prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — Anmälan skall innehålla uppgift om vapnets beteckningoch kaliber och om vem som innehar vapnet för boets räkning. Har ansökan omtillstånd all förvärva eller inneha vapnet gjorts inom tremånadersfristen,bortfaller skyldigheten att göra sådan anmälan. Omdödsbo eller konkursbo vill sälja eller i övrigt överlåta vapen lill utomståendegäller de vanliga reglerna om överlåtelse och förvärv. Tillfaller vapen någongenom arv eller testamente eller på grund av giftorätt skall enligt 5 § 1 mom. VFden nya ägaren, om han vill inneha vapnet, ansöka om tillstånd härtill så snartske kan och senast från del bouppteckning förrättades eller,där arvskifte eller bodelning fordras, frän det arvskiftet eller bodelning ägderum. Omsådan ansökan avslås, blir bestämmelserna i 15-17 §§ VF tillämpliga. Ägaren ärdå skyldig alt efter anmaning ofördröjligen avlämna vapnet jämte ammunitiontill polismyndigheten eller till den som myndigheten bestämmer. Egendomen skaUsedan inlösas av kronan enligt särskUda regler, om inte ägaren inom tre månaderfrån det han fick del av avslagsbeslutet styrker alt egendomen har överlåtitstill någon som är berättigad att inneha den. Tidsfristen kan i särskilt fallförlängas av myndigheten. Till nämnda regler hör vissa ansvarsbestämmelser.Underlåtenhet att fullgöra anmälningsskyldighet om dödsbos eller konkursbosvapen kan enligt 36 § 4 mom. VF straffas med böter fr.o.m. tio t.o.m. trehundrakronor. Försummelse all efter anmaning avlämna vapen och ammunition kan enligt36 § 1 mom. VF medföra dagsböter eller fängelse i högst ell år. Den som harförvärvat vapen genom arv eller testamente eller på grund av giftorätt och sominte har ansökt om tillstånd tiU innehav inom föreskriven tid torde i vart fallför tiden därefter kunna straffas enligt 36 § 1 mom.VFför olovligt innehav avskjutvapen. Straffet är i så fall fängelse i högst eller, om brottetbedöms som ringa, dagsböter eller fängelse . 1 tUlämpningsföreskriflerna tUl VF föreskrivs, attanteckning om anmälan enligt 19 § VF skall ske i polismyndighets register. Detpåpekas vidare alt dödsbo som sådant inte är berättigat att inneha skjutvapenoch att polismyndigheten därför bör uppmärksamma, att skjutvapen som ingår idödsbo så snart ske kan tillskiftas eller upplåts lill enskild person och attdenne ansöker om tiUstånd alt inneha vapnet. Frågan om dödsbos eller konkursbos innehav av vapenbehandlas inte i departementspromemorian. Flera av remissyttrandena taremellertid upp problemet i vad avser dödsbon. RPS anser, att nu gällande bestämmelser om dödsbos vapenär otillfredsställande och bör bli föremål för översyn i förevarandesammanhang. Som reglerna nu är utformade kan oskiftat dödsbo under obegränsadtid underlåta att avveckla eller legalisera sitt vapeninnehav. Den som har vårdom boel, vilket kan omfatta fickvapen, jaktstudsare eller t.o.m.kulsprutepistol, har inte prövats av polismyndigheten. Detta förhållande ärenligt RPS mycket otillfredsställande från allmän säkerhetssynpunkt. Enligt vad RPS vidare anför händer det inte så säUan, attdödsbodelägare lämnar in boets vapen lill polismyndighet för förvaring, intilldess boet har hunnit skiftas. Om arvskifte sedan inte kommer till stånd ochdödsbodelägarna inte kan förmås att söka tillstånd alt inneha vapnen elleröverlåta dem till behörig person, blir vapnen liggande hos polismyndigheten årefter år. I större polisdistrikt kan denna förvaring bli betungande. Styrelsen föreslår att i VF införs skyldighet för den somhar vård om dödsbo att , förslagsvis från dödsfallet, seliU alt dödsboets samtliga vapen överlåts till behörig person. Bestämmelsen börenligt styrelsen straff sanktioneras. Vidare bör underlåtenhet alt fullgöradenna skyldighet medföra att vapnen efter anmaning ofördröjligen måste lämnas lillpolismyndighet och inlösas av staten enligt särskilda regler. Också poUsmyndigheten i föreslårstraffsanktionerad skyldighet för den som har vård om boet efter avliden vapeninnehavareatt se