prop · FW031 · 1973-12-31 00:00:00 — Ett sådantförfaringssätt kan emeUertid dels antas bli mer kostnadskrävande, delsomintetgöra beredningens bärande idé om att fängelsevistelsen för klienteletskaU skapa och vidmakthålla ett socialt kontaktmönster av värde för framtiden. instämmer iberedningens motiv beträffande en nyordning av anstaltssystemet och villdärvid särskilt understryka värdet av att de föreslagna lokalanstaltema fördet s. k. normalklientelet kommer tUl stånd. Härigenom torde förutsättningarnaför en kontinuitet i vårdarbetet öka liksom närheten mellan lokalanstalten ochhemortens socialvård vara av stor betydelse för det praktiska arbetet.Förbundet ställer sig också i stort positivt tiU den föreslagna arbetsformenvid lokalanstaltema, som skall vara av utåtriktad karaktär och därrepresentanter från bl. a. den primärkommunala socialvården skall kunnamedverka på ett tidigt stadium. Föreningen gersin anslutning till beredningens tankegångar, men vill framhåUa att fara kanvara i dröjsmål. En utbyggnadstid av , måhända försvarbar avstatsfinansiella skäl, kan visa sig vara alldeles för lång om man vill nå detav beredningen uppställda målet. Föreningen ochskyddsassistenter anser att antalet anstaltsplatser på lokalanstalter bör ökasjämfört med beredningens förslag och antalet platser på riksanstaltema skärasned. Redan befintliga småanstalter kan användas, i varje fall under ettövergångs- 1973:1 Bilaga 4 97 skede,som lokalanstalter. Målet bör i övrigt vara att de äldre centralan-staltemaefter hand ersätts av modernare aiUäggningar. Föreningen finner emellertidberedningens förslag vara väl underbyggt och att fördelama med ett snabbt genomförandeav reformen är så stora att man kan ta de nackdelar som följer av att anlitaäldre och mindre lämpliga anstalter som lokalanstalter under ettövergångsskede. Föreningen tar lUcsom även upp dekvinnliga fångamas problem.För föreningen framstår det som naturligt att kvinn-Uga såväl som maiUiga intagna har samma behov och rätt tiU anstaltsplaceringi närheten av hemorten, I linje med denna instäUning förordar föreningen vid nybyggnad av lokalanstalter i Stockhohn, och inrättaravdelningar för kviimor, bör i enlighet med beredningensförslag ha 40 platser. Föreningen anser dock, att frigångshem med 1015 platserkan vara att föredra framför en anstalt med 40 platser. Systemet med frigångshemhar också den fördelen, att det lättare kan anpassas tUl de lokala behoven. Detär av största vikt att man vid placeringen av lokalanstalter endast låterbefolkningsunderlaget och behovet av lokalanstalt vara avgörande vidlokaliseringen. Enkombination mellan lokalanstalter och frigångshem föreslår västra kriminalvårdsräjongens regionala företagsnämnd somvisserligen anser det värdefullt med satsningen på det lokala sambandetmed lokalanstalter men befarar en utarmning av behandlingsresursema på dennatyp av anstalter. Enligt företagsnämndens uppfattning kommer dessa ingalundaatt bli en idyll av lättbehandlade och snälla intagna. De intagna somberedningen anser lämpliga för lokalanstalt kräver sociala behand-Imgsresurserdirekt knutna tUl anstalten. Det är också nödvändigt att man på lokalanstaltemakan erbjuda de intagna ett verkUghetsnära arbete. Förflyttningen av intagnafrån riksanstalt till lokalanstalt kan annars få riksanstaltens ambitioner attforma klienten till en i arbetshän-seende produktiv samhällsanpassad människaatt totalt rasa samman. Föratt kuima åstadkomma erforderUga behandUngsresurser på lokalanstaltema bådevad gäller social service och verkUghetsnära och meningsfull arbetsdrift börplatsantalet på vissa lokalanstalter utökas till att omfatta ca 60 platser.Nämnden är dock mycket positiv tiU den planerade ökningen avfrigångsbehandUngen. Detta mstitut är ett av våra mest användbararesocialiseringslnstrament och gjorda försök från slutna anstalter ivästra räjongen har givit mycket positiva resultat. Nämnden anser dock att manbör förlägga frigångare på mycket små frigångshem och ej på lokalanstalter.Detta