prop · FW0342 · 1973-12-31 00:00:00 — Nordisk enighet föreligger om en sådan lösning beträffandesjöpanlrätt. Den anses ha visst stöd i den nya sjöpanträttskonventionen.Däremot lämnas utrymraet helt öppet för surrogation i fråga om retentionsrätt.Sjöpanträttshavare föreslås vidare ej få ställning som medförsäkrad. Kommitténmenar, att han ej är det , eftersom gängse försäkringsvUlkorendast erkänner inteckningsborgenären sora medförsäkrad och är avsedda attuttömmande reglera medförsäkringsfrågan. Under alla förhållanden måsteförutsättningarna för sjöpanträttshavares ställning som medförsäkrad enligtkommittén jämkas med beaktande av att redaren numera i regel har ett personligtfordringsansvar medan han vid tiden för försäkringsavtalslagens tillkomstsvarade med sin s. k. sjöförmögenhet. Dessa spörsmål har röntringa uppmärksamhet under remissbehandlingen. Frånsett att på ett hållifrågasatts om inteckningsborgenären lämpligen bör vara betagen panträtt isurrogat har kommittéförslaget lämnats utan erinran. 1973: 42 289 Desurrogat som det här är fråga om är försäkringsersättning och annan ersättningför farlygsskada, t. ex. haveribidrag eller skadestånd på grund av sammanstötning.Surrogation och försäkringsskydd har ett intimt inbördes samband. Vare sigrätten till försäkringsersättning ges karaktär av panträtt däri eiler grundaspä regler om tredjemansförsäk-ring, närmast 54 § lagen om försäkringsavtal, ärdet fräga om identiska rätlspolitiska mål. Skillnaden mellan de båda vägarnadit är i viss mån oklara. Men har man dock inom sjörätten (jfr bl. a.Fogdklou i Arkiv for Sj0rett, Band 2 s. 1 ff), liksom under förarbetena tiUför-säkringsavlalslagen, räknat med sådan skUlnad. Och det är i varje falltydligt att det är redaren som i egenskap av avtalsslutande försäkrings-havaredisponerar över försäkringsskyddet för tredje man medan en lagfäst panträtt iförsäkringsersättningen inte behöver stöd av försäkringsavtalets innehåll.Panträtt ger borgenären en självständig rätt att, så länge försäkringen gäller,realisera sin fordran i den ersättning för skada som redaren kan varaberättigad att få av försäkringsgivaren. Rättstekniskt är det alltså fråga omskilda anspråk och jag vill i det följande hålla dem åtskilda inbördes av detskälet. Så förefaller visserligen inte ha skett inom lufträtten. Jag erinrarom 18 § första stycket lagen om inskrivning av rätt till luftfartyg. Att sjöpanträtt gäller ivissa surrogat men ej i andra har sin närmsla grund i uttryckliga regler i 1926års sjöpanträttskonvention. Att fartygsinteckning inte gäller vare sig iförsäkringsersättning eller annan ersättning för fartygsskada motiverades påsin tid, såvitt gäller försäkringsersättning, med att inteckningsborgenärensjälv kunde trygga sig mot faran för sådan skada och inte borde dra fördel aven försäkring som redaren bekostade samt, i fråga om annan skadeersättning, medbehovet all undgå invecklade rättsförhållanden till följd av alt samma panträttkunde göras gällande särskilt i skilda objekt. Under förarbetena tilllagen om försäkringsavtal gjorde sig liknande synpunkter gällande. I fråga omsjöpanträtt lades det särskild vikt vid att redaren själv borde få avgörahuruvida hans försäkring skulle gälla till förmån för panthavaren eller ej. När surrogationsfråganbehandlades i samband med luft-rältslagstiftning anlades intemotsvarande synpunkter. Starka skäl ansågs tala för panträttslig surrogation.Med fartygsinteckningen som dominerande förebUd för det lufträttsligahypoteket och med åberopande av inteckningsborgenärens försäkringsskydd valdelagstiftaren emellertid, lät vara med tvekan, att ej tillåta panträltsligsurrogation, men inteckningsborgenären hänvisades till den försäkringsrätlsligamöjligheten att få ersättning. Samma hänvisning gavs luftpanlrättshavare. Iövrigt medgavs luftpanlrättshavare panträttslig surrogation på samma sätt somsjöpanträttshavare. Enligtmin mening bör det vara naturligt för modern rättsuppfattning 19 1973.1 saml Nr 42 Prop.1973: 42 290 attta som