prop · FW0322 · 1973-12-31 00:00:00 — 1. ansökan om byggnadslovavslagits eller 2. fastighet som avses medanvändningsförbud rivits eller sådana förbättringsåtgärder vidtagits attbostadslägenheterna inom fastigheten uppnår lägsta godtagbara standard. 12 §Gör ej kommunen anmälan som avses I 11 §, får hyresnämnden pä ansökan av fastighetsägaren besluta om sådan anmälan. Vite,tvångsförvaltning, inlösen m. m. 13 §Åläggande eller användningsförbud enligt 2 § första stycket får förenas med vite. får utsätta nytt vite, om fastighetsom avses med åläggande eller användningsförbud övergår tiU ny ägare. 14 §Utför fastighetsägaren ej de åtgärder som föreskrivits i hyres nämndens beslut, får nämnden på ansökan av kommunen utsätta nytt 8 1973.1 saml. viteeller besluta att fastigheten skall ställas under förvaltning enligt lagen(1970: 246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet. Nämnden får därvid lämnaförvaltare tUlstånd enligt 6 § andra stycket i nämnda lag att utföraåtgärderna. nytt vite, skall bestämmasny tid inom vilken åtgärderna skall ha vidtagits. om tvångsförvaltning, gälleri den mån ej annat följer av denna lag bestämmelsema i lagen omtvångsförvaltning av bostadsfastighet i tillämpliga delar. 15 § Ansökan om tvångsförvaltningskall göras frän utgången av den tid som bestämts enligt 9 §eller, om ny tid bestämts enligt 14 § andra stycket, från utgångenav den nya tiden. Sker ej ansökan inom föreskriven tid, upptages den ej tiUprövning. 16 § Utför fastighetsägaren ej deåtgärder som föreskrivits i hyresnämndens beslut och är förhåUandena sådanaatt åtgärderna ej kan antagas komma att bil utförda under tvångsförvaltning,får kommunen Inlösa fastigheten om åtgärderna ej avser arbeten av endast ringaomfattning. 17 § Talan om Inlösen skall väckasvid fastighetsdomstolen senast från utgången av den tid sombestämts enligt 9 § eUer, om ny tid bestämts enligt 14 § andra stycket, från utgången av den nya tiden. Vackes ej talan mom , är rättentUl talan förlorad. I fråga om inlösen gäUer i övrigt expropriationslagen(1972: 719) i tillämpliga delar, dock med undantag för 4 kap. 2 §. 4 kap. 3 §expropriationslagen äger tiUämpning i fråga om värdeökning som ägt mm undertiden före det talan väcktes vid domstol. 18 § överträder fastighetsägareanvändningsförbud, får hyresnämnden utsätta nytt vite. 19 §Kommun får besiktiga fastighet i den mån det är nödvändigt för art förbereda eUer utföra talan enligt denna lag. Lämnas kommunen ej tUlfälle till besiktning somavses i första stycket, får hyresnämnden förelägga fastighetsägaren att vidvite hålla fastigheten tillgänglig för besUctnlng. 20 § Talan om utdömande av vitesom förelagts med stöd av denna lag föres vid hyresnämnden av kommunen. Utdömtvite får ej förvandlas. 21 § Mot beslut i fråga som enligtdenna lag skaU prövas av hyresnämnd får talan föras genom besvär. Mot hyresnämndens beslut i ärende angående åtgärdeller användningsförbud som avses i 2 § första stycket eller i ärende enligt12 § skaU besvär anföras hos . Mot annat beslut av nämnden skaU besväranföras hos den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Besvärshandlingen skaU mges till hovrätten eller,om besvären skall prövas av fastighetsdomstolen, tUl denna frånden dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullföljd påföreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas. 22 §I besvärsmål skall part kallas att muntligen höras, om ej sådant hörande saknar betydelse för utredningen. I fråga om handläggningen vid fastighetsdomstolenav besvärsmål äger utöver första stycket 52 kap. 3 och 512 §§ rättegångsbalkenmotsvarande tillämpning. Bestämmelse som avser hovrätt gäller därvid i ställetfastighetsdomstolen. 23 § Bifalles fastighetsägarenstalan i besvärsmål, kan kommunen åläggas att ersätta honom hansrättegångskostnad. I övrigt svarar vardera parten för sin rättegångskostnad, iden mån ej annat följer av 18 kap. 6 § . 