prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — Ettavgörande steg för samarbetet mellan arbetsraarknadsrayndigheterna ochparterna på det lokala planet togs , då AMS i ett cirkulärraeddelandetill länsarbetsnäranderna framhöll betydelsen av alt arbetsmarknadsverket iökad utsträckning driver en aktiv politik för att åstadkomma en bättreanpassning av arbetet till människans fysiska och psykiska förutsättningar.Länsarbetsnämnderna anraodades därför att ta initiativ till överläggningar raedarbetsgivarna och med arbetstagarnas organisationer inom företagen för attunderlätta för svårplacerad arbetskraft att få eller behålla anställning påden öppna arbetsmarknaden. a. borde möjligheter skapas att inora företagenundersöka vilka förändringar av arbetsplatser, maskiner och verktyg m. m.,sora kunde behöva vidtas för detta ändaraål. Föranpassningsarbetet har arbetsraarknadsverket prövat olika saraarbetsformer. Enav dessa är den vid vissa företag i huvudsakligen bedrivnaförsöksverksamheten raed s. k. anpassningslag, bestående av representanter förföretagel, den fackliga organisationen och arbetsförmedlingen. Dennaverksamhet hade tUl syfte att göra det möjligt för företagen alt behålla ochrätt utnyttja sin arbetskraft, så att uppsägningar eller avskedanden så långlmöjligt kunde förebyggas. Som en förutsättning för sin medverkan ianpassnings- lagenkrävde arbetsförmedlingen en förbindelse från företagets sida att inte säga uppnågon anställd på grund av sociala, medicinska eller andra skäl, förränanpassningslaget avgett en rekoraraendation i ärendet och haftskälig tid att utreda tänkbara lösningar inom företagets rara. Anpassningslagenhade även till uppgift att öka förutsättningarna och nyanställa personer raedsvårigheter att få arbete på den öppna arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingendellog synnerligen aktivt i denna försöksverksamhet, som på grund härav blevraycket personalkrävande. Erfarenhetema från verksaraheten var utpräglatpositiva. Ett stort antal omplaceringar kunde genomföras, och ett flertal personerraed grava handikapp kunde nyanställas. Kvinnor fick också i ökad utsträckningarbete inom verksamhetsområden, som av hävd varit förbehållna raännen.Åtskilliga halvskyddade platser skapades, och statliga bidrag till särsldldaanordningar på arbetsplatsen utanordnades i flera fall. Genom sin medverkan ianpassningslagen fick arbetsförmedlingen vidare en mer detaljerad förtrogenhetmed företagens arbetskraftssituation och ett mer nyanserat underlag för detsedvanliga fömiedlings-arbetet. Efler tillkomsten av 1971års sysselsättningslag har AMS efter samråd med organisationerna påarbetsmarknaden beslutat att den samverkan mellan arbetsmarknadsmyndighetersamt arbetsgivare och arbetstagare, som avses i denna lag, skall bedrivas iform av s. k. anpassningsgrupper. I samband härmed har den beskrivnaverksamheten med anpassningslag upphört och i stället bedrivits i denna nyaförra. I olika cirkulär ochcirkulärraeddelanden har AMS läranat länsarbetsnäranderna vissa riktlinjer förverksaraheten raed anpassningsgmpper. Länsarbetsnämnderna har därvid ålagtsalt medverka till alt det vid företag, myndigheter och motsvarandearbetsplatser med minst 50 anställda bildas anpassningsgrupper, i vilka denlokala arbetsförmedlingen kan samråda med arbetsgivaren och berördaorganisationer för att åstadkomraa ökade anställningsmöjligheter inte bara föräldre utan även för personer med arbetshinder. Avsikten är att verksamheten itakt raed tillgängUga resurser skall utvidgas till företag med mindre än 50anställda, där det kan kan bildas anpassningsgrupper branschvis eller ortsvis.De uppgifter som anpassningsgruppema skall ha motsvarar i stort sett dem somgenora sysselsättningslag lagts på länsarbetsnäranderna i fråga omäldre arbetstagare. Anpassningsgrupperna skall nämligen verka för enpositivare inställning i arbetslivet till äldre arbetstagare och personer medarbetshinder saml föreslå åtgärder, som kan underlätta för sådana arbetstagareatt stanna kvar