utgångspunkt att pant- och retentionsrätt skall omfatta ävenförsäkringsersättning och annan ersättnirig sora utgår för skada påsäkerhetsobjektet, om det inte finns vägande skäl mot det. Beträffandesjöpanträtt som ju under alla förhållanden har en särskUt privilegieradställning kan jag se ett visst berättigande i att, som kommittén föreslår,utesluta surrogation. Ty denna panträtt är tyst och dess existens alltså svåratt konstatera, inte minst för en utomstående. Ovisshet om förekomst avsjöpanträtt kan därmed onödigt fördröja skaderegleringar. Kommittéförslagettorde också ha ett visst slöd i grunderna för den nya sjöpanträttskonventionen.Det kan visserligen invändas, att ståndpunkten kan tänkas gå ut överskadelidande passagerare eller ombordanställda med uteslående löneanspråk.Avgörande vikt fäster jag emellertid vid att kommittéförslaget har stöd inordisk överenskommelse och att motsvarande lagförslag redan antagits i Norgeoch kan väntas bli antaget i . Det skulle nämligen varaopraktiskt att hävda en avvikande svensk ståndpunkt i denna fråga. Omdet således finns vägande skäl för att avskära sjöpanträttshavare frånsurrogation, är detta knappast fallet i fråga om retinent och inteckningsborgenär.Den förre har antagligen sådan rätt . Och vad den senare beträffarerinrar jag om den tveksamhet med vUken luftfartygsinteckning delvis avskarsfrån surrogation med sjörättslig förebild. Det finns f. ö. här en vissbegränsad förebild i fastighetsrätten som ju berättigar inteckningsborgenär tiUdel i brandförsäkringsersättning. Retinent och inteckningsborgenär bör enligtmin mening behandlas lika i detta sammanhang, och båda bör gessurrogationsrätt. De synpunkterjag här anlagt på panträttslig surrogation gör sig på väsentligen motsvarandesätt gäUande i fråga om försäkringsskyddet enligt 54 § lagen omförsäkringsavtal. Jagbiträder alltså kommitténs förslag att sjöpanträtt varken skall omfattaförsäkringsersättning och annan skadeersättning eller ge rätt tillförsäkringsskydd enhgt lag. Jag ansluter mig också tUl den ståndpunktkomraittéförslaget innebär i fråga ora retentionsrätt, nämligen att sådan rättskall omfatta även försäkringsersättning och annan skadeersättning och tillikaberättiga till försäkringsskydd enligt lag. Däremot biträder jag intekommitténs förslag i fråga ora panträtt på grund av inteckning. Sådan skallalltså enligt mitt förslag berättiga till samma surrogation och försäkringsskyddsom retentionsrätt. Jag erinrar om att 54 § lagen om försäkringsavtal ärdispositiv och att det därför ytterst är försäkringsavtalets parter som råderöver försäkringsskyddet för tredje man. FrågavUken lag som skall tiUämpas på visst rättsförhållande är av uppenbara skälviktig i sjörättsliga sammanhang. 1973: 42 291 olikaländer av särskUda konfliktnormer, som hos oss bUdar den svenskainternationella privat- och processrätten. Variationerna är här stora mellanolika rättssystem, men vissa gemensamma drag kan någotsånär fastställas. Tilldem hör att äganderätt till och i fartyg i stor utsträckning följerlagen i registreringsstaten, med en viss förenkling kallad flagglagen.Sjöpanträtt följer ofta andra lagar, t. ex. lagen i den stat där fordringenstiftades. Retentionsrätt följer vanligen lagen i den stat där egendomenbefinner sig. På olika moment av en rätt, säsom dess uppkomst, bestånd,omfattning, förmånsrätt osv., kan tillämpas olika lagar. Domstolslandets laggör sig gällande, inte bara i procedurfrågor utan ofta även i sakfrågor såsomsupplerande eller rentav korrigerande normsystem. Kommittéförslaget tar upputtryckliga regler i detta ämne. Bestämmelserna i sjölagsförslaget skall såsomlex fori tillämpas när sjöpanträtt i fartyg åberopas inför svensk myndighet.Därmed blir, som sjöpanträttskonventionens artikel 12: 1 föreskriver,konventionslag tilllämplig på alla fartyg oavsett vilken flagg de för.Retentionsrätt i fartyg eller bygge på grand av reparations- ellerbyggnadsuppdrag skall prövas enligt lagen i den stat där egendomen finns menfår därvid inle ges företräde