24 § Beträffande rättegången Ihovrätt i mål som fullföljs från hyresnämnd gäller, med de avvikelser somföljer av 2123 §§, i tillämpliga delar vad som är föreskrivet irättegångsbalken om tvistemål och om besvär. Första stycket gäller i tillämpliga delar ävenrättegången i högsta domstolen. Dennalag träder i kraft . Bestämmelsen i 17 § om tUlämpningen av 4 kap. 3 §expropriationslagen (1972: 719) gäller ej i fråga om värdeökning som ägt rumföre utgången av . Lagom ändring i lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet Härigenom förordnas, att 1 § lagen (1970: 246) omtvångsförvaltning av bostadsfastighet skall ha nedan angivna lydelse. 1 § Om ägare av fastighet, vUken innehållerbostadslägenhet som är uthyrd av ägaren och ej utgör del av dennes egenbostad, väsentligen försummar vården av fastigheten eller underlåter attvidtaga uppenbart angelägna åtgärder för att bevara sundhet, ordning och skickinom fastigheten och det finns anledning antaga att rättelse ej kommer att ske,kan hyresnämnden ställa fastigheten under förvaltning enligt denna lag.Fastighet, som äges av staten eller av kommun, kan ej ställas underförvaltning. Bestämmelsema i denna lag om fastighet äger, i falldå bostadshus tillhör innehavare av inskriven tomträtt, motsvarande tUlämpningpå tomträtten. I fråga om bostadshus som eljest tillhör annan än ägaren avmarken gäller lagen i tUlämpliga delar. Såsom ägare av fastighet anses, näromständighetema föranleder det, annan som innehar fastigheten. Om möjlighet att ställa fastighet underförvaltning i vissa fall finns bestämmelser i bostadssaneringslagen (1973:000). Dennalag träder i kraft , ' Omtryckt 1971: 544, Lag om ändring i förköpslagen (1967: 868) Härigenom förordnas att 1 och 3 §§ förköpslagen (1967:868) skall ha nedan angivna lydelse. Kommun har förköpsrätt enUgt dennalag vid försäljning omfattande sådan fast egendom som med hänsyn till denframtida utvecklingen kräves för tätbebyggelse eller därmed sammanhängandeanordning. Kommun har förköpsrätt enligt dennalag vid försäljning omfattande sådan fast egendom eller tomträtt i sådanegendom som med hänsyn till den framtida utvecklingen kräves för tätbebyggelseeller därmed sammanhängande anordning. Vad i lagen sägs om fast egen domeller fastighet skall, om ej annat är föreskrivet, i tillämpliga delar gällaäven tomträtt. Vad som sägs om lagfart skall, när försäljning omfattartomträtt, i stället avse inskrivning av förvärv av tomträtt. Förköpsrätt får ej utövas, om 1. den såldafastigheten eller, när försäljning avser flera fastigheter, varje fastighethar en ägovidd som understiger och ett värde som är lägreän , 2. staten är säljare, 3. staten ellerlandstingskommun är köpare, 4. köparen ärsäljarens make och ej heller om köparen eller, när makar förvärvar gemensamt,endera av dem är säljarens eller också, om denne är gift, hans makesavkomling, syskon eller syskons avkomling, 5. närförsäljningen sker på exekutiv auktion, 6. försäljningenavser endast andel av fastighet samt köparen re- ' Senaste lydelse 1971: 892. Förköpsrätt får ej utövas, om 1. den såldafastigheten eller, när försäljning avser flera fastigheter, varje fastighethar en ägovidd som understiger och ett värde som är lägreän , 2. staten ärsäljare, 3. staten ellerlandstingskommun är köpare, 4. köparen ärsäljarens make och ej heller om köparen eller, när makar förvärvar gemensamt,endera av dem är säljarens eller också, om denne är gift, hans makesavkomling, syskon eller syskons avkomling, 5. försäljningensker på exekutiv auktion, 6. försäljningenavser endast andel av fastighet samt köparen redan äger annan andel i fastigheten och denna andel förvärvats på annat sätt än genom gåva. danäger annan andel i fastigheten och denna andel förvärvats på annat sätt ängenom gåva. Första stycket 1 äger motsvarande tiUämpning, omförsäljningen avser del av fastighet. Frågan huravida förköpsrätt får utövasskall därvid bedömas som om köpet avsett den odelade fastigheten. Sökes lagfartinnan förköpsrätt utövas, bedömes frågan i stället med hänsyn till delen, omdenna är utbraten, eller, när