både ur anstaltsdisciplinär synpunkt och med hänsyn till frivårdensplanerade intensivarbete med intagna. Frigångshem bör i första hand placeras istäder med skyddskonsulentexpedition. Nämnden anser att man kan inrättalokalanstalter med större spridning vad beträffar platsantalet och 7 1973.1 saml. Prop.1973:1 Bilaga 4 98 Lämplig storlek på frigångshemmen är platser för omkring tiointagna. En annan uppfattning redovisar som anser att kriminalvården bör"avinstitutionaliseras". Det föreslagna programmet med 1 000nytillkomna vårdplatser främjar inte detta syfte, I StäUet för de föreslagnaanstalterna bör ett stort antal frigångshem inrättas i fastighetsvåningar eUervUlor vart och ett med fem till tio platser. Härigenom skulle den ömsesidiga kontaktenmellan de intagna och människoma iomgivningen underlättas liksom det sannolUct skulle upplevas naturligareför frivården att i ett sådant program kopplas in i arbetet på att säkra deintagnas återgång tUl samhället. ansluter sig tillberedningens bedömning beträffande värdet ur behandlingssynpunkt av attkUentelet i största möjliga utsträckning placeras i de skisseradelokalanstalterna. Utredningen anser att den ofta påtalade ojämnheten 1beläggningen anstalterna emellan i betydande grad just beror på kUenteletsmotstånd mot placering långt ifrån hemorten eller annan ort där den intagne harkontakter. Hovrätten över och anservisserligen att kritiken mot byggande av stora anstaltsenheter är berättigadmen finner likväl att moderniseringen av anstaltsbeståndet bör fortsätta.Innebörden av beredningens förslag till anstaltssystem anser hovrätten varasvårförståelig om man enbart utgår från vad beredningen vill åstadkomma. Detviktigaste i sammanhanget är i stället vUka av de redan planerade åtgärdemasom genom beredningens förslag inställes. Det gäller i första handmo-demiseringen av centralanstaltema i norra räjongen och ungdomsrä-jongen ochpå i södra och västra räjongerna. TUlskapandet av riksanstalter ärendast ett sätt att uttrycka att man anser sig böra avstå från den betydandeupprustning och modernisering av kriminalvårdens anstaltsbestånd som tidigarebyggnadsprogram innebar. Särskilt betänkligt anser hovrätten det vara attbyggandet av en ny skall inställas och attdenna läjong i stället helt kommer att upphöra. ser däremot med tillfredsställelse på förslaget att i StäUet för räjonganstalterinrätta och uppföra mindre lokalanstalter samt att man i betydligt störreutsträckning än vad som är fallet utnyttjar frigångsinstitutet. Föreningen finnerinrättandet av lokalanstalter vara väl motiverat och anser att denna typ avanstalt kan komma att ha en stor funktion att fyUa. Samma uppfattning har ocksåhovrätten för övre , och Skyddsvärnet i vUka också anseratt en fortsatt koncentration av anstaltsbeståndet till ett fåtal större enheterbör undvikas. Enigheten är däremot mindre rörandeberedningens förslag tUl kate-gorimdelnmg och i fråga om planema på attlokalanstaltema skall ta 1973:1 Bilaga 4 99 emotintagna med olika typer av påföljder. uttalar attberedningens förslag skulle komma att innebära en uppluckring av principen attunga lagöverträdare skall omhändertas på särskUda anstalter. Nämnden anser attdetta kommer att medföra att dömda oavsett ålder och påföljd kommer attsammanblandas på anstalterna. Ett sådant förfarande skuUe strida motlagstiftningens intentioner och minska möjlighetema tUl en rehabUiterandebehandling , vilket i särskUt hög grad skulle drabba detunga klientelet. Nämnden finner att en avvikelse från det föreslagna systemetnär det gäller ungdomsfängelseklientelet med hänsyn tUl den ringa del dettautgör i förhåUande tUl det övriga anstaltskUentelet inte skuUe behöva förhindraförslagets genomförande för andra kategorier. Inte heUer skulle en sådanändring medföra ökade kostnader för det aUmänna. Föreningen att ett sammanförande på anstalt av ungdomar med äldre mer grovtkriminellt belastade kan leda tUl att ungdomar fixeras vid krimineUt liv ochatt gärnmgar, som haft sin