framför sjöpanträtt som är föreskriven isjöpanträttskonventionen. Ej heller får den strida mot andra regler i den konventionen,t. ex. regeln att retentionsrätten skall vara besittningsbetingad. Annan legalpanträtt,t. ex. sjöpanträtt som föreskrivs i flagglagen men ej erkänns avsjöpanträttskonventionen, skaU prövas enUgt fartygets flagglag eller lagen iden stat där bygget utförs men får därvid inte ges företräde framför hypotekeller tillåtas strida mot sjöpanträttskonventionen på annat sätt. Främmande skaUenligt kommittéförslaget erkännas i på de förutsättningar sjöpanträtts-och skeppsbyggnadskonventionerna anger. Sådana inbördes företrädeskall prövas enligt flagglagen. Detsamma gäller deras sakrättsliga verkan iövrigt i den män det ej strider mot kommittéförslagets bestämmelser omsjöpanträtt, retentionsrätt och annan legalpanträtt, dvs. i den mån det ejstrider mot de regler i svensk lag som grundas pä sjöpanträtts- ochskeppsbyggnadskonventionerna. Eftersomskeppsbyggnadskonventionen anvisar byggnadslandets lag sora sakrättsstatutmedan sjöpanträttskonventionen gör anspråk på generell tillämpning på fartyg,måste en gräns dras mellan byggen och färdiga fartyg för att konflikt säkertskall kunna undgås. Kommittéförslaget drar efter noggrann analys av de bådainbördes möjligen formellt motstridiga konventionernas berörda regler dengränsen vid sjösättningen. Remissbehandlingenhar gett upphov till kritik i endast ett remissyttrande. Kommittéförslagetbetecknas där som på en gång alltför kom- 1973: 42 292 pliceratoch förenklat i sin syn på problemen. Registreringslandets lag förordas somallmänt sakrättsstatut med de avvikelser som konventionshänsyn kan föranleda.Det påpekas, att man därigenom undgår prioritetsproblem, som kommittéförslagetför med sig, genom alt flera lagar tillämpas parallellt. Behovet av enhetiigbehandling i fråga om säkerhelsobjektets omfattning understryks. Det dras ocksåi tvivelsmål alt retentionsrätts prioritet kan aktualiseras här i landet, omdet ej är här som egendomen hålls kvar. Hålls den kvar utomlands, blir detenligt vad som påpekas där som exekution äger rum medan möjligen exekution isurrogat kan ske här i landet. I den delen anses kommittéförslaget böraomarbetas med mer nyanserad syn på problemen. Sjöpanträttskonventionensregler gör anspråk på generell tUlämpning, Såvitt gäller sådan sjöpanträtt somkonventionen föreskriver infriar kommittéförslaget detta anspråk på enklastesätt, nämligen genom att sjölagsförslaget av svensk myndighet skall tillämpas idess egenskap av konventionslag. Den lösningen har fördelen att vara lättillämpad.Innehållet i främmande lag behöver ej utredas. Som påpekats underremissbehandlingen riskerar man på den andra sidan alt få tUlämpa olikamateriella regler jämte varandra. Det kan sålunda bli oundvikligt med hänsyntill konventionens krav att registreringslandets lag skall tiUämpas somsakrättsstatut för och att främmande nationell legalpanträtt skallerkännas under vissa förutsättningar. Jag erinrar här om art. 2 och 6 isjöpanträttskonventionen. Emellertid komraer även andra lösningar alt drabbasav samraa invändning. Ty frära-mande lag kan lika väl vara konventionsstridigsora konventionsenlig och man måste då vara beredd att sätta in korrektiv,kanske med hjälp av just myndighetslandets lag. Valet av myndighetslandetslag har träffats i nordisk endghet. Det har vdssa praktdska företräden. Jagfinner inle skäl att frångå det. I själva verket kan det anföras skäl förmotsvarande val i fråga om den retentionsrätt sjöpanträttskonventionen delvisreglerar och som är rätlspolitiskt nära släkt med sjöpanträtt. Visserligentalar allmänna grundsatser i den internationeUa privaträtten för att lagen idet land där det kvarhållna fartyget finns skall tillämpas som sakrättsstatut.Men för det fall att detta land är råder intet tvivel om att svenskmyndighet skall tillämpa svensk lag. Och för de speciella undanlagsfall dåutomlands stiftad retentionsrätt på grund av reparations-dier byggnadsuppdragkan