försäljningen avser område av fastighet,fastighetsbUdningsbeslut meddelats. Som värde gäUer taxeringsvärdet på fastigheten eller den taxeringsenhet, i vUken fastigheten ingår, året före det år då försäljningen skedde. Sökes lagfart innan förköpsrätt utövas, gäller i stället taxeringsvärdet året före det år då lagfart sökes eller, om särskilt taxeringsvärde icke finns för det året, det värde som lägges till gmnd för bestämmandet av stämpelskatten. Som fastighets eller tomträtts värde gällertaxeringsvärdet på fastigheten eller den taxeringsenhet, i vilken fastigheteningår, året före det år då försäljningen skedde. Sökes lagfart innanförköps-rätt utövas, gäller i stället taxeringsvärdet året före det år då lagfartsökes eller, om särskilt taxeringsvärde icke finns för det året, det värde somlägges till grund för bestämmandet av stämpelskatten. Omfattar försäljningentomträtt och finns ej taxeringsvärde som sagts för fastigheten bestämmesfastighetens värde på sätt som sägs i 8 § tredje och femte stycketstämpelskatteförordningen (1964: 308). Förköpi strid med bestämmelserna i denna paragraf är utan verkan. Denna lag träder i kraft . Lagenäger icke tillämpning på försäljning eller byte av tomträtt som skett föreikraftträdandet. Prop.1973: 22 118 Utdragav protokoU, hållet i lagrådet . Närvarande: justitierådet , regeringsrådet , justitlerådet ,justitierådet . Enligt lagrådet tUUiandakommetutdrag av protokollet över Inrikesärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet den 9 febmari 1973, har Kungl. Maj:t förordnat att lagrådets utlåtandeskall Inhämtas över upprättade förslag tUl 1. bostadssaneringslag, 2. lag om ändring i lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet, 3. lag om ändring i förköpslagen(1967: 868). Förslagen,som finns bilagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttranden: Underlagstiftningsärendets behandling i departementet har beslutanderättenbeträffande upprastningsåläggande och användningsförbud flyttats från kommunentUl hyresnämnd. Detta har också medfört annan fullföljdsordning. Den gjordaomläggningen är från rättssäkerhetssynpunkt tUlfredsställande. Förslaget idenna del har emellertid ej varit föremål för remissbehandling och denbelysning av skilda spörsmål som erhåUes genom en sådan saknas följaktiigen.Vid sin granskning har lagrådet funnit att otydligheter föreUgger på åtskUligapunkter samt att andra frågor, som bör regleras, helt förbigåtts. Detta gälleräven spörsmål som ej direkt sammanhänger med förfarandet. Även i redaktionellthänseende har lagrådet furmit åtskilliga jämkningar påkallade eller önskvärda. Föratt ge en bättre överblick över vad lagrådets förslag innebär fogas tillföreliggande yttrande en bilaga upptagande bostadssaneruigs-lagen med denlydelse lagrådet förordar. De avvikelser som denna företer från detremitterade förslaget och som ej direkt beröres av lagrådets uttalanden vid desärskilda bestämmelserna är av redaktionell natur. Bestämningen i förevarande paragrafs första styckeav lagens tlll-lämpningsområde överensstämmer med motsvarande bestämmelser i Prop.1973: 22 119 TvL.De två lagarnas inriktning är dock ej helt densamma. Så avser TvL attsäkerställa att de hyresgäster som finns i en fastighet kommer i åtnjutande avde förmåner som följer med fastighetsägarens skyldighet att bevara sundhet,ordning och skick inom fastigheten. Förevarande lag avser att till gagn förnuvarande och framtida hyresgäster få till stånd en standardhöjning avfastigheten. Med hänsyn härtill framstår det som tveksamt huruvida kravetenligt det remitterade förslaget att bostadslägenhet i fastigheten "äruthyrd" helt svarar mot vad som åsyftas. Skulle t. ex. en fastighet av eneller annan anledning vara outhyrd faller den sålunda ej under lagen, även omden normalt är uthyrd för bostadsändamål. När det gäller flerfamUjshus är en sådansituation visserligen ytterst ovanlig. Men när fråga är om enfamiljshus kommersaken i ett annat läge. Fastighetsägaren kan på grand av sitt