prop · FW031 · 1973-12-31 00:00:00 — Om personundersökningamautformas på det sätt som beredningen föreslagit kan utredningsförfarandet vidbehandlingsundersökningen avsevärt förenklas. En betydande del av denbehandlingsplanering som utförs på anstalterna kan genom frivårdspersonalensmedverkan utföras på häktena. Härigenom uppnår man dels att den undersökningsperiodsom inleder anstaltsvistelsen förkortas, dels att frivårdens kännedom omklienterna tillvaratas i en helt annan utsträckning än . För de häktadeinnebär kontakten med frivården ett värdefullt avbrott i den isolering somhäktestiden innebär. Även på lokalanstalterna kan ansvaret förbehandlingsplaneringen i stor utsträckning övertas av frivårdstjänstemän. Påriksanstaltema underlättas behandlingsplaneringen av att verksamheten viddessa anstalter blir mer specialiserad vil- Prop.1973:1 Bilaga 4 132 ketmedför att redan placeringen av en klient vid en viss anstalt utgör enanvisning om hur hans anstaltsvistelse bör organiseras. BeredningenframhåUer särskUt vikten av att personalrepresentationen vid kollegierna blir så allsidig sommöjligt. Man föreslår därför att frivårds-, tillsyns- och arbetsledarpersonalobligatoriskt skall närvara vid koUegierna. Likaså förutsattes att regionchefenregelmässigt deltar i dessa. För att underlätta personalens medverkan föreslåsatt medel anslås till ersättare för tillsynspersonal och arbetsledare underden tid då de deltar i behandlingskollegier. Beredningen framhåller att det f. n.föreligger aUvarliga brister när det gäller hälso- och sjukvården påanstalterna. Detta problem bör i första hand lösas genom att de intagna istörre utsträckning än får tillgång till samhällets aUmänna hälso- ochsjukvård. Beredningens förslag till ett nytt anstaltssystem har därvid storbetydelse eftersom de intagna på lokalanstalter lättare kan upprätthåUakontakten med de läkare och sjukvårdsinrättningar som normalt har ansvaret föratt de kommer i åtnjutande av den vård vartUl de är berättigade. För att ytterligare underlätta samarbetetmed den allmänna sjukvården föreslår beredningen att man tar bort denbegränsning i möjligheten att bereda de intagna sjukhusvård som ligger ibestämmelsen om att den tid, som fängelsedömda vistats utanför fångvårdsanstaltför att vårdas på sjukhus, inte tillgodoräknas vid beräkningen av strafftidenmed mer än en sjättedel av denna. Oaktat om det föreslagna nyaanstaltssystemet skapar gynnsammare förutsättningar än när det gälleratt bereda de intagna sjukhusvård måste åtgärder vidtas för att förbättrakriminalvårdens sjukvårdsorganisation såväl med avseende på den akutasituationen som på . Med utgångspunkt från en inom kriminalvårdsstyrelsenupprättad sammanstäUning beträffande anstalternas behov av läkarhjälp föreslårberedningen att man tar upp förhandlingar med centrala och lokalasjukvårdsmyndigheter rörande samarbetsavtal med i första hand landstingen omatt dessa skall tillhandahålla kriminalvårdens patienter läkarvård i störreutsträckning än vad som f, n, sker. På vissa orter där en koncentration avanstalter medför ett särskilt stort behov av läkarhjälp föreslås inrättande avtjänster för heltidsanställda läkare. Dessutom rekommenderas att anstalter medmer än 100 intagna får en heltidsanställd sjuksköterska. På anstalter med merän 60 platser inrättas en tjänst som sjuksköterska på halvtid. För den psykiatriska vården vidfångvårdsanstaltema ansvarar huvudsakligen läkarpersonal knuten tillpsykiatriska avdelningar. En stor del av tjänsterna har varitobesatta. har dock förhållandena förbättrats. Beredningenfinner ej skäl att föreslå att antalet tjänster utökas. Däremot föreslås inrättar en tjänst som kurator vid var och en av de psykiatriska klinikema. Prop.1973:1 Bilaga 4 133 Beredningens förslag irmebär attanstaltsvården tillföres 27 tjänster varav 4 som läkare, 11 som sjuksköterskapå heltid, 6 som sjuksköterska på halvtid och 6 som kurator. I anslutning tUl synpunkter och förslagframlagda av KAIK behandlar beredningen olika frågor som rör