i arbetet eller göra det lättare att på arbetsplatsen nyanstäUasådana personer. Vidare skall anpassnuigsgrupperna söka utröna i vad månåldersstrukturen inom företagen avviker från vad som kan anses vara rimligt.För att undvika dubbelarbete skall anpassningsgrupperna d'ar- jämtetas i anspråk för samverkan i alla frågor som berör anpassningen inom ettförelag. Några särskilda förutsättningar för att ta upp överläggningar i enanpassningsgrupp har inte uppställts utöver kravet att företagen skall ha ettvisst antal anställda. Meningen är att anpassningsgrupperna skall varapermanenta. Någon anledning har därför inte ansetts föreligga för att gruppemaskall vara verksamraa endast i sådana fall, då företaget såsora sägs i 1971års sysselsättningslag inte sysselsätter en rimlig andel äldre arbetstagare.Anpassningsgrupperna skall arbeta frislående från företagsnämnder ochpersonalkommittéer men bör samverka med dessa organ. Anpassningsgrupperna skalli sitt arbete kunna ge rekomraendationer till arbetsgivare, fackföreningar,arbetsraarknadsmyndigheler, företagsnärand, enskilda anställda ra. De harinte tillagts några befogenheter att avgöra ett ärende. Om ingen lösning kannås, kan ärendet i stället överlämnas till länsarbetsnämnden. av AMS efler samråd raed arbetsraarknadens parter utfärdad handledning förarbelet i anpassningsgrapperna har en exeraplifiering av gruppernas arbetsuppgifterläranats. Enligt handledningen bör anpassningsgruppema verka för attåstadkomraa opinionsbUdning och påverkan av attityderna genteraot äldre ochhandikappad arbetskraft. När det gäller åtgärder för att öka nyanställningen aväldre och handikappade bör anpassningsgrapperna enligt handledningenaktualisera raöjligheterna att anställa sådana personer särat lärana förslagtill åtgärder för alt underlätta inlem omplacering i syfte att friställaarbetsplatser som passar för äldre och handikappade. Vidare kan anpassningsgruppernainitiera och i förekommande fall medverka till en genomgång av arbetsställenaför alt klarlägga exempelvis vilka arbetsuppgifter, sora utan förändring kanutföras av äldre och handikappade arbetstagare, samt vilka ergonomiska ochandra förändringar, t. ex. i fråga om arbetstiden, som kan göras för attunderlätta för sådana arbetstagare att klara arbetet. Anpassningsgrupperna böräven göra en översyn av ålderssamraansältningen inora arbetsstället och därvidundersöka ora denna avviker från sammansättningen vid andra liknandearbetsställen och vad orsaken i så fall kan vara. Anpassningsgrupperna skalldessutom undersöka i vilken orafattning de arbetsmarknadspolitiskahi'älpmedlen kan utnyttjas för att öka nyanställningen av äldre ochhandUiappade. När det gäller åtgärder för redan anställda, som anpassningsgruppernaenligt den nämnda handledningen kan vidta, raärks bevakning av ledigaarbetstillfällen sora är lärapade för äldre och handikappade särat bevakningav vUka arbetstagare som kan behöva omplaceras. Enligt handledningen kan detslutligen bli aktuellt för anpassningsgrupperna alt till skyddsorganisationenpå arbetsstället föreslå åtgärder i samband med nyinvesteringar för attarbelstiUfäUena för äldre och handikappade skall kunna ökas, exempelvis genomatt vid ny- ochombyggnader av lokaler åtgärder vidtas för alt dessa skall uppfylla de kravsom uppställs i 42 a § i byggnadsstadgan (1959:612), samt att vid inköp avmaskiner, verktyg och annan utrustning hänsyn tas till ergonomiska synpunkter.I handledningen betonas dock, att dubbelarbete bör undvikas raellananpassningsgruppen och skyddsorganisationen. EnligtAMS kan det i inledningsskedet ta lid innan anpassningsgrupper bUdals ochkorarait i arbete. Arbetsförmedlingen skaU medverka i anpassningsgruppema isaraband raed att de börjar sitt arbete och när behov föreligger av attutnyttja arbelsraarknadspolitiska hjälpmedel. Avsikten är attarbetsförmedlingen därefter möjligt skall öka sina insatser, i dessagrupper. Arbetet i anpassningsgrupperna är dock enligt länsarbetsnärandernaraycket personalkrävande. hade 2 142anpassningsgrupper