prop · FW03136 · 1973-12-31 00:00:00 — Utredningen har framhållit att det är önskvärt att dehandikappade barnen så långt möjligt integreras med andra barn i förskolan. Ettav utredningens huvudmotiv härför är att grunden därigenom kan läggas för enfruktbar växelverkan mellan personer med olika förutsättningar. De handikappadebarnen bör enligt utredningen få plats i förskola senast från ålder.Några remissinstanser har pekat på att flertalet barn med handikapp behöverförskoleverksamhet redan tidigare än . I likhet med utredningen och renrissinstanserna anser jagatt barn med olika former av handikapp bör ges prioritet när det gällermöjligheten att från sä tidig ålder som möjligt få tillfälle att delta iförskolans verksamhet. Dessa barn bör också så långt möjligt integrerastillsammans med andra barn i daghem eller deltidsgrupper. Kommunerna bör fåskyldighet att ge de barn som på grund av olika former av handikapp harsärskilda behov av stöd och stimulans möjlighet att delta i förskolansverksamhet redan . Det är svårt att ange någon generellåldersgräns för när handikappade barn bör beredas plats i förskola. Med hänsyntill arten av barnets handikapp kan denna tidpunkt variera. Det måste därförankomma på det ansvariga kommunala organet att i sin uppsökande verksamhetfrän fall till fall bedöma när det är lämpligast för resp. barn att börja iförskolan. 1 vilken omfattning det är möjligt att tillgodose behovet avförskoleplats för handikappade barn beror dessutom på vilka resurser kommunernahar framför allt under den . Utbyggnaden bör dockinriktas på att kunna bereda de barn som är i särskiltbehov av stödinsats tillfälle att delta i förskoleverksamhet . Invandringen har inneburit attett stort antal familjer med annat språk och annan kulturell bakgrund harbosatt sig i landet. För de familjer som bosätter sig i ett nytt land följersjälvfallet svårigheter av olika slag. Åtskilliga åtgärder har vidtagits föratt underlätta för invandrarfamiljerna att fungera i det svenska samhället.Barnstugeutredningen har framhållit den stora betydelse förskolan kan få förbarnen i invandrarfamiljer som en första introduktion till det svenskasamhället. I leksamvaro med det nya landets barn får invandrarbarnen hjälp atttillägna sig svenska språket och träning i att kommunicera med andra. Flerakommuner bedriver också försöksverksamhet med förskola för invandrarbarn. Medmedel från allmänna arvsfonden har medverkat vidförsöksverksamhet i ett tiotal kommuner. Denna verksamhet drivs somspråklekskola dels i grupper där invandrarbarn integreras med svenska barn ochdels i grupper med enbart invandrarbarn. I ett par kommuner bedrivsspråklekskola för finska förskolebarn där verksamheten innefattar både träningi svenska språket och modersmålsträning. Syftet med de olika försöksprojektenär att försöka fä fram metoder och material som kan användas allmänt när detgäller språkträning m. m. för invandrarbarn. har redovisatvissa erfarenheter från det första årets försöksverksamhet. Jag delar utredningens uppfattning att invandrarbarn oftahar särskilda behov av stöd och stimulans för sin utveckling. Det är därför viktigtatt de invandrarbarn som har språk- och/eller kontaktsvårigheter får delta iförskoleverksamhet sä tidigt som möjligt. För svenska barn är det ocksåberikande att därigenom få kontakt med andra länders språk och kultur. Jaganser det angeläget att kommunerna vidtar åtgärder för att få kontakt med de invandrarbarn som behöver särskilt stöd ochstimulans i sin utveckling och sä långt möjligt bereda dem plats i förskolanredan . Utredningen har framhållit att barn som bor iglesbygdsområden växer upp i en i vissa avseenden privilegierad miljö, men attde ofta kan sägas vara socialt isolerade i den meningen att de saknarlekkamrater och över huvud taget har