prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — Del kan enligt förbundels mening inte ansesbefogat att ställa så höga krav på enskild tillståndshavares vapenf örvaring ihemmet som skulle fordras för alt vapnen skall bli oåtkomliga för övrigamedlemmar i hushållet eller för besökande gäster. Att effektivt hindra enperson som obehörigen har berett sig tillträde till bostaden från att komma åtvapnen stöter emellertid också på stora för all inte säga oöverstigligapraktiska svårigheter. Man kan inte rimligen kräva all kassaskåp installeras ihemmen. Inte heller bör man bortse från att vapen av många anses ha ellbetydande prydnads värde. En föreskrift om att skjulvapen skall förvaras underläs skulle få svårt att tränga igenom i det allmänna medvetandet blandvapeninnehavare. Del centrala i sammanhanget är enligt förbundet att vapnenförvaras oladdade och åtskilda från ammunitionen. En bestämmelse om attammunition skall förvaras under lås skulle möjligen vara att rekommendera trotsalt möjligheterna alt övervaka efterlevnaden av en sådan regel måste bli minimala.Sveriges grossistförbund m.fl. saml de jaktvårdsföreningar som yttrar sig i fråganavstyrker också förslaget av liknande skäl som Svenska jägareförbundetåberopat. Inågra yttranden konstateras alt vapenslölder inte sällan begås i obeboddasommar- och jaktstugor. Mot bakgrund härav sätts det i fråga om det inte finnsskäl att införa etl direkt förbud mot all lämna kvar vapen på sådana ställen.Likaså understryks från flera håll all en upplysningskampanj för säkrareförvaring av skjutvapen och ammunition sannoliktskuUe vara av stort värde. 3.7Införsel till riket av vapen och ammunition Enligt35 § I mom. VF får skjutvapen och ammunition i allmänhet inte föras in i landetutan tUlstånd av länsstyrelse. Vissa undantag härifrån finns dock. Bl.a. fårsvensk, dansk, finsk och norsk medborgare utan tillstånd föra in sedvanligajakt- och tävlingsskjutvapen med tillhörande ammunition från , Finlandeller för tillfällig användning vid jakt eller tävling här i riket. Detkrävs dock att vederbörande vid införseln lämnar skriftiig deklaration tiUtullmyndigheten i införselorten och dessutom visar upp antingen sådanttillstånds- eller anmälningsbevis för vapnet som krävs för vapeninnehavet i detland där vapnet innehas eller bevis alt tUlstånd eller anmälan inte krävs idetta land. Sådana vapen och sådan ammunition får utan särskilt tillståndinnehas här i riket från införseldagen av den som harinfört egendomen. Rätten att föra skjulvapenoch ammunition ut ur landet regleras med visst undanlag som anges i 25 § 2mom. VF inte i VF ulan i kungörelsen (1949:614) angående förbud mot utförselfrån riket av krigsmateriel (omtryckt i SFS 1966:531). Enligt denna kungörelse(i fortsättningen kallad utförselkungörelsen) krävs för utförsel av sådanavapen som är att hänföra tiU krigsmateriel som regel tillstånd, som i vissafall meddelas av länsstyrelse. Kungörelsen medger dock undanlag härifrän.Således får enligt 2 § i kungörelsen sådana jakt- och tävlingsskjutvapen medtillhörande ammunition som har förts in i landet i enlighet med den förutberörda bestämmelsen i VF om nordiska medborgares införsdrält åter utförasenligt de närmare föreskrifter som meddelas av generaltuUstyrelsen. GeneraltuUstyrelsenhar genom kungörelse (författningssamling nr290) meddelat föreskrifter angående ifrågavarande införsel och äterutförsel.Enligt kungörelsen skall deklaration enligt 35 § 1 mom. VF lämnas i tvåexemplar. TuUmyndighelen kontrollerar alt uppgifterna i deklarationen ärrikliga. Om det inte finns anledning lUl anmärkning mot deklarationen,antecknas tid och ort för införseln på deklarationen, varefter det enaexemplaret lämnas tillbaka till resenären. Det andra exemplaret behålls avtullmyndigheten på införselorten. När vapen eller ammunition som hardeklarerats skall föras ut ur landet, lämnar resenären tiU tullmyndigheten detexemplar av deklarationen som han erhöll vid införseln. Förs egendomen ut urannan ort än införselorten, sänder