prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Denna fond har uppkommit avmedel, som influtit dels genom vissa före storskiftet verkställda försäljningarav virke från överloppsmarkerna inom socknen, dels från områden, som vidstorskiftet avsattes för socknemännens gemensamma räkning, dock inte frånsocknens besparingsskog. Den på fonden redovisade fasta egendomen har tUlstörre delen förvärvats redan före storskiftet, men för medel från fonden har ocksåsenare inköpts fastigheter, i varje fall fram tUl . och jordägandesocknemän i Säma och kommuner ägde fastigheter, som omfattade 2 600 ha,därav 1 700 ha skogsmark. Fastigheterna har till större delen förvärvats avjordägande sockne-mäimen för medel, som influtitgenom försäljning av virke från oawittrad mark inom socknama i fråga. Fondenvar ursprungUgen gemensam för kronan och jordägama, men en fördelning skeddeenligt ett kungl. har ytterligare en uppdelning skett så,att fastighetema i vardera socknen förvaltas och disponeras av jordägandesocknemännen i den socknen. socknemän iHarmångers kommun ägde "Jätteholmarna, inköpta av socknemännen underKristinas tid", med en uppgiven landareal om 200 ha. Ipromemorian sägs att de redovisade inventeringarna bygger på ett primärmaterialsom måste betecknas som delvis osäkert. lertidtUlräcklig grund för att överväga hur aweckUngen avjordbruks-stämmoförvaltningen bör genomföras. Sockenallmänningarnabör enligt promemorian uppenbarUgen föras in antingen under den nya lagen ellerunder häradsallmänrungslagen eller allmänningsskogslagen. Närdet gäller att ta stäUning tiU vilken av dessa lagar som kan vara denlämpligaste bör man ta hänsyn till att häradsallmänningslagen ochallmänningsskogslagen är avpassade för förvaltning av förhållandevis storaskogsbruksenheter, som är avsedda att bestå oförändrade. Enheterna får enligtuttryckliga förbud i de olika lagarna i princip inte delas eller förminskas.Sockenallmänningarna är fä tiU antalet och förhällan-devis begränsade tUlomfattningen. Några särskilda restriktioner i fråga om delning eller annanförändring av sockenallmänning finns inte. Det synes inte heller lämpligt attför framtiden ställa upp andra delnings-restriktioner för sockenallmänningarnaän för marksamfälligheter i allmänhet. Avpraktisk betydelse är också det förhållandet att det i vissa fall kan varasvårt att avgöra om en gemensamhetsbUdning utgör äkta sockenallmänning eUersådan samfälld mark av annat slag. Nuanförda omständigheter talar enligt promemorian för att sockenallmänningarnabör inordnas under den nya lagen. UtredningsmannenArfvidsons förslag innebar att endast de associationsrättsliga delama avhäradsallmänningslagen skulle göras tiUämpliga i fråga om förvaltningen avsockenallmänningama. Lagens förbud mot delning eller minskning avhäradsallmänning skulle således inte gälla för sockenallmänningarna. En av deinvändningar som riktats mot tanken att hänföra sockenallmänningarna tillhäradsallmänningslagen skiUle därmed falla bort. Övriga invändningar kvarstårdock med oförändrad styrka, uttalas det i promemorian. Avgörande betydelsetorde böra tillmätas det förhåUandet att häradsallmänningslagens förvaltningsbestämmelserskulle medföra en överorganisation för de förhåUandevis små objekt som det härär fråga om. Som understrukits i föregående avsnitt skall den nya lagen omförvaltning av samfälligheter utformas så, att den erbjuder en lämpligförvaltningsform också för mindre objekt. Pågmnd av vad som har anförts bör enligt promemorian den nya lagen omfattaäven sockenallmänningarna. Härav följer att lagen också skall vara tiUämplig påde allmänningskassor som är knutna tUl sockenaUmänningarna. Somframgår av den lämnade redogörelsen förvaltar jordbraksstämma i några faUockså fast egendom som vederbörande mantalskommun har förvärvat och som aUtsåinte har samma rättshistoriska ursprang och inte heller sammafastighetsrättsliga status som sockenallmänningarna. I promemorian behandlasfrågan om också denna fasta egendom bör föras in under den