prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — Även om kostnader för förebyggandeåtgärder och skada föranledd av sådana åtgärder inte särskUt diskuterades vidtillkomsten av konvention torde det i konventionen använda uttrycketfå anses täcka all skada som omfattas av ansvarighetskonventionens begrepp"skada genom förorening", däri inbegripet kostnader för förebyggandeåtgärder samt förlust och skada orsakad av dylika åtgärder. Någon skillnad isak bör givetvis inte finnas meUan 254 § sjölagen och nämnda bestämmelse i1957 års konvention. På grand härav bör 254 § sjölagen tolkas på det sättetatt begränsningen enligt 10 kap. sjölagen omfattar all skada genomoljeförorening. Iförevarande paragrafs tredje stycke föreskrivs att fartygsägaren inte har rätttill ansvarsbegränsning om olyckan vållats genom fel eller försummelse avägaren själv med mindre han begått felet eller försummelsen i egenskap av fartygetsbefälhavare eller medlem av besättningen. Denföreslagna lagen avviker på denna punkt från konventionstexten. I artikel Vandra stycket i ansvarighetskonventionen föreskrivs att ägaren inte har rätttUl ansvarsbegränsning om olyckan orsakats genom fel eller försummelse av honomsjälv. Något uttryckligt undantag från denna regel görs inte för det fallägaren begått felet eUer försummelsen i egenskap av fartygets befälhavare ellermedlem av besättningen. Sådant undantag gäller emellertid i motsvarande faUenligt konvention (artikel 6 tredje stycket), och motsvarande undantagfinns i 254 § 1 mom. andra stycket andra punkten sjölagen. Trots attansvarighetskonventionen inte innehåUer någon uttrycklig föreskrift i dettaavseende kan det inte antas ha varit avsikten att en fartygsägare, som även ärbefälhavare eller besättningsmedlem, skall ådra sig obegränsad ansvarighetför oljeskada som orsakats genom fel eller försummelse av honom själv i hansegenskap av befälhavare eller medlem av besättningen. Den föreslagna lagtextenkan därför inte anses strida mot konventionen. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om upprättande av begränsningsfond. Denmotsvarar i huvudsak artikel V tredje stycket i ansvarighetskonventionen. Iparagrafens första stycke föreskrivs att rätt till ansvarsbegränsning enligt 5§ första stycket föreligger endast om ägaren eller dennes försäkringsgivareeller annan på dennes vägnar enligt den föreslagna lagen eller motsvarandebestämmelser i annan konventionsstat upprättar en be-gränsnuigsfond, som uppgårtUl det ansvarighetsbelopp som gäller för ägaren. Avlagrummet följer att rätt till ansvarsbegränsning enligt den före- slagnalagen föreligger inte bara om begränsningsfond har upprättats i utanäven om den upprättats i annan konventionsstat enligt motsvarande lagstiftningi den staten. Om olycka orsakat skada i flera konventionsstater kan enligtkonventionen talan väckas i samtliga dessa stater. För att begränsningsfondskall få upprättas i en stat krävs endast att talan om ersättning väckts i denstaten. Det kan därför inträffa att i anledning av viss olycka begränsningsfondupprättas utom riket även i faU då talan om ersättning för skada orsakad avdenna olycka väckts i . Somframgår av lagtexten får begränsningsfond upprättas, förutom av fartygsägaren,av dennes försäkrmgsgivare eller den som ställt säkerhet för ägarensansvarighet. Idetta sammanhang bör beröras frågan huravida i den föreslagna lagen bör intasen föreskrift av innebörd att begränsningsfonden skaU uppgå till sådant beloppatt den förutom ansvarighetsbeloppet täcker ränta och rättegångskostnader.Eftersom dessa poster ofta kan komma att uppgå tUl förhållandevis stora beloppskulle det vara värdefullt för de skadelidande om begränsnmgsfonden även täckteränta och rättegångskostnader. Det kan emeUertid diskuteras om en föreskriftmed detta innehåll är förenlig med ansvarighetskonventionen. I konventionensartikel V tredje stycket uppstäUs endast den föratsättningen för fartygsägarensrätt tUl ansvarsbegränsning att fonden skaU uppgå tUl det begränsningsbeloppsom