tänkas bli sakrättsligt prövad här i landet torde svensk lag kunna tUlämpasutan olägenhet. Detta gäller så mycket mer som det i varje faU måste bevakasatt retentionsrätten i fräga ej erkänns i strid med sjöpanträttskonventionensregler. Jag vill därför för enkelhets skull förorda samma lagval för båda dessafall. F. ö. vUl det synas som om valet väl kan förenas med de danska och norska Prop.1973: 42 293 lösningama.I de danska motiven uttalas, att lex fori skall tillämpas och den norska textenger utrymme för samraa tolkning. Närdet gäller verkan av måste, som jag redan angett, re-gistreringslandelslag tillämpas som sakrättsstaut. Det gäller enligt bådesjöpanträttskonventionen och skeppsbyggnadskonventionen, låt vara med olikaformuleringar. Men får ej tillerkännas verkan, som strider motsjöpanträttskonventionen. Det följer av art. 2 och kan såvitt gällerprioritetsverkan härledas ur art. 7 i skeppsbyggnadskonventionen. Vadbeträffar sådan sjöpanlrätt eller retentionsrätt som sjöpanträttskonventioneninte föreskriver men som den erkänner på vissa villkor ligger det i dettasammanhang närmast tiU hands alt, som kommittén föreslagit, tillämparegistreringslandets lag. Konvenlionshänsyn föranleder därvid att rättigheteni fråga inte fär ges företräde framför konventionsbetingad sjöpanträtt ellerkonventionsenUgt eller på annat sätt komma i konflikt med konventionen,dvs. den får bl. a. inte hindra exekution för konventionsbunden sjöpanlrätt.Reservationen kan lämpligen vidgas därhän att sådan nationell rättighetöverhuvudtaget inte får ge dess innehavare bättre rätt än konventionsbundenrättighet medför enligt svensk lag. Nationell sjöpanlrätt bör exempelvis inlehär i landet förenas med panträttslig surrogation, eftersom vi inle ger konventionsbundensjöpanträtt sådan verkan. Ej heller bör den erkännas i den mån den skulle havarit preskriberad enligt de svenska bestämmelserna om konventionsbundensjöpanträtt. Jagbiträder kommitténs förslag att gränsen mdlan fartyg under byggnad och färdigtfartyg i förevarande hänseenden skall dras vid sjösättningen. Från och meddenna skall alltså väljas samma sakrättsstatut som för färdiga fartyg. Förtiden skall konventionsenUgt gälla byggnadslandets lag. Huruvidadenna lag överens-släraraer med skeppsbyggnadskonventionen eller ej, behöver ejundersökas ty denna konvention gör inte som sjöpanträttskonventionen anspråkpå genereU tiUämpning. Attett fartyg ger jämn och god avkastning är uppenbarligen något som både redarenoch hans kreditgivare har intresse av. Det håller fartygets värde vid makt.Det ger tUlika möjlighet till pantförskrivning av frakt. Frågan om sakrättsligtslcydd för certepartier har också uppmärksammats under det internationellasjörättsliga arbetet, dock ulan att leda till beaktansvärt resultat. Enligtdansk och norsk lag kan certepartier registreras, men möjligheten lär inteutnyttjas i nämnvärd omfattning. Enligt de nya norska bestämmelserna skallcertepartier inle kunna registreras . Kommitténhar övervägt en lösning av problemet för svensk dd. 1973: 42 294 Därvidhar skisserats följande huvuddrag. Befraktaren skulle tvingas godta ombyte påbortfraktarens sida, eventuellt inom ramen för en genom avtalet bestämd krets.Tredje man skulle förutsättas känna till inskrivet certeparti och därför varaskyldig att respektera dess bestånd vid överlåtelse av fartyget. Vid exekutivförsäljning av fartyget skulle förbehåll kunna göras för beståndet av inskrivetcerteparti, åtminstone i den mån det inte länder inteckningsborgenär tiUförfång. Kommittén har dock funnit att en sådan ordning skulle avvika så frånallmänna svenska rättsgrundsatser att den bör godtas endast på tungt vägandeskäl. Kommittén har ansett, att en svensk reglering av frågan skulle fåbegränsat värde, eftersom denna har internationell räckvidd och eninternationell lösning tillsvidare inte förefaller uppnådig. beaktat den norska kommitténs förslag att inskrivning av certepartierej längre skall tillåtas. Något förslag om skydd för certepartier