nya lagen omförvaltning av samfälligheter. Vidbedömande av denna fråga är enligt promemorian att märka att ifrågavarandeegendom inte är att hänföra till samfälligheter i FBL:s menmg utan utgörsärskUda fastigheter. Detta förhållande bör emeUertid inte hindra attförvaltningen av egendomen regleras av den nya förvaltningslagen. Det tordenämligen inte möta några svårigheter att konstruera denna så, att den kantUlämpas på de ifrågavarande fastigheterna. Från praktisk synpunkt skulle detuppenbarligen vara fördelaktigt om fastigheterna förvaltades på samma sätt somsockenallmänningarna. Några sakskäl som pekar i motsatt riktning torde knappastkunna anföras. Ipromemorian föreslås därför att den nya lagen skall omfatta även de fastighetersom förvärvats av mantalskommun och som f. n. förvaltas av jordbraksstämma. av Arfvidson är 1962 framlagda utredningen föreslogs som nämnts att vissasockenmagasin och kassor som dittiUs förvaltats av jordbraksstämma skulle förasin under bysamfällighetslagen. Vid remissbehandlingen avArfvidsons utredning uttalade lantmäteristyrelsen att förvaltaingen avsockenmagasin och kassor borde handhas av ekonomisk förening eller stiftelse.Genom förvaltning i sådan form skulle vinnas en frånfastighetsbildningssynpunkt väsentlig fördel, eftersom dessa slag avtillgångar därigenom skulle upphöra att vara adper-tinenser till fastigheter,ett förhåUande som var otidsenligt och medförde olägenheter vidfastighetsbildning. Styrelsen biträdde därför inte utredningens förslag attgöra bysamfällighetslagen tillämplig på ifrågavarande tUlgångar. Vad lantmäteristyrelsensålunda har anfört äger full giltighet när det gäller att bedöma fråganhuravida sockenmagasin och de andra kassor som f. n. förvaltas avjordbraksstämma skall föras in under den nya lagen om förvaltning avsamfälligheter, framhålls det i promemorian. avsådana tUlgångar torde i stor utsträckning ha avvecklats med stöd avkungörelsen (1963: 43) med föreskrifter rörande vissa av kommunalstämmaförvaltade kassor, I den mån inte sådan avveckling skett eller lämpligen börkomma till stånd kan det komma i fråga att anförtro förvaltningen avtillgångarna ål ekonomiska föreningar eller stiftelser. En annan möjlighet äratt tillgångarna övertas av kommunema. Ienlighet med dessa överväganden bör enligt promemorian den nya lagen inte görastUlämplig på tUlgångar av det slag som angetts. Remissyttrandena.Älvdalens samt och jordägande socknemän anför att deras strävanhittills varit att nedbringa antalet förvaltningsenheter. Denna strävan hardock begränsats av att de olika samfällighetema, som i princip har sammaägare, reglerats i skilda författnuigar. Promemorieförslaget uppfyller endasttill en del socknemän- Om förslaget tUl lag om förvaltning av samfälUgheter genomförs,kan lagen bli tillämplig på alla deras gemensamma tillgångar utom på dem som nuförvaltas enligt allmänningsskogslagen. Även om idealet är att få en enda lag,är givetvis varje minskning av antalet förvaltningslagar ett framsteg. Promemorieförslaget.I 24 § lagen om rätt tUl fiske används begreppen oskiftat fiske och samfälltfiske. Med oskiftat fiske avses enligt motiven tUl lagen både fiske som viddelning av ett skifteslag lämnats utanför delningen och fiske som vid skifteundantagits som gemensamt för delägama. Samfällt fiske är ett vidsträcktarebegrepp. Det omfattar förutom oskiftat fiske också fiske som på annan grand,t. ex. servitut, är gemensamt för flera fastigheter. Fritidsfiskeutrednmgen hari ett förslag tUl lag om förvaltning av samfäUda fisken endast använt det vidsträcktarebegreppet. Det anses i promemorian lämpligt att också i detta sammanhang låtabegreppet samfällt fiske ha den innebörd som angetts. Avskäl som fritidsfiskeutredningen anfört (se avsnitt 3.3) finns det enligtpromemorian ett uppenbart behov av att bestämmelserna i 24 § lagen om rätt tiUfiske om nyttjande av samfällt fiske ersätts med förvaltningsbestämmelser sominnebär att man kan få tUl stånd för delägarna bindande beslut bl. a. i