlinggenomföras möjligt. Komraittén anser ocksä att det behövs enprecisering och skärpning av bestämmelserna om kontroll av brytning och äterställningsåtgär-der.Även i föreslår en utredning om möjligheternaatt återkalla eller ändra täkttiUstånd om skäl föreligger till det. Förslagetavstyrks av bankinspektionen, , ,, i , industriförbundet, bankföreningen,samt en minoritet av i Stockholmslän. Två ledamöter av kommunförbundets styrelse anser att förbundet saknatanledning att yttra sig över reglerna om ersättning från staten. Bankinspektionenmenar att riralig rättssäkerhet både från kreditgivarens och ägarens synpunkt kräveratt ersättning utgår ora ändrad raark-användning av här diskuterat slag intefår korama till stånd. För fastigheter som inköpts innebär förslagetatt den del av köpeskillingen som avser fyndigheten skulle kunna dras in tiUdet allraänna utan ersättning. En begränsad ersättningsrätt har dessutomutlovats genom den ståndpunkt statsmakterna intog vid NVL:s tillkomst.Inspektionen anser att argumenteringen i proraeraorian skjuter över raålet ifråga ora gjorda järafördser med miljöskyddslagen och vattenlagen. Inspektionenfinner emellertid att farhågorna för alt ersättningarna enligt nu gällanderegler kan bli högre än som avsetts inte kan fränkännas fog. Inspektionenanser det svårt alt ulan närraare utredning ta ställning till hur en skäligbegränsning av ersättningsrätten skulle utforraas raen betecknar sora ett rainirauraersättning raotsvarande de avdrag för substansvärdeminskning, sora enligtregeringsrättens praxis raedges vid beräkning av inläkt av grustäkt i förvärvskällanjordbruksfastighet (i brist på särskUd utredning oftast perkubikmeter). framhålleratt säväl myndigheter som enskilda rättat sitt handlande efter de principer soraantogs vid NVL:s tillkorast. Förslaget skulle medföra uppenbara förlustriskerför fastighetsägare och kreditgivare, i särskilt hög grad i fråga om renodladegrusfastigheter. Föreningen anser att ersättningsfrågan bör kunna lösas genoraatt den nuvarande ersättningsrätten bibehålles under en övergångstid av . Föreningen understryker nödvändigheten av all en lagändring erhålleren effektiv publicering. a. borde övervägas all underrätta alla berördafastighetsägare. Även industriförbundet framhåller alt berörda parter inrättatsig efter de principer sora antogs vid NVL:s tillkomst. Förbundet anser att ersättningsrättengenom anknytningen till koraraer alt utslockna av sig själv.Ell slopande av ersättningsrätten skulle enligt industriförbundet raedföra en favoriseringav dera sora fär tillstånd i förhällande till dem som vägras tillsländ. Totaltsett rör det sig för övrigt enligt förbundet inte om ersättningsbelopp av merabetydande storlek. framhåller risken för prisfall på jordbruksfastighetermed åtföljande risker för kreditförluster. Värdet av en inte exploateradgrusläkt har ofta officiellt fastslagits vid fastighetstaxering. LRFhar den uppfattningen att enbart ersättningsberäkningen, som utgår fränmarknadsvärdet , redan har begränsat och kommeratt än mer begränsa statens ersättningsskyldighet. Lagstiftningen om sarafälligheterkoraraer dessutom att medföra förbättringar i ersättningsavseende. LRF anserdärför att det inte kan vara skäl att upphäva statens ersättningsskyldighet.LRF kritiserar vad som anförs i promemorian om nutida rättsuppfattning och anser detrimligt att samhället håller en markägare skadeslös om vissa grustillgångar mästeskyddas i naturvärdens, dvs. aUa samhällsmedborgares, intresse. i anser att förslaget är av nästintill kon-fiskatoriskkaraktär. anser att en i lag inskriven rätt tillersättning för inskränkningar i äganderätten till en fastighet inte bör kunnaupphävas enbart med hänvisning till förändrad syn på naturvårdsintressenas betydelse.ObilUghelen i förslaget framstår enligt samfundet klart om det tillämpas pä ettraarkoraråde sora köpts för täktverksamhet utan att tillstånd ännu sökts.