aktiviteterna påanstalterna såsom arbetsdriften, rätten tUl ersättning för arbete och studier,verksamheten på häktena, skolutbildning, frigång och fritidsverksamhet.Beredningen framhåller särskilt de otillfredsställande förhållanden som råderpå häktena där de intagna inte kan erbjudas någon sysselsättning. Beredningenföreslår att 10 tjänster som verkmästare inrättas med placering som arbetsledarepå häkten med muist 30 platser samt att medel anslås till arvode förorganisatörer av arbetsdriften vid de övriga häktena. Beredningenframhåller att användandet av psykologiska och pedagogiska metoder förpersonlighetspåverkan och beteendemodifikation ännu är en nyhet inominstitutionsvården och endast prövats i begränsad utsträckning. Det är därförsvårt att bedöma sådana metoders värde för kriminalvårdsklientelets behandling.Speciellt när det gäller de psykiskt instabUa och de stora gruppema alkohol-och narkotikamissbrukare torde de dock kunna bli ett värdefullt komplementtill de sociala rehabiliteringsinsatserna. Beredningen föreslår att 250 000 kranvisas för terapeutisk verksamhet. Berednmgentar särskilt upp frågan om den försöksverksamhet med marknadsanpassad lön sominletts vid fångvårdsanstalten . Man framhåller att de intagna vid enövergång tUl sådana avlöningsformer ställs inför krav på betalning avskadestånd, underhållsbidrag, ersättning för uppehäUe på anstalt m. m. Dettakan komma att minska intresset för en fullgod arbetsinsats. A andra sidanskulle det otvivelaktigt vara en väsentlig fördel om de intagna vore mindreekonomiskt skuldbelastade vid frigivningen än som ofta är fallet. Risken föråterfall i brottslig verksamhet på grund av att den frigivnes arbetsinkomsttas i anspråk genom exekutiva åtgärder får enligt beredningens mening ickeförbises. Med hänsyn härtill och tUl det värde som ligger i att de intagna fårvänja sig vid att planera sin ekonomi bör den beslutade experimentverksamhetengenomföras och resultaten därav utvärderas. Beträffande KAIK:s förslag att slopaarbetsplUcten framhåller beredningen att anstaltsarbetet fyller en väsentiiguppgift när det gäller att hindra den intagne från att bli förslöad ochpassiviserad av anstaltsvistelsen. Ur denna synpunkt torde det vara mindrebetydelsefullt huravida arbetet utföres frivUligt eller under arbetsplikt. Attslopa arbetsplikten skulle också bli mycket kostnadskrävande. Detta gälleroavsett om de intagna, som inte arbetar, önskar annan sysselsättning eller ej.I det förstnämnda fallet skulle det uppstå behov av personal och lokaler. Om deförblir sysslolösa krävs en betydande ökning av tillsynspersonalen som istor utsträckning är ledig när de intagna vistas på arbetsplat- Prop.1973:1 Bilaga 4 134 serna.Beredningen finner att behandlingsvinsterna av ett slopande av arbetsplikteninte uppväger de olägenheter och kostnadsökningar som en sådan reform skullemedföra. Däremotdelar beredningen i väsentliga delar KAIK:s synpunkter i fråga ombrevgranskning, besök, rätten att använda telefon, korttids-ochlångtidspermissioner. Brevgranskningbör således endast ifrågakomma när ordnings- och säkerhetssynpunkter så kräver.Besöksmöjligheterna bör ökas genom att ytterligare besökslokaler inrättas ochgenom uppförande av besöksho-tell. Beredningen framhåller också attanstaltsbesöken delvis kan ersättas av besökspermissioner när de föreslagnalokalanstalterna kommit i funktion. Med hänsyn tUl att kostnaderna förförbättrade besöksmöjligheter torde bli ganska stora föreslås att reformernapå detta område genomförs successivt varvid man i första hand bör eftersträvaatt varje intagen får möjlighet till två besök . Beredningen föreslårvidare att telefonautomater installeras på lokalanstalterna och på deriksanstalter där Inte särskilda säkerhetskrav behöver upprätthållas. Beredningentillstyrker KAIK:s förslag att de som dömts till fängelse och internering skallkunna beviljas långtidspermission i rehabiliterings-syfte. Enligt beredningensuppfattning kan ett i detta avseende utvidgat permissionsinstitut