harkommittén följaktiigen ej avgett. Underremissbehandlingen har kommitténs ståndpunkt blivit föremål för vitt skildabedömningar. Det har på den ena sidan framhållits, att sakrättsskydd förcerteparti genom inskrivning endast med svårighet skulle kunna infogas i svenskrättsordning och att en isolerad svensk lösning ändock inte skulle blianvändbar för kreditgivarna. a. har därvid påpekats, att befraktaren skuUeundvika att vid redarens obestånd dirigera fartyget till svensk hamn om hanriskerade att där bli bunden vid en ny och för honom okänd redare. Det har päbefraktar-håll hävdals, att rätt till inskrivning av certeparti skulle gå utöver behöriga befraktarinlressen och ej inbjuda till sådana befraktningsavtalsom kunde bli föremål för inskrivning. Påden andra sidan har det erinrats om fraktens betydelse som föremål förpantförskrivning och den försvagning av denna säkerhet som frånvaron avsakrättsskydd för certepartiet utgör. Med hänsyn till avkastningsvärdetsbetydelse för kreditvärdet har denna brist bedömts som helt otidsenlig. Det harerinrats om de värderingar som bär upp bestämmelserna om tillbehör tillindustrifastigheter och om underlaget för företagsinteckning. En isoleradsvensk lösning har ansetts vara berättigad bl. a. emedan inskriven rätt vanligenrespekteras utomlands. Det har gjorts gällande, att utiandsexekulion av svenskafartyg är ovanlig och att skydd mot frivillig överlåtelse till utlandet kanberedas genom avregistreringsspärr. Argumentet att sakrättsskydd på grund avinskrivning av certeparti skulle avvika från allmänna svenska rättsgrundsatserhar bemötts med hänvisning till lufträtten och fastighetsrätten. Vadsom närmast föranleder intresset av sakrältsskydd för certepartier är denförstärkning av fartygets kreditvärde som säkerhet i frakten utgör. Från dennautgångspunkt måste fartygets varaktiga sysselsättning imder ett certeparti varaviktig och fraktens relation till fraktmarknaden oviktig. Denna relation äremellertid av intresse för befraktnings- Prop.1973: 42 295 avtaletsparter själva och därmed också väsentiig för fartygets försäljningsvärde, omcertepartiet skuUe bestå efter fartygets försäljning. Från försäljningsvärdetkan kreditgivaren naturUgtvis i sin lur inle helt bortse. Han måste alltidräkna med möjligheten av försäljning exempelvis på grund av att kreditgivaremed bättre förmånsrätt än han själv realiserat sin rätt i fartyget. Envärdering av certepartiet blir därför betydelsefull frän denna utgångspunkt.Det hör tUl bUden att inskrivning av certeparti enligt sjöpanträttskonventioneninte kan erkännas med företräde framför vare sig sjöpanträtt eller (jfr art. 5: 1). Certepartietsvärde beror i första hand av befraktarens vederhäftighet som sådan och avfraktens relation till fraktmarknaden. Är befraktaren god sä är frakten säker.I motsatt fall är certepartiet inte pålitiigt och frakten inte säker. Närcertepartiet ger hög frakt i förhållande till fraktmarknaden är det såsomhögfraktcerteparti värdefullt för redaren och i motsvarande mån ogynnsamt förbefraktaren. Ett lågfraktcerteparti är i stället en relativ förlustkälla förredaren men en värdefull tillgång för befraktaren. Om bilden kompletteras medmöjlighet till sakrättsskydd för certeparti blir detta spekultativa inslag ivärderingen förstärkt. Ett högfraktcerteparti, som kan bevaras vid överlåtelse,måste bli gynnsamt inte bara för avkastningsvärdet utan även förförsäljningsvärdet medan ett lågfraktcerteparti får motsatt verkan undermotsvarande förutsättning. Att befraktaren skulle reflektera på ett certepartivid vilket han skulle bli bunden gentemot ny, kanske för honom okänd redareäven om det utvecklats till högfraktcerteparti, kan inte förutsättas utanvidare. Det kan i vart fall inte väntas utan att han kan räkna medatt binda den nye redaren vid certepartiet, även om det blivit ettlågfraktcerteparti. Men som framgått av remissbehandlingen kan det ifrågasättasom något allmänt befraktarintresse kan påräknas ens under sådana förhållanden. Isjälva verket ligger