arbete för någraår bo på annan ort och hyr då ut sin fastighet för att, när han återkommer,ånyo bosätta sig i den. Det synes knappast vara tanken med förslaget att ensådan fastighet skall kunna tvångsvis upprustas. Om däremot ett byggnadsföretagäger ett antal enfamiljshus som användes för uthyrning, avses tydligen attlagen skall gälla dem. Vad sålunda får anses vara förslagets innebörd skulleenligt lagrådets mening bättre komma till uttryck om kravet angives vara attdet på fastigheten skaU finnas bostadslägenhet "som fastighetens ägareregelmässigt uthyr". Härmed uteslutes också den med förslagets ordalydelsei och för sig förenliga läsarten att, sedan åläggande att upprusta fastighetengivits och fastigheten därför utrymts, lagen ej längre skulle vara tiUämplig påfastigheten. Å andra sidan blir med den nu förordade formuleringen lagen motvad som torde gälla enligt förslaget tUl-lämplig på fastigheten även om denskulle vara outhyrd när fråga om åläggande eller förbud prövas. Då enligt förslaget enfamiljshusen medtagits utaninskränkning kommer lagen att omfatta också uthyrning för fritidsändamål. Avrerrusspro-tokollet framgår ej humvida avsikten ar att kräva att alla delokaler som uthyres för t. ex. kortare sommarvistelser, stundom nog så avlägsetbelägna, uppmstas till vad som åsyftas med lägsta godtagbara standard,formuleringen lagen mot vad som torde gälla enligt förslaget tUl-att avsefastighet med bostadslägenheter som regelmässigt uthyrs för annat ändamål änfritidsändamål. Någonnärmare bestämning av vad som avses med bostadslägenhet lämnas ej iremissprotokollet. Med hänsyn till sambandet med uthyrning får antagas att deni 12 kap. 1 § tredje stycket JB givna beskrivningen skall gälla även vidtillämpning av denna lag. Såsom fastighet torde vara att anse sådan enhet somskall upptagas i fastighetsregister. Lagen skall enligt andra stycket i förevarandeparagraf ej gälla fastighet som tillhör staten eller kommun. 1973: 22 120 somuppkommer, om staten eller kommun förvärvar fastighet sedan förfarande inlettsenligt lagen, uttalar departementschefen, att det "naturligtvis"åligger staten eller kommunen att ställa sig till efterrättelse vadhyresnämnden kan ha beslutat beträffande fastigheten. Att sådan skyldighetåvilar staten eller kommunen kan emeUertid icke utläsas av det föreslagnastadgandet. Avfattningen torde leda till att hyresnämndens beslut i denföreliggande situationen är förfallet, och annat kan ej heller anses följa av8 § i förslaget. Avses att den angivna skyldigheten skall inträda, varmed tordefölja skyldighet att underkasta sig bestämmelsema om vite ochtvångsförvaltning, synes en uttrycklig bestämmelse vara erforderlig. mening kan dock ifrågasättas, om en sådan bestämmelse bör meddelas.De skäl som anförts för att fastigheter som tUlhör staten eller kommun skallvara undantagna från den nu föreslagna lagen synes kunna åberopas för attbestämmelserna i lagen ej heller skall gäUa fastighet som staten eller kommun förvärvarsedan hyresnämnden meddelat beslut enligt lagen. Ålägges staten eller kommun skyldighet att ställasig hyresnämndens beslut till efterrättelse, torde bestämmelsema i förslagets11 och 12 §§ bli tillämpliga utan särskild föreskrift; andra punkten iförevarande paragrafs andra stycke kan då utgå. Godtages däremot vad lagrådetförordat, torde föreskrift böra meddelas om anteckning i fastighets-boken ellertomträttsboken. Stadgande härom torde kunna upptagas i ett andra stycke i 10 §.Den i första punkten i förevarande paragrafs andra stycke upptagna bestämmelsentorde därvid kunna upptagas som en andra punkt i paragrafens första stycke. Det är fullt i sin ordning att lagstiftningen skallgälla även byggnad på mark som är upplåten med tomträtt. Byggnaden utgör dåtillbehör till tomträtten. Tomträtten och därigenom byggnaden kan genom inteckningutnyttjas som kreditunderlag. Anteckning om åläggande att upprasta byggnadenkan tUl upplysning för spekulant på tomträtten göras i fastighetsbokens uppläggför