till att dödsboets samliga vapen efter dödsfallet haröverlåtits till behörig person. Tidsfristen föreslås bli medmöjlighet för polismyndighet att i särskih fall efter ansökan medge en längreavvecklingstid. Även polismyndigheten iVäxjö föreslår en straffsanktionerad skyldighet att avveckla dödsbosvapeninnehav inom viss lid men anser att bör vara tillräckligthärför. En tidsobestämd förvaringav dödsbos vapen hos polismyndighet kan vara betungande och förefaller onödigenligt polismyndigheten i , som dock framhåller alt en polismyndighet integärna kan vägra taga emot vapen som ett dödsbo inte kan förvara på betryggandesätt. För att eliminera ölägenheterna med det nuvarande systemet föreslårpolismyndigheten inlösen eller förverkande av vapen, om inte vederbörande sökertillstånd liU innehav eller överlåter vapnet . iÖstergötlands län tar upp de fall då innehavare av licens för skjutvapen döreller försätts i konkurs och ifrågasätter om del inte föreligger behov avsärskilda regler rörande vården av sådana vapen under den ibland avsevärda tidsom kan förflyta innan frågan har lösts vem som skall erhålla ny licens påvapnet. Även iNorrbottens län och polismyndigheten i polisdistrikt pekar påbristerna i det nuvarande systemet. 3.5Innehav av vapen för samlarändamål Somtidigare nämnts får enligt 8 § I mom. VF tUlstånd att inneha skjulvapenbeviljas endast för den som anses vara i behov av vapnet och som skäligen kanantas inte komma att missbruka det. Vapen som huvudsakligen har affektions-eller prydnadsvärde kan dock få innehas även om behov av vapnet inteföreligger. I sådant fall kan för tillstånd krävas att vapnet görs varaktigt obrukbart. I de allmänna riktlinjerangående behovsprövningen som ges i tiUämpningsföreskrifterna tUl VF anförs,att ett legitimt intresse alt inneha vapen får anses föreligga förvapensamlare. För alt en person skall få tiUstånd att förvärva skjulvapen förvapensamling bör emellertid enligt föreskrifterna krävas, att han redan har enmer betydande samling eller att det av omständigheterna framgår alt han har föravsikt alt åstadkomma en vapensamling. Det är sålunda inte tiUräckligt attnågon vUl förvärva ett eller annat vapen att användas som väggprydnad ellerliknande. Det bör å andra sidan inte fordras alt samlingen hålls tillgängligför visning inför allmänheten eller i övrigt tjänar ett allmänt intresse. Ävensamlingar för privat bruk bör godtas. Föreligger tvekan om sökanden börbetraktas som vapensamlare eller inte bör enligt vad som anges i föreskrifternaförfrågan däromgörs hos museum eller sammanslutning av vapensamlare. I allmänhet bör dessutomkrävas att sökanden lämnar uppgift om hur han förvarar vapnen eller avser altförvara dem. Tillstånd för vapensamlare att förvärva vapen som huvudsakligenhar affektions- eller prydnadsvärde bör som regel inte förbindas med föreskriftatt vapnet görs varaktigt obrukbart. Vapen till vilka ammunition kan köpas inomlandet torde enligt anvisningarna i allmänhet inte kunna anses ha huvudsakligenaffektion-eller prydnadsvärde. För att kravet på att vapnet har gjortsvaraktigt obrukbart skall vara fyllt fordras att skott över huvud taget intekan avlossas med vapnet, t.ex. genom att dess palronläge svetsas igen sä alt enpatron inte kan föras in i det eller, om patronerna ligger i ett frän pipanskilt magasin, vilket är fallet bl.a. med revolvrar, att pipans bakre delsvetsas ihop. För att hindra sprängning av patronläget bör i sistnämnda fallhanens slagslifl avlägsnas och slagstiftshålel svetsas igen. Har vapnet lättutbytbar pipa, bör denna svetsas samman med vapnet i övrigt. Frånpolismyndigheternas sida har vid skilda tUlfällen påtalats att det föreligger etlbehov av mer preciserade anvisningar för prövningen av vapensamlaresansökningar om tillstånd att inneha skjutvapen. Det har därvid gjorts gällandeall en tendens alt söka skapa allt större samlingar av brukbara skjutvapen kanspåras hos många samlare, vilket skapar problem från säkerhetssynpunkt, isynnerhet som det ofta är fråga om