prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — Bekämpning av löskommen olja tUl sjöss samt i kustvattnen,och . Gällande bestämmelser m. m. Gällande bestämmelser om oljeskydd avser så gott somuteslutande åtgärder för att förebygga oljeskador. Endast i obetydligutsträckning tar bestämmelserna sikte på förhållandena då oljeutsläpp sketteller på beredskapen härför. Bestämmelserna redovisas här mycket kortfattat. Vissa frågor avseende oljeutsläpp till sjöss regleras ilagen (1972:275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg ochtillämpningskungörelsen (1972:278) tiU denna lag. Dessa författningar harersatt tidigare gäUande resp,- 1958, Lagsriftningen bygger i detväsentliga internationella konvention angående förhindrande av havsvattnetsförorening genom olja m. m. lUlträdde konventionen år 1956.Konventionen har genom ändringar skärpts i olikahänseenden. Det bör även nämnas att inom den rådgivande mellanstatligasjöfartsorganisationen har utarbetats förslag tUl ny konvention somreglerar utsläpp av olja och andra farUga ämnen som transporteras med fartyg.När det gäller oljeutsläpp är konventionsförslaget strängare än 1954 årskonvention. Förslaget skall behandlas vid en diplomatisk konferens i Londonhösten . Syftet med nämnda konvention och lag är att förhindraskadUga oljeutsläpp från fartyg. Lagen innehåller förbud mot uttömning av oljafrån fartyg inom Sveriges sjöterritorium. På det fria havet får olja tömmas utendast under vissa förutsättningar. Vidare kan föreskrifter meddelas om fartygskonstruktion och utrustning samt mottagningsstationer i allmän hamn föroljerester och oljehaltiga blandningar. Lagen ger även befogenhet för sjöfartsverketeller annan myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att meddela de förbud ellerförelägganden som är påkallade för att hindra eller begränsa ett utsläpp. Enligt lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfalli vatten råder vidare förbud att inom Sveriges sjöterritorium släppa ut avfallfrån fartyg, luftfartyg eller annat transportmedel eller att i det fria havetsläppa ut avfall från svenskt fartyg eller luftfartyg. Lagen är inte tillämpligpå sådant utsläppande av olja eller oljehaltig blandning som avses i lagen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg eller på avfall som härrör frånfartygs drift. Maj:t eller myndighet som Kungl, Maj:t bestämmer kan dockmedge undantag från förbudet. Vid en diplomatisk konferens i i november 1969antogs bl. a. en konvention om ingripande på det fria havet vid olyckor, som ärägnade att leda till förorening genom olja, den s. k. ingreppskonventionen.Denna konvention, som ännu ej trätt i kraft, reglerar rätten för en Prop, 1973:185 66 stat att vidta åtgärder för att skydda sina kuster ochnärliggande intressen, om en olycka som inträffar på det fria havet är ägnadall leda liU allvarlig och överhängande fara för förorening genom olja. Sedanriksdagen godkänt konventionen (prop. 1972:106, JoU 1972:62, rskr 1972:272),har deponerat sitt ratifikationsinstrument. Med stöd av förordningen (1961:568) om brandfarliga varorhar kommerskollegium meddelat bestämmelser om särskilda anordningar i oljehamntUl förhindrande av oljeskador. Sålunda är föreskrivet att i hamn, somregelbundet utnyttjas av tankfartyg för lastning och lossning, skall finnastillgång till bom- eller slanglänsor eller annan dylik anordning som kan hindraatt på vattnet utrunnen olja sprider sig ävensom möjlighet att undanskaffaeller oskadliggöra utrunnen olja. har enligt sin instruktion alt handläggaärenden om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Verket utövar tillsynöver efterlevnaden av lagen om åtgärder mot vallenförorening från fartyg samtmeddelar i vissa hänseenden tillämpningsföreskrifter till lagen. Verket ärrepresenterat i och följer därigenom utvecklingen pådet intemationeUa området. Beträffande medverkan i den direktaoljeskyddsberedskapen bör nämnas att verket har anmodat lotspersonalen attmedverka vid bevakning och rapportering av oljeutsläpp