bildats. Enligt läns-arbetsnärandernas beräkningar koramerdenna siffra att uppgå tUl mer än 3 500 i juh 1973. I särskildabyggarbetsnärander sker en saraverkan raellan arbetsraarknadsverket,korarauner och byggarbetsraarknadens parter ora säsongut-järaning avbyggnadssysselsätlningen. Dessa nämnder tjänstgör som rådgivande organ åt länsarbetsnämnderna,vilka raed stöd av byggarbetsnämndernas ställningstaganden avgerrekommendationer om lämplig tidpunkt för igångsättning av individuellabyggnads- och anläggningsarbeten. Enligt en av AMS i sararåd medarbetsmarknadspartema utfärdad instruktion till byggarbetsnämnderna har dessaäven fått i uppgift att genora inforraation till berörda parter ombyggnadsarbetarkå-rens åldersfördelning och om sysselsättningen i skildaåldersgrupper verka för en järan sysselsättning av byggnadsarbetare oavsettålder. Mellan AMS och partema på byggarbetsraarknaden föreligger vidare enighetora att det för byggnadsbranschens del är lämpligt att byggarbetsnämndernaäven tjänstgör sora forura för det saraarbete raed arbetsraarknadsverket, sominletts i samband raed tillkomsten av sysselsättningslag, samt attbyggarbetsnämnderna skall handha de arbetsuppgifter sora inora andra branscherskall ankoraraa på de förut beskrivna anpassningsgrupperna.Byggarbelsnäranderna skall i enlighet härraed verka för förbättradearbetsförhållanden och ökade anställningsmöjligheter för äldre arbetstagaresamt i detta syfte raedverka till en anpassning av arbetsplatser ocharbetsuppgifter så att de svarar raot den äldre arbetskraftens förutsättningar.Näranderna skall också fräraja ett bättre tillvaratagande av de äldresyrkeskunnande och erfarenhet. Utredningenframhåller inledningsvis att ett lagfäst anställningsskydd inte innebär någonfuUständig trygghet i anställningen i den bemärkelsen, att de som omfattas avskyddet kan kvarbli i sina anställningar under aUa förhållanden. Altfriställningar kan komraa att ske tiU följd av driftsinskränkningar ochdriftsnedläggelser, sora har sin grund i förändringar inom produktionsliveteller försärarade konjunkturer, torde näraligen vara ofrånkomligt. För dearbetstagare som blivit friställda innebär det av utredningen föreslagnaanställningsskyddet, att de i vart fall kan få sin försörjning tryggad under enlängre omställningsperiod. Enligt utredningen kan skyddet för de friställdaarbetstagarna eraellertid betecknas sora fullgott först ora de kan erhålla nyanställning innan gått tUl ända. detla skall lyckas är i storutsträckning beroende av att arbetsmarknadsmyndigheterna så tidigt som möjUgterhåller kännedom om väntade friställningar, så att erforderliga insatser kangöras för att bereda arbetstagarna ny anställning. Förnärvarande gäller för stora delar av den privata arbetsraarknaden ett påfrivilliga överenskoraraelser baserat syslera med varsel tillarbetsraarknadsrayndigheterna ora planerade driftsinskränkningar ochdriftsnedläggelser. Liknande regler gäller även för statliga rayndigheter. Etteffektivt fungerande varselsyslera har enligt utredningen stor betydelse för enframgångsrik arbetsmarknadspolitik och därmed även för anställningstryggheten ividsträckt bemärkelse. Mot bakgrund härav föreslår utredningen lagregler omvarsel till arbetsmarknadsverket om driftsinskränkningar och driftsnedläggelser(se avsnitt 4.2.2). visar erfarenheterna från senare år, att även med ett effektivtvarselsystem vissa grupper av de arbetstagare som drabbas avdriftsinskränkningar riskerar alt stå utan arbete efter det att derasuppsägningslider gått till ända. I sämsta fall kan de över huvud taget inleberedas ny anställning på den öppna arbetsmarknaden. Detta gäller främst föräldre och handikappade. De ökande svårigheterna att bereda dessa grupperanställning på den öppna arbetsmarknaden har lett tUl att sarahället i entilllagande utsträckning fått skapa arbetstillfällen för dessa arbetstagare iolika forraer av s. k. skyddad sysselsättning (arkivarbeten, särskildaberedskapsarbeten, hemarbeten, skyddade verkstäder m. m.). Utredningen