pistoler och liknande vapen som är särskiltattraktiva som slöldobjekt. Vidare har anförts att gällande bestämmelser intetillräckligt klart anger när del är möjligt att som villkor för tillstånd krävaatt vapnet görs varaktigt obrukbart, varför en oenhetlig praxis har utbildatsig på detta område. upprättadesinom dåvarande överståthållarämbetet en promemoria, innehållande vissa riktiinjerför ämbetets prövning av ansökningar om tillstånd att förvärva vapen för samlarändamål.I promemorian anges bl.a. att tUlstånd inte får meddelas till förvärv av kulsprutepistoleller helautomatiskt gevär, att tillstånd att förvärva pistol eller revolverbör beviljas restriktivt och i regel endast sådana samlare som är medlemmar avnågon samlarsammanslutning samt att vapensamling får innehålla sammanlagt högstfem pistoler och revolvrar. För tillstånd krävs vidare enligt överståthållarämbetetspromemoria att pistolen eller revolvern är av särskilt intresse från samlarsynpunkt,företrädesvis av särpräglad eller äldre typ, och att samlingen förvaras elleravses skola förvaras på ett ur stöldskyddssynpunkl tUlfredsstäUande sätt. Vissaundantagsregler ges för samlare som på grund av tidigare tillämpad praxis redaninnehar samlingar som innehåller fler fickvapen än de nya riktlinjerna medger.I promemorian sägs slutiigen, att tillstånd att förvärva ammunition för samlarändamålt.v. inte bör beviljas i avbidan på resultatet av pågående översyn av VF. Iskrivelse till chefen för justitiedepartemenlet har riktal skarp kritik mot de i överslåthållarämbetetspromemoria uppdragna riktlinjerna för tUlslåndsgivningen. Föreningen hävdar,att det saknas belägg för all en så restriktiv tillståndsprövning sompromemorian anbefaller är påkallad av säkerhetsskäl när det gäller samlare ochhänvisar till all del övervägande antalet stulna skjulvapen kommer frånmilitära vapenförräd. Till flertalet av de vapen som äger samlarintresse kanenligt föreningen ingen ammunition erhållas eller finns endast att tillgå ispecialaffärer. Föreningen framhåller vidare, att de hel- och halvautomatiskavapnen är av särskilt intresse för belysning av den tekniska utvecklingen på eldhandvapnensområde. Föreningen hemställer om sådana åtgärder att de i överstålhållarämbelelspromemoria angivna riktlinjerna inte kommer att bli vägledande för tillståndsprövningen. Synpunkter påbestämmelserna angående vapensamlare har också förts fram i skrivelser tillchefen för justitiedepartemenlet från och från styrelsen för Sveni/ca . I båda skrivelserna görs gällande, alt skjutvapensom härrör från vapensamlingar inte vid något tUlfälle har kommit tillanvändning i samband med brott. Organisationerna förklarar sig emellertidinförslådda med alt åtgärder måste vidtas för att så långt som möjligtförebygga alt skjutvapen kommer i orätta händer. För att nå delta syfteförordas bl.a. bestämmelser som gör det möjligt att vägra obehöriga att ta delav innehållet i vapenregister. Vapenhistoriska sällskapet framhåller att mångasamlare har sitt intresse inriktat främst på vapen som är lämpade att frånstudie- och forskningssynpunkt belysa utvecklingen inom någon viss gren avvapenframställningen. Även om det kan vara nödvändigt att skärpa tiUståndsgivningenbeträffande brukbara vapen, bör enligt sällskapets mening hänsyn därför lastill samlarnas behov att förvärva typexemplar och bör antalet tillåtna vapen i ensamling maximeras endast såtiUvida att bara ett exemplar av varje vapentyp fåringå i samlingen. Idepartementspromemorian sägs att del i och för sig inte finns anledning tillannat än en positiv inställning till vapensamlandel men alt det otvivelaktigtföreligger ett behov av bestämmelser som på ett tUlräckligt effektivt sätthindrar att skjutvapen som ingår i vapensamlingar kommer till obehöriganvändning. Genom den noggranna prövning av sökandens personligakvalifikationer som enligt anvisningarna tiU VF skall föregå bevUjande avtillstånd att förvärva och inneha vapen för samlarändamål torde enligtpromemorian någon fara för att