grund i omogenhet och en attityd av trots mot denbestående ordningen, kommer av den unge att betraktas som naturliga. Socialstyrelsenuttalar att beredningens uppfattning rörande den nuvarande kategorUndelningeni huvudsak kan accepteras men att man inte bör bortse från att personlighetsmässigtomogna klienter, bland dem många yngre, med relativt ringa belastning löperrisken att påverkas i ogynnsam riktning vidkontakt med i kriminellt avseende mer avancerade personer. anser attberedningens indelning inte sammanfaller med den fördelning som blir en följdav domstolens val av påföljd. EiUigt den bUd nämnden kunnat göra sig avintemeringsklientelet skiljer sig detta i fråga om brottslighetens art i mångafall inte från andra lagöverträdare. Personlighetsmässigt utgör de interneradeemeUertid en grapp som bjuder särsldlda svårigheter vid rehabUiteringen. Nämndenär emellertid inte säker huruvida detta gäUer alla som ådömts internering. Medutbyggda vårdresurser för fängelseklientelet, iimefattande långvarig ochintensiv vård i frihet, kan sannolikt en del av de inteme-rade föras över tUlfängelse. Nämnden anser att en obegränsad klientelblandning kan medförakomphkationer för anstaltsvården t. ex. i fråga om bestämmelserna om övergångtill vård utom anstalt och återintag-ning samt om långtidspermission. Å andrasidan anser nämnden att en betydande grupp av de internerade som under långtid vistats i anstalter av olika slag har mycket små möjUgheter att reda sigi frihet utan en ganska fast tUIsyn. En sådan skulle kunna ordnas påanstalter av den typ beredningen skisserar. Beträffande mtagna med korta strafftider kategori C i beredningens förslag framhåller några remissinstanser attberedningen undervärderat deras behov. Prop.1973:1 Bilaga 4 lOo iregel rör sig om personer som under avtjänandet av straffet försöker och mångagånger lyckas sköta sitt normala arbete. De bör därför beredas plats pålokalanstalt. Andra remissorgan bl. a. RRV framhåller att det bland de intagnamed korta strafftider finns många som på grund av sin psykiska särart är ispeciellt behov av att vistas i närheten av hemorten. RRV anser det ocksåtveksamt om en så stor andel som av anstaltssystemets platser behöveravdelas för trafiknykterhets-brottslingar. Rattfylleriklientelet tas också uppav som med hänvisning till undersökningargjorda av tra-fiknykterhetsbrottskommittén har mycket svårt att komma tillannan uppfattning än att en mycket stor grupp blandtrafiknykterhetsbrotts-lingarna bör ha nykterhetsvårdande behandhng vid deanstalter, där de tas in, och också bör placeras på anstalter nära hemorten.Liknande synpunkter framföres också av m, fl.remissorgan. i anser attnormalkllentelet svarar för en så stor del av den totala brottsligheten att detmotiverar att man mer än beredningen gör även tar hänsyn tiU samhälletsskyddsintresse. framhåUer att endifferentiering av de intagna efter de indikationer som svarar mot samhäUetsskyddskrav och den enskildes behandlingsbehov alltid har eftersträvats i modemsvensk kriminalvård. Styrelsen påminner om att räjongsystemets introducerandeytterst syftade tUl en ändamålsenUgare fördelning av klientelet än vad somtidigare ofta varit faUet. Därvid har utom beträffande spe-cialräjongema intresset av att placera den intagne på anstalter i så nära anknytning tiUhemorten som möjligt utgjort en viktig differentieringsgrand. De faktiskaförändringar som inträtt efter räjongsystemets tillkomst har emeUertid iväsentUg grad framtvingat jämkningar i denna fördelningsprincip. Styrelsen anser att den skiktning avanstaltsklientelet som beredningen förordar inte är helt invändningsfri menfinner att samma invändning i dagens läge med fog skuUe kunna riktas mot varjetänkbart förslag som syftade till att efter personlighetstyp ochbehandlingsbehov göra en åtskillnad mellan grupper av intagna. De vetenskapligtinriktade klientelundersökningar som finns på området är för få och för ofullständiga och därmed också för osäkra för att tjäna som vägledning. En