tomträtten. När fråga är om fall då eljest byggnad tillhörnyttjanderättshavare så torde vara fallet främst vid bostads- ochanläggningsarrenden föreligger ingen bindning mellan byggnaden ochnyttjanderätten. Byggnaden är lös egendom tillhörig nyttjanderättshavaren.Bortsett från företagsinteckning torde någon reell möjlighet att utnyttjabyggnaden som kreditunderlag knappast finnas. Anteckning om åläggande till upplysningför spekulanter kan ej ske. Med hänsyn härtill avviker förhållandena, när detgäller nu åsyftade byggnader, så mycket från dem för fast egendom att de försådan egendom avpassade reglema ej kan utan olägenhet tillämpas pånyttjanderättshavarens byggnader. 1973: 22 121 Debyggnader varom här är fråga torde endast ytterst säUan vara sådanauthyrningsfastigheter som i främsta rammet avses med lagstiftningen. Vid nuangivna förhållanden talar enligt lagrådets mening övervägande skäl för attlämna de byggnader som åsyftas utanför lagstiftningen. När fråga är om tomträtt har förutsättningen förlagens tillämplighet angivits vara att tomträttshavaren äger"bostadshus". Vad därmed förstås angives ej. Tillämplighet synesemellertid böra föreligga om en bostadslägenhet i en byggnad, oavsett dennaskaraktär, ej uppfyller kraven på godtagbar standard, t. ex. en vaktmästarbostadi en fabriks-eller kontorsbyggnad. Ordet "bostadshus" synes därförböra utbytas mot uttrycket "byggnad". Enligt sista punkten i tredje stycket skall såsomägare av fastighet anses annan som innehar fastigheten, när omständighetemaföranleder det. I remlssprotokollet anges som exempel dä regeln skulle varatill-lämplig det fall att på grund av testamente någon lyfter fastighetensavkastning med skyldighet att ombesörja skötsel och underhåll. Att beakta äremellertid att vid lagens tillämpning ej är fråga om skötsel och underhåll utanom en kapitalinvestering. Genom de åtgärder som skall vidtagas höjesfastighetens värde och det är då naturligt att kostnaden härför skall bäras avden som tillgodoförs värdet, nämligen ägaren. Finansiering avupprustningskostnaden torde mycket ofta komma att ske genom att fastighetenutnyttjas som kreditunderlag. Ägaren, som erhåller fastighetens värdeökning,bör då också svara för den ökade inteckningsbelastnlngen. En annan sak är attnyttjanderättshavaren, som får åtnjuta avkastningen av det ökade värdet, somregel bör gentemot fastighetsägaren svara för förräntningen av den gjordainvesteringen. Anmärkas må att situationen enligt TvL är en annan än här.Enligt TvL är nämligen i första hand fråga om att tillse att In-täktema kommerfastigheten och därmed hyresgästerna i behörig omfattning till godo och då kandet vara naturligt att erforderliga åtgärder riktas mot den som åtnjuteravkastningen. På grund av det anförda förordar lagrådet att sista punkten itredje stycket får utgå. I förevarande paragraf upptages den centralabestämmelsen om vad som skall gälla i materiellt hänseende I fråga ombostadslägenhets skick eller, med det uttryckssätt lagen använder, vad somskall vara den lägsta godtagbara standarden för en lägenhet. Lagtexten geremellertid Intet besked på denna punkt. Enligt lagen uppdrages det åt Kungl.Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att utfärda bestämmelserom vad som skall förstås med lägsta godtagbara standard. Detta innebär att dethelt lagts i Kungl. Maj:ts hand att bestämma lagens innehåll på denna punkt. Prop.1973: 22 122 Av departementschefens uttalanden framgår vilkautrustningsdetaljer som normalt bör krävas för att en lägenhet skall ansesvara av den angivna standarden. Emellertid framgår också att kraven måste bedömasnyanserat. Så synes avsikten vara att lägenhetens standard ej enbart är attbedöma med hänsyn till förefinUigheten av de antydda utrastningsdetaljema utanatt därvid även sådana omständigheter som exempelvis husets skick och dessnärmaste omgivning skall inverka. Standardkraven måste därför enligtdepartementschefen utformas med beaktande av en helhetsbedömning och alltså ejgöras alltför