få kontakter utanför familjen, vilket harbetydelse för deras möjligheter till kommunikation och intellektuell stimulans.Utredningen menar därför att den pedagogiska gruppverksamhet som bedrivs iförskolan har särskilt stor betydelse för barn som växer upp i glesbygdsmiljöeller av andra skäl är socialt isolerade. Jag delar utredningens uppfattningatt dessa barn, som genom bostadens läge har begränsade möjligheter tillkamratkontakter, bör ges möjlighet att delta i förskolans verksamhet redan föresex års ålder. För mänga av dessa barn finns, som utredningen framhållit,speciella behov av förberedelser för skolan, där de ofta för första gångenskall leva med en större grupp människor i form av kamrater och lärare. För att ordna en reguljär förskoleverksamhet behövsnormalt ett befolkningsunderlag pä mellan 1 400 och 2 000 personer inom ettvisst begränsat område för att inte resorna skall bli alltför påfrestande förbarnen. Detta medför att det ofta inte går att bilda förskolegrupper av normalstorleki glesbygdsområden. Utredningen föreslär därför att verksamheten i förskolanunder sädana förhållanden skall kunna begränsas till tvä eller iveckan och då förlängas till fem eller per verksamhetsdag.Utredningen anser också att förskolan för barn som bor i glesbygdsområden skallkunna begränsas till ett mindre antal timmar per är men då i stället . Barn i glesbygdsområden skulle därvid få börja lekskolan redan . Denna glesbygdsförskola avses enligt utredningen omfatta minst 800timmar . Jag delar utredningens åsikt att det bör finnasmöjligheter att anpassa förskolan i glesbygder med hänsyn till de lokalaförhållandena. Detta bör enligt min mening kunna ske dels genom viss anpassningav verksamheten inom ramen för det tidigare föreslagna minimiantalet timmar perär, dels genom minskning av antalet timmar per är och fördelning av verksamhetenpå . Om förskolan med hänsyn till barnens resor eller av andra praktiskaskäl inte kan omfatta bör förskoleverksamheten såledeskunna fördelas . Verksamheten för dessa barn bör därvid utökas tillatt omfatta minst i stället för de 525 timmarsom jag tidigare föreslagit för sexåringsförskolan i övrigt. Denna möjlighetatt fördela förskolan bör också gälla i de fall ett barn deltar i enreguljär förskolegrupp men på grund av reseavståndet endast kan närvara vissadagar . Jag har inledningsvis förordat att kommunerna fär ettlagfäst ansvar för uppsökande verksamhet och andra insatser för barn medsärskilda behov av stöd och stimulans för sin utveckling. När det gäller utformningenav den uppsökande verksamheten föreslår utredningen bl. a. att kommunenssocialförvaltning skall samordna sin verksamhet med barnhälsovårdi syfte att spåra upp behov av social service bland barn och barnfamiljer. Enhuvudpunkt i förslaget är en kontakt med föräldrar till samtliga fyraäringar isamband med hälsokontroll av barnet vid barnavårdscentralen. Denna s. k.förskoleundersökning innebär bl. a. att en representant för kommunens socialförvaltningträffar och samtalar med barnen och deras föräldrar och därvid ger informationom förskoleverksamhet och annan barnverksamhet inom kommunen. Barn som avolika skäl det kan gälla handikappade barn, socialt isolerade barn,invandrarbarn eller andra ~ är i behov av stöd och stimulans bör därviderbjudas plats i förskola eller annan stödåtgärd. Maj:ts uppdrag har sedan en tidtillbaka bedrivit försök med bl. a. uppsökande verksamhet enligt i huvudsak denmodell utredningen föreslagit. Försöksverksamheten har bedrivits i ,, och kommuner. Försöken i ochHuddinge startade först och några erfarenheter föreligger ännuinte från dessa projekt. Försöksverksamheten i och har inneburitatt barnhälsovården och socialförvaltningen i samarbete genomfört en förskoleundersökningför samtliga fyraäringar i vissa delar