frågorsom rör upplåtelse av fiskerätt. Denmest närliggande lösningen synes vara att låta den nya lagen om förvaltning avsamfälligheter bli tillämplig också på samfällt fiske, framhålls det ipromemorian. Att en sådan lösning skulle innebära vinster från systematisk ochlagteknisk synpunkt torde utan vidare stå klart. Av större betydelse äremellertid att påtagliga praktiska fördelar är förenade med lösningen.Särskilt gäller detta när både fisket och vattenområdet är samfällt. Också iandra fall när samma krets av fastigheter har del i såväl fiske som samfälldmark är det uppenbarligen fördelaktigt att samma förvaltningsbestämmelsergäller för de olika slagen av gemensamhetsbUdningar. Fritidsfiskeutredningenhar avvisat tanken på all göra bysamfällighetslagen tUlämplig på samfälltfiske. De skäl som utredningen därvid anfört synes enligt promemorian intekunna åberopas till stöd för att utesluta fisket från den nya lagenstillämpningsområde, om man vid utformningen av denna och anslutande ändring i24 § lagen om rätt tUl fiske tar hänsyn till de speciella förutsättningar somgäller i fråga om fiskeutövningen. a. måste uppmärksammas de frågor som rörupplåtelse av ddägamas eller viss delägares rätt till fiske. Vadsom nu har anförts leder enligt promemorian till att den nya lagen omförvaltning av samfäUigheter bör äga tUlämpning också på samfäUt fiske. Remissyttrandena.Förslaget att den nya lagen skall gälla också i fråga om samfällt fisketUlstyrks eller lämnas utan erinran av samtiiga remissinstanser. Några av dempåpekar dock att förslaget får till följd att fiskeförhållandena inom ettoskiftat fiskevatten kan ordnas antingen enligt den nya lagen eller enligtlagen (1960: 130) om fiskevårdsområden. Kammarkollegiet anser en sådan ordningföga meningsfull och ifrågasätter om inte lagen om fiskevårdsområden bordereserveras för andra fall än då fisket är i sin helhet samfällt för två ellerflera fastigheter. Enligt lantmätareföreningen och skogsindustriernassamarbetsutskott bör en bättre samordning ske mellan de båda lagarna, bl. a. ifråga om omröstningsreglerna. Promemorieförslaget.I bysamfällighetslagen jämställs med samfäUd mark rättigheter eller förmåner"som är samfällda för två eller flera fastigheter". Som exempel påsådana samfällda rättigheter anförs i motiven servitut avseende rätt tillskogsfång eller mulbete eller rätt till takt av torv, sten, grus, lera e. d.Vidare nämns rättigheter som bibehållits gemensamma för ett skifteslag trotsatt själva marken delats, såsom samfällt bete och samfälld jakt. Förekomstenoch betydelsen av sådana samfällda rättigheter som anges i motiven tUlbysamfällighetslagen har numera minskat, framhålls det i promemorian.Skogsfångs- och mulbetesservituten utövas i allt mindre omfattning och avsesskola avvecklas successivt (jfr prop. 1970: 144 s, 71). Också torvtäktsservitutoch andra liknande substansservitut synes få en allt mer begränsad användning.När det gäller jaktservitut torde den i motiven angivna situationen att rättentill jakt behållits som samfälld vid skifte av marken vara mycket ovanlig. Samfälldarättigheter av annat slag förekommer däremot i stor utsträckning. Samverkanmellan fastigheter har fått en aUt mer ökad betydelse. Isamband därmed har behov uppkommit att tUlskapa rättigheter till förmån för defastigheter som deltar i samverkan. F. n. fmns bl. a. i lagstiftningen omgemensamma anläggningar regler om förvaltningen av sådana samfälldarättigheter. Förslaget till anläggningslag innehåller däremot ingaförvaltningsbestämmelser utan föratsätter att den nya lagen om förvaltning avsamfälligheter skall bli tUlämplig på dessa rättigheter. Rättighetersom är gemensamma för olika fastigheter kan, påpekas i promemorian, tUlkommaockså enligt FBL och JB. Det är härvid fråga om servitut som har flerahärskande fastigheter. Sådana samfäUda rättigheter kan uppstå antmgen på detsättet att en fastighet tUl vars förmån ett servitut gäller delas eUer på detsättet att servitutet eUer successivt instiftas till förmån