Åtskilliga läktoraråden, för vilka tillstånd ännu inte sökts, torde enligtsamfundet ha köpts eller arrenderats redan före NVL:s ikraftträdande. raening är argumenten i prop, 1972: 111 inle i sararaagrad tillärapliga på täktverksarahet, eftersora den inte raedför några direktaekonomiska förpliktelser för samhället. Om promeraorieförslagel genomförs anserföreningen att frågan ora täktvärdenas fördelning får ägnas stor uppraärksarahetoch alt frågan om täktavgift och värdeutjämningsfond eller liknande bör aktualiseras. avstyrker visserligen inteförslaget raen ifrågasätter om ett slopande av ersättningsrätten ärpåkallat. Föreningen framhåller att utgången i ett läkttillståndsärende mångagånger kommer att fä stora ekonoraiska följder. En fast reglerad remissgängmotsvarande utställningsförfarandet enligt BL bör övervägas. Med hänsyn tillkostnaderna för täktplan m. m. bör enligt föreningen öppnas raöjlighet försökanden att få någon förra av förhandsbesked av . efterlyser ett motivuttalande om hur förslagetatt upphäva 29 § NVL påverkar ersättningsberäkningen vid tillämpning av annanlagstiftning när mark raed grustUlgångar tas i anspråk. De i departeraentsproraeraorian föreslagna övergångsbesläraraelsernalämnas i huvudsak utan erinran. , överlantmätarmyn-digheterna iStockholms samt , länsstyrelserna i ochÖstergötlands län, naturvårdskommittén, lantmätare föreningen. Grus-och makadainförcningen, industriförbundet, bankföreningen och kommungodtar sålunda förslaget att en efter utgången av ingiven ansökanaldrig kan berättiga tiU ersättning enligt äldre bestäramelser. Däreraotkritiserar dessa reraissinstanser förslaget att det ersältningsgrundandebeslutet mäste vinna laga kraft före för att äldre ersättningsbestämmelserskaU fä åberopas. Kritiken går ut på alt det blir godtyckligt vilka av demånga, ofta anhängiga, ansökningarna som hinnerbehandla för att ersättningsrätten skall bevaras och alt sökanden tiUföljd av kravet på laga kraft kan tvingas att avstå från besvär mot ett föreslår att tidpunkten skjuts fram tUl den 1juli 1974. Andra remissinstanser föreslår att äldre bestämmelser skall gällaoavsett när det ersättningsgrundande beslutet meddelas eller vinner lagakraft. avstyrker förslaget att äldre bestäraraelser inle skallfå tillärapas om ansökan om täkttUlstånd givits in efter utgången av oktober1972. Enligt förbundets raening är det vidare inte acceptabelt att sådana ting soralänsstyrelsernas balanser och expeditionstider skall få betydelse för vilkenlagstiftning som skall tillämpas på ett före ikraftträdandet anhängiggjortärende. Även LRF anser att de nya reglerna bör tillämpas enbart på ansökningarsom görs efler ikraftträdandet. Falutingsrätt föreslår en undantagsregel innebärande att äldre bestämmelser skall tUlämpasi fråga om fastighet som förvärvats för läkt-ändamål före utgången av oktober1972. i föreslår alt med ansökan före utgångenav skall jämställas underhandskontakt med varigenomotvetydigt ådagalagts vilja att företaga täktverksamhet före utgången avnämnda månad. Advokatsamfundetunderstryker vikten av att övergångsbestämmelserna utforraas så att det värde raarkenhade vid ändringarnas ikraftträdande med hänsyn lill dä gällande rättsreglerinte fråntas dess ägare eller nyttjanderättshavare utan full kompensation. Kammarkollegietförutsätter att proraeraorieförslaget inte komraer att träda i kraft förelagstiftningen om täktsamfälligheter. i Västernorrlandslän anser det däremot inte nödvändigt att vänta med att genomföra proraeraorieförslagettill dess lagstiftningen ora täktsarafälligheter träder i kraft. Genomikraftträdandet av naturvårdslagen (NVL) infördes till skyddför landskapsbUden allmänt tillslåndstvång för takt av sten, grus, sand ochlera. Länsstyrelse