anseremellertid att man bör satsa på åtgärder för att åstadkomma att sådanaarbetstagargrapper inlemmas i det reguljära arbetslivet i stället för attgenom en omfattande utbyggnad av den skyddade sektom minska förelagens ochrayndigheternas intresse att inora ramen för sin verksarahet bereda arbeteäven åt svårplacerad arbetskraft. Genomtillkorasten av sysselsättningslag har arbetsraark- nadsverket fått ökade raöjligheter att inleda saraarbeteraed företagen ora åtgärder, som bör vidtas för att bereda äldre arbetstagarebättre sysselsättningsmöjligheter. Lagen ger vidare arbetsmarknadsverket befogenhetatt, ora enighet inte kan uppnås vid detta saraarbete, raeddela arbetsgivarenanvisningar om vilka åtgärder sora denne bör vidla i sådant syfte. I detpraktiska arbetet har det samarbete som avses i lagen bedrivits i form avsärskilda anpassningsgmpper, vilka under raedverkan av parterna påarbetsraarknaden börjat inrättas vid företag raed minst 50 anställda. Anpassningsgruppernahar därvid även fått i uppgift att behandla frågor rörande personer medarbetshinder. mening måste det i princip anses vara en riktig väg att angripa deäldres och även de handikappades sysselsättningsproblem på det sätt somskett genora sysselsättnings-lag. De närmare lösningar sora lagenanvisar är eraellertid närraast av provisorisk karaktär. Utredningen har därförutarbetat förslag till lagregler som syftar till att särskilt skydda äldrearbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga (se avsnitt 4.2.3). Lagreglerom varsel lill arbetsmarknadsmyndighet samt ora åtgärder för att frärajaanställning av äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmågahar intagits i en lag ora vissa anställningsfrämjande åtgärder. 4.2.2 Varsel om driftsinskränkningar Utredningen konstaterar tUl en början att varsel somlämnas ora driftsinskränkningar utgör en av de viktigasteinformationskällorna för arbetsmarknadsrayndighelema beträffande väntade förändringarav sysselsättningen i förelagen. Genom ett syslem med tidiga och preciseradevarsel kan dessa myndigheter få rådrum för att lösa frågan om sysselsättningenav den friställda arbetskraften. Vidare får myndigheterna tillfälle attöverlägga med företagen om uppskov med de varslade friställningarna till entidpunkt som kan framstå sora bättre från arbelsraarknadspolitisk synpunkt. Devarselrapporter, som regelbundet insänds till AMS, ulgör även ett väsentligtinformationsunderlag för bedömningen av det aktuella läget på arbetsmarknadenoch kan läggas till grund för planeringen av sysselsättningspolitiken i slort. Ett systemmed varsel om planerade driftsinskränkningar är således av stort värde frånflera synpunkter. Enligt utredningen är det eraellertid inle utan vidare givetatt ett sådant varselsystem bör bli föremål för lagreglering. Utredningenanför att ett regelsystem som bygger på frivilliga överenskommelser kan havissa fördelar framför lagstiftning. En reglering genora överenskoraraelserraedför eraellertid inte någon garanti för att alla arbetstagare koraraer iåtnjutande av det skydd sora ett effektivt fungerande varselsystern kaninnebära. 7 1973.1 saml. gängligstatistik att de företag, sora orafattas av gäUande varselöverens-koramelse, iåtskilliga fall inle iakttagit de föreskrivna varseltiderna. kan det inte uteslutas ätt frånvaron av påföljder för brott motöverenskommelsen kan ha bidragit till denna bristande efterlevnad. En sanktionför överträdelse av varselreglerna synes därför påkallad. Utredningenframhåller även att de varseltider, som överenskoraraelsen innehåller, i vissafall inte synes vara tillräckligt långa för att kunna tillgodose syftet altbereda arbetsraarknadsverket det rådmm sora kan behövas, särskilt vidfriställningar av större omfattning. Dessutom finns behov av att kunna samordnareglema för varsel till arbetsmarknadsverket med reglerna om varsel i denföreslagna lagen om anställningsskydd. På grund härav och då försök att genoraförhandlingar ändra varselöverenskoraraelsen raisslyckats föreslår utredningenatt