tiUståndshavaren själv skall missbruka vapnet iallmänhet inte föreligga. Samlingar av äldre vapen, till vilka ammunition intealls eller endast med stor svårighet kan anskaffas, torde inte heller frånandra synpunkter vålla några egentiiga problem. Ipromemorian anförs vidare. När det i anvisningarna sägs att ett legitimt intresseatt inneha skjutvapen får anses föreligga för vapensamlare, torde detemellertid vara att förslå så, all tillstånd för samlarändamål kan beviljas intebara i fråga om vapen som huvudsakligen har affektions- eller prydnadsvärdeutan i princip också för andra, brukbara skjulvapen till vilka ammunition finnstUlgänglig. Det är givetvis i första hand beträffande dessa senare vapen somdel finns anledning att närmare överväga, efter vilka normer tillståndsprövningenbör ske för alt man skall kunna åstadkomma en ordning som, ulan att onödigtvisförsvåra vapensamlarnas verksamhet, innefattar tillräckliga garantier mot attvapen kommer i orätta händer. I sistnämnda hänseende torde del inte varaorealistiskt all räkna med alt risken för tUlgrepp av samlarvapen kan komma attöka, om vapensamlarna i större utsträckning än tidigare visar intresse förtämligen moderna skjutvapen som åtgärder vidtas för alt förbättra bl.a.de militära vapenförrådens stöldskydd. Även om en stor vapensamling heltnaturligt är mer attraktiv som stöldobjekt än en mindre, förefaller det enligt promemorianföga tilltalande alt söka komma lill rätta med problemen genom att införagenerella bestämmelser om hur många skjutvapen som en samling högst fårinnehålla. Sådana regler skulle alltför lätt komma i konflikt med den för ensamlare naturliga ambitionen att kunna uppvisa en så fullständig uppsättningvapen som möjligt inom del område som hans samling avser. Däremot synes manulan olägenhet kunna föreskriva alt tiUstånd inte bör ges för mer än ettexemplar av varje särskild vapenmodell. Anvisningarna till VF synes därför börakompletteras med en sådan föreskrift. 1 detta sammanhang bör ocksåerinrasomaildeni8§1 mom. VF intagna regeln om att licens för pistol eller annat dylikt fickvapenfår meddelas endast om del föreligger synnerliga skäl, givelvis också gäller i frågaom tillstånd för samlarändamål. I promemorian heter detvidare. Av den allra största betydelse från säkerhetssynpunkt är del sätt varpåvapnen förvaras. När del i anvisningarna anges alt sökanden i allmänhet skallavkrävas uppgift om hur han avser alt ordna förvaringen av vapnen, får meningenantas vara den all ansökningen kan avslås, om tUlståndsmyndigheten finner deluppgivna förvaringssättet otillfredsställande. Myckel talar för alt det är pådenna väg, genom att ställa upp relativt långtgående krav i fråga omförvaringen av brukbara skjutvapen, som man finner den lämpligaste lösningen påde här behandlade säkerhetsproblemen. För alt undanröja eventuell tveksamhet omtillslåndsmyndighelens befogenheter i del här avseendet föreslås en uttryckligbestämmelse i 8 § 1 mom. VF om att del vid meddelande av tillstånd att innehaskjulvapen får ges föreskrifter att vapnet skall förvaras på visst, i lUlståndsbeviselnärmare angivet sätt. Bestämmelsen synes böra ges en allmän räckvidd så attden, när omständigheterna ger anledning lill del, kan tillämpas också i frågaom tUlstånd för annat än samlarändamål. bör begagna sig av sådan möjlighet all ge förvaringsföreskrifter,när antalet och/eller arten av de vapen som tillståndet avser gör del särskiltangelägel att ett effektivt stöldskydd anordnas. Så torde ofta vara fallet närfråga är om aulomat- eller enhandsvapen. För att möjliggöra kontroll börföreskrifterna införas såväl på tillslåndsbeviset som i del vapenregister sompolismyndighet skall föra enligt 39 § VF. För den som anskaffar skjutvapen utanatt i förekommande fall rätta sig efter de vid tillståndet knutna förvaringsföreskrifternabör ansvar kunna komma i fråga. En bestämmelse härom bör tas in i 36 § 1 mom. VF,vars nuvarande lydelse knappast täcker del förfarande det här är fräga om.Straffbestämmelsen bör även omfatta