av kommunerna. Dessutom har bedrivitslekrådgivning. Förskoleundersökningen har genomförts genom att ensocialarbetare frän socialförvaltningen funnits tillgänglig päbarnavårdscentralen . Antalet barn som bedömts hasärskilt behov av stöd och stimulans har varit ganska olika i de bådakommunerna. I har efter den första försöksperioden av deundersökta barnen bedömts ha behov av någon form av hjälp från samhällets sida.I har denna andel varit betydligt mindre. Att en stor del av barnenbedömts ha behov av nägon hjälpåtgärd frän samhällets sida får inte tolkas såatt dessa barns situation på något sätt varit alarmerande. Styrkan i den härdiskuterade typen av förebyggande verksamhet är just att man genom enkla ochförhållandevis billiga åtgärder kan påverka en situation innan något egentligtproblem har uppstått. För både barn, föräldrar och samhälle är detta en mycketpåtaglig fördel. Vissa av de barn man kommit i kontakt med har fått enförtursplats i förskolan, i andra fall har kontakt ordnats med socialförvaltningeneller den psykiska barna- och ungdomsvården, för andra äter har kontakt ordnatsmed annan barnverksamhet i kommunen. Erfarenheterna från båda projekten ärpositiva. Jag delar utredningens uppfattning att en ökad samordningav barnhälsovårdens och socialvårdens verksamhet på det här aktuella områdetbör eftersträvas för att få till stånd en sä effektiv uppsökande verksamhet som möjligt för barn med särskilda behov. Dennauppfattning har också fått allmänt stöd vid remissbehandlingen. a.kommunförbundet och landstingsförbundet är positiva till utredningens förslagom samverkan mellan kommunernas socialvård och landstingensbarnavårdscentraler. I fråga om utformningen av denna samverkan menar kommunförbundetdock att det fiims lösningar som kan vara lämpligare än de som angetts avutredningen. Jag avser att i annat sammanhang föreslå Kungl. Maj:t attsocialstyrelsen beviljas medel för fortsatta försök under /74med bl. a. uppsökande verksamhet innefattande olika former av samverkan mellanbarnhälsovård och socialvård. Jag kommer därvid också att föreslå att ensärskild arbetsgrupp tillkallas med uppdrag att följa nyssnämndaförsöksverksamhet och bl. a. på grundval därav utarbeta förslag till hur denuppsökande verksamheten lämpligen kan organiseras i olika kommuner samt hurett vidgat samarbete mellan barnhälsovård och social barnavård kan utformas. Ansvaret för barn med handikapp Utredningen visar att man har haft svåiigheteratt dra gränsen mellan det prirnärkommunala och det landstingskommunalaansvaret för barn med olika slag av handikapp. Därigenom har också barnensmöjligheter till integrering i den vanliga förskolan försvårats. Remissinstanserna delar utredningens uppfattning att detär av största vikt att ansvarsfördelningen mellan primärkommuner ochlandstingskommuner klarläggs. Det framhålls att barnens förskoleplaceringmåste lösas utifrån grundsynen att barnens behov skall tillgodoses på bästasätt, oavsett vilket organ som har huvudmannaskapet. Jag vill instämma i attansvarsfrågan i dessa fall behöver klarläggas. Ansvaret för att ett barn medsärskilda behov av stöd och stimulans får sin rätt till förskoleverksamhet böri första hand alltid vila pä den kommun där barnet i fråga är kyrkobokfört ellerstadigvarande vistas. Detta ansvar bör kvarstå till dess ansvaret för barnetövertagits av annan, t. ex. omsorgsverksamhet. Det bör alltsååligga primärkommunen att vidta åtgärder för att de barn som finns inomkommunen får delta i förskoleverksamhet genom förskola eller i annan form. Även de barn som omfattas av omsorgslagen bör sä långt detär möjligt integreras i primärkommunernas förskolor. Det ankommer därvid pälandstingen att ersätta kommunerna för kostnaderna. Där en integration inte ärmöjlig utan förskolebarnen pä grund av sitt handikapp behöver vistas isärskilda institutioner bör helt svara för de omsorger barnenbehöver. För barn som vistas på sjukhus, barnhem eller annan liknandeinstitution bör huvudmannen för institutionen också svara för att barnen sälångt möjligt får delta i förskoleverksamhet. Den tidigare nämnda arbetsgruppen angående uppsökandeverksamhet m. m. bör få i uppdrag att pröva om det finns behov av närmare bestämmelseri fråga om ansvaret för de handikappades förskoleverksamhet. 