eller oljefläckar tillsjöss och invid kusten. Lotsdistriktens fartyg kan på begäran av för bekämpningansvarig myndighet bistå vid oljebekämpning. För att uppnå enhetlighet i fråga om rapportering aviakttagelser om oljeförekomster ute på havet har Kungl. Maj:t genom beslut den28 föreskrivit, att iakttagelser av oljefläckar eller oljeutsläpptill sjöss samt inkomna meddelanden om sådana iakttagelser inom polisen,krigsmakten, , , luftfartsverket eller utandröjsmål skall befordras till den närmaste av sambandscentraler.Sambandscentralen skall underrätta och, om meddelandet inte harkommit från polisen, polismyndigheten. 1 anslutning härtill hargeneraltullstyrelsen efter samråd med utfärdat anvisningar omanknytning från svensk sida till den internordiska rapporteringen avoljeutsläpp tUl sjöss. Enligt en överenskommelse mellannordsjöstaterna (del s. k. ) och en annan överenskommelse den 16september 1971 mellan , , och (den s.k.Köpenhamnsöverenskommelsen) förbinder sig de avtalsslutande staterna bl. a. attlämna varandra den hjälp som är möjlig för att bekämpa olja. Överenskommelsernainnehåller vidare föreskrifter om underrättelseskyldighet, utbyte averfarenheter i fräga om medel och metoder för oljebekämpning m. m. Mot bakgrundav Köpenhamnsöverenskommelsen har hållits överläggningarmellan de nordiska ländema för samordning av oljebekämpningen till sjöss.Avsikten är att sådana överläggningar skall hållas vage år. Prop, 1973:185 67 Ansvaret för oljebekämpning till sjöss och i kustvattnenåvilar . Inom generaltullstyrelsen handläggsfrågor om oljebekämpning på bevakningsbyrån, vars chef är gränschefen. Bekämpningsuppgifternafullgörs av , inom vilken uppbyggnaden av en omfattandeberedskapsorganisation har påbörjats och alltjämt fortgår. För direktmaterielanskaffning har t. o. m. innevarande budgetår på tolfte huvudtitelnsanslag och av arbetsmarknadsmedel anvisats 14 milj. kr. Under samma huvudtitelanvisas även medel för visst tekniskt utveckUngsarbete och forskning, drift ochunderhåll av teknisk materiel för oljebekämpning m. m., medanpersonalkostnaderna belastar sjunde huvudtiteln. Länsstyrelserna i kustlänen och länen runt ochVänern har upprättat planer för bekämpning av löskommen olja. Flertalet avdessa planer omfattar även bekämpning av löskommen olja till lands. Även inlandslänenhar - med få undantag upprättat oljeskadebekämpnings-planer. i regleringsbreven för budgetåren 1970/71 1973/74 handhargeneraltullstyrelsen planläggningen av beredskapen för oljebekämpning tillsjöss och i kustvattnen. Verket skaU därvid samråda med dels berörda centralaverk och myndigheter m. fl., dels länsstyrelserna i kustlänen och länen runtMälaren och . Dessa länsstyrelser skall i sin planläggning för ingripandevid oljekatastrofer samråda med generaltullstyrelsen. Sedan kustbevakningennumera anförtrotts ansvaret för bekämpning av lill sjöss och i kustvattnenlöskommen olja torde länsstyrelsernas planer ha betydelse främst förbekämpning av oljan från land. Oljeskyddsulredningen fann att endast begränsademöjligheter förelåg att avvärja skador från på öppna havet löskommen olja ochatt därför behovet av särskilda beredskapsåtgärder i syfte att hindra skadaeller minska skadeverkningarna av sådan olja var relativt litet. Ingripandekunde, ansåg utredningen, i regel ske först när oljan närmade sig land och dåför övrigt blott i vissa fall. Oljeskyddsutrednirigen fann därför ej skälföreslå någon organisation för bekämpning av oljeutflöden till sjöss. Utredningen konstaterar inledningsvis attoljeskyddsulredningen utgick från att tekniska möjligheter i stort settsaknades för effektiv bekämpning av olja till sjöss. haremellertid både i och utomlands framkommit medel och metoder, som ehuru de i många fall ännu inte är fullt utvecklade ändå visat att det är fullt Prop, 1973:185 68 möjligt att effektivt oskadliggöra löskommen olja lUlsjöss innan den når kuster och stränder. Man har vidare funnit att det frånekonomisk synpunkt är betydligt fördelaktigare att bekämpa olja på vattnet änall