är tUlståndsmyndighet och bestäramdserna om lillständstvängfinns i 18 § NVL. har länsstyrelsema meddelat drygt 10 000 täkttillstånd,huvudsakligen avseende grustäkter. Grusförbrukningeni landet under slutet av 1930-lalet har uppskattats till något . Den steg sedan kraftigt och beräknades till omkring 45 000000 kubikraeter , vartill kom ungefär 15 makadam.Förbrukningen väntas öka ytterligare. Grovt räknat används hälften avmaterialet lill vägar, utfyllnader och dylikt samt hälften inombyggnadsindustrien. makadamindustrienstotala omsättning beräknas f. n. uppgå tUI ärligen.Ungefär hälften utgörs av transportkostnader. Stentäkterdrivs för ett flertal användningsområden. En del stenmaterial används förtillverkning av byggnadssten och prydnadssten. Den mest omfattande stenbrytningengäller dock urberg för tillverkning av makadam samt kalksten och skiffer förcementindustrien. 6.2Ersättning vid vägrat tillstånd till täktverksamhet m. m. I29 § NVL finns bestämmelser om ersättning av staten i anledning av läktregleringen.Har tUlstånd som avses i 18 § vägrats eller förenats med föreskrifter och kantill följd härav marken av ägaren användas bara på sätt som står i uppenbartmissförhållande tUl dess värde dä NVL trädde i kraft, den 1januari 1965, är ägaren berättigad till ersättning av staten för den skada hanhärigenom lider. Ersättning skall alltså lämnas för värden som grandas päförväntningar om framlida täktverksamhet. Övrigaersättningsbestämmelser i har ändrats med verkan från den 1 januari 1973.Ändringarna gär bl. a. ut pä att de begränsningar i markägarens handlingsfrihetsom beslut om naturreservat eller landskapsskyddsförordnande innebär skaUgrunda rätt till ersättning av staten endast om pågående markanvändningavsevärt försväras. I endepartementspromeraoria som lades fram med den proposition som lågtill grand ändringar i NVL föreslås att nuvarande ersättningsbestämmelseri 29 § NVL upphävs. Vidremissbehandlingen har departementspromemorian fått ett övervägande positivtmottagande. Förslaget att upphäva den nuvarande ersättningsrätten tillstyrkseller lämnas utan erinran av bl. a. komraunförbundet, hovrätten över ochBlekinge, kararaarkollegiet, , , lantmäteristyrdsenoch alla sex länsstyrelser som avgivit yttrande. erinrar oraatt förslaget innebär ett fullföljande av de principiella riktlinjer i ersättningsfrågansom antog . Förslagetavstyrks däremot av bankmspektionen, ,, , i , industriförbundet,bankföreningen och . I de avstyrkanderemissyttrandena åberopas rättssäkerhetssynpunkter och hänsynen tillmarkägares och kreditgivares intressen. förefaller man emellertidäven i dessa remissyttranden vara på del klara med alt ersättningsrätten åtminstonepå sikt måste försvinna. Detla anses emellertid bli följden redan av nugällande regler. Förmin del viU jag erinra om att insikten har vuxit om behovet avett förbättrat skydd för våra naturtillgångar. merinte heller med nutida rättsuppfattning att en markägare skall kunna göraanspråk på ersättning av samhället för all han inle får använda sin egendom påett sätt som skulle vara till skada för andra människor och samhället i desshelhet. Det är mot denna bakgrund man skall se statsmakternas ställningstagandei om att ersättning enligt de övriga ersättnuigsbestämmelserna iNVL inte skall utgå för värden som beror enbart pä förväntningar om ändring ipågående markanvändning. Denna princip gäller oavsett om det är fråga oraförväntningar ora framtida bebyggelse eller förväntningar om annan ändring i markanvändningen(prop. 1971: 111 bU. 2 och 3 s. 329 f). Den införda läktregleringenhar varit värdefull. Den har emellertid inte kunnat ge det effektiva skydd förlandskapsbilden som man då räknade med. harlänsstyrelserna som nämnts meddelat drygt 10 000 tillständsbeslut. I endast 85fall har besluten inneburit avslag pä