5.5 Förskoleverksamhetens planering och utbyggnad Utredningen har, vid sidan av förslaget om en allmänförskola för sexåringar, diskuterat frågan om hur en samtidig utbyggnad avförskolan för barn med förvärvsarbetande eller studerande föräldrar skall kunnagaranteras. Utredningen har inte funnit det möjligt att genom lagbestämmelserkräva att kommunerna skall tillgodose hela behovet av barntillsyn i daghem.Utredningen har valt att i stället föreslå att kommunerna åläggs att upprättaförskoleplaner som visar behovet av förskoleplatser i kommunen och i vilkenutsträckning och pä vilket sätt kommunen avser att tillgodose detta behov. I en sådan plan skall behovet av förskoleverksamhet underde närmaste fem åren redovisas enligt vissa centralt angivna beräkningsmetoder.Vidare skall redovisas kommunens planer för förskolans utbyggnad under sammatidsperiod. För nya bostadsområden, med minst 200 lägenheter, föreslårutredningen att kommunen åläggs att tillgodose hela behovet av förskoleplatservid områdets färdigställande. Remissinstanserna har genomgående ställt sig positiva tillutredningens förslag om en förskoleplan. a. kommunförbundet,bygglagutredningen och har understrukit att arbetet medplaneringen av förskolans utbyggnad i tillämpliga delar bör samordnas med övrigkommunal planering. Jag villunderstryka att införandet av en allmän förskola för sexåringar givetvis inte färmedföra att den i hög grad angelägna utbyggnaden av förskoleverksamheten förövriga åldersgrupper med förvärvsarbetande eller studerande föräldrareftersatts. Daghemsutbyggnaden måste ges hög prioritet även underfortsättningen av . Jag vill erinra om den höjning av statsbidragentill daghemsverksamheten som i enlighet med förslagen i åretsstatsverksproposition nu genomförs för att ge kommunerna ökade möjligheter attgenomföra en fortsatt snabb utbyggnad av denna verksamhet. Som utredningenframhållit torde det inte vara realistiskt att räkna med att kommunerna inom deallra närmaste åren skall kunna täcka hela behovet av daghemsplatser. Däremotanser jag i likhet med utredningen att det är viktigt att fä till stånd enallmän och systematisk planering av insatserna på detta område. Som utredningenframhållit bör bestämmelserna på denna punkt ta sikte pä att åstadkorh-ma enfortsatt snabb utbyggnad. Den nya lagen om förskoleverksamhet bör innehållabestämmelser om skyldighet för kommunerna att utarbeta sädana planer förutbyggnaden av samhällets barnomsorg. Planen bör omfatta en redovisning avbefintlig och planerad verksamhet i form av förskolor (daghem ochdeltidsgrupper), familjedaghem, åtgärder för värd av sjuka barn, parklek ochannan verksamhet för barn i förskoleåldern. Detta bör ske mot bakgrund av enbehovsredovisning i fråga om daghems-och andra förskoleplatser m. m. inomkommunen. Det bör ankomma på den centrala tillsynsmyndigheten att utarbeta deregler som behövs för att få fram viss enhetlighet i metoderna för dessaberäkningar m. m. Planen, som bör fastställas av kommunfullmäktige, skallvidare redovisa på vilket sätt och i vilken utsträckning kommunen avser atttillgodose det framräknade behovet. Planen bör avse en femårsperiod och haformen av en rullande planering som ses över bl. a. med hänsyn tillnyproduktion eller sanering av bostäder. 