gäller för ägaren. Det kan å andra sidan hävdas att konventionensreglering i processrättsligt hänseende är ofullständig och attkonventionsstatema därför måste ha rätt att i sin interna lagstiftnuig införakompletterande processuella bestämmelser. Det skulle därför vara tillåtet attsom viUkor för ansvarsbegränsning föreskriva att fartygsägaren utöveransvarighetsbeloppet skall ställa säkerhet för ränta och rättegångskostnader. Motsvarandefråga uppkom i samband med tiUträde till konvention. Enligtartikel 5 i den konventionen kan en fartygsägare i vissa fall genom att ställasäkerhet för hela det belopp vartUl hans ansvarighet får begränsas förhindraatt hans fartyg blir föremål för handräckningsåtgärd. I detta hänseendeuttalade sjölagskommittén (prop. 1964: 35 s. 83) att konventionen får ansesöverlämna åt de nationella lagarna att lösa frågan, i vad mån det skall krävasatt säkerhet ställs jämväl för ränta och rättegångskostnader. I enlighet medkommitténs förslag intogs i 257 § första stycket sjölagen en bestämmelse avinnebörd att säkerheten skall motsvara fulla ansvarighetsbeloppet jämte ett avrätten eller överexekutor bestämt tUlägg för ränta och rättegångskostnader. Vadnu sagts beträffande tolkningen av konvention talar givetvis förinförande av en motsvarande bestämmelse i den nu föreslagna lagen.Underlåtenhet av ägaren eller hans försäkringsgivare att iakttaden föreslagna lagens bestämmelser om upprättande av begränsningsfond lederemellertid tUl den för ägaren mycket allvarliga konsekvensen att hansansvarighet blir obegränsad. Motsvarande gäller inte enligt 1957 årskonvention. Med hänsyn härtill har frågan om införande av en sådan bestämmelsetills vidare lämnats öppen, och i det vid promemorian fogade lagförslaget haren bestämmelse med denna innebörd satts inom klämmer. Vidberäkningen av ansvarighetsbeloppet skall detta omräknas tUl kronor. I detföregående har anmärkts att den franc, i vilken nämnda belopp är uttryckt (dens. k. Poincaréfrancen), inte är ett nationellt mynt utan enbart tjänstgör somräkneenhet. I överensstämmelse med artikel V nionde stycket i ansvarighetskonventionendefinieras denna franc i 1 § i lagförslaget som en enhet innehållande sextiofemoch guld av niohundra tusendelars finhet. De svårighetersom uppstår då guldmynt skall omräknas tUl nationell valuta har berörts avbankofullmäktige i yttrande över ett av utredningen angående fraktavtalet vidgodsbefordran på väg avgivet betänkande (11, SOU 1972: 24). Iyttrandet anför bankofuUmäktige bl. Fullmäktigevill emellertid framhålla att hela systemet med angivande av värdegränser iinternationella konventioner i guldmynt numera får anses ha bratit samman.Systemet rämnade i viss mån redan genom införandet av tvåskUda guldprisnivåer. Så länge emellertid vid sidan av den fria guldmarknadenupprätthölls ett fast guldpris, efter vilket centralbanker kunde sig emellanköpa och sälja guld kunde man med fog tala om särskUt monetärt pris på guld.Efter det att presidenten i suspenderat US Treasurysguldhandel med utländska monetära myndigheter, brister emellertidförutsättningarna för angivande av ett monetärt värde på guld. Visserligen sammanträde med den s. k. 10-grappens medlemsländer i i december1971 från amerikansk sida preliminärt anmälts ett guldpris om US-dollar 38,00per uns fint guld. Detta värde har sedermera också formellt anmält tillInternationella valutafonden som parivärde. Det är emellertid ej avgjort, näreller på vilket sätt monetär guldhandel kan komma att mera regelmässigtåterapptas. Det kan därför med fog ifrågasättas huruvida det överhuvudtaget ärf. n. möjligt att tala om ett i praktiken existerande monetärt värde på guld.Det anmälda guldpriset har alltså mera karaktären av en räkneenhet förberäkning av valutakurser. Dåman har att omräkna en i guldmynt uttryckt värdegräns kan alltså skälanföras både för att tillämpa det av anmälda guldpriset, US-doUar 38,00,och priset på den fria marknaden, vilket fluktuerat avsevärt ochexempelvis noterats tiU