prop · FW0314 · 1973-12-31 00:00:00 — Maj:t för och utgör 4 000 ler.,multiplicerat med det tal som anger förhållandet mellan det allmänna prislägetunder andra månaden före den som basbeloppet avser och prisläget i september1957. Förhållandet beräknas på grundval av konsumentprisindex, som har 1949 sombasår. Ändring av relationstalet mellan prislägena föranleder inte ändring avbasbeloppet om detta inte skulle komma att öka eller minska med sedanden närmast föregående ändringen vidtogs. Avrundning sker kronor. Basbeloppetsutveckling framgår av följande tabell: En jämförelse mellan konsumentprisindex ochbasbeloppets utveckling görs i följandetabell: Inom den allmänna försäkringen värdesäkraspraktiskt taget alla folkpensionsförmåner genom att de anges till visstprocenttal av basbeloppet. Förmånerna från tilläggspensioneringen är också påolika sätt anknutna till basbeloppet. Pensionstillskott, som utgår tillpensionärer vilka inte alls har tilläggspension eller har endast låg sådanpension, följer penningvärdets utveckling genom att de anges i procent av basbeloppet. En allmän värdesäkring av yrkesskadelivräntorna harägt rum genom lagen (1967: 919) om värdesäkring av yrkesskadelivräntor m. m.och förordningen (1967: 920) om värdesäkring av yrkesskadelivräntor, som utgårav statsmedel, m. m. Livräntorna anknyts enligt dessa författningar tillbasbeloppet. Inom den enskilda försäkringen förekommer ocksåvärdesäkring. Underlaget för beräkning av pension enligt ITP-planen förändras itakt med basbeloppets förändringar. Tillägg på pensionsförmånerna somkompensation för penningvärdeförsämring utgår enligt de återbäringsgrunder somfastställs av (). Inom den s.k. långasjukförsäkringen förekommer värdesäkrade förmåner i form av indexregleradsjukersättning. Den på LO-området gällande av-talsgruppsjukförsäkringen (ÄGS)är sålunda värdesäkrad inom en årlig ram av . EnUgt lagen (1966: 680) om ändring av vissaunderhållsbidrag anpassas familjerättsliga underhållsbidrag kontinuerligt tillbasbeloppets förändringar. En ändring av basbeloppet med utlöser ändringav underhållsbidraget med det procenttal med vilket basbeloppet har ändrats.Också en eventuell sänkning av basbeloppet vid stigande penningvärde återverkarpå bidragets storlek. Lagen reglerar även uppräkning av äldreunderhållsbidrag. Äldre bidragsbelopp som har uppräknats enligtlagens regler samt belopp som bestämts efter utgången av förändras 1anslutning till basbeloppet första gången det år basbeloppet förapril månad med över- eller underskrider basbeloppet för april 1966och därefter basbeloppet för april månad med minst 5 %över- eller underskrider basbeloppet för senaste ändring. gäller enligt SFS 1972: 583 att basbeloppet för mars i stället förapril månad skall vara avgörande för om ändring av bidragen skall ske den 1april. Bidragsbeloppet ändras med det procenttal med vilket basbeloppet harändrats. Brutet procenttal avrundas till närmast lägre fastställs av . Gällande lagstiftning om värdesäkring avskadeständslivräntor avser dels trafiklivräntorna och dels livräntor som utgesav statsmedel och som inte är trafiklivräntor. Trafiklivräntornas värdesäkring regleras i lagen(1967: 663) om till-lägg till vissa trafiklivräntor (TLL) och förordningen(1967: 666) om tillägg till vissa trafildivräntor, som utgår av statsmedel, m.m, (TLF). TLL gäller hvräntor som utges enligt TFL eller pågmnd av bilansvarighetsförsäkring. Lagen avser emellertid inte livränta pågrand av bilansvarighetsförsäkring för staten tillhörigt motorfordon och inte hellerför s. k. områdesfordon, dvs. fordon som är befriat från trafikförsäkringspliktpå grund av att det används uteslutande inom inhägnat område (1 §). TLF gällerlivräntor som utges av statsmedel med anledning av skada till följd av trafikmed motorfordon. Värdesäkringen gäller också livränta som utgår på grund avbilansvarighetsförsäkring som staten har tagit och detta även om försäkringenhar gällt ett områdesfordon (1 § TLF). Värdesäkringen innebär