rätttillämpat tillföra anstaltsvården betydligt vidgade möjligheter för enplanmässig rehabiliteringsverksamhet. kan det utgöra ytterligare ettled i integrationen mellan anstalts-och frivård. Det är enligt beredningensuppfattning inte nödvändigt att göra möjligheten till långtidspermission enbartberoende av fullkomlig skötsamhet . Vad som däratöver skallavgöra om permission skall beviljas eller ej bör vara derehabiliteringsmöjligheter som skapas genom permissionen. Beredningen lämnarockså exempel på åtgärder som bör kunna motivera långtidspermission såsom placeringpå skola med internat eller i utvalda enskUda hem. Medhänsyn till att riksanstaltsklientelets resekostnader kan väntas stiga och föratt öka möjligheterna till långtidspermission föreslår beredningen attanslagsposten Omkostnader för permitterade, frigivna m. fl. Beredningentar särskUt upp frågan om de s. k. förtroenderådens inbördes kommunikation ochom anstaltstidningarna. I det förstnämnda fallet fiimer beredningen attutgångspunkten för bedömningen måste vara att de intagna individuellt ärunderkastade inskränkningar i sin frihet att kommunicera med yttervärlden.Samma inskränkningar måste då också gälla för de intagnas organisationer ochmedlemmarna av dessa. Anstaltstidningarna,som ofta tillverkas med hjälp av material och utrastning som tillhandahåUes avkriminalvården, publicerar i stor utsträckning inlägg med ett motkriminalvården starkt kritiskt innehåll. Prop.1973:1 Bilaga 4 135 Ocksåenskilda tjänstemän har angripits med kränkande tillmälen. Tidningarna spridstill en krets av personer utanför anstalterna. Det måste främst för de angripnamen även för övrig personal och allmänhet te sigmärkligt om skulle understödja en verksamhet somsyftar till att kränka verkets egna tjänstemän. Eftersom anstalts-tidningarnautkommer i form av stencilerade skrifter kan de inte bli föremål föransvarsprövning enligt tryckfrihetsförordningen. Beredningen anser det vara angeläget attundvika sådana ingrepp i de intagnas rätt att kommunicera sinsemellan och medyttervärlden som kan uppfattas som en kränkning av yttrandefriheten. A andrasidan kan det inte godtas att kriminalvården genom passivitet eller t. o. m,genom att tillhandahålla material och utrustning kan komma att medverka tiU spridandetbland allmänheten av sanningslösa och för enskilda befattningshavare grovtkränkande uttalanden. En ordning som kan tillgodose båda dessasynpunkter är att man hänvisar de intagna tUl att utanför anstalten låtaupprätta och sprida ifrågavarande skrifter men tUlåter att manuskript utförs.Däremot bör tidningarna ej få framställas på anstalten. Frågan om ansvaret förskrifterna kan sedan bedömas enligt allmänt gällande ansvarsbestämmelser. Från representanter för de intagnasförtroenderåd har framförts krav på besluts- ochförhandlingsrätt för att tillförsäkra de intagna medinflytande på behandlingen.Man har därvid resonerat som om det förelåg ett avtalsbart partsförhållandemellan och de intagna. Beredningen uttalar att ett sådantpartsförhållande är oförenligt med gällande lagstiftning. En ordningmotsvarande vad som råder på den allmänna arbetsmarknaden kan inte komma ifråga eftersom ingendera parten har eller kan ges frihet att bestämma huruvidahan vill delta i verksamheten eller ej. De regler som gäller förkriminalvårdens verksamhet är och måste vara reglerade genom författning. Dekan därför inte vara förhandlingsbara för myndigheten. Inte heller kan dennagöra utfästelser i sådana ekonomiska frågor som avgöres av deanslagsbe-viljande instanserna. Personalens arbetsvUlkor är i betydandeutsträckning reglerade genom avtal. Dessa kan inte förändras genom ensidigabeslut från verkets sida. Med de inskränkningar som harredovisats bör enligt beredningen ökade insatser göras för klienternas aktivamedverkan vid utformningen av deras egen behandling och av verksamheten vidanstalterna, I första hand bör detta ske vid behandlingskollegierna men ävenandra former för klientmedverkan som förtroenderåd och samrådsorgan