frågan om varsel beträffande driftsinskränkningar regleras i lag. Lagregleringen bör iförsta hand ta sikte på sådana fall, där driftsinskränkningen kan raedförauppsägning. Vid fastställande av varseltidernas längd i dessa fall bör enavvägning göras raellan å ena sidan den tid, som arbetsmarknadsverket behöverför att bereda de uppsagda arbetstagarna annan sysselsättning eller görainsatser av annat slag, och å andra sidan den tid, som arbetsgivama riraligenkan överblicka vid planeringen av sin verksarahet. Enligt utredningen börvarseltiderna vid dylika driftsinskränkningar differentieras efter det antalarbetstagare som berörs av driftsinskränkningen. Denenda tidpunkt som'det av praktiska skäl är möjligt att ta sora utgångspunkt förberäkning av varseltiderna är enligt utredningen den tidpunkt då arbetsgivarenskall genomföra driftsinskränkningen, dvs. när de uppsagda arbetstagarna fårlämna företaget därför att arbete kan beredas dem där. Med ensådan beräkningsmetod finner utredningen det vara en rimlig avvägning attvarseltiderna vid driftsinskränkningar som kan medföra uppsägning bestäras tilltvå raånader ora högst 25 arbetstagare berörs, till fyra raånader ora flera än25 men högst 100 arbetstagare berörs och tUl om flera än 100arbetstagare berörs. Endriftsinskränkning kan även leda till att vissa arbetstagare blir föremål för perraitteringeller därmed järaförUg åtgärd såsora kortlids-arbete. Enligt utredningen tordeden föreslagna lagen om anställningsskydd medföra att det i regel knappastblir erforderligt med några särskilda insatser frånarbetsmarknadsrayndigheternas sida för att bereda arbetstagama annananstälhiing under tid då de är föreraål för perraittering eller liknandeåtgärder. Sådana åtgärder kan eraellertid utgöra tecken på alt företagetsställning börjat bli osäker och att det därför föreligger en risk för attfriställningar så sraåningora raåsle ske. Utredningen frarahåller att det förarbetsmarknadsmyndigheternas del synes vara av värde alt så tidigt som raöjligtfå kännedom härom. hetalt lärana varsel tUl dessa rayndigheter bör därför gälla även i dessa fall.Varseltiden bör i likhet med den raotsvarande skyldigheten enligt denföreslagna lagen ora anställningsskydd besläraraas till en månad. Utöveruppsägning och permitteringsåtgärder kan en driftsinskränkning medföra attvissa arbetstagare med anställning , viss säsong eller visstarbete inle erbjuds fortsalt anställning när den tidigare anställningen upphöreller den nya säsongen skall börja, trots att en fortsättning från börjanvarit avsedd av parterna. Enligt utredningen föreligger det i dessa fall påsamma sätt som vid uppsägning ett intresse för arbetsmarknadsmyndigheterna attgenom varsel i förväg erhåUa visst rådrum för att bereda arbetstagarna nyanställning på annat håll. Varsel bör i dessa fall i enlighet raed vad sora iraotsvarande fall skall gälla enligt huvudregeln i den föreslagna lagen omanställningsskydd läranas rainst en raånad innan den nya anställningenskulle ha börjat. Däremot finns det enligt utredningen inte någon anledning attföreskriva skyldighet att lämna varsel innan en sådan anställningsora nu nämnts upphör, ora någon fortsättning av anställningen inte varitavsedd. Ivissa fall kan det enligt utredningen inträffa, att en arbetsgivare på grund avreglerna ora varsel i den föreslagna lagen om anställningsskydd läranar varseltill den närmast berörda arbetstagarorganisationen om de uppsägnmgar,permitteringar eller andra åtgärder, som föranleds av en driftsinskränkning,innan arbetsgivaren enligt de nu förordade varselreglema skulle vara skyldigatt lämna varsel till arbetsmarknadsverket om denna driftsinskränkning. Isådana fall bör arbetsgivaren enligt utredningen vara skyldig att varslaarbetsmarknadsverket saratidigt sora han lämnar varsel till arbetstagarorganisationen.Genom en bestämmelse med detta innehåll uppnås den samordning meUan de olikavarselsysteraen, varom tidigare talats. Motsvarande bör även gälla i det fallatt arbetsgivaren till följd av föreskrift i