tuUmyndigheten i ulförselorten deklarationenlill myndigheten i införselorten. Om vapnet inte har förts ut ur landet för införseln, skall tullmyndigheten i införsdorlen göraanmälan till polismyndigheten i den ort där resenären enligt uppgift i deklarationenuppehåller sig under vistelsen i landet. Generaltullstyrelsenhar i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställt om sådanändring av 35 § VF som innebär att möjligheten lill licensfri in- och ålerutförsdav skjutvapen och ammunition kommer att slå liU buds inte bara för nordiskamedborgare utan för alla resande oberoende av nationalitet och från vilket landutförseln sker. Enligt styrelsens mening har det enklare system som i vissafall tUlämpas för nordiska medborgare den fördelen från säkerhetssynpunktframför ordningen med krav på tUlstånd av länsstyrelse att man får kontrollöver att de vapen som har förts in i landet inte bUr kvar här. För tullmyndighetenmedför systemet med deklaration ett visst merarbete på grund av altdeklarationerna skall kontrolleras. Detta merarbete har emellertid enligtstyrelsens mening ringa betydelse jämfört med de fördelar som systemet innebär bl.a.genom att det underlättar klareringen av trafiken. I departementspromemorianerinras om att bestämmelserna i 35 § 1 mom. VF om ett enklare förfarande ivissa fall för nordiska medborgares införsel och utförsel av vapen ochammunition tillkom genom en genomförd ändring i förordningen (prop.1955:37, ILU 1955:14, rskr. TiU grund för ändringen låg etl förslagfrån nordiska parlamentariska kommittén för friare samfärdsel m.m.Departementschefen framhöll i propositionen (s. 62) att en lättnad i fråga omsamfärdseln mellan de nordiska länderna tidigare hade genomförts bl.a. i frågaom passkontrollen och all det givetvis var önskvärt att man i den mån så kundeske fortsatte på den inslagna vägen mot större frihet i det internordiskaumgänget. 1 anslutning till frågan om säkerhetskravet kunde anses lägga hinderi vägen för att genomföra de lättnader som förslaget innebar framhöll departementschefen,all de nordiska länderna , , och hade i stort settsamma bestämmelser om licenstvång för rätt att inneha skjutvapen och att engrundregel i förslaget var att licens från hemlandsmyndigheten skulle företesvid in- och utförseln. Eftersom fordringarna för att få licens torde varaungefär desamma i alla nordiska länderna syntes det rimligt att man i varjeland godtog en licens som hade beviljats i något av de andra länderna. På grundhärav och då det deklarationsförfarande som hade föreslagits torde innebäramöjlighet till en fullt tillfredsställande kontroll av att ålerutförsd resp. återinförsdskedde ville departementschefen i huvudsak förorda förslaget. De skäl som låg tiU grundför författningsändring kan enligt departementspromemorian inteåberopas som stöd för en sådan utvidgning av bestämmelserna om licensfriinförsel som generaltullstyrelsen har förordat. Regleringen av medborgarnasrätt att inneha skjutvapen skiljer sig nämligen på många håll i världen starktfrån vad som gäller i . Med hänsyn framför allt härtiU anses det enligtpromemorian knappast tillrådligt attgenereUt slopa kravet på tillstånd för införsel av skjulvapen och ammunitionför lillfäUig användning här i riket. Styrelsens framställning föreslås därförinte föranleda någon ändring i VF. Vid remissbehandlingenav departementspromemorian har endast ett mindre antal remissinstanser yttratsig i denna fråga. RPS anser att en prövning i del enskilda fallet alltjämt börföretas i införselärenden beträffande icke nordbor med hänsyn till attregleringen av medborgarnas rätt att inneha skjutvapen på många håll i världenskiljer sig frän vad som gäller i . Av samma mening är hovrätten för ÖvreNorrland. Generaltullstyrelsensförslag om en utvidgning av den licensfria införseln tillstyrks av och m.fl. gör gällandeatt länsstyrelserna' f.n. torde medge införseltillstånd utan större omgång. Nären person från något utomnordiskt land söker tillstånd att införa vapen hit förjakt- eller lävlingsändamål, torde det f.