bör uppmuntrasoch understödjas. Beredningen anser också att de intagnas rätt tillmedinflytande bör fastslås i behandlingslagen. Från personalhåll har framförts farhågoratt samrådsverksamheten skulle komma att ta alltför stor del av arbetstiden ianspråk till förfång Prop.1973:1 Bilaga 4 136 förandra angelägna uppgifter. Enligt beredningens bedömning krävs visspersonalförstärkning på de största anstalterna. Den föreslår därför inrättandeav fem assistenttjänster för handläggning av samrådsfrågor. föreslåsatt ersättning utgår till den personal som utanför ordinarie arbetstid deltari samrådsverksamhet. Beredningenbehandlar också isoleringsstraffet samt de övriga åtgärder som vidtas påanstalterna för att upprätthålla ordning och säkerhet, bl. a. intagnasplacering i enram. Beredningen anför som sin principiella inställning att denär bestämd motståndare till ingripanden som avskär en intagen från kontaktenmed andra människor för . Man framhåller också att användandet avisoleringsstraff i allt större utsträckning kommit att ersättas med åtgärder avbehandlingsmässig natur, t. ex. senareläggning av permission och vUlkorligfrigivning, indragning av förmåner som frigång, samt av förflyttningar tillmera restriktiva anstalter. Beredningen anser i stort sett denna ordninggodtagbar men påpekar att en del åtgärder, t. ex. förflyttning från öppen tillsluten anstalt, eller indragning av frigång kan medföra mycketallvarliga konsekvenser för den intagne främst genom att de omintetgör ettplanmässigt genomförande av verkstäUigheten. I vissa fall kan sådanakonsekvenser vara allvarligare än ett kort isoleringsstraff. En annan nackdelär att behandlingsåtgärderna ofta får karaktären av dubbelbestraffning därföratt en åtgärd kombineras med andra av liknande art. Speciellt aUvarligt blirdetta när ett isoleringsstraff åtföljes av en rad andra ingripanden vilka denintagne upplever som bestraffningar. En del förseelser mot anstaltsordningenär visserligen inte av särskilt allvarlig karaktär men kan med hänsyn tUl denogynnsamma effekt som det skuUe kunna få både på den felande och hansmedintagna inte få förbli opåtalade. Beredningen finner att i dessa fallmöjlighet bör finnas att utdöma ett kortvarigt isoleringsstraff. Enförutsättning bör då vara att detta straff inte får åtföljas av ytterligaresanktioner. Garantier härför kan enligt beredningens uppfattning erhållasgenom en ändring av bestämmelserna i 26 kap. 7 § . Vad som här sagts kan inte gälla förallvarligare förseelser, t. ex. våld mot personal, rymning, samt svårare fallav arbetsvägran, avvikande från permission eller frigång. I sådana fall börisoleringsstraff ej utdömas eftersom den intagne då måste påräkna allvarligaresanktioner t. ex. att frigivningen senarelägges. Beredningens kritiska inställning tilllångvarig isolering gäller även i fråga om enramsplacering av annan anledningän disciplinära förseelser. I vissa fall torde det dock med hänsyntUl ordning och säkerhet inom anstalterna vara nödvändigt att hålla en intagenavskild från andra intagna. Så bör enligt beredningen kunna ske i avvaktan påutredning rörande allvarligare regelbrott. Enramsplaceringen bör i dessa fallbli 1973:1 Bilaga 4 137 kortvarig.Om utredningen resulterar i utdömande av isoleringsstraff bör den tid som denintagne varit placerad i enrum avräknas från strafftiden. När en intagens uppförande är sådant atthan utövar menligt inflytande på andra intagna, när rikets säkerhet så krävereller när den intagne är farlig för personalens eller medintagnas säkerhet tillliv och hälsa, bör han också kunna hållas i enram. Enramsplacering av dettaslag skall omprövas minst en gång och ej pågå . Iövriga fall bör enrumsvistelse ersättas med att den intagne placeras i enliten grupp med särskUda övervakningsmöjligheter. Den sistnämnda lösningen böri största möjliga utsträckning användas för nyintagna som undergårbehandlingsundersöknlng. I nuvarande behandllngslag föreskrivs attintagen som själv begär detta har rätt att tillbringa anstaltstiden i