underlåtenhet att uppfylla sådan föreskriftom att etl vapen skall göras varaktigt obrukbart som en polismyndighet ägermeddela enligt 8 § 1 mom. andra stycket sista satsen VF. Den möjlighet förpolismyndighet att meddela föreskrifter om förvaring av skjutvapen som sålundaföreslås bör enligt promemorian i viss utsträckning finnas även i fråga omvapen som enskild person redan förut innehar på grund av deklarationsbeviseller tidigare meddelat tillstånd. i den ort därvapeninnehavaren har sitt hemvist synes böra ha rätt att, när särskildanledning därtUl förekommer, för del enskilda fallet ge bindande anvisningar omhur förvaringen av redan innehavda vapen skall ordnas. Sådan anledning kanföreligga exempelvis när det visar sig all en vapeninnehavare har förvarat etl särskUtfarligt vapen på etl inte betryggande sätt. Situationen kan också vara den attpolismyndigheten i samband med att den i tillstånd för en person att inneha ettnyförvärvat skjutvapen ger föreskrifter för förvaringen av detta anser skälföreligga all meddela liknande anvisningar för förvaringen av vapen somsökanden har förvärvat tidigare. Den förut föreslagna straffbestämmelsen i 36 §1 mom. VF bör enligt promemorian omfatta också underlåtenhet att iakttaföreskrift av nu angivet slag. I promemorian konstaterasvidare att del med hänsyn lill svårigheten alt ställa upp generella regler huren enskild vapeninnehavare skall förvara sina vapen synes ofrånkomligt att ge tUlståndsmyndighetenrelativt fria händer att avgöra vad som i varje särskilt fall rimligen kanfordras i fråga om skyddsanordningar. Vapnens antal och deras större ellermindre farlighet liksom deras begärlighel som slöldobjekt bör naturligtvistillmätas stor vikt vid bedömningen liksom förvaringslokalens belägenhet ochallmänna beskaffenhet. Om vapnen förvaras i innehavarens bostad, vilket tordevara det vanliga i här avsedda fall, kan behovet av säkerhetsanordningar underi övrigt likartade betingelser växla med hänsyn tiU den mer eller mindre kontinuerligatillsyn som ägnas bostaden. Också en hel del andra faktorer kan självfalletlänkas påverka bedömningen. Även om prövningen således i princip bör varaobunden av centralt utfärdade föreskrifter, måste givetvis eftersträvas attlika fall i så stor utsträckning som möjligt kommer att bedömaspå likartat sätt. Från denna synpunkt synes enligt promemorian ett med jämnamellanrum återkommande samråd och utbyte av erfarenheter mellan berörda lUlståndsmyndigheter,exempelvis på länspolischefsnivå vara att rekommendera. Trotsalt det i allmänhet lär te sig mindre tilltalande för en samlare att vidtagasådana åtgärder med vapnet som fordras för alt det skall kunna betraktas somvaraktigt obrukbart, kan han, enligt vad som anges i promemorian, ändå i vissafall länkas föredra en sådan lösning framför alt bekosta destöldskyddsanordningar som tUlståndsmyndigheten kan föreskriva, om vapnet skallbevaras i brukbart skick. Del synes därför lämpligt att bestämmelserna lämnarutrymme för en viss valfrihet i detta hänseende. Med hänsyn härtiU förordas ipromemorian att 8 § 1 mom. VF ändras så att del klart framgår all polismyndighetvid meddelande av tillstånd kan föreskriva att vapnet skall göras varaktigtobrukbart också i fråga om andra vapen än sådana som huvudsakligen har affektions-eller prydnadsvärde. Ifortsättningen anförs i promemorian. Såvitt känt har det hhtills inte förekommitatt vapenregislren har blivit utnyttjade i otillbörligt syfte. Det förefallerinte heller sannolikt all man för framtiden behöver räkna med någon allvarligrisk för sådant missbruk. Det synes därför i varje fall inte f.n. finnas tillräckligaskäl att införa bestämmelser om inskränkningar i rätten att la del av deuppgifter som tillförs registren. Varken VF eller desstillämpningsföreskrifter innehåller f.n. några särskilda regler om förvärv avammunition för samlarändamål. Enligt 23 § VF får tillstånd att förvärvaammunition beviljas endast den som finnes vara i behov av ammunitionen och skäligenkan antas inte komma