1 likhet ined utredningen och vissa remissinstanser anserjag att denna planering så långt möjligt bör samordnas med övrig kommunalplanering. Det bör ske en ömsesidig anpassning av det underlagsmaterial sombehövs för förskoleplaneiingen och för annan planering. Jag anser inteatt detta behöver innebära några svårigheter vid förslagets genomförande. Jag delarutredningens uppfattning att det till plankravet inte bör bindas några centralabestämmelser om viss ambitionsnivå i utbyggnadstakten. I anslutning tillkommunens utarbetande av planen för förskoleverksamheten bör politiska,fackliga och andra lokala organisarioner ges möjligheter att framföra sinasynpunkter på behoven inom förskoleområdet. Jag vill framhålla att dettaförutsätter att intresserade organisationer och enskilda kommunmedlemmar i godtid före beslut i fullmäktige fär tillgång till ett lättillgängligtinformationsmaterial. Kommunen bör vidta åtgärder för att aktivt föra utinformation om planarbetet. I likhet med vad utredningen föreslagit förordar jag att kommunernasplaner för förskoleverksamheten skall redovisas till och därsammanställas till en samlad redovisning för hela landet. En sådansammanställning är av stor betydelse för bl. a. planeringen av personalutbildningen. Utredningen har föreslagit att det totala behovet avförskoleplatser i kommunen skall beräknas enligt en enhetlig metod, dels föratt möjliggöra en sammanställning för hela landet av de olika planerna, delsför att underlätta jämförelser mellan kommunerna. Den metod som utredningenföreslär innefattar bl. a. en relativt enkel frarnskrivning av andelen barn rnedförvärvsarbetande moder. Som stöd för denna framskrivning använder utredningendels en prognos över den kvinnliga förvärvsintensiteten pä kommunnivå, delsutvecklingen av andelen barn till förvärvsarbetande mödrar på riksnivå. Denföreslagna metoden har föranlett en del invändningar vid remissbehandlingen.Jag anser mig inte ha anledning att i detta sammanhang gå närmare in pä dennarent beräkningstekniska fräga. Det bör ankomma pä tillsynsmyndigheten attutarbeta vägledning för kommunerna i denna fråga på grundval av utredningensbetänkande och vad som kommit fram under remissbehandlingen liksom under denförsöksverksamhet som pågår för att pröva olika planeringsmodeller. I likhet med utredningen anser jag det angeläget attbehovet av förskoleverksamhet beaktas vid planeringen av ny bostadsbebyggelseoch att förskoleverksamheten byggs ut med bostäderna i ett område.Barnstugeutredningen har föreslagit två styrmedel i detta syfte, nämligenskyldighet för kommun dels att reservera mark för förskoleän-damäl i sambandmed all planläggning av mark för bebyggelse, dels att helt tillgodose behovet av förskoleplatser i nya bostadsområden med minst 200 lägenheter. Som flera remissinstanser framhålht skulle ettovillkorligt krav pä full behovstäckning i nya bostadsområden medföra attkommunens resurser i hög grad styrs till nya bostadsområden, vilket intebehöver vara liktydigt med en riktig prioritering. Vidare omfattar utredningensförslag inte den del av bostadsproduktionen som sker i områden med mindre än200 lägenheter eller i samband med sanering av äldre bostadsområden. Jag delarutredningens uppfattning att det är av den största betydelse att kommunernareserverar mark för förskolans kommande behov. Detta är en förutsättning föratt förskolan skall kunna bedrivas under tillfredsställandeförhållanden. Av kommunens ställning som huvudman för den fysiska planeringenföljer att den skall tillse att mark reserveras för skilda behov, bl. a.förskolans, som skall tillgodoses inom kommunen. Jag finner därför att någonföreskrift om skyldighet för kommun att reservera mark för förskoleändamålinte behövs. Det får som kommunförbundet framhållit bli kommunerna själva sominom ramen för tillgängliga resurser gör de