enrum.Beredningen finner det naturligt att även i dessa fall kräva storrestriktivitet och föreslår därför att frivillig isolering endast börifrågakomma i de fall då den intagne kan åberopa beaktansvärda skäl för sinönskan härom. ställer sigtveksam till beredningens antagande att flertalet av de intagna pålokalanstalterna kan sysselsättas utanför anstalten. a. kan det i tider sompräglas av åtstramade konjunkturer uppstå svårigheter vid placering avanstaltskUentel i frigångsarbete. Styrelsen anser därför att det vore kloktatt dimensionera arbetsutrymmena på lokalanstalterna för ett större antalintagna än vad beredningen räknat med. Styrelsen understryker också vad beredningenanför om lämpligheten i vissa faU av särskUda säkerhetsanordningar vidanstalterna samt av dagrum och tillräckliga fritidslokaler. Med hänsyn tilldessa krav ifrågasätter styrelsen om inte utredningens kostnadsberäkningar ärtUltagna i underkant. Styrelsen framhåller också att det medhänsyn till anstalternas öppna karaktär i förening med deras läge i tätorter ärnödvändigt att tillsynspersonalen beräknas efter andra normer än de som i dagtUlämpas beträffande anstalter av motsvarande storlek. Det bör också övervägasom inte viss assistentpersonal skall vara fast knuten till lokalanstaltema föratt efter anvisning av skyddskonsulent och regionchef samordna de olikabehandUngsaktiviteterna. Liknande synpunkter framförs av västrakriminalvårdsräjongens regionala företagsnämnd. RRV föreslår att frågan om den ur såvälbehandlings- som kostnadssynpunkt optimala storleken av lokalanstaltemaundersöks ytterligare. Självfallet måste därvid storleken anpassas tilltUlgången på arbets- och Prop.1973:1 Bilaga 4 138 utbildningsmöjligheterpå den ort där anstalten skall ligga. Verket anser också att man bör göra enkostnadsmässig jämförelse mellan ombyggnad av äldre anstalter ochnybyggnation. Det kan nämligen ifrågasättas om inte en nybyggnad i åtskilligafall är ett mer ekonomiskt altemativ. anser det nödvändigtatt en betydande del av de nya lokalanstaltema både byggnadsmässigt ochpersonalmässigt får en säkerhetsgrad som närmast jämställer dem med de slutnasmåanstalter som beredningen angivit som lämpliga lokalanstalter. Man bördärför räkna med högre investeringskostnader än dem som beredningen angivit. anser attgenomsnittskostnaden per anstalt blir högre än de 5 milj. kr. som beredningenberäknat med hänsyn till de relativt kostnadskrävande åtgärder, som kan behövasvid sluten vård. Styrelsen påpekar också att antalet nybyggda platser kan blistörre än det föreslagna eftersom platsantalet vid de äldre anstalter somföreslås bli använda, inte korrigerats med hänsyn till föreslagna förändringar.Beredningen har inte heUer angivit någon kostnad för upprustning av det äldrelokalbeståndet. Styrelsen anser att en komplettering av kostnaderna utöver demsom beredningen presenterat är nödvändig för att kunna bedöma hela omfattningenav de investeringar, som beredningens förslag kommer att leda till. TCO anser det olämpligt att ta bort deassistenttjänster som finns på de föreslagna lokalanstaltema somman förutsätter en omfattande kontaktverksamhet utåt, ökad frigångsverksamhetoch vidgad användning av permissionsinstitutet. Enligt organisationensuppfattning bör en lokalanstalt på 40 platser normalt ha en anstaltsledningbestående av en anstaltsdirektör och två assistenter för att kunna leva upptill beredningens ambitionsnivå. Dessutom bör särskilda frivårdsassistenterknytas till anstalterna enligt beredningens förslag. i uttalaratt beredningens förslag att anstalten i skall fungera som lokalanstaltför hela är oförenligt med principerna för det nyaanstaltssystemet. understryker vikten av att Haparandaanstaltenbibehålles varvid den antingen bör fungera som lokalanstalt eller intagna. Övervakningsnämndeni första avdelningen instämmer i vad beredningen anfört rörande anstalter av Kumlatyp, Nämndenanser att det visserligen icke råder något tvivel om att den starka kritikenmot Kumlaanstalten från såväl