ö. finnas små möjligheter alt få tUlstånd en effektiv personundersökning eller liknande beträffande honom. Enliberalisering skulle knappast komma att medföra någon ökning av införseln ochinte heller innebära några säkerhetsrisker. Enligt förbundet pågår f.n. arbetepå internationell nivå med att söka skapa enkla och enhetliga regler för in-och utförsel av vapen för jakt samt övnings- och tävUngsskytte. Möjligen bör resultatetav detta arbete avvaktas innan ändringar genomförs i den svenska lagstiftningen. 3.8Decentralisering av vissa vapenärenden Somtidigare har nämnts krävs enligt 28 § VF tillstånd för rätt att idka handel medskjutvapen. är i det län där rörelsen skalldrivas. Enligt särskilda bestämmelser i samma paragraf skall, när tillstånd harmeddelats för bolag eller förening, det finnas en av godkändföreståndare för rörelsen. Vid förfall för tiUståndshavaren eller föreståndarenkan rörelsen förestås av en vikarie som likaledes skall godkännas avlänsstyrelsen. Har tiUståndshavaren avlidit eller försatts i konkurs, fårrörelsen enligt 28 § VF fortsättas , om anmälan görs tilllänsstyrelsen. TUlstånd alt idka handel innefattar rätt för tiUståndshavarenatt för försäljning förvärva och inneha de vapen tUlståndet avser (29 § VF).När särskilda skäl föreligger, kan enligt 30 § VF återkalla handelstiUstånd.I samband med sådan återkalldse kan besluta alt vapen som innehasav handlaren skaU avlämnas lill polismyndighet eller annanmyndighet. Hoslänsstyrelsen skall enligt 39 § VF föras särskilt register över ärenden omhandel med skjutvapen. är enligt 35 § 1 mom. VF tillståndsmyndighetockså i ärenden om införsel lill riket av skjutvapen och 1 momentets andra stycke anges vilkenlänsstyrelse som i det särskUda fallet har alt pröva ansökan om införsel.Beträffande tillstånd till införsel skall bestämmelserna i 8-10, 20 och 23-25 §§VF gälla i tUlämpliga delar. Alt skjutvapen och ammunition i vissa fall fårföras in i landet utan tillstånd har tidigare nämnts. Föreskrifter om rätt förtillverkare och handlare att föra in ammunition i riket ges i explosivvaruförordningen. Frågan omrätt att föra skjulvapen och ammunition ut ur landet regleras i VF endast i vadavser sådana vapen och sådan ammunition som resande har fört med hit tilllandet för personligt bruk utan alt han erhållit föreskrivet tillstånd altinföra egendomen. Vapen och ammunition av detta slag får enUgt 35 § 2 mom. VFåter föras ut om egendomen i behörig ordning anmälts för tullklarering. Somtidigare nämnts regleras ulförselfrågorna i övrigt i utförselkungörelsen. Medkrigsmateriel förstås i kungörelsen bl.a. pistoler, revolvrar, gevär, karbiner,kulsprutegevär och kulsprutepistoler samt ammunition lill sådana vapen.Undantagna är slätborrade hagdgevär saml sådana skjulvapen som inte ärunderkastade bestämmelserna i . Enligt I § tredje stycket utförselkungörelsenfår enskild person ulan särskilt tillstånd för personligt bruk från riket föraut skjutvapen som han enligt 3 § VF är berättigad att inneha här i riket. Hanfår i samband därmed också föra ut erforderlig ammunition till vapnet. Somnämnts i föregående avsnitt krävs tillstånd inte heller för ålerutförsd avskjutvapen och ammunition som har förts in i landet i enlighet med de särreglerför medborgare i nordiska länder som har berörts i det föregående (2 § tredjestycket ulförselkungörelsen). Om sammanslutning som avses i 9 § VF ämnar deltai en utom riket anordnad tävling eller övning, kan sammanslutningen för medlemsräkning söka tillstånd att ulföra vapen eller ammunition som skall användas vidtävlingen eller övningen. Sådant tillstånd meddelas av i det ländär sammanslutningens styrelse har sitt säte. I andra fall kan chefen förhandelsdepartementet meddela tillstånd att utföra krigsmateriel från riket. Iärenden av större vikt skall frågan underställas Kungl. Enligt 40§ VF får polismyndighets beslut i vapenärende överklagas hos länsstyrelsen.