förskilda fastigheter. Behov av förvaltningsregler föreligger, om servitutet harsamma utövningsom- Det synes enligt promemorian uppenbart att också samfälldarättigheter av delta slag bör falla under lagen om förvaltning avsamfälligheter. Vidareföreslås i promemorian att även andra slags samfällda rättigheter för vUkaspeciella förvaltningsbestämmelser inte gäller skall omfattas av den nya lagen. Remissyttrandena.Svea hovrätt anför att det borde övervägas om ytterligare samfälligheter, såsomstängsel- och betessamfälligheter enligt lagen (1933: 269) om ägofred, kaninordnas under lagen om förvaltning av samfäUigheter. Samma mening hargrustäktskommittén, som dessutom nämner vattenreglerings-, vattenavlednings-och invallningssamfällig-heter. Promemorieförslaget.Vid sidan av den form av gemensam äganderätt till fast egendom som gäller ifråga om samfälld mark förekommer andra typer av sådan gemensam äganderätt,framhålls det i promemorian. Den viktigaste av dessa är samäganderätten, somregleras i lagen (1904: 48 s. 1) om samäganderätt (samäganderättslagen).BysamfäUig-hetslagens och samäganderättslagens kompetensområden framgår av 1och 16 §§ bysamfällighetslagen samt 1 och 19 §§ samäganderättslagen. Somhuvudregel gäller att bysamfäUighetslagen avser mark som är samfälld för flerafastigheter medan samäganderättslagen avser fastighet som ägs av flera personer.Från denna huvudregel görs emellertid vissa undantag. Dessa innebär attsamäganderättslagen får en mer vidsträckt och bysamfäUighetslagen en merbegränsad tillämplighet i två hänseenden. Samäganderättslagen och intebysamfällighetslagen är sålunda tillämplig på samfälld mark när de delägandefastigheterna saknar enskild mark (s. k. andelsfastigheter). Detsamma gäller ifråga om sådan samfälld mark som varit anslagen till ständigt ryttare-, soldat-eller båtsmanstorp. Detbör enligt promemorian övervägas om dessa begränsningar i fråga ombysamfällighetslagens tUlämplighet bör tas upp i den nya lagen om förvaltningav samfälligheter. Gränsdragningenmellan samäganderättslagen och bysamfällighetslagen när det gällerförvaltningen av samfälld mark bygger på 19 § samäganderättslagen. Enligtlagrammet gäller samäganderättslagen inte mark som är samfälld för flerafastigheter som tUl någon del har "sina ägor genom skifte eller eljeståtskUda". Av motiven (prop. 1904: 86 s. 22) framgår att syftet med denna bestämmelsevar att från samäganderättslagens tillämplighet utesluta de objekt som föllunder 10 kap. byggningabalken och andra föreskrifter om nyttjande av bysoskiftade ägor i skog och mark. Samäganderättslagen ansågs inte böra regleraden rätt som delägare i ett skifteslag kunde ha i fråga om ägor som behållits somsamfällda vid en skiftesförrättnuig. Att bestämmelsen fick en snävareutformning än som angavs i motiven torde enligt promemorian bero på att man vidsamäganderättslagens tillkomst inte tänkte sig möjligheten att det kundefinnas fastigheter som helt saknade enskUd mark. gällandefastighetsbUdningslagstiftaing tUlät i stort sett inte nybUdning avandelsfastighet, anförs det i promemorian. Sådan fastighet kunde emeUertiduppkomma i vissa fall, exempelvis genom att man från fastighet som bestod avbåde enskUd mark och andel i samfälld mark avskUde all enskUd mark genomexpropriation eller genom fastighetsdelning med anledning av ändring i denadministrativa indelningen. FBL uppställer inte några speciella hinder motnybUdning av andelsfastighet, men de allmänna faslighetsbildningsvUlkoren i 3kap. torde medföra att sådan nybUdning kan ske bara i undantagsfall (prop.1969:128 s. B 510 och B 656). Ipromemorian framhålls att man således har att räkna med att andelsfastigheterförekommer i mycket begränsad omfattning. Ännu ovanligare är att allafastigheter som har del i en samfällighet utgörs av andelsfastigheter. Ettspeciellt sådant fall föreligger när flera fastigheter har all sin mark förlagdtiU s. k. gemensam ägovidd. Sådana samfälligheter har uppkommit på följandesätt. Om vid skifte enligt äldre