kollektivavtal lämnar varsel tillarbetstagarorganisationen innan skyldighet att varsla arbetsmarknadsverketinträtt enUgt de förat angivna lagreglerna. Utredningenframhåller att det ibland kan uppkomma extraordinära situationer, vUka gör detnödvändigt att eller inom en raycket snar framtid inskränka ellerlägga ned driften, s. k. force majeure. Som exempel nämner utredningen att ettföretags lokaler brinner ned eller att plötsliga offentiiga restriktionerförsvårar fortsatt verksamhet. I ett dylikt fall, när arbetsgivaren helt saknatraöjlighet att förutse den inträffade utvecklingen, bör det enligt utredningenvara tillräckligt ora han lämnar varsel så snart det kan ske. Eftermönster av den nuvarande varselöverenskoraraelsen bör enligt utredningensraening ett undantag från varselskyldighelen göras i fråga oradriftsinskränkningar sora berör färre än fem arbetstagare. anserutredningen det vara mindre lämpligt att i lag uppställa särskildaundantagsbestämmelser för branscher, där det kan råda speciella förhållandensom påkallar särregler. I den mån sådana avvikelser är påkallade bör enUgtutredningens mening erforderliga föreskrifter i stället kunna meddelas avKungl. Maj:t eller, efter Kungl. Maj:ts bemyndigande, av AMS. Enligt utredningens uppfattningframstår en straffrättslig påföljd för underlåtenhet att varsla tiUarbetsmarknadsrayndighet som mindre lämplig. Om påföljden skall få någon verkanbör den näraligen kunna anpassas efter den ekonoraiska ställningen hos detförelag, som underlåtit att fullgöra varselskyldighet, och bestämmas så attföretaget inte gör någon ekonomisk av sin underlåtenhet. Det skulleäven kunna upplevas som stötande att införa en straffpåföljd på ett område,som varit föremål för avtalsreglering mellan parterna.Utredningen har därför valt att föreslå en påföljd av offentiigrättsligkaraktär, innebärande att arbetsgivare som inte lämnat varsel tillarbetsmarknadsmyndigheterna i rätt tid kan förpliktas att till statsverketutge viss avgift, benämnd varselavgift. Denna avgift bör enligt utredningensraening endast kunna åläggas av dorastol på talan av AMS. Utredningentar slutligen upp frågan ora lagreglering av verksaraheten med samrådsgrupper.Sådana grapper kan enligt varselöverenskommelsen tillsättas vid varsladedriftsinskränkningar för att följa omställningens förlopp samt dislcutera ochtill länsarbetsnämnden föreslå åtgärder för att underlätta denna oraställning.Enligt utredningen har man frän arbetsmarknadshåll upplyst alt dessa sararådsgrapperspelat en viktig roll när det gällt att lindra verkningarna för de berördaarbetstagarna. Utredningen har emellertid inte funnit anledning att lagregleraverksamheten med dessa sararådsgrapper. Denna verksamhet synes näraligen i höggrad bygga på frivillig medverkan av de berörda parterna och torde enligtutredningen inte kunna främjas av något slags tvångsregler. Utredningenföratsätter att de riktlinjer för verksamheten, som .MS tidigare utfärdat,komraer att iakttas även . 4.2.3Åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagare och arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga Utredningenframför tUl en början vissa allraänna synpunkter på den översyn av 1971 årssysselsättningslag, som det ankommer på utredningen att företa. är sysselsättningsproblemen likartade för äldre arbetstagare ochför arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. I båda fallen rör det sig oraarbetstagare, som kan förväntas prestera en begränsad arbetsinsats och somtill följd härav löper en särskild risk att förlora det arbete sora de en gånghaft. När de söker nya anställningar ter de sig vidareofta som mindre attraktiv arbetskraft för arbetsgivarna. Deras möjligheter atterhåUa nya ansläUningar begränsas även av att de ofta är både yrkesmässigt ochgeografiskt raindre rörliga än andra arbetstagare. Problemet att sökaåstadkoraraa förbättrade anställningsraöjligheter för äldre arbetstagare ocharbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga synes vidare kunna angripas på sammasätt.