dels uppräkning av äldrelivräntor (fastställda före utgången av ) till penningvärdeoch dels fortsatt anpassning av dessa livräntor och nytillkomna livräntor tillpenningvärdets fall. Uppräkningen har skett på det sättet att de äldrelivräntoma har försetts med allmänt tillägg. Detta utgör ett procenttal somhar bestämts med hänsyn till stegringen av konsumentprisindex sedan livräntanfastställdes (4 § TLL), Den fortsatta anpassningen sker på det sättet attuppräknade och nytillkomna livräntor följer basbeloppets stegring genomindextillägg (9 §). Sådant tillägg utlöses endast vid sjunkande penningvärde.Indextillägg kom i fråga första gången fr.o.m, det år dåbasbeloppet för januari med överskred basbeloppet för januari 1967.Ytterligare tillägg utlöses sedan fr, o.m, basbeloppetför samma månad med överskrider det basbelopp som låg till grund försenaste tillägg. Enligt 11 § TLL kan Kungl, Maj:t, om särskilda skälföreligger, , högst i taget, förordna att nytt indextillägginte skall utgå eller utgå endast i mindre omfattning än som följer av 9 §. Ett indextillägg om har utlösts fr. o. m, den 1januari 1969, ett tillägg om fr. o, m. och ett tilläggom fr, o, m, . Värdesäkringen enligt TLL finansieras enligtkapitaltäckningsprinci-pen, närmare bestämt enligt det system somtrafiklivräntekommittén i det betänkande (SOU 1966: 53) som låg till grund förlagstiftningen kallade kapitaltäckningssystem A. Detta innebär attindextilläggen kapitaliseras och fonderas enligt samma grunder som gäller försjälva livräntan (jfr avsnitt 2,2) och att kostnaden för fonderingen beaktasvid bestämmandet av premierna. Kostnaderna tas alltså ut av det aktuellatrafikförsäkringskollektivet. Man diskuterade vid tillkomsten av TLL också ettkapitaltäckningssystem B, innebärande att en livränta redan från början görsvärdebeständig genom att till grand för beräknande av kapitalvärdetäven läggs ett antagande om penningvärdets framtida utveckling. Detta kan skegenom att beräkningsgrunderna kompletteras med ett antagande rörande realränta.Med realränta avses skillnaden mellan förräntningen på avsatt kapital ochallmänna prisnivåns procentuella ökning. Om den genomsnittligaplaceringsräntan är och inflationen också är realräntan lika med 0.Skall en årlig inflation om maximalt täckas och kan man räkna med enavkastning om utgör realräntan . Även de allmänna tilläggen kapitaliseras enligtsamma grunder som gäller för själva livräntorna. Kostnaderna för denfonduppräkning som detta innebar ca 37 milj. kr har tagits ut avförsäkringstagama genom särskilt premietillägg (engångspremie). Detindextillägg som utlöstes kostade 12,6 milj. kr, tilläggetden 33,3 milj. kr och tillägget 43 mUj, kr.Vissa kategorier av trafiklivräntetagare bereds särskilda förmåner ge- nomTLL och TLF. Särskilt tillägg utgår under vissa fömtsättningar till skadad sompå grund av föreskrift i lag eller försäkringsavtal uppbär livränta med lägrebelopp än vad han har varit berättigad att få i skadestånd (6 § TLL). Extratillägg utgår i vissa fall till trafiklivränta till skadad som inte hade fyllt16 år vid skadans uppkomst, under fömtsättning att livräntan har fastställtsföre utgången av (8 §). Tilläggenligt TLL tillkommer livräntetagaren som en särskild förmån utöver detskadestånd som försäkringen har att täcka (3 §), Tillägget utges av denförsäkringsinrättning som utger själva livräntan (14 §). Deförsäkringsanstalter som meddelar trafikförsäkring svarar solidariskt förkostnaderna för tilläggen (15 §). De kostnader som har uppstått under ett årfördelas mellan anstalterna i förhållande till premieinkomst för direkttecknade trafikförsäkringar under närmast föregående kalenderår. Genom kungörelsen (1971: 14) om tillägg till vissastatliga skadelivräntor, m. m, (i fortsättningen kallad kungörelse)har skett en reglering av värdesäkringen av vissa statliga skadellvräntor. Delivräntor som avses är, om Kungl. Maj:t inte föreskriver annat, sådana somutgår av statsmedel eller på gmnd av en av staten