Över beslut kan besvär anföras endast i vissa fall, nämligen hosKungl. Maj:t, om beslutet gäller tiUstånd all idka handel med skjutvapen, återkallelseav sådant tillstånd eller av tillstånd att inneha skjutvapen och ammunitioneller förbud mot fortsatt innehav av skjutvapen samt hos kammarrätten omärendet gäller värdering av vapen och ammunition som skall inlösas av kronan.Polismyndighets, länsstyrelses och kammarrätts beslut i ärende enligt VF skallomedelbart lända till efterrättelse. Maj:l uppdrog ål statskontoret altundersöka organisationen, arbetsformerna och personalbehovet vidlänsstyrelserna ochalt inkomma med de förslag som undersökningen kunde föranleda till.Statskontoret har som delresultat av utredningsuppdraget överlämnaten rapport lill Kungl. Maj :t med förslag till ändrad handläggning avvapenärenden och ärenden om explosiva varor. TiU grund för rapporten ligger enundersökning som inom statskontoret har gjorts av landskansliutredningen. Efterundersökning av handläggningen av ifrågavarande ärenden hos en länsstyrelse(i ) har utredningen berett övriga länsstyrelser tUlfälleatt yttra sig över preliminära utredningsrapporter. På grundval av inkomna svarhar utredningen därefter utarbetat ett första förslag i ärendet som granskatsav länsstyrelserna i , , och dåvarande Stockholmslän saml RPS och kommerskollegium. I den slutliga utredningsrapporten harredovisats de synpunkter som förts fram vid granskningen. Iutredningsrapporten hänvisas till att länsförvaltningsutredningen i sittbetänkande (SOU 1967:20) Den statiiga länsförvaltningen föreslagit, att länsstyrelsernai framtiden skall få delvis andra göromål än . Tyngdpunkten i verksamhetenbör enligt detta förslag ligga på uppgiften att vara etl aktivt, samordnandeorgan med ansvar för länets utveckling och för den översiktiiga statliga samhällsplaneringen.I belänkandet framhålls att det därför är önskvärt att länsstyrelserna så långtmöjligt befrias från ärendegrupper av annan karaktär.Länsförvaltningsutredningen nämner i detta sammanhang ansöknigsärenden enligt VFoch explosivvaruförordningen som exempel på sädana ärendegrupper som intelängre bör handläggas av länsstyrelserna. Landskansliutredningenbedömer möjligheterna tUl rationalisering av handläggningen av ifrågavarandeärenden som ringa, om den nuvarande kompetensfördelningen meUan polismyndighetoch länsstyrelse behåUs. Utredningen konstaterar vidare att polismyndigheternaredan nu tar befattning i stor utsträckning med de ansökningsärenden somlänsstyrelserna avgör i första instans. Länsstyrelserna remitterar sålunda regelmässigtinkomna ansökningar till poUsmyndigheten för utredning och yttrande. Enöverflyttning av beslutanderätten till polismyndigheterna skulle därför intemedföra någon nämnvärd ökning av polismyndigheternas nuvarandearbetsbelastning. RPS har också i sitt yttrande över landskansliutredningenspreliminära rapport framhållit, att en decentralisering inte torde komma attföranleda krav på personalförstärkningar från polisens sida. Utredningen anförvidare att bedömningen av ifrågavarande ärenden huvudsakligen skall ske med utgångspunkti vad allmän ordning och säkerhet kräver och att prövningen därför framstår somen naturlig uppgift för polisen. Enligt utredningens mening behöver man därförinte räkna med att en decentralisering kommer alt medföra någon märkbar ändringav tillämpningen i första instans av resp. författningar. Den verkställda undersökningen har sålunda visat att länsstyrelsernapraktiskt taget alllid beslutar i enlighet med polismyndighetens yttrande.Utredningen finner med hänsyn lill de anförda omständigheterna att övervägandeskäl talar för att handläggningen av ifrågavarande ärendegrupper bör ankomma påpolismyndigheterna. I rapporten föreslås därför all beslutanderätten i deärenden enligt VF och utförselkungörelsen som prövas av länsstyrelse somförsta instans flyttas över till polismyndighet och att den särskildaregistreringen av handelstillstånd hos länsstyrelse upphör. Med hänsyn lill denbetydelse frågan om handdslUlslånd kan ha för den enskUde anser utredningen attdel i ärenden angående sådant