täktansökningen. Självfallet har ettstort antal av dessa ärenden varit sådana där tillsländ till läkt har kunnatmedges utan uppgivande av väsentliga railjövärden. Det är dock ställt utoraallt tvivel att länsstyrelserna inte kunnat visa den återhållsarahet vid tillståndsgivningensom läklbestämraelserna syftade till. Att tillståndsprövningen utfallit på detsättet förklaras av att länsstyrelsema varit nödsakade att i möjligaste månundvika ersättningsskyldighet för staten. Ersättningarna kan i enskilda falluppgå lill raycket betydande belopp. Sora exerapd kan hänvisas tUl rättsfalletNJA 1971 s. 145 sora gällde en fyndighet på Sundbyholrasåsen i Söderraanlandslän där högsta dorastolen fastställde ersällningen till . räknatper raed visst tillägg för penningvärdeförändringen. Nuvarandeersättningsregler har alltså korarait att utgöra ett allvarligt hinder för enfrän naturvårdssynpunkt riktig tillärapning av takt-regleringen i 18 § NVL. Denraålsättning för hushållningen med mark och vatten som ligger till grund förmyndigheternas planering kan inte tillgodoses i avsedd utsträckning om ersättningsbeslämmelsernai 29 § NVL bibehåUs. Mot förslaget i departementsproraemorianhar invänts alt det kunde medföra risker för kreditlivet och sänka värdena påvissa fastigheter. Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning det verkligenförhäller sig så. Klart är emellertid alt förvänlningsvärden som kan förekommapä vissa häll har en spekulativ karaktär och grundar sig på regler sora i till-lämpningenhar visat sig ge resultat som inte är godtagbara från naturvärdssynpunkt. Ettkonsekvent fullföljande av kritiken mot promemorian på denna punkt skulle ledatUl att man av hänsyn tUl markägare och kreditgivare över huvud taget inleskulle kurma bringa lagstiftningen i bättre överensstämmelse med naturvårdsintressenä.Man skulle med andra ord vara förhindrad att ändra besläramelserna i NVL så attintentionerna raed lagstiftning förverkligades. ningsbestäraraelservar tänkta alt bli en övergångsreglering med rimliga kostnader för samhälletunder begränsad tid. Tillämpningen pekar åt ett annat håll. Iövrigt får jag hänvisa lill den diskussion om ersättningsfrågorna som förekom i1972 års lagstiftningsärende. Att man i nutida lagstiftning bör utgå frånprincipen att en markägare i sädana situationer soiri det nu är fråga ora ulansärskild ersättning är skyldig att ta hänsyn till väsentliga sarahällsintressenbekräftades, sora jag har närant, av sä sent sora förra ärel. Pä grund av det nu anfördaansluter jag mig tUl förslaget i departementspromemorian och föreslär att denuvarande ersältningsbeslärnmel-serna i 29 § NVL upphävs. korarauns grustäktskommittéanser att även pågående täktverksarahet bör kunna bringas att upphöra ulan attersättning ulgår. i föreslär en utredning oramöjligheterna att återkalla eller ändra täkttillstånd om skäl föreligger tilldet. Dessa remissinstanser pekar enligt min mening på ett allvarligt nalurvårdspro-blem.Utvecklingen kan medföra att de villkor som knutits vid ett tUlstånd framsiårsom otillräckliga. Taktens påverkan pä landskapsbilden kan med tiden komraa altbli raer förödande än raan föreställde sig när tUlståndet raeddelades. I vissutsträckning kan raan komma till rätta med sädana olägenheter genom atttidsbegränsa tillstånden. Det har emellertid förekommit, att tillstånd inte hartidsbegränsats, något som avsevärt rainskar effekten av föreskrifter itillståndet rörande återsläll-ningsåtgärder efter avslutad täktverksamhet. Dethar också inträffat att tillstånd givits sora inte är förenliga raed nutidakrav på god naturvård. Jag delar uppfattningenall det finns ett behov av att införa regler för omprövning av meddeladetillstånd. Efter mönster av 24 § miljöskyddslagen (1969: 387) föreslår jag attlänsstyrelsen efter tio är skall kunna upphäva