det närmast tiU hands att anta, att certepartier som kanberedas sakrättsskydd vid överlåtelse av fartyget inte skall visa sig särskiltattraktiva från befraktarsynpunkt. En reform som introducerar sådantsakrältsskydd riskerar d så fall att alldeles förfela sitt syfte. Härutöverkunde man ha haft anledning förmoda, att möjligheten alt redaren binds vid ettlågfraktcerteparti med åtföljande risk för för-luslbringande försäljning isamband med exekution eller konkurs skulle verka dämpande på kreditgivarnas intresseför ett lagreglerat sakrättsskydd för certepartier. Men denna sida avproblemet tUlmäts tydligen ringa vikt. Det är intressant, att ett motsvarandesakrättsskydd kan fungera d lufträtten. Det vdlar där konventdonrörande dnter-naldoneUt erkännande av rätt tdll luftfartyg. Svensk lag skyddardock sådan rätt endast om den gäller främmande luftfartyg. Såvittjag förstår måste det under alla förhållanden vara omistligt för 1973: 42 296 enordning med sakrättsskydd för certeparti att skyddet också vinner ett tämligenvidsträckt erkännande utomlands. Sådant erkännande förutsätter att nationellrätt känner sakrättsskyddet i fräga och därför har det lagtekniska instrumentsom fordras för ändamålet. Instrumentet kan naturligtvis också finnas enbart pågrund av internationellt åtagande såsom fallet är med 3 § lagen i anledning avSveriges tUlträde lill konvention rörande internationeUt erkännande avrätt till luftfartyg. Erkännande kan alltså knappast påräknas endast för detatt sakrätlsskyddet grundar sig på inskrivning. Redan i , vars storahan-ddsflotla f. ö. i högre grad än vår sysselsätts i cerlepartifarl, skulleerkännande av ett sådant skydd komma att utebli. exekutions-rättsligaregler kommer nämligen, enligt de nya norska bestämmelserna, ej att medgecertepartiets bestånd efter exekutiv försäljning. Det in ternationella arbetetpå detta område har hittUls misslyckats och torde ligga nere.Intet tyder såvitt jag vet på att det snart skulle kunna tas upp igen medframgång. Motbakgrund av vad jag nu har sagt har jag inle kunnat finna det rätlspolitisktmotiverat att introducera svenskt sakrältsskydd för certepartier på grund avinskrivning. Jag är därför i likhet med kommittén inte beredd alt nu föreslånågra bestämmelser i det ämnet. 3.7Statsansvar för vissa rättsförluster m. m. Efterfastighetsrättslig förebUd (18: 47 och 19: 19 JB) har kommittén föreslagitatt staten skall svara för rättsförluster som kan uppkomma till följd av attde föreslagna reglerna om inskrivning av rätt till skepp eller skeppsbygge ivissa hänseenden tillerkänner skepps- och skeppsbyggnadsregistren vitsord ochför förluster tUl följd av handläggningsfel i registerärenden. Derätlsföriuster som åsyftas är rätt ägares förlust då annan gör godtrosförvärvav äganderätt eller panträtt på grund av inskrivning. Skadeståndsansvaret skalläven omfatta rättsförlust på grund av officialrättelse i skepps- ellerskeppsbyggnadsregistret, oavsett om fel eller försummelse föreligger.Skadestånd skall kunna jämkas på grund av medvållande. Staten skall genomersättning inträda i den skadelidandes rätt mot tredje man. Staten skaUföreträdas av , om inte Kungl. Maj:t för visst fall utsett annanmyndighet. Den som vill kräva ersättning av staten, ora han förlorar rättegångmot annan, skall instämma staten i målet eller underrätta staten omrättegången. Kommittéförslaget följer i dessa ddar nära den fastighetsrättsligaförebilden. Kommittéförslageti denna del har i allmänhet mottagits positivt och på kreditgivarhållbetecknats som omistligt för förslagels funktion i övrigt. har uttalat tvekan och anfört alt frågan bör lösas i ett störresammanhang. Prop.1973: 42 297 Detförslag till skadeståndslag som framlagts för (prop. 1972: 5)kommer, om det antas, alt lösa spörsmålet om ersättning för sådan förlust somberor av fel eller försummelse vid myndighetsutövning, bl. a. vid handläggningav registerärenden, ärenden om officialrättelse däri inbegripna, och vidutfärdande av pantbrev och andra bevis i registerärenden.