nödvändiga avvägningarna avförskolebehovet mellan äldre och nya bostadsområden. Behovet av förskoleverksamhet måste uppmärksammas ocksåvid ekonomisk och annan planering i anslutning till nyproduktion och saneringav bostäder. Fr. o. m. ingår uppgifter om byggandet av alla lokaler förboendeservice - således även lokaler för förskolor - i de kommunala bostadsbyggnadsprogrammeni enlighet med beslut av riksdag (prop. 1973:72, CU 1972:28, rskr 1972:201).Genom att lokalbyggandet för förskolorna ingår i bostadsbyggnadsprogrammen ochsålunda blir föremål för politiska beslut i kommunen skapas förutsättningarför debatt och avvägningar pä det lokala planet i samband med planeringen avnya bostadsområden utöver vad som sker i samband med upprättandet avförskoleplaner. Fr. o. m. gäller vidare en gemensam läneram förbostäder och servicelokaler. Mot bakgrund av att det statliga länestödet tillförskolor lämnas enbart i form av bostadslån har förskolornasbehandling i ramsystemet ägnats särskild uppmärksamhet i prop. 1973:72 (s. 40).Härvid anfördes att den gemensamma läneramens storiek bör bestämmas sä attutbyggnadsbehovet för förskolor fär erforderligt utrymme i ramen. Vidfördelningen på kommuner av ramar bör därför behovet av lokaler för förskolortäckas i första hand. Vidare förutsattes att kommunerna vid sin bedömning avrambehovet och vid fördelningen av dem tilldelade ramar ger förskolorna denprioriterade ställning som motsvarar syftena med de här angivna riktlinjerna. Inrymmandet av förskolorna i bostadsbyggnadsprogrammen ochden prioriterade ställning som getts förskolorna i ramsystemet för bostadsbyggandetär ett viktigt steg på vägen när det gäller att tillgodose behovet avförskoleplatser i bostadsområdena. Enligt min mening bör kommunerna också isamband med uppgörandet av bostadsbyggnadsprogrammen på grundval av förskoleplaner redovisa behovet avförskoleplatser och hur detta behov skall konkretiseras i form av förskolor ide olika bostadsområdena. 5.6 Verksamhetens innehåll och organisation Förskolans organisation och arbetssätt skall inte ses somett egenvärde utan som en spegling av de ambitioner vi har för samhället ochdess utveckling. Mot den bakgrunden blir frågor om t. ex. föräldrasamarbete,syskongrupper och arbetslag viktiga pedagogiska frågor. Av naturliga skäl fårutredningens förslag i dessa avseenden genomföras successivt i takt medlokalmässiga och personella förutsättningar. Dessa frågor är heller inte av denart att de kräver något ställningstagande. Jag vill emellertid häranföra några allmänna synpunkter på dessa frågor och därvid även redovisaerfarenheterna av försöksverksamheten pä området. Utredningen har pekat på att det är viktigt att barnen idaghemmet har en god och varaktig kontakt med ett begränsat antal vuxna. Barnenbör också ha en viss frihet.att välja den bland personalen som de finner den naturiigastekontakten med. Barnen har vidare behov av kontinuitet i sina relationer tillandra barn och till personalen. Liksom flertalet remissinstanser biträder jagden av utredningen föreslagna inriktningen. Resonemanget leder fram till attbarnen bör bilda äldersblandade grupper, s. k. syskongrupper och att personalenbör fungera i arbetslag. Formandet av syskongrupper i daghemmet som omspänner fleraårsgrupper och där barnen därför kan stanna möjliggör ett varaktigt kaniratförhällandebarnen emellan och mellan barn och personal. Denna form av gruppindelninginnebär också en socialt riktigare situation än med strikt åldersindeladegrupper. Barnen kommer att få uppleva att i samma grupp finns barn som fysiskteller psykiskt är mera eller mindre utvecklade än de själva är. Det bör ge godamöjligheter att lära barnen att leka och trivas ihop med barn som i någotavseende inte är lika utvecklade som de själva. Barnen kan genom