bestämmelser en av delägama i skifteslagetägde flera fastigheter, kunde dessa inte rättsligen läggas samman. I ställetförfor man ibland på så sätt att man för delägaren lade ut en ägolott sommotsvarade flera fastigheter. Dessa fick härigenom i sin helhet gemensamägovidd. I åtskUliga fall torde sådana fastigheter sedermera ha lagts samman,sedan regler om sammanläggning infördes 1928, men i andrafall kvarstår förhåUandet med gemensam ägovidd. Detpåpekas i promemorian att man vid bedömande av frågan om gränsdragningen mellansamäganderättslagen och den nya lagen om förvaltning av samfälligheter i dethänseende som det här gäller bör uppmärksamma att det finns en grundläggandeskillnad mellan de båda lagama. Enligt samäganderättslagen kan varje delägarenär som helst få tiU stånd försäljning av förvaltningsobjektet och på så sättupplösa gemenskapen. Lagen om förvaltning av samfäUigheter utgår däremot frånatt gemenskapen skall bestå och uppställer krav på majoritetsbeslut förförsäljning. Något skäl att tUlerkänna ägare av andelsfastighet en obetingadrätt att tvinga fram försäljning av marksamfäUighet torde enligt promemorianknappast föreligga. Han har ju aUtid möjlighet att i likhet med övriga delägarei sådan samfällighet sälja delägarfastigheten och på så sätt tUlgodogöra sigdet värde som delaktigheten i samfälligheten representerar. Det synes överhuvud taget inte rimligt att behandla ägare av andelsfastighet annorlunda änvarje annan samfälUghetsdelägare. En sammanläggning av andelsfastigheten medannan fastighet bör exempelvis inte leda tUl att andra regler kommer att gällai fråga om rätten Vad som sagts äger tiUämpning också på gemensam ägovidd,som i FBL helt jämställs med annan marksamfällighet (prop, 1969: 128 s. B 80), Ipromemorian behandlas härefter frågan om samfäUda ryttare-, soldat- ochbåtsmanstorp i det följande sammanfattningsvis kallade soldattorp ifortsättningen liksom hittUls skall vara underkastade samäganderättslageneller om den nya lagen om förvaltning av samfäUigheter skaU gälla för dem. Samäganderättslageninnehöll ursprungligen ingen särskild regel om soldattorp. På samfälld markbelägna sådana torp föll därför utanför lagen. Genom lagändring (1907;83 s, 3) fördes emeUertid de på samfälld mark belägna soldattorpen in undersamäganderättslagen. Ändringen hängde samman med den antagna lagen(1907: 83 s. 1) om sådana torps befriande i vissa fall från ansvar förinteckningar i stamhemmanet. Syftet med lagstiftningen var att de samfälldasoldattorpens ombUdande tUl självständiga fastigheter skuUe underlättas. Detsyfte som lagstiftning avsåg att tillgodose var i princip av tUlfällignatur; jfr lagrådets uttalanden vid tillkomsten av lagen (1931: 158) omavstyckat eller avsöndrat områdes befriande från ansvar för inteckning istamfastighet (NJA II 1931 s. 437). Enligt övergångsbestämmelserna tilllagen (1970; 997) om upphörande av inteckningsansvar i fastighet som bUdats avsamfälld mark upphörde lag att gälla vid utgången av år 1971.1promemorian anförs att det numera inte längre torde finnas några skäl för att ifråga om förvaltning och försäljning ha andra regler i fråga om mark som äreUer har varit avsedd för soldattorp än dem som annars gäller för samfälldmark. Sådan mark bör därför i fortsättningen falla under den nya lagen omförvaltning av samfäUigheter. Avvad som anförts följer enligt promemorian att 19 § samäganderättslagen börändras i anslutamg till den nya lagen. Remissyttrandena.Promemorieförslaget har i denna del inte föranlett någon erinran vidremissbehandlingen. Promemorieförslaget.I promemorian framhåUs till en början att den nya lagen behandlarförvaltningsobjekt av mycket skiftande karaktär. Med hänsyn härtUl och tUl devariationer som kan förekomma i fråga om ändamålet med förvaltningen ochantalet samfäUighetsdelägare bör lagen utformas så att den lämnar vidsträcktamöjligheter att anpassa förvaltningen efter omständighetema i varje särskiltfall. NärförhåUandena är okomplicerade, bör förvaltningen kunna utövas