långtgåendeintegration med frivårdens målsättning och metoder lär endast vara tänkbar förett relativt sett mer lättskött, mindre belastat och mindre rymningsbenägetklientel. Förslaget kräver därför en avgränsning av verksamhetsområdet.Beredningen har valt att företa denna från konkret-praktiska,erfarenhetsmässigt betingade föratsättningar. Styrelsen menar att den medåtgärdema avsedda klientelkategorien till sammansättning och omfattning är ihuvudsak väl avvägd. Termen normalklientel täcker endast något mer än entredjedel av Prop.1973:1 Bilaga 4 101 totalaantalet tillgängliga anstaltsplatser. Den klientelkategori som här åsyftaskommer emellertid att behandlingsmässigt och organisatoriskt anknytas inte iförsta hand till övriga 3 500 anstaltsintagna utan främst till de ca 23 000människor som tas om hand för kriminalvård i frihet. De personer som tas in på lokalanstaltutgör en del av kriminalvårdens stora normalklientel. Deras behandlingadministreras av den frivård, dit de efter avslutadverkställighet som regel kommer att hänföras. Frågan har inte enbartterminologiskt intresse. Det kan inte vara psykologiskt betydelselöst att del av de anstaltsintagna redan från början får uppleva sig själva sompresumtiva frivårdsfall och därigenom måhända hindras att hårdare fixeras isin krimineUa identifiering, 1 fråga om lokalanstaltema påpekarstyrelsen att schematiska beräkningar som företagits inom styrelsen ger vidhanden att man skulle behöva räkna med ett inte oväsentligt högre antalplatser. Ifrågavarande och beredningens övriga uppskattningar av platsbehovetsamt dettas fördelning på olika slag av anstalter bör göras till föremål fören mer ingående kontroll och analys. Detta gäller även de föreslagnariksanstalterna. Beredningen har för detta ändamål beräknat 3 500 platser mende öppna och slutna anstalter som enligt beredningens mening kan utnyttjas harendast ca 2 900 platser. Styrelsen utgår i likhet med beredningen från att deäldre centralanstalterna , och skall läggas ner såsnart omständigheterna medger detta. Om man då skall kunna fullföljaberedningens intentioner att riksanstalterna skall erbjuda ett brett registerav behandlingsalternativ fordras enligt styrelsens mening att dessa anstalter efterhand ersätts med ändamålsenliga anläggningar för det svårbehandladeriksanstaltsklientelets behov av systematisk arbetsträning och övrigarehabillteringsåtgärder. Med hänsyn härtUl föreslår styrelsen att i de framtidabyggnadsplanerna för kriminalvården resurser beräknas för att iNorrland och i vart och ett av Stockholms- och Göteborgsområdena uppföra en nysluten anstalt med ca 60 platser, 1 fråga om behovet avlokalanstaltsplatser delas uppfattning av södrakriminalvårdsräjongens regionala företagsnämnd som anser att de i sammanhangetnämnda säkerhetsriskerna har överbetonats, övervakningsnämndeni sjätte avdelningen anser att beredningens förslag är ett steg irätt riktning men framhåUer att uttrycket "normalklientel" ej fårmissförstås. Det kan utgöra en användbar beteckning på en stor medelgrupp avintagna, som inte tUlhör kategorin rattfyllerister och liknande och som inteheller är särskilt farliga eller svårbehandlade. Men man får inte glömma bort attnästan hela detta "normalklientel" består av svårt handikappade eUerskadade människor, Prop.1973:1 Bilaga 4 102 somär långt ifrån "normala" i psykiskt hänseende. Insikten härom måsteprägla alla reformsträvanden inom kriminalvården. LO anför att beredningens modell förklienteluppdelning inte är helt invändningsfri men att beredningen dock för ettövertygande resonemang när det gäller grunderna för ett nyttkriminalvårdssystem. Det är också LO:s uppfattning att utgångspunkten för ettsådant bör vara att anpassa den frigivnetill samhällslivet och minska hans sociala isolering. Man bör därförundvika att fixera platsbehovet på lokalanstalterna till ett visst tal. Det kan exempelvis visa signödvändigt ur behandlingssynpunkt att mer än 600 platser pålokalanstalter tas i anspråk som slutstation för de grupper