tUlstånd helt eller delvis ellermeddela ändrade föreskrifter. skall alltså av eget initiativeller på anraälan av exerapelvis koraraunen kunna göra en helt ny prövning avtillståndsfrågan. Även före tioårsperiodens utgång bör kunnameddela ändrade föreskrifier, ora det visar sig att raeddelade föreskrifier inlei erforderlig mån begränsat eller motverkat förelagets menliga inverkan på landskapsbUden.Därvid bör givelvis ta rimlig hänsyn även till till-ståndshavarensberättigade intressen. Om länsstyrdsen eftertioårsperiodens utgång beslutar att pröva om tUlståndet torde det vanligastebli att tUlståndet begränsas pä lämpligt sätt. Särskilt när det rör sig om etticke tidsbegränsat tillstånd kan det dock bli aktuellt att upphäva tillståndethelt och hållet eller i varje fall tidsbegränsa det. En ändring avföreskrifterna lorde främst korama alt gä ut på att företaget åläggs skärptaregler i fråga ora skyddsåtgärder un- der pågående täktverksarahet. Det kan innebära enbetydande förbättring av situationen att exploatören börjar vidta äterslällningsåtgärderunder arbetets gång i stället för alt vänta med del tUl dess täktverksamhetenavslutats. avses självfallet även i forlsältningen varaoförhindrad att meddela täklliUsländ än . Deföreslagna omprövningsbestämmelserna får sannolikt störst betydelsebeträffande tillstånd som raeddelals före ikraftträdandet. I fråga om sädanaäldre tUlstånd bör enligt min raening gälla att de nya besläramelserna omrätten att före tioårsperiodens utgång meddela ändrade föreskrifter skallträda i kraft oraedelbart. Däremot skulle det leda för långt att göra de nyareglerna om upphävande av tUlstånd tiUämpliga på äldre tillstånd.Jag har för min del komrait till den slutsatsen all den tioårsperiod somföreslås gälla för upphävande av tillsländ bör räknas från lagensikraftträdande. Härraed får gmsexploalö-rerna raycket god tid på sig attinrätta sig efter att tiUståndel kan korama alt upphöra. Bryter någon raotföreskrift sora raeddelals i saraband raed tillstånd liU läkt, inträderstraffansvar enligt 37 § 3 NVL. Straff-bestämraelsen avser även föreskriftersom tillkorarait efter det all tiUståndel gavs. Skärps de ursprungligavillkoren för ett täkttillslånd, kan följden bli att säkerhet som ställts för fuUgörandeav föreskrivna åtgärder blir otillräcklig, Sarama förhållande kan inträda, omsäkerheten minskar i värde eller om kostnaden för näranda åtgärder befinns bliavsevärt högre än sora fömlselts, I saraband med införandel av raöjlighet allmeddela ändrade föreskrifter bör enligt min mening också få befogenhetatt göra ell täktlillstånds fortsatta giltighet beroende av alt tidigare ställdsäkerhet kompletteras i erforderlig utsträckning, anser att det behövs en preci-sermg och skärpning av bestämraelsernaora kontroll av brytning och återslällningsåtgärder, I detla avseende är detemellertid iiuvudsakli-gcn en fråga om länsstyrelsernas resurser alt utövakontroll av täktverksamheten. De omprövningsbestämraelser som jag nyssföreslagit ger länsstyrelserna vidgade handlingsmöjligheter jämfört mednuläget. Någon lagändring därutöver anser jag inle påkallad. Vägverketefterlyser ett uttalande om hur ett upphävande av NVL påverkar ersättningsberäkningenvid tillämpning av annan lagstiftning när mark med grustUlgångar las ianspråk. Jag skall något klargöra hur jag ser på dessa frågor. Om pågående täktverksamhetavsevärt försväras genom förordnande om naturreservat eller generalplan skallstaten resp. kommunen ersätta tillståndshavaren den skada han lider, I pågåendemarkanvändning får inräknas raarkens användning enligt täkttillstånd, underförutsättning att ändringen i markens användning frarastär sora aktuell (prop,1972: 111 bil, 2 och 3 s, 334 f). föreligger utgår aldrig ersättning för förbud raot täktverksaraheti förordnande om naturreservat eller generalplan,