på ett enkeltoch smidigt sätt och med ett minimum av formaliteter, anförsdet vidare i promemorian. I andra fall måste en effektiv förvaltningsorganisationkunna inrättas. Denna organisation bör inrymma ett forum där en majoritet avdelägarna kan fatta beslut som är bindande för minoriteten samt organ meduppgift att handha den löpande förvaltningen och verkställa delägarnas beslut.Utåt bör organisationen få ställning som juridisk person och alltsåsjälvständigt kunna ingå förbindelser och förvärva rättigheter. Igällande rätt har frågan om förvaltningen av samfälligheter lösts på skUdasätt. Bysamfällighetslagen tUlhandahåller tre olika former av stadigvarandeförvaltning. I första hand lämnar lagen delägarna frihet att bestämma om förvaltningennär de kan komma överens. Vidare finns möjlighet att få god man förordnad attsköta förvaltningen. Om delägarna inte är flera än två, är sådan förvaltningenda alternativet till delägarnas egen förvaltning. God man förordnas avrätten som därvid kan meddela föreskrifter för förvaltningen. När delägarnasantal överstiger två, kan förvaltning för gemensam räkning anordnas enligt 5 §bysamfäUighetslagen. Delägama beslutar då om förvaltningen vid samman-ttäde,medan verkställigheten av besluten ankommer på en eller flera sysslomän somväljs av delägarna. EnligtEVL gäller i fräga om gemensam väghållning att de deltagande fastigheternaalltid skall bilda en särskUd juridisk person (vägsamfällighet). Delsamma ärfallet i fråga om dikningsföretag enligt VL, om delägama är fler än två. Ocksåför häradsallmänning och allmänningsskog är en permanentförvaltningsorganisation obligatorisk. SamfäUighetenligt LGA kan förvaltas på två oUka sätt. Antingen kan samfällighetenorganiseras som en juridisk person med särskilt förvaltningsorgan eller ocksåkan den behållas i en enklare form ulan rätts-subjektivitet ochförvaltningsorgan. I det senare fallet omhänderhas förvaltningen av samtligadelägare i förening och dessa svarar för ingångna förbindelser med sina egnatillgångar. Vidbedömande av frågan vUka förvaltningsformer som den nya lagen bör erbjuda synesdet enligt promemorian tUl en början uppenbart att det i likhet med vad som f.n. gäller enligt bysamfällighetslagen och LGA bör stå delägarna fritt att närde är överens bestämma om förvaltningen. Att då kräva att en särskildförvaltningsorganisation upprättas skulle strida mot vad som sagts omönskvärdheten av enkla och smidiga handläggningsformer i de okompliceradefallen. Likatydligt är enligt promemorian att det behövs en förvaltningsform som innebäratt samfäUighetsddägarna bildar en sammanslutning med rättssubjektivitet ochmed särskUt förvaltningsorgan. Inom den lagstiftning som gäller för olika slagav fastighetssamverkan förekommer denna förvaltningsform allmänt. Ett undantagutgör bysamfällighetslagen. Dess motsvarande förvaltningsform, förvaltning förgemensam räkning, har en mindre väl utvecklad förvaltningsorganisa.tion somuite visat sig fungerahelt tillfredsställande i praktiken. Som väsentliga svagheter i organisationenhar betecknats att sysslomännen har en helt osjälvständig ställning iförhållande till delägarna och att de bara i begränsad utsträckning kan pådelägarnas vägnar företa rättshandlingar mot tredje man. Det är angeläget attdessa brister nu avhjälps, påpekas det i promemorian. Dennya lagen bör således enligt promemorian ställa tUl förfogande de två former avförvaltning som förekommer i LGA, nämligen dels förvaltning avdelägarna, dels förvaltning genom en särskUd juridisk person. Det syneslämpligt att den juridiska personen får en särskild benämning,samfällighetsförenmg. De båda förvaltningsformerna kan då kallasdelägarförvaltning och föreningsförvaltning. BysamfäUighetslagenuppställer som alternativ till gemensam förvaltning enligt 5 § förvaltninggenom god man. I fråga om vissa mindre samfälligheter kan dennaförvaltningsform sannolikt fungera tillfredsstäUande. Emellertid torde någotpraktiskt behov av den inte föreligga, anförs det i promemorian.