tillstånd bör finnas möjlighet att fä sakenprövad av Kungl. Maj:t genom besvär över länsstyrelses beslut och altverkställighet av polismyndighets beslut om återkallelse av sådant tUlstånd inormalfallen inte bör få ske innan beslutet har vunnit laga kraft. I in- ochutförselärenden finner utredningen del däremot tillräckligt om sökanden kan fåärendet prövat i två instanser, nämligen av polismyndighet och länsstyrelse. Detbör tilläggas att del i utredningsrapporten också läggs fram förslag om attlänsstyrelsernas beslutanderätt i ansökningsärenden enligt explosivvaruförordningen,med vissa undantag, skall flyttas över tiU polismyndighet. Departementspromemorianbehandlar också statskontorets i utredningsrapporten framlagda förslag. Mot deskäl för en decentraliserad handläggning av förevarande ärenden som anförs irapporten synes enligt promemorian föga vara att invända. Det är enligt promemorianvidare uppenbart att väsentliga vinster från ralionaliseringssynpunkt skulleuppkomma, om länsstyrelserna helt befrias från ansökningsärenden beträffandevapen och ammunition eftersom delta kan ske utan att någon annan myndighet inämnvärd grad tillförs ökad arbetsbelastning pä grund av dessa ärenden. Som landskansliutreedningenpåpekat kan man också räkna med större snabbhet i handläggningen, om sammamyndighet som har hand om utredningen också blir behörig att falla beslut iärendena. En sådan utveckling skulle givelvis vara lill fördel för allmänheten. Detsom närmast skulle kunna tala mot en decentraliserad tillslåndsgivning ärenligt promemorian risken för en ökad ojämnhet i bedömningen av ärendena elleren inte åsyftad ändring av nuvarande tillämpning av bestämmelserna. Med hänsyn lillvad som framkommit rörande länsstyrelsernas praxis att i förevarande ärenderegelmässigt fatta beslut i överensstämmelse med polismyndighetens yttrandensynes man emeUertid behöva räkna med en sådan utveckling. Beträffande handelstUlslåndenkommer dessutom även enligt förslaget finnas möjlighet alt anföra besvär hos Kungl.Maj:t. Ipromemorian förordas därför att statskontorels förslag om decentraliseringgenomförs. Utöver vad som har nämnts innebär förslaget att polismyndigheterna i fortsättningen ocksåfår överta uppgiften att i anslutning liU vissa tUlstånd för handel med vapengodkänna föreståndare för handelsrörelse och vikarie för honom samt alt ta emotanmälan om fortsättande av handelsrörelse i fall när tiUståndshavaren har avlidheller försalts i i konkurs. Efter endecentralisering av beslutanderätten i handelstillstånds- och införselärendenabör enligt promemorian skyldigheten att föra register över dessa ärenden åvilapolismyndigheterna i stället för länsstyrelserna. En sådan ordning föranlederatt 39 § andra stycket VF uphävs och att tUlämpningsföreskriflerna ändras ihithörande delar. Vad iutredningsrapporten anförts i fråga om besvärsrätlen och verkställigheten avinte lagakraftvunna beslut bör enligt promemorian godtas. Förslagen, som innebär att länsstyrelsernas befattning medvapenärenden kommer att begränsas lill de uppgifter som följer avlänsstyrelsens egenskap av besvärsinstans och till de kontrollerande funktionersom hänger samman med ställning som högsta polismyndighet ilänet, föranleder enligt promemorian ändringar av 28 och 30 §§, 35 § 1 mom., 36§ 7 mom. samt 39 och 40 §§ VF. 1 fråga om ulförselkungörelsen medför förslagetändrad lydelse av 2 § och tiUägg av en ny paragraf med bestämmelser om talanmot polismyndighets beslut i utförselarende. Av deremissinstanser som vid remissbehandlingen av departementpromemorian yttrar sigi hithörande delar tillstyrker alla utom en att den föreslagnadecentraliseringen genomförs. Undantagetär i , som anser att förslaget inte bör genomföras f.n.Som skäl för sin ståndpunkt anför , att del ännu är vanskligt attbedöma om länsförvaltningsutredningens förslag beträffande länsstyrelsernasframtida organisation kommer att förverkligas och att det med hänsyn därtillknappast finns anledning att föra över beslutanderätten i ifrågavaranderelativt