låta den driva mot land på grund av att även relativt små mängderUandfluten olja åstadkommer stora miljöskador med kostsamma saneringsåtgärdersom följd. Utredningen konstaterar vidare, att som en följd av denvitt skiftande karaktären på oljeutsläpp lUl sjöss förutsättningarna för eneffektiv bekämpning av uppkomna eller hotande skador varierar. Det mestsvårbemästrade fallet är helt naturligt katastrofen. Emellertid kankala-stroffrekvensen även med ökad tankfartygstrafik antas bli mycket låg,särskUt som speciella åtgärder torde vara att förvänta för att säkra de storatankfartygens framförande i trånga, grunda eller starkt trafikerade farvatten.Om en katastrof trots allt inträffar, blir omfattningen och karaktären avoljeutsläppet i allmänhet inrapporterade via radio, varför lämpligabekämpningsinsatser omgående kan beslutas. Möjligheterna att förhindra ellerbegränsa en katastrof är därför enligt utredningens mening väsentligen beroendeav att lämpliga bekämpningsmedel finns tillgängliga och att desnabbi kan sättas in inom skadeområdel. Vid det alltjämt mycket stora antalet anonyma oljeutsläpptUl sjöss försvåras bekämpningsinsatserna av att utsläppen ofta upptäcks försti efterhand och ibland så sent att den löskomna oljan redan är inpå stranden.Motåtgärderna försvåras även av att oljan kan ha spritts över stora områden,vilket kräver helt andra bekämpningsmetoder än då utsläppet kan angripas i etltidigt skede. Mot denna typ av oljeutsläpp krävs därför enligt utredningenframför aUt en effektiv övervakning men även hög beredskap och möjlighet attsnabbt dra samman erforderliga bekämpningsresurser. till sjöss och ikustvatlnen Utvecklingen pekar enligt utredningen mot att tyngdpunkteni samhällets beredskap mot skador från oljeutsläpp tiU sjöss och i kustvattnenbör bygga på snabbaste möjliga ingripande för bekämpning av oljan innan den fårvidare spridning och eventuellt når land, där även relativt små kvantiteterolja åstadkommer besvärliga och kostsamma saneringsproblem. Även om man i daginte kan säga att man har ett fullständigt program för att effektivt bekämpaoljan redan innan den når land, anser utredningen bekämpningsmöjligheterna nuvara sådana, alt samhället bör äga en organisation för oljebekämpningen tillsjöss och i kustvattnen. En sådan organisation får anses som ett nödvändigtkomplement till räddningstjänsten i land och bör innefatta ett verkställandeorgan för övervakning till sjöss, rapportering, rekognosering, alarmering samlför bedömning, initiering och samordning av erforderliga bekämpningsin- Prop, 1973:185 69 satser, I princip torde samma krav kunna stäUas på denorganisation som skall bekämpa oljeutflöden till sjöss och i kuslvattnen som påräddnings-tjänstorganisalionen till lands, nämligen hög beredskap dygnet omsamt tiUgång lill sambandsmedel, lämpligt utbildad personal, materiella resurserlämpliga för den insats varom är fråga och ledningsorganisation. Enligt utredningen är del väsentligt att den organisationsom skall svara för oljebekämpningen lill sjöss och i kustvatlnen har enkusttäckande verksamhet. Därmed avses inte endast att organisationens verksamhetsområdeomfattar hela kustområdet ulan även all organisationen har-sådan lokaliseringatt varje del av kusten och havet närmast därutanför kan nås inom rimlig tid.Därmed uppnås även den fördelen från bekämpningssynpunkl att debekämpningsresurser utanför organisationen, som finns vid kusten, lättare kantas till vara och utnyttjas när behov föreligger. Kontakten med räddningsorganeni land torde också vinna på en sådan spridning. Att skapa ett nytt särskilt organ för all ledaoljebekämpningen till sjöss och i kustvattnen finner utredningen av flera skälicke försvarligt. Utredningen har därför undersökt om inte ett inom kust- ochhavsövervakning redan verksamt organ kan anförtros ansvaret för oljebekämpningen. Efter överväganden av olika alternativ kommer utredningenfram till att kustbevakning är det lämpligaste organet.Utredningen, som erinrar om att det nuvarande uppdraget ål