att missbruka den. Som allmän förutsättning gäller vidareenligt 21 § 1 mom. andra stycket VF all sökanden äger inneha sådant skjulvapenför vUkel ammunitionen är avsedd. Det är således med nuvarande bestämmelserinte möjligt all bygga upp separata samlingar av licensbdagd ammunition. Anledningatt ändra bestämmelserna i det avseendet torde inte föreligga. Del är enligtpromemorian mera tveksamt om en samlare kan få tillstånd all förvärvaammunition, avsedd för sådant skjutvapen som han är berättigad att inneha.Eftersom intresset för att samla ammunition tycks vara en företeelse avtämligen sent datum, har frågan sannolikt inte ägnats någon uppmärksamhet isamband med de nuvarande bestämmelsernas tillkomst. De säkerhetsrisker som ärförbundna med samlande av brukbara skjulvapen accentueras givelvis omsamlingarna också innehåller ammunition lill vapnen. Del torde emellertidknappast behöva inge några betänkligheter att tillåta samlare att somkomplement lill varje vapen förvärva exempelvis en patron, en hylsa och enprojektil. Del föreslås därför att en föreskrift av den innebörden tas in ianvisningarna. Flertalet av de remissinstanser som vid remissbehandlingen av promemorianyttrar sig över där redovisade ställningstaganden till frågorna omvapensamlares möjligheter att erhålla tillstånd alt förvärva och inneha vapenoch ammunition är i stort sett positivt inställda till de i promemorian förordadelösningarna. Enighetråder sålunda om alt del i princip inte bör sättas nägon övre gräns för detantal vapen som bör få ingå i en samling. i länförordar dock att det i anvisningarna las in ett allmänt uttalande om att vapensamlingaravseende fickvapen bör starkt begränsas. Enligt mening börtillstånd inte ges alt inneha kulsprutepistol och liknande automatvapen för samlarändamål.Samma uppfattning har i , som ocksårekommenderar att varje samlare avkrävs en plan för samlandet, varigenom mankan nå en automatisk begränsning av den tUlämnade samlingens omfattning. Förslaget i promemorianalt begränsa möjligheten att för samlarändamål få tiUstånd endast tiU ettexemplar av varje särskild vapenmodell har i allmänhet godtagils underremissbehandlingen. Från några håll efterlyser man emellertid i dettasammanhang en definition av uttrycket 'vapenmodeir. Enligt bör inskränkningen gälla endast sådana vapen till vilka del finnsammunition i handeln och då särskilt pistoler. Bestämmelsen bör enligt föreningensmening därför utformas så att den inte blir ovillkorlig. i Stockholmslän anser all det är lämpligare alt knyta begränsningen till visst fabrikat istället för till viss modell och framhåller därvid att, när det gäller fickvapen,enbart ett fabrikat representerar ett inte oväsentiigt antal modeller. Enligt /?PSförekommer det alt vapensamlare beviljas tillstånd att idka handel medskjutvapen. Styrelsen finner detta olämpligt, eftersom del möjliggör ettkringgående av och motverkar syftet med de restriktioner ifråga om antal vapen av samma slag som föreslås bli genomförda. 1flera yttranden framhålls att det är önskvärt med ett klarläggande av vad som iförevarande sammanhang bör läggas in i det krav på synnerliga skäl som enligt 8§ 1 mom. VF gäller för bifall till ansökan om tillstånd alt inneha pistol ellerannat dylikt fickvapen. Förslagetom rätt för polismyndighet att vid behov meddela föreskrifter om förvaring avskjutvapen tiUstyrks av bl.a. hovrätten för , i?PS samtlänsstyrelserna i , och . SamlarförbundetNordstjärnan förklarar sig inte ha något att erinra mot förslaget men betonar ilikhet med Svenska vapenhistoriska sällskapet och att kraven på förvaringsskyddet måste vara rimliga, så att denenskilde samlaren inte tvingas upphöra med sin verksamhet. En starkt kritiskinställning till förslaget har som anser alt del skulleföra för långt alt i annat än exceptioneUa faU ge detaljerade föreskrifter omhur privatpersoner skall Förbundet avstyrker bestämt att polismyndigheten ges rätt attutfärda sådana föreskrifter beträffande förvaringen av vapen i permanentabostäder.