tagen ansvarsförsäkring medanledning av skada som har uppkommit inom riket eller på svenskt fartyg utomriket (skadelivränta). Kungörelsen gäller dock inte skadelivränta, på vilkenTLF eller förordning om värdesäkring av yrkesskadellvräntor som utgårav statsmedel är tillämplig, inte heller skadelivränta som har fastställts attutgå med belopp som fortlöpande anpassas efter aktuell löne- ellerpensionsnivå, eller sådan del av skadelivränta som har bytts ut motengångsbelopp (1 §), Regleringen, som tillämpas fr, o, m, den 1 januari1971, innebär att äldre livräntor förbättras i ungefär samma mån somtrafikllvräntorna och enligt i huvudsak samma principer som gäller enligt TLLoch TLF. Allmänt tillägg utgår till livräntor fastställdaföre utgången av (4 §), Tillägget beräknas med utgångspunkt imedelvärdet av konsumentprisindex för , Äldreoch nytillkommande livräntor värdesäkras för framtiden genom indextlllägg (5§), Också på denna punkt har TLL och TLF utgjort förebild. Indextillägg tilllivränta som har fastställts före utgången av utgår Ytterligare indextillägg till sådan livränta utgårfr. o. m, det år då basbeloppet enligt AFL för januari månad medminst överskrider basbeloppet för , och därefter fr. o, m, den1 januari basbeloppet för januari månad med överskrider detbasbelopp som ligger till grund för senaste indextillägg. Till livränta som harfastställts eller senare utgår indextillägg fr. o. m. den dagnärmast efter livräntans fast- 2 1973.1 saml. ställandedå ytterligare indextillägg börjar utgå till livräntor som fastställts föreutgången av . Indextillägg som grundar sig på ökning av basbeloppetutgår med det procenttal med vilket basbeloppet har ökat. Procenttaletfastställs av försäkringsinspektionen. Ett ytterligare mdextillägg om harutlösts fr. o. m. . Särskild ersättning utöver tillägg kan utgå tillskadad som inte fyllt vid skadans uppkomst, om livräntan har fastställtsföre utgången av (12 §). Ersättningen svarar mot extra tillägg enligt 8§ TLL, 2.5Värdesäkring av livränta på grund av skada i utlandet Enligt 1 § andra stycket TLL omfattar lagen intelivränta till följd av skada som har inträffat utomlands. Motsvarande gällerenligt 1 § TLF. kungörelse avser endast livränta med anledning avskada som har uppkommit inom riket eller på svenskt fartyg utom riket. Skadeståndi utomobligatoriska förhållanden bestäms enligt svensk internationell privaträtti överensstämmelse med lagen i det land där skadan har inträffat ("lexloci dehcti commissi"). Samma grandsats gäller i de flesta andraeuropeiska länder. Detsagda innebär att skadeståndsansvaret för svensk medborgare eller person medhemvist här i allmänhet bedöms enligt lagen i det land där skadehandlingen ägderum. Enligt nämnda lag bestäms bl, a. skadeståndets form. I vissa andra länder bl. a. , och förekommer livränta somskadestånd vid personskada, men på de flesta håll utomlands bestämsskadeståndet som engångsbelopp. Omen svensk bilist orsakar trafikskada i utlandet kan han bli skadeståndsskyldigenligt lagen i skadelandet. Men hans försäkringsskydd sträcker sig inte utanvidare lika långt som hans skadeståndsansvar i fall av detta slag.Trafikförsäkringen gäller nämligen enligt 3 § TFL endast beträffande skada somhar uppkommit vid trafik här i riket med det försäkrade fordonet. Försäkringenhar emellertid byggts ut för att behovet av försäkringsskydd också vidutlandsfärd skall kunna tillgodoses. Det har skett på så sätt atttrafikförsäkringen gäller som ansvarsförsäkring utan tilläggspremie vid trafiki , och samt i länder som är anslutna till det s. k, grönakortsystemet, vilket är fallet med praktiskt taget samtliga europeiska länder.I andra fall måste biUsten själv bygga på sitt skydd genom att teckna ensärskild bilansvarighetsförsäkring (s, k, gränsförsäkring), I den månutlandsskador enligt det sagda gottgörs av trafikförsäkringen vilaransvarigheten på frivilligt åtagande från försäkringens sida.Försäkringsbolagen har dock av försäkringsinspektionen medgivits att