ansvarigt som oansvarigt håll varit betydligtöverdriven, men det torde utifrån de riktiinjer beredningen uppdragit ifråga omdet blivande anstaltssystemet vara lika klart att behovet av anstalter typKumla är täckt. Fördelningenmellan öppna och slutna anstaltsplatser behandlas ingå- 1973:1 Bilaga 4 139 endeav tillsynsutredningen som påpekar att trycket på de slutna verkställighetsplatsernaär mycket hårt trots att en tredjedel av de öppna är tiUgängliga. Detta kanenligt utredningen tillskrivas flera faktorer, bl. a. en betydande tröghet iomplaceringsproceduren, som förutsätts komma att i viss grad elimineras genomberedningens förslag. Å andra sidan måste man räkna med attklientelförsämringen kommer att fortsätta och begränsa det för öppen placeringlämpade klientelet samt att inslaget av narkotika- eller alkoholberoende kommeratt vara oförändrat högt eller öka. Utredningenansluter sig till beredningens bedömning av värdet från behandlingssynpunkt avatt klientelet i största möjliga utsträckning placeras i de skisseradelokalanstaltema. I betydande grad torde den ofta påtalade ojämnheten ibeläggningen anstaltema emellan bero just på klientelets motstånd mot placeringlångt från hemorten eller annan ort där den intagne har kontakter. Utredningenframhåller emellertid att en itiUfredsställande grad genomförd tUlämpning av lokalanstaltsprincipen sannoliktkräver att en inte obetydUg del av de nya lokalanstaltema både uppförs ochbemannas med tUlsynspersonal så att de blir i stort sett jämförliga med de småslutna anstalter som beredningen ansett lämpliga som lokalanstalter. SärskUttorde detta gälla . Liknande synpunkter anförs avStatsanställdas förbund som utgår från att överläggningar kommer till stånd medpersonalorganisationerna i dessa frågor. Mot beredningens beslut att ej förorda ensenareläggning av inlåsningen vid de slutna anstalterna uttalar sig ungdomsfängelsenämndensom framhåller att inlåsningen knappast är ägnad att positivt påverka denintagnes behandling och föratsättningar för framtida anpassning i samhäUet.Liknande synpunkter anför . KriminalvårdsstyrelsenframhåUer behandlingsplaneringens centrala betydelse för den individuellabehandlingen. Den ordning som föreslås av beredningen, enligt vilkenfrivårdspersonalen påbörjarbehandlingsundersökningen, anser styrelsen kunna till-lämpas i åtskilliga fall.I en hel del andra fall måste emellertid helt andra krav ställas påbehandlingsundersökningens innehåll och kvalitet. Styrelsen förordar därför ettklassificeringsförfarande som fångar upp de svårbedömda och komplicerade fallenoch gör dem till föremål för en allsidig expertundersökning vid en särskild,för kriminalvården i dess helhet gemensam undersökningscentral, försedd medmedicinskt och arbetspsykologiskt skolad personal samt utrustad medarbetsprövnings-verkstäder och anordningar för yrkesvägledning. Närregionchefen är tveksam om en intagens placering eller eljest finner särskildutredning påkallad skall han ha möjlighet att remittera vederbörande tillcentralen för en mer ingående behandlingsundersökning. Prop.1973:1 Bilaga 4 140 ringenav ett sådant diagnostiskt centrum bör närmare övervägas. Möjligen skulleHallanstalten kunna utnyttjas för ändamålet. framhåUer det önskvärda i att representanter förhemortens socialvård deltar i behandlingkollegierna. Man bör nämligen göra alltför att uppmuntra till ett så livligt engagemang som möjligt ibehandlingsplaneringen från socialvårdens inte minst nykterhetsvårdens sida. Enligt kommer frivårdensmedverkan i behandlingsarbetet redan från början att ge detta ensamhällsinriktad och intensiv karaktär. Det är därför betydelsefullt att olikapersonalkategorier bereds tillfälle att delta i behandlingskollegierna. TCO understryker vikten av attvårdpersonalen ges tillfälle att vara med i behandlingsarbetet ochbeslutsprocessen. Detta bör innebära att ifrågavarande personal skall ingå ibehandlingskollegierna, vilket är väsentligt för en tillfredsställandeplanering ur kontakt- och informationssynpunkt.