US-dollar ca 63,75 per uns.Argumentet för att använda det tUl valutafonden anmälda guldpriset, vilket ärdet av utredningen tillämpade, kan sägas vara att detta dock är det i monetärasammanhang registrerade och sålunda bör tiUämpas då fråga är om beräkning avguldvärdet i mynt. Å andra sidan kan sägas att den värdesäkring som deinternationella konventionerna vill ernå genom anknytningen tUl guldet integärna kan åstadkommas genom bindning till ett fiktivt guldpris utan att istället borde väljas det pris tUl vUket guld faktiskt säljes ochköpes, dvs. priset på en öppen guldmarknad. På grund av angivna förhållanden har , då bankenunder senare tid lämnat upplysningar om värdet på vissa guldmynt, brukat uttalaatt det under nuvarande förhållanden kan ifrågasättas oni det överhuvudtaget ärmöjligt att vidare ange monetära värden för guldmynt. Med betonande av attriksbanken överhuvudtaget ej tar ställning till lämpligheten att räkna påangivet sätt har banken därefter brakat lämna upplysning om gällandeomräkningskurser. Avsikten har varit att sålunda fästa uppmärksamheten på dettveksamma i bedömningsgrunderna i avsikt att om frågan ställes på sin spetsden skulle bli underställd domstols prövning. I yttrandet ifrågasätter bankofullmäktige avslutningsvisom det inte vore bättre att överlåta åt rättspraxis att och medbeaktande av de ytterligare omständigheter som då må föreligga avgöra, eftervilka grunder den valda enheten bör omräknas till svensk valuta. I artikel V nionde stycket i ansvarighetskonventionenföreskrivs att omräkningen av begränsningsbeloppet skall ske efter dettamyntslags officiella värde i förhållande till Poincaréfrancen den dag då fondenupprättades. På grund härav föreslås i förevarande paragrafs första stycke enbestämmelse av innebörd att omräkning av ansvarighetsbeloppet till svenskakronor skall ske efter det officiella guldpriset nämnda dag. Om till utgångspunkt tas det av tillInternationella valutafonden anmälda guldvärdet, per uns fintguld, vilket av senare formellt anmälts tUl Internationella valutafondensom parivärde, och en kurs för dollar av , erhålls ett svensktguldpris av per kilogram fint guld. Med denna utgångspunktmotsvarar en franc . Andra stycket i förevarande paragraf innehållerbestämmelser om upprättande av begränsningsfond i . Fonden skallupprättas vid den domstol där talan om ersättning har väckts enligt 18 §.Vidare föreskrivs att fonden får upprättas antingen genom attansvarighetsbeloppet inbetalas kontant eller genom att ägaren ställer säkerhetsom godtas av domstolen. Det bör ankomma på rätten att i det enskUda falletfastställa det för fartyget gällande ansvarighetsbeloppet och omräkna dettatill svenska kronor. Rättens beslut i denna fråga bör få överklagas av den varsrätt berörs av beslutet, dvs., förutom av fartygets ägare, av den som göranspråk på ersättning av begränsningsfonden. Av lagrammets föreslagna lydelse framgår, attbegränsningsfonden fär upprättas i endast om talan om ersättning väcktsvid behörig svensk domstol. Har emellertid talan väckts i ochbegränsnings- ' Efter den amerikanska devalveringen av dollarn med tioprocent torde det nya guldpriset bli ca per unsfint guld. Med en kurs för dollar av erhålls ett svenskt guldprisav per kilogram flnt guld. En franc skulle dåmotsvara . fondeni behörig ordning upprättats här i landet, torde det sakna betydelse omersättningstalan sedermera äterkaUas och någon talan om ersättning i anledningav samma olycka är anhängig här under förutsättning att talan äranhängig i annan konventionsstati Den domstol vid vUkenbegränsningsfonden upprättas måste få tillgång till vissa uppgifter angåendedet skadevållande fartyget, t. ex. dess nationalitet och dräktighet, dess ägareoch dess försäkringsgivare. Det bör ankomma på Kungl. Maj:t att meddelaföreskrifter om vUka uppgifter som skall lämnas när fonden upprättas. Kungl.Maj:t bör vidare få meddela bestämmelser om fondens förvaltning. Föreskrifterbör exempelvis ges om placering av tiU domstolen inbetalda kontanta