kustbevakningentillkommit på förslag av utredningen, föreslår därför att ansvaret förbekämpning av till sjöss och i kustvatlnen löskommen olja slutgiltigt åläggskustbevakningen. Utredningen anser att kusldistriktschefen bör ha delregionala ansvaret för oljebekämpningen. Detta innebär enligt utredningen delsatt han skall avgöra om och i vilken omfattning ingripanden för bekämpning avvisst oljeulflöde skall ske, dels att den operativa ledningen normalt ankommerpä honom. Kusldistriktschefen bör emellertid medges stora möjligheter attdelegera vissa ledningsfunktioner. Detta gäller framför allt den direktaledningen på platsen, för vilken i allmänhet bör utses särskilt befälhavare, t,ex, tjänsteman ur kustdistriktschefens stab, områdeskusttullmästare eller chefpå distriktsbåt. Eftersom även mindre oljeulflöden under ogynnsammaförhållanden kan orsaka besvärliga skador, bör dock den operativa chefenfortlöpande hållas underrättad om händelseutvecklingen för att kunna varaberedd att sälla in ytterligare resurser om så skulle behövas. Vid störrebekämpningsaktioner där insatser krävs av flera organ och myndigheter bör denoperativa ledningen alltid handhas av kusldistriktschefen, I de fall då tvåkusldistrikt berörs och en enhetlig operativ ledning erfordras förbekämpningsaktionen, bör det ankomma på gränschefen eller dennes ersättare attvid behov reglera ledningsförhållandena. Eftersom gränschefen har den högstaoperativa ledningen över , kan han givelvis i en sådan situationeller eljest vid större eller mera komplicerade oljebekämpningsaklioner självöverta ledningen. Prop, 1973:185 70 Vid oljeutsläpp av katastrofkaraktär t, ex. till följdav tankfartygs-haveri - som kan orsaka ödesdigra skador och som kräver alldelessärskilt omfattande insatser av olika myndigheter och organ, anser utredningenatt det bör ankomma på generaltullstyrelsen att samordna verksamheten ochbesluta om vem som skall ha den operativa ledningen och ansvaret för de samladeoljebekämpningsinsatserna. Detsamma gäller svenskt bistånd vid oljebekämpningenligt internationella avtal och andra överenskommelser. Sammanfattningsvis finner utredningen att kustbevakningensnuvarande organisation är väl lämpad att utan några väsentliga förändringarutnyttjas för oljebekämpningsverksamhet till sjöss och i kustvattnen. Deförändringar som kan visa sig nödvändiga torde i stort sett vara av sådandetaljbeskaffenhet att de kan beslutas av generaltullstyrelsen. När det gäller förstärkning av resurseranser utredningen alt det bör ankomma på generaltullstyrelsen att i samråd medberörda myndigheter och organ t. ex. marinen, och kommunalahamnar undersöka vUken hjälp som kan påräknas och i förekommande fall träffaavtal om resursernas utnyttjande. Utredningen finner den gällande ordningen för rapporteringi allt väsentligt lämplig. I fråga om sambandscentralernas vidarerapporteringtorde dock underrättelse i första hand böra ske till vederbörande lokalaräddningsorgan eller, där länsalarmeringscentral byggts upp, tUl denna. Det bördärefter ankomma på chefen för det lokala räddningsorganet att, omkatastrofsituation föreligger eUer kan befaras, omgående underrättalänsstyrelsen. Så snart det finns anledning anta att löskommen olja kankomma att nä land bör enligt utredningens uppfattning samverkan mellankustbevakningen och de berörda lokala räddningsorganen etableras. Så längeoljan befinner sig på vattnet har principiellt ansvaret förbekämpningen, medan olja som nått land skall bekämpas av del lokalaräddningsorganet så länge fara föreligger för att oljan kan orsaka skada elleratt uppkommen skada förvärras. 