som avtjänar sinastraff på sluten anstalt. Det hgger en viss fara i att låta en så stor gruppsom beredningen tänkt sig tiU-bringa huvuddelen av anstaltstiden på slutnaanstalter. Men eftersom beredningens förslag innebär ett helt nytt anstalts-och behandlingssystem kan ingenting med säkerhet sägas om den framtidafunktionen, I fråga om beredningens förslag tUluppdelning av anstaltsklientelet i skUda kategorier vUl jag liksomkriminalvårdsstyrelsen fram.hålla att den inte är helt invändningsfri. Enuppdelning av detta slag blir nödvändigtvis schematisk och kan givetvis inteföljas helt oreserverat. Än mindre kan den göra anspråk på någon vetenskapligexakthet. Enligt mm uppfattning fyller den dock på ett tUlfredsställande sättsitt syfte. Den anvisar nämligen praktiskt genomförbara och ekonomisktrealistiska metoder att lösa det svåra problemet med anstaltsklienteletsövergång från anstalt till frivård. Det har funnits en uttaladsträvan från statsmakternas sida att utforma kriminalvårdens verksamhet på ettsådant sätt att anstaltstiden utnyttjas för att underlätta den intagnesanpassning i samhäUet efter anstaltsvistelsen. En förutsättning är då attanstaltssystemet medger att olika stödåtgärder sätts in då denintagne har förutsättningar att tUlgodogöra sig dem på avsett sätt.Beredningens förslag kompletterar på ett betydelsefullt sätt de insatser irehabiliterande syfte som f, n, görs vid fångvårdsanstaltema genom att ge dessaen målinriktad styrning. För den del av klientelet som har relativt kortaanstalts-tider och som därför i praktiken inte är åtkomliga för en långsiktiganstaltsbehandling inriktar man sig på praktiska sociala stödinsatser avseddaatt inför frigivningen ordna den intagnes förhållanden på ett sådant sätt attövervakare och övrig frivårdspersonal inte behöver använda huvuddelen av sintid och suia resurser för att lösa hans mest elementära behov. Under relativtlugna former kan de i stället inrikta sin verksamhet på mera långtsyftandeinsatser i förebyggande syfte varvid den kontakt som byggts upp underanstaltstiden kan utgöra en betydelsefull faktor för ömsesidigt förtroende ochförståelse. Prop.1973:1 Bilaga 4 103 De resurser som tiUskapats för behandlingi anstalterna, t. ex. i form av UtbUdning,yrkesträning samt medicinsk och psykiatrisk vård koncentreras däremottiU de grupper av intagna som på grund av anstaltstidens längd ellerpersonlighetsmässiga särdrag är tillgängliga för och i speciellt behov avsådana insatser. De behandlingsresurser som framstår som otillräckUga kangenom en sådan koncentration och systematisering utnyttjas på bättre sätt. 1viss utsträckning är jag beredd att dela den åsikt som uttalats av vissaremissinstanser att beredningen visat stor försiktighet när det gällt attberäkna behovet av lokal- resp. riksanstaltsplatser. finner jag detvärdefuUt att beredningen sökt undvika en överdriven optimism rörandeanstaltsklientelets förutsättningar att klara öppnare vårdformer. Den framtidautvecklingen kommer att visa om dessa förutsättningar undervärderats. Om såskulle vara fallet innehåller det föreslagna programmet inget som hindrar enfortsatt utveckling mot öppnare arbetsformer. Ä andra sidan ger förslaget isin nuvarande utformning garantier för att det kriminellt mest belastadeklientelet även i fortsättningen kan omhändertas på ett sätt som garanterarsamhällsskydd och säkerhet. De farhågor som anförts beträffanderiskema för klientelblandning bedömer jag som överdrivna. Det bör påpekas atten sådan blandning främst avses kunna äga rum på lokalanstaltema och därhuvudsakligen under ett skede i anstaltsvistelsen då den intagnes aktiviteter istor utsträckning förlagts utanför anstalten. I fråga om riksanstaltema har beredningenredan föreslagit att en del av dessa i första hand skall förbehållas ungdomar.Hur många anstalter som behöver avsättas för denna grapp bör bedömas med hänsyntill den aktuella klientelsituationen. Att i detta avseende göra någongränsdragning mellan ungdomar som har dömts till