bindande i detalj. Angivnaomständigheter gör att det kan möta vissa svårigheter att i den sammandragnaform en lagtext kräver beskriva vad som åsyftas och att det är lättare attangiva normerna genom bestämmelser utfärdade i administrativ ordning. Även medbeaktande härav kan det emellertid enligt lagrådets mening ej ansestillfredsställande att lagen på en så central punkt som det här gäller ickeupptager något om vad den avses innebära. Enligt lagrådets mening är det därförpåkallat att lagen upptager vissa grundläggande regler om vad som normaltkräves för att lägsta godtagbara standard skall anses föreligga. Vidare bör avlagen framgå att, såsom departementschefen synes avse, avsaknad av en ellerannan utrastningsdetalj ej under alla omständigheter gör att lägenheten ärunder godtagbar standard. Brist i en utrustningsdetalj bör sålunda kunnakompenseras av att lägenheten eller dess närmaste omgivning i annat hänseendeär särskilt attraktiv. Hinder bör ej möta att Kungl Maj:t eller myndighet somKungl. Maj:t bestämmer inom en av lagen sålunda uppdragen ram utfärdar närmarebestämmelser i ämnet. EnUgt vad som stadgas i förevarande paragraf samt 5och 6 §§ "får" hyresnämnd på ansökan av kommun meddela åläggande omupprustning av fastighet eller användningsförbud. Huruvida förslagets innebördär, att nämnden, när i paragraferna angivna förutsättningar är för handen,också "skall" meddela åläggande eller användningsförbud framgår ejklart av remissen. I flera sammanhang framhåller departementschefen,såsom lagrådet redan antytt, att hänsyn skall tagas till skilda synpunkter vidsaneringsverksamheten. När det gäller att fastställa lägsta godtagbarastandard måste, uttalas det, saneringsbehovet bedömas nyanserat. Lägenhetensfunktion, husets skick och dess närmaste omgivning bör jämteutrastningsstan-darden ingå i en helhetsbedömning av lägenhetema, huset och denyttre miljön. 1973: 21, till vilken hänvisas, sägs att den omständigheten,att modemiseringen i viss omfattning bör kunna avpassas efter de boendesintresse, har betydelse också för utformningen av vissa Prop.1973: 22 123 standardkrav.Av vad nu återgivits synes framgå att utrymme avses skola finnas för skUdauppfattningar, humvida i visst fall lägenhet har denna standard, och att därföravgörandet om vad som är lägsta godtagbara standard kommer att ligga hoshyresnämnden. Vid avgörandet i visst fall humvida ett hus som ejhåller lägsta godtagbara standard bör rustas upp eller rivas måste, uttalardepartementschefen, vid sidan av de byggnadstekniska och ekonomiska förutsättningarnabeaktas en rad andra faktorer, såsom plantekniska och kulturhistoriska synpunkter,andra miljösynpunkter i vidsträcktaste bemärkelse samtbostadsförsörjningssynpunkter och allmänna fastighetsekonomiska synpunkter.Det framhålles vidare, att en omständighet att beakta är de boendes intresse.Det erinras om uttalanden i prop. 1973: 21 enligt vilka det finns skäl attbeakta hyresgästernas intressen, bl. a. när det gäller att bedöma eventuellaönskemål från fastighetsägaren att göra avkall på en allmänt tillämpad lägstastandard och när det gäller att bedöma om användningsförbud skall meddelas. Detsägs också, att frågan om ersättningsbostäder bör vara löst, när frågan om användningsförbudskall prövas. Att hänsyn skall tagas till intressen av det slagsom nu nämnts vid prövningen inför hyresnämnden framgår ej av den föreslagnalydelsen av nu berörda paragrafer. Av åtskUliga uttalanden, som betonar kommunensansvar för saneringsverksamheten, torde få dragas slutsatsen att, vilket ocksålagtexten närmast ger vid handen, hyresnämnden på kommunens ansökan"skall" meddela beslut så snart de i 5 och 6 §§ angivnaförutsättningarna är för handen. De uttalanden om beaktande av skildasynpunkter som återgivits är då att uppfatta såsom riktlinjer förkommunemas överväganden. Det betyder att hyresnämnden, om t. ex. de boendeanser att kommunen i sin ansökan icke till-räckUgt beaktat deras intressen,icke har möjlighet att taga hänsyn härtill.