redovisade ökade kostnader som föranleds av sådana åtaganden somtrafikförsäkringskostnader. När skadestånd enligt lex loci delicti-principenprövas med tillämpning av utländsk lag kan detta innebära väsentligt mycketsämre ersättnings-möjUgheter än om prövningen ägde mm enligt svensk lag. Dettagäller självfallet även om den skadelidande är en annan svensk, t, ex. enpassagerare i den skadeståndsansvariges bil. Dessa förhållanden har föranlettsamtliga svenska trafikförsäkringsbolag att utvidga trafikförsäkringens ansvarså att svensk rätt tillämpas under vissa förutsättningar då detta från denskadelidandes synpunkt leder till förmånligare resultat än en tillämpning avlex loci delicti. Enligt bolagens åtagande skall följande gälla vidreglering av skada som utomlands drabbar svensk medborgare eller person som ärmantalsskriven i i följd av trafik med i trafik- ellerbil-ansvarighetsförsäkrat motorfordon. Understiger den sammanlagda ersättningenenligt skadelandets lag vad den skadelidande skulle få enhgt svenskskadeståndsrätt regleras skadan enligt denna. Vid bedömning av vållandefrågantillämpas skadelandets lag. Om nämnda lag innebär att den skadelidande för attfå ersättning måste bevisa att föraren har vållat skadan, skall emellertidskadeståndsskyldigheten bedömas enligt den svenska bilansvarighetslagen. Omskadad passagerare är anhörig till föraren/ägaren eller gratispassagerare ochpå grund härav enligt skadelandets lag utesluten frän rätt till ersättning ägerhan dock få ersättning, beräknad enligt svensk lag. Eftersom TLL inte omfattar livränta till följd avskada som har inträffat utomlands har försäkringsinspektionen ansett sig intekunna tillstyrka att bolagens utvidgade åtagande även får omfattavärde-säkringstillägg enligt TLL. 2.6Beständen av olika skadeståndslivräntor I betänkandet (s. 36) lämnar kommittén enkortfattad översikt över antalet skadeståndslivräntor av olika kategorier.Livräntor som utges direkt av den skadeståndsskyldige har inte kunnatkartläggas. Antalet trafiklivräntor utgjorde enligt trafiklivräntekommittén den1 5 439 till ett sammanlagt årUgt belopp av 6,8 milj. kr. Livräntorpå grund av bilansvarighetsförsäkring utgjorde 213 till ett sammanlagt årligtbelopp av . Antalet livräntor på gmnd av ansvarsförsäkring ansvarslivräntor har kommittén beräknat på grundval av uppgifter frånförsäkringsinrättningama. Vid utgången av utgjorde de 1 354 till ettsammanlagt årligt belopp av 2,2 milj. kr. Kommitténdelar in skadeståndslivräntorna i nya livräntor och äldre livräntor. Med nyalivräntor avses livräntor på grand av skadehändelse efter ikraftträdandetav en ny allmän lagstiftning om värdesäkring av skadeståndslivräntor.Livräntor som gmndar sig på skadehändelser före nämnda ikraftträdande kallarkommittén äldre livräntor. 3.1Yärdesäkring av nya livräntor Kommittén erinrar om att man genom 1967 årstrafiklivräntelagstift-ning har åstadkommit en anpassning av trafiklivräntomatill sjunkande penningvärde. Ett liknande skydd har uppnåtts för livräntor somutges av statsmedel genom kungörelse. Man kan enligt kommittén antaatt långt mer än hälften av alla skadeståndslivräntor omfattas av den redangenomförda värdesäkringslagstlftnlngen. Denna lagstiftning har emellertidmedfört att de livräntetagare som inte gynnas av den har försatts i en påtagligundantagsställning, I kommitténs direktiv ingår frågan om en mera generelllösning av skadeståndsllvräntornas värdesäkring, och kommittén har funnit attdenna fråga bör prioriteras framför övriga punkter i kommitténsutredningsprogram. Kommitténanser det vara en angelägen uppgift att skydda de periodiskaskadeståndsförmånerna mot en värdeminskning genom penningvärdets fall. Kravetpå lämpliga åtgärder understryks enligt kommittén av att övriga förmåner avnågon vikt som utgår till en skadad eller efterlevande redan ärvärdesäkrade. Kommitténavvisar tanken att man skulle kuima åstadkomma ytterligare dellösningar utöverden värdesäkringslagstlftning som har genomförts