ungdomsfängelse och ungdomarsom dömts till fängelse finner jag däremot ej befogat. Liksom i fråga om andraintagna bör de dömdas behov av utbildning och annan behandling i detta fallvara avgörande. Samma synpunkter kan i viss utsträckningtillämpas rörande intemeringsklientelet. De kriminellt mest aktiva i dennagrapp torde ofrånkomligen behöva tas om hand på riksanstalter men det finns,som framhålles av interneringsnämnden, också internerade för vilkalokal-anstaltsplacering framstår som en helt adekvat lösning, Humvida särskUdariksanstalter skall avdelas för internerade anser jag dock bör bli föremål förkriminalvårdsstyrelsens prövning. Att tillskapa särskilda lokalanstalterför ungdomsfängelse- och interneringsklientelet finner jag däremot med hänsyntUl klientelets ringa antal vara en helt orealistisk lösning. Visserligen kanman förmoda att speciellt de intemerade av säkerhetsskäl kommer att fåomhändertas på riksanstalter i relativt stor utsträckning men å andra sidanskulle åt- Prop.1973:1 Bilaga 4 104 gärdenatt helt utestänga dessa grapper från lokalanstaltema ofrånkomligen försättadem i ett betydligt sämre läge än andra intagna när det gäUer den successivautslussningen i samhället som just för dem framstår som särskUt angelägen. Desynpunkter som framförts beträffande korttidsklientelet anser jag i och för sigbeaktansvärda. Avsikten är givetvis inte heller att anstaltsplacering av dennagrupp skall ske helt utan hänsynstagande till sociala och humanitära hänsyn.Det är å andra sidan uppenbart att korta frihetsstraff huvudsakligen utdöms avallmänpreventiva skäl och det torde därför vara tveksamt huruvidakorttidskUentelet i samma utsträckning som övriga intagna kan bli föremål föromfattande sociala insatser. Tveksamheten beror främst på att derasanstaltsbehandling i regel ej följs upp genom frivård. De behov av socialastödåtgärder som många av dessa intagna har torde huvudsakligen bli aktueUaförst efter frigivningen och måste då vUa på andra myndigheter änkriminalvården. Vadgäller lokalanstaltemas utformning, riksanstalternas arbetsmetoder och urvaletav de befintiiga anstalter som skall utnyttjas innebär förslaget,som beredningen framhåller, endast en principskiss. Denna skiss bör, medbeaktande av de riktiinjer som angetts av beredningen och med hänsynstagandetUl de kostnadsramar som där föreskrivits, bli föremål för fortsattbearbetning inom . De synpunkter som anförts avremissorganen kan därvid komma att visa sig värdefuUa, Speciellt beaktansvärtfinner jag RRV:s förslag tiU lösning av arbetsplaceringsfrågoma. Den metod somRRV anvisar ligger enligt min uppfattninghelt i linje med beredningens allmänna strävan att åstadkomma en intimanknytning av lokalanstalterna till den öppna arbetsmarknaden. Vadremissorganen anfört beträffande de kvinnliga intagnas förhållanden anser jagockså värt att beakta i den fortsatta anstaltsplaneringen. Däremot är jag inteberedd att f. n. föreslå någon fortsatt utbyggnad av riksanstalter. 4 Kriminalvårdens regionala system 4.1 Beredningen De föreslagna förändringarna ianstaltssystemet innebär att en stor del avklientelet skall omhändertas i anstalter med lokal anknytning tUl frivårdsorganisationenoch andra regionala och lokala organ för socialt stödjande verksamhet.Härigenom kommer anstaltsvården att integreras med frivården på ett helt annatsätt än vad som f. n, är faUet, Om en sådan integration skall bli fullständigbör emellertid också kriminalvårdens regionala organisation ses över. En sådanöversyn är av andra skäl befogad redan med nuvarande anstaltssystem. 1973:1 Bilaga 4 105 Beredningen framhållerbl, a, att de arbetsuppgifter som åvilar kriminalvårdsdirektören i egenskap avräjongchef ursprungligen avsågs bli av behandlingsmässig natur varvid tonviktenfrämst lades på klienteldifferentiering. Efter hand har dock tUlkommit en raduppgifter av bl. a. administrativ art. Omfattningen av dessa har bidragit tUlatt rä-jongledningen inte kunnat fylla den uppgift i behandUngsarbetet som frånbörjan avsågs.