1 det praktiska handlandet torde dennaansvarsfördelning inte alltid komma att renodlas. Utredningen anser därför atten samordning av insatserna nästan undantagslöst torde bli nödvändig för eneffektiv bekämpning. Bekämpning av löskommen olja i och saml ihamn Utredningen anser, efter att ha konstaterat att Mälarenoch ingår i östra resp. västra kustdistrikten samt omfattas av berördalänsstyrelsers planer för oljebekämpning, att det skulle vara en avgjord fördelom organisationen för bekämpning av olja tiU sjöss och i dessa insjöar kundesamordnas. Trots begränsade egna resurser för oljebekämpninginom dessa farvatten anser därför utredningen att ansvaret för oljebekämpningenpå .och i princip bör ankomma på . Prop, 1973:185 71 1 fråga om konstaterar utredningen att kustbevakningensegna resurser för bekämpningsinsatser är begränsade till de enheter östrakustdistriktet har inom området. Dessa enheter torde ge godtagbara möjligheteratt inom rimlig tid nå i varje fall östra delen av . Erforderligabekämpningsresurser bör därför stationeras på lämplig plats i östramälarområdet. För en effektiv och snabb insats inom den västligaste delen avMälaren måste personal och materiel finnas att tillgå på närmare håll änStockholm. brandkåt torde enligt utredningens uppfattning ha godaförutsättningar att svara för.den direkta oljebekämpningen till sjöss inomdetta område. Utredningen föreslår därför att söker träffaavtal härom med kommunen. I den mån så behövs bör genom kustbevakningensförsorg lämpliga bekämpningsanordningar m. m. ställas till förfogandesamt förråd av bekämpningsmedel läggas upp. Eftersom inte har några egna enheter faststationerade i , föreslår utredningen att i stället anlitarstörre kommunala brandkårer för oljebekämpningen där och träffar avtal härommed berörda kommuner. För att uppgiften inte skall bli alltför betungande fördessa synes det utredningen lämpligt att uppdelas på ett antalbekämpningsområden. Ansvaret för bekämpningsinsatserna inom områdena bör förvart och ett av dessa ligga på brandkår i kommun med ,exempelvis på brandkårerna i , och Mariestad.Områdesgränserna bör givetvis inte' få hindra att kårerna om så erfordras iaktuella bekämpningsaktioner överskrider dessa gränser och givetvis ej helleratt samtliga kårer samverkar vid större aktioner. Vidare bör förråd avbekämpningsmedel läggas upp och en för oljebekämpning lämplig förrådsbätstationeras vid någon av brandkårerna. När det gäller oljeutsläpp i hamnar finner utredningen attsådana utsläpp är relativt talrika men oftast av ringa omfattning. Att åläggakustbevakningen skyldighet att ansvara för beredskapen mot löskommen olja ihamn skulle därför innebära en stor belastning på dess övriga verksamhet.Utredningen vill i stället föreslå, att ansvaret för oljeskyddsberedskapen ihamnarna skall ankomma på kommunerna. Förvaltningen bör därvid, liksom i frägaom annan räddningstjänst, ankomma på brandstyrelsen. Närmast underbrandstyrelsen bör ledningen handhas av brandchefen. Kommunen bör emellertid fäanförtro oljebekämpningen i hamnarna åt annat organ än det kommunalabrandförsvaret, t. ex. åt hamnförvaltningen eller ät enskilt företag.Prövningen av om beredskapen tillfredsställer skäliga anspråk på trygghet motskada bör göras av vid fastställelseprövningen av kommunensbrandordning. Utredningen anser att det område i vattnet, inom vilketoljeskyddsberedskapen skall ankomma på kommunen, bör anges i brandordningen.Normalt bör området sammanfalla med det område för vilket hamnordning ellerandra ordningsföreskrifter för allmän hamn skall tillämpas. Vidfastställelseprövningen bör dock tillse att området får en Prop, 1973:185 72 omfattning, som stämmer överens med principen alt kommunenskall ansvara för oljeskyddsberedskapen i hamn. Bekämpning av till sjöss löskomna kemikalier När det slutligen gäller transport till sjöss av farligakemikalier eller andra ämnen, konstaterar utredningen att de faror som ärförbundna med olyckor vid sådana transporter har uppmärksammats alltmer undersenare år. Eftersom möjligheterna att vidta åtgärder för alt hindra ellerbegränsa skadorna i allmänhet är ytterligt små eller helt obefintliga dä en olyckahar skett, har helt naturligt ansträngningarna inriktats på att vidtaförebyggande åtgärder. Som exempel härpå nämner utredningen de bestämmelser somsjöfartsverket har utarbetat om lotslvång i vissa trängre farvatten ochfarleder för fartyg med last av brandfarlig eller giftig komprimerad (flytande)gas, giftiga kemikalier, som löser sig i eller blandas med vatten, ellerkemikalier som vid kontakt med vatten eller luft avger giftiga ellerbrandfarliga gaser. Lltredningen anser det erforderligt att någon myndighetföljer utvecklingen av bekämpningsmöjligheterna när det gäller tUl sjösslöskomna kemikalier o. d. Myndigheten bör enligt utredningen särskilt följa deninternationella utvecklingen då det gäller medel och metoder att angripautsläpp av sådana farliga kemikalier och ämnen som transporteras i större mängdpå våra farvatten. Uppgifterna i fråga bör fullgöras av , som ocksåbör ha alt till Kungl. Maj:t inkomma med de förslag som kan föranledas av etlsådant uppdrag. tiU sjöss och ikustvatlnen Utredningens förstag all ansvaret för bekämpning avlöskommen olja till sjöss och i kustvattnen slutgiltigt skall åläggastullverkets kustbevakning tillstyrks av generaltullstyrelsen, länsstyrelserna iStockholms, , , och . kommun förutsätter att ansvarsområdekommer att innefatta även kustområdet i upp tiU . En heltannan uppfattning i fråga om ansvaret redovisas av , som menaratt ansvaret och beredskapen för bekämpande av löskommen olja ytterst börtillkomma centralorganet för samhällets räddningstjänst i allmänhet, eftersommånga frågor rörande beredskap är desamma vare sig de avser olja eller andrafarliga eller giftiga ämnen. Det kan inte vara rationellt att uppföljandet ochnyttiggörandet i praktiken av sådana erfarenheter och forskningsresultat skalldelas upp på två skilda myndigheter. Även ansvaret för de direkta åtgärdernavid bekämpning av Prop,1973:185 73 olja eller andra farliga eller giftiga ämnen som harkommit lös på fria vattenytor vare sig i havsbandet eller i kustfarvatlneneller inre vatten bör ytterst ankomma på det nya centralorganet. anser att bör blicentralmyndighet för oljebekämpningen. Enligt synes det merariktigt att ansvaret för oljebekämpningen helt åvilar länsstyrelserna i dekustlän som kan träffas av oljeutsläpp. Mot utredningens förslag rörande den operativa ledningenoch ansvaret för bekämpningsinsatserna riktas invändningar av någraremissinstanser. Sålunda finner i det inkonsekventatt utredningen när det gäller räddningstjänst vid oljekataslrofer till sjössfrångår principen att skall leda och samordna räddningstjänsten.Länsstyrelsen i län menar att vid en oljekatastrof lill sjöss börlänsstyrelsen i ett län som berörs av ett utsläpp ha möjlighet att påverka denoperativa ledningen av bekämpningen. Utredningen angående åtgärder motövergivna fartyg m. m. förklarar att utredningen kan komma att föreslå attlänsstyrelsen får ansvaret för åtgärder till undanskaffande av övergivnafartyg. Om en sådan ordning genomförs, torde det när risk för oljeutflödeföreligger i samband med en sådan åtgärd böra ankomma på attorganisera aktionen i dess helhet, också i vad den innefattar insatser tillbekämpning av löskommen olja. Överbefälhavaren framhåller att befälsrätten överdeltagande militär personal eller förband ej bör tillkomma civil myndighet.Enligt mening förefaller det långsökt att, om vid en aktionhuvuddelen av de flytande enheterna ställs, till förfogande av sjöfartsverketeller marinen, dessa skulle ställas under befäl av en tjänsteman i tullverket.Befälet över de enheter varje myndighet ställer till förfogande måste utövas aven tjänsteman inom denna myndighet. Samverkar flera enheter bör den operativaledningen i första hand utövas i samråd. Vid behov bör den centralaräddningstjänstmyndigheten ta ledningen i samråd med övriga medverkandemyndigheter och utse lämplig aktionsledare. motsättersig att skall utöva befäl över andra deltagande organ. Enligtlänsstyrelsen i undviks konfliktsituationer om vidalla katastroftillfällen leder och samordnar räddningstjänsten. Inte hellerbehöver några kompetenstvister uppstå mellan olika lokalt verksammaräddningsenheter. Liknande synpunkter anförs av och Ronnebykommuner. Överbefälhavaren har inget att invända mot alt marinenliksom hittUls skall medverka i övervakning och rapportering av oljeutsläpp.