små ärendegrupper till annan myndighet. framhåller ocksåalt ärenden om handelstillstånd är av stor betydelse för den enskUde. tar i sammanhanget upp en fråga omgällande rätts innebörd. Enligt 35 § 2 mom. VF får skjutvapen och ammunition,som resande medför hit tUl riket för personligt bruk ulan att han har erhållitföreskrivet tiUstånd att införa egendomen, åter utföras, om egendomen haranmälts för tullklarering i behörig ordning. Styrelsen sätter i fråga om dennabestämmelse kan anses upphäva utförselkungörelsens regler om utförselförbud.För all undvika tveksamhet vid tillämpningen förordar styrelsen alt kungörelsenförses med ett undantag för det angivna fallet. Enligt39 § första stycket VF skall polismyndighet föra register över ärenden somavses i förordningen. Närmare föreskrifter om vapenregistren lämnas ianvisningarna till VF. Enligt dessa skall i registren ingå vapenkort ochspärrkort. På vapenkorten skall antecknas bl.a. vapeninnehavarens namn, titeleller yrke, kyrkobokföringsort, postadress och födelselid samt ansökningensinnehåll, beslut i anledning därav med angivande av tidpunkt och innehåll,nummer för lillslåndsbevis samt inkomna meddelanden och därav föranleddabeslut. Beträffande skjutvapen skall vidare antecknas bl.a. vapnets beteckningoch kaliber. skall som tidigare nämnts föras särskilt registerangående ärenden om handel med skjulvapen (39 § andra stycket VF). Underförarbetena till VF fördes fram förslag om att tillverkarens namn eller firmaoch vapnets tillverkningsnummer skulle antecknas på vapenlicens och i registerför att skapa bättre möjligheter att identifiera skjutvapen. Den s.k.vapenutredningen, vars betänkande låg till grund för VF, fann förslaget i ochför sig beaktansvärt men ansåg att dess realiserande skulle medföra praktiskasvårigheter och ölägenheter som inte kunde uppvägas av den betydelse som deifrågasatta ändringarna skulle kunna få från konlrollsynpunkt. förutsatte ändringen bl.a. att sökanden alltid hade kännedom omvapnets fabrikat och tUlverknings-nummer redan vid ansökningen. Utredningenframhöll att så ofta inte var fallet, ulan att sökanden i många fall välbestämt sig för att förvärva ell vapen av viss typ, om tillstånd skullebeviljas, men inte bestämt sig i fråga om valet av fabrikat eller kvalitet inomvisst fabrikat. Vid köp av mausergevär från kronan fanns ingen möjlighet förköparen alt välja ut något visst vapen på förhand. Vidare anfördes att deföreslagna bestämmelserna inte gärna kunde göras tillämpliga på redanbefintliga vapeninnehav, vilket förhållande i hög grad skulle begränsaräckvidden av bestämmelserna. Slutligen påpekades att vissa äldre typer avhandvapen saknar både fabrikalbeleckning och tillverkningsnummer. Utredningen ansågsig på de skäl som sålunda anförts inte böra förorda förslaget. För att i vissmån tUlgodose önskemålet om bättre kontrollmedel för fastställande av vapensidentitet föreslog utredningen emellertid att skyldighet skulle införas förvapenhandlare att i försäljningsbok anteckna bl.a. fabrikat och tillverkningsnummerpå försålt vapen. Departementschefenanslöt sig till utredningens förslag. Bestämmelse om vapenhandlares skyldighetalt anteckna fabrikat och tillverkningsnummer i försäljningsbok togs in i 32 §VF. FrånpoUshåU har vid skilda tillfällen framhållits alt det är enbrist frän kontrollsynpunkt att varken tillståndsbeviset eller registren innehålleruppgift om vapens fabrikat och tillverkningsnummer. därvidgjorts gäUande att det vid brottsutredningar och i andra sammanhang skulle varaav värde, om vapenlicens innehöll sådana uppgifter. Vidare har pekats på attfrågan om att inrätta ett centralt vapenregister har fått förnyad aktualitet påsenaste tiden och att man inom RPS kommer att undersöka förutsättningarna fören sådan registrering. För att etl centralt register skall få del värde frånspaningssynpunkt som man eftersträvar har det ansetts nödvändigt alt detinnehåller uppgift om fabrikat och tillverkningsnummer på de vapen för vilkatillståndsbevis har utfärdats.