påskadeståndsområdet. Det är ett starkt rättvisekrav att alla livräntor inomskadeståndsrätten får likartad behandling. De tekniska och juridiska problemsom är förknippade med separata lösningar på kvarvarande områden är betydligtstörre än de som mötte regleringen av trafikllvräntorna och de statligalivräntorna. De fördelar som ligger i att man så snabbt som möjligt uppnårinflationsskydd för ytterligare begränsade kategorier av livräntetagareuppväger under alla omständigheter inte de principiella och ekonomiskanackdelar som är förenade med sådana reformer. Kommittén framhåller vidare att man inte kan väntasig någon lösning av värdesäkringsfrågan genom utveckling av rättspraxis,åtminstone inte efter tillkomsten av trafiklivräntelagstiftning. Ävenom domstolarna skulle ta ett steg i riktning mot indexreglerade skadeståndslivräntorfinns det ingen garanti för att man på denna väg når en tillfredsställandegenerell reglering. Kommittén har med hänsyn till det sagda stannat föratt man måste iiuikta sig på att lagstiftningsvägen försöka finna en lämpligreglering som gäller alla skadeståndslivräntor. 3.1.2Finansiering och juridisk konstruktion Den viktigaste frågan är enligt kommittén hur ettvärdesäkrmgsskydd skall finansieras. I intimt samband härmed står frågan omskyddets juridiska konstruktion. Kommitténavvisar tanken på finansiering med hjälp av skattemedel. Det är enligtkommittén också uteslutet att man bekostar en generell värdesäkring avskadeståndslivräntorna genom någon form av särskild uttaxering och clearinginom vissa försäkringskollektiv, närmast trafikförsäkrings- ochansvarsförsäkringskollektlven. Det är ogörligt att firma en juridiskt ochsaldigt hållbar motivering för en sådan uttaxering, i varje fall om den avserandra livräntor än sådana som kollektivet ändå har att svara för. Kommitténkonstaterar därför att man knappast kan finna någon vägledning i de metoder sompraktiseras vid värdesäkringen av trafiklivräntorna och som innebär att endastförsäkringsersättningen värdesäkras. I stället bör enligt kommittén övervägas om intevärdesäkringstilläg-gen kan bekostas på samma sätt som själva livräntoma. Manskulle alltså utvidga skadeståndsskyldigheten i fråga om periodiskaprestationer av livräntenatur till att omfatta också tillägg som bibehållerprestationen vid dess urspmngliga köpkraft för mottagaren. skulleden skadeståndsskyldiges intressen kunna tillgodoses genom att livräntebeloppetändras också vid stigande penningvärde. De samhällsekonomiska konsekvensernatorde bli i stort sett desamma om man väljer att värdesäkra skadeståndet istället för försäkringsersättningen. Attåberopa bristande betalningsförmåga hos den skadeståndsskyldige i de fåtalfall där detme är en privatperson som av egna medel betalar enskadeståndslivränta anser kommittén inte rimligt. Betalningssvårigheter hosgäldenären har inte ansetts utgöra hinder mot värdesäkring av defamiljerättsliga underhållsbidragen. Man kan vidare utgå från attskadeståndslivräntorna i det alldeles övervägande antalet fall betalas avsubjekt med god likviditet, såsom staten, större företag, försäkringsbolagetc. Normalt finansieras livräntan då på det sättet att ett kapital som täckerde framtida utbetalnlngama fonderas, eller genom att den successiva kostnadenför utbetalningarna behandlas som en löpande utgift i den verksamhet som skallbära livräntan. Det framstår inte som något oöverstigUgt ekonomiskt hinder ytterligare belastar dessa utbetalningar med värdesäkringstillägg. Kommitténfinner alltså att bristande betalningsförmåga inte är något avgörande argumentmot en värdesäkring skadeståndsvägen. Det finns däremot skäl som gör dennalösning tilltalande från principiell synpunkt. Värdesäkringen kan ses som enfråga om vem av den skadeståndsskyldige och den skadelidande som skall bäraföljdema av att penningvärdet sjunker. När skadeståndet fastställts har manavgjort vil- kenköpkraft som skall tillhandahållas den skadelidande genom livräntebeloppet.Närmast till hands ligger