medel.Sådana medel torde regelmässigt böra omgående placeras på sådan bankräkning somger högsta inlåningsränta. Avsteg härifrån bör göras endast då särskilda skälföranleder därtill. Särskilt bankkonto bör givetvis användas för varjebegränsningsfond. I detta avseende hänvisas till 8 § lagen (1927: 56) om gäldsbetalning genom penningars nedsättande i allmänt förvar. Som anförts i denallmänna motiveringen (avsnitt 13.4) torde dock begränsningsfonden i praktikenoftast komma att utgöras av bankgarantier. Vidare bör ges föreskrifter omförfarandet vid utbetalning från fonden. De av Kungl. Maj:t utfärdadebestämmelserna bör även reglera vad som gäller i det fall rätten anser attsäkerhet som ställts vid fondens upprättande kan godtas. I tredjestycket föreskrivs därför att Kungl. Maj:t meddelar närmare bestämmelser omupprättande av begränsningsfond och om fondens förvaltning. ParagrafeninnehåUer regler om nedsättning av skadestånd när ansvarighetsbeloppet inteförslår till full ersättning åt samtiiga skadelidande. Paragrafens förstastycke grundar sig på artikel V fjärde stycket i ansvarighetskonventionen,medan dess andra stycke saknar motsvarighet i konventionen. Omdet ansvarighetsbelopp som gäller enligt 5 § första stycket inte förslår tillgottgörelse åt dem som är berättigade tUl ersättning skall enligt förstastycket i förevarande paragraf deras ersättningar och därå belöpande räntanedsättas .med samma kvotdel. Bestämmelsen har utformats efter förebUd av 19 §första stycket atomansvarighetslagen (1968: 45). Detdröjer ofta avsevärd tid innan omfattningen av de oljeskador som har orsakatsav en viss olycka kan överbUckas och innan slutlig dom har meddelatsbeträffande samtliga anspråk och begränsningsfonden kan fördelas. Förhällandetkompliceras ytterligare av den omständigheten att, såsom berörts i anslutningtill artikel IX i ansvarighetskonventionen (avsnitt 8.2), målrörande samma olycka kan komma att be- handlasav domstolar i skilda länder. På grand härav har som andra stycke i paragrafentagits upp en bestämmelse av innehåll att, om begränsningsfond har upprättatsi och det kan befaras att ansvarighetsbeloppet inte kommer att räckatUl för att bereda samtiiga skadelidande full ersättning, rätten kan förordnaatt ersättning tills vidare endast skall utgå med viss kvotdel. I avsaknad aven sådan bestämmelse skulle det eljest kunna inträffa, att en skadelidande,vilkens anspråk blivit slutligt avgjort efter olyckan,får betalt för hela sin fordran, medan skadelidande som först senare får sinfordran fastställd genom dom endast kan få ut en del av fordringsbeloppet ellerkanske inte får någon ersättning överhuvudtaget. Ansvarighetskonventioneninnehåller inte någon föreskrift som motsvarar den föreslagna bestämmelsen. Medhänsyn tUl att konventionen föreskriver att proportionell nedsättning skaU skeav samtiiga ersättningsanspråk, måste den föreslagna bestämmelsen dock ansesvara förenlig med konventionen. Detkan i detta sammanhang nämnas att man vid de nordiska överläggningarnadiskuterat att i stället för den nu föreslagna lösningen föreskriva att 259 och260 §§ sjölagen skall äga motsvarande tillämpning när begränsningsfond harupprättats. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser om hänskjutning av tvistom beräkning av ansvarighetsbeloppet eller fördelningen av detta belopp tillutredning och avgörande av dispaschör. Vidare ges föreskrifter om ett särskiltpreklusionsförfarande. Dispaschören skall sålunda genom kungörelse anmana sakägarnaatt skriftligen bevaka sin rätt. Har redaren utbetalat helaansvarighetsbeloppet har han inte någon ytterligare betalningsskyldighetgentemot en borgenär, om han då dispaschen meddelades inte hade och ej hellergenom vederbörlig undersökning kunnat få kunskap om dennes fordran. Somnämnts i det föregående grundas sjölagens bestämmelser om ansvarsbegränsning på1957 års konvention i ämnet. Denna konvention föreskriver i artikel 5 femtestycket att förfarandet vid rättsliga åtgärder och de tidsfrister inom vUkasådana åtgärder skall vidtas (dvs. preskription och preklusion) regleras avlagen i den stat där åtgärderna vidtas (lex fori). konvention medgersåledes ett preklusionsförfarande enligt nationeU lag.Ansvarighetskonventionen saknar bestämmelser motsvarande den nämndaartikeln. Den innehåller tvärtom föreskrifter om inom vilken tid talan skallväckas (artikel VIII). Äveni övrigt föreligger väsentliga olikheter mellan de två konventionerna. Imotsats tUl ansvarighetskonventionen utgår konvention principielltinte från att ägaren eller redaren endast är skyldig att utgebegränsningsbeloppet en gång. Detta sammanhänger delvis med att 1957 årskonvention inte är begränsad tUl skada som uppkommer i konventionsstat. DeninnehåUer inte några jurisdiktionsregler och inte heller några regler om varsäkerhet skall ställas eller begränsningsfond upprättas.Upprättandet av begränsningsfond utgör inte något villkor för attansvarsbegränsning skall få åtnjutas. konvention hindrar inte attägaren, även om han ställt säkerhet i konventionsstat, kan bli tvungen attställa ny säkerhet i icke konventionsstat, och han kan t. o. m. bli tvungen attställa ny säkerhet i annan konventionsstat. Ansvarighetskonventioneninnehåller däremot ett fast sammanhållet system för reglering av deersättningsanspråk som konventionen avser, vilket förklaras av att den avserendast skada som uppkommit i konventionsstat samt kostnad för förebyggandeåtgärd som vidtagits för att förhindra eller begränsa skada i sådan stat.Konventionen innehåller tvingande jurisdiktionsregler. Talan får endast väckasi konventionsstat och begränsningsfond får upprättas endast i sådan stat. Harbegränsningsfond upprättats är ägaren skyddad mot ytterligare krav (bortsettfrån det fall att han själv gjort sig skyldig till fel eller försummelse). Denu berörda skillnaderna mellan konventionssystemen talar starkt för attansvarighetskonventionen inte medger införande av preklusionsförfarande inationell lagstiftning. Ävenom ett preklusionsförfarande inte skulle anses strida mot ansvarighetskonventionenskulle införandet av ett sådant förfarande i fråga om oljeskador medföra vissaväsentiiga nackdelar. Såvitt angår förhållandet mellan konventionsstaternainnebär konvention att, om en fond har upprättats eller säkerhetställts i en konventionsstat, de handräckningsåtgärder som vidtagits i annankonventionsstat mot fartyg eller annan egendom i vissa fall skall hävas ellerställd säkerhet friges (artikel 5 andra stycket). I andra fall föreligger enfakultativ möjlighet härtUl (artikel 5 första stycket). Det är under allaomständigheter en föratsättning att den säkerhet som ställts i den förstnämndastaten faktiskt står till den skadelidandes förfogande. Har slututdelning sketti denna stat kan således ägaren bli tvungen att ställa ny säkerhet i annankonventionsstat och bli tvungen att betala det fulla ansvarighetsbeloppet ännuen gång. Enligt artikel VI andra stycket i ansvarighetskonventionen gällersom förutsättning för att krav inte skall kunna göras gällande mot annan ägarentUlhörig egendom än fonden att talan kan föras vid domstol som förvaltar fondenoch att fonden faktiskt är tillgänglig för den skadelidande. Dessabestämmelser får en avgörande betydelse om fondens medel har fördelats efterett preklusionsförfarande. Ingenting synes då hindra att ägaren om skada haruppkommit i flera stater blir skyldig att ställa ny säkerhet i annan statoch betala det fulla ansvarighetsbeloppet . Defördelar som ett preklusionsförfarande skulle innebära kan inte anses uppvägade nackdelar som införandet av ett sådant förfarande skulle kunna leda tUl,nämligen att skadelidande som inte har anmält sig i preklusionsförfarandet kanbli utan ersättning och att fartygsägaren kan bli skyldig att betala dubbeltansvarighetsbelopp (utöver det beloppsom vid sammanstötning m. m. kan bli aktuellt enligt konvention). Detsynes därför inte lämpligt att införa ett preklusionsförfarande i fråga omoljeskador även om detta skulle anses tillåtet enligt ansvarighetskonventionen.I stället föreslås den berörda regeln i andra stycket som gör det möjligtatt interimistiskt utbetala viss del av ersättningen i avbidan påpreskriptionstidens utgång. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om regressrätt rriot begränsningsfonden.Paragrafens första stycke grundas på artikel V femte och sjätte styckena iansvarighetskonventionen. Dess andra och tredje stycken motsvarar konventionensartikel V sjunde respektive åttonde styckena. Ienlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.4)föreskrivs i första stycket att den som före begränsningsfondens fördelningutgivit ersättning för oljeskada inträder intUl det belopp han betalat i denskadeUdandes rätt enligt denna lag eUer motsvarande lagstiftning i annankonventionsstat. Denna rätt till återkrav tillkommer sålunda envar somutbetalat sådan ersättning som avses. Bestämmelsenär tillämplig också när ersättning utgivits enligt lagstiftning i annankonventionsstat som svarar mot den svenska lagen. Det kan nämligen förekommaatt en skadelidande enligt annan konventionsstats lagstiftning harvidsträcktare rätt till ersättning än han skulle tUlerkännas enligt denna lag.Den som utgivit ersättning tUl den skadelidande enligt sådan konventionsstatslag får då enligt förevarande lagrum från begränsningsfonden återkräva vad hanhar utgivit, även öm och i den mån ersättning till den skadelidande inte skulleha utgått enligt denna lag. Omnågon kan göra sannolikt att han blir skyldig att utge ersättning,som han skulle ha fått kräva åter av begränsningsfonden enligt första stycket,om ersättningen betalats före fondens fördelning, kan rätten enligt andrastycket förordna att medel tills vidare skall avsättas för att han senare skallkunna göra sin rätt gällande mot fonden. Itredje stycket regleras fartygsägarens regressrätt mot begränsningsfondensåvitt avser utgifter eller förluster som han frivilligt har ådragit sig förförebyggande åtgärder. För sådana utgifter eller förluster har han samma rätttill ersättning av begränsningsfonden som andra skadelidande. Det bör påpekasatt förebyggande åtgärder enligt definitionen i 1 § endast omfattar åtgärdersom varit skäligen påkallade för att förhindra eller begränsa oljeskada och somvidtagits efter det en olycka inträffat. Denbestämmelse i konventionen (artikel V åttonde stycket) på vUken förevaranderegel bygger, uppställer inte något uttryckligt krav på att ägaren skall haådragit sig utgifterna eller förlusterna efter det att olyckshändelseninträffat. Mot denna bakgrund kan ifrågasättas om inte också utgifter ochförluster som han i förebyggande syfte ådragit sig före olyckshändelsenomfattas av konventionsbestämmelsen. Prop,1973:140 167 tillatt konventionen endast avser ersättning för skada genom förorening och dettabegrepp inte omfattar andra förebyggande åtgärder än sådana som vidtagits efterdet en olycka inträffat, måste dock konventionen på denna punkt ges deninnebörd som kommit tiU uttryck i förevarande paragrafs tredje stycke. Denna paragraf innehållerregler om verkan av att begränsningsfond har upprättats. Paragrafens första,andra och tredje stycken motsvarar artikel VI iansvarighetskonventionen. Första stycket innehålleren bestämmelse av innebörd att om begränsningsfond upprättats och fartygetsägare är berättigad att begränsa sin ansvarighet, annan egendom som tillhörhonom inte får tas i anspråk för tillgodoseende av krav på ersättning som kangöras gällande mot fonden. Har i sådant fall somavses i första stycket ägaren tillhörig egendom blivit föremål för kvarstadeller annan handräckningsåtgärd, skall enligt andra stycket den beviljadeåtgärden hävas. Har ägaren stäUt säkerhet för att undvika sådan åtgärd, skallsäkerheten återstäUas till honom. Detta innebar att handräckningsåtgärd somvidtagits i skall hävas även om begränsningsfonden upprättats i annankonventionsstat. Har begränsningsfond upprättats i sådan stat får givetvis ettyrkande om handräckningsåtgärd inte bifallas av svensk domstol.