enligt kommittén att den skadeståndsskyldigeansvarar för att denna köpkraft inte minskas genom inflationen. Denskadelidande gör en förlust som schematiskt sett svarar mot en vinst förden betalningsskyldige om livräntan under hela sin löptid utgår i sammanominella värde som gällde vid fastställandet. Den situationen att penningvärdet stiger har idagens samhälle närmast teoretiskt intresse. Det hör dock enligt kommitténsmening till bilden att en skadeståndslivränta regleras helt efterpenningvärdets utveckling. Om en tidigare inflation har lett till attlivräntan höjts, kommer höjningen således att reduceras om pengarnas köpkraftökar, t. o. m. i sådan grad att livräntans nominella belopp blir mindre än detsom en gång bestämdes när skadeståndet prövades. Om livräntan följer såvälstigande som sjunkande penningvärde tillgodoses skadeståndsbeta-larens intresseav att slippa ge ut en livränta vars köpkraft har ökat vid jämförelse medförhållandena vid tiden för fastställandet, eller med andra ord ett störreskadestånd än som avsetts då det bestämdes. Kommittén framhåller också en viktig fördel somhänger samman med försäkringstäckningen av skadeståndsansvaret. Säkerställandeoch utgivande av skadeståndslivränta är väsentligen en fråga för försäkringsbolagen.Om värdesäkringen blir en del av själva skadeståndsskyldigheten uppnår manbetydande försäkringsmässiga fördelar. Den kanske viktigaste är att man intebehöver räkna med någon minskning av de svenska försäkringsbestånden inomfrivillig ansvarsförsäkring, vilket skulle kunna bli fallet omvärdesäkringstilläggen, i likhet med tillläggen enligt TLL, konstmerades somen ren försäkringsförmån. En värdesäkringsförpliktelse som knyts till självaskadeståndsskyldigheten drabbar den skadeståndsskyldige även om försäkringenfinns i utländskt bolag eller den skadeståndsskyldige bär självrisk. Kommitténs slutsats är att ändringarna ipenningvärdet bör inverka på skadeståndsskyldighetens omfattning på så sätt atten skadestånds-livränta följer dessa ändringar. Denna lösning förordas avkommittén om de försäkringsmässiga förutsättningama för den föreligger. 3.1.3Möjligheterna att täcka värdesäkringen genom försäkring Om värdesäkringstilläggen blir en del av självaskadeståndet måste ansvarsförsäkringen täcka tilläggen lika väl som andra delarav skadeståndet. Man kan enligt kommittén anta att det alldeles övervägandeantalet skadeståndslivräntor utges på gmnd av trafikförsäkring eller annanansvarsförsäkring. Den situationen att en livränta utges direkt av denskadeståndsskyldige torde ha praktisk betydelse endast beträffande statligaeller kommunala livräntor eller livräntor som betalas av stora företag som harburit självrisk. Försäkringslivräntornas dominerande position medför att fråganom säkerställandet av en livränta, värdesak- radenligt den ordning kommittén tänker sig, blir av avgörande betydelse. Om livräntan inte utgör ett fixerat belopp utan ettbelopp som varierar i takt med penningvärdeutvecklingen kan man enligtkommittén inte följa den vanliga ordningen för säkerställande av de framtidaliv-ränteutbetalningama (avsnitt 2.2,2). Anknytningen till penningvärdetsskiftningar kräver att det avsatta kapitalet täcker också tillägg som föranledsav sjunkande penningvärde. Tänkbara alternativa lösningar är att den fond varidet ursprungliga kapitalet förvaltas successivt tillförs ytterligare medel somför framtiden säkerställer varje beslutat tillägg, eller att de kostnader somvarje år uppkommer för tillägg finansieras inom den löpande rörelsen utan attmedel i förväg har fonderats för ändamålet. De frågor som här uppkommer är av delvis annannatur än de som förelåg vid lagstiftningen om trafiklivräntorna. Det gällde dåbl, a. att räkna upp äldre livräntor till aktuellt penningvärde och bereda demfortsatt inflationsskydd, och helt naturligt kunde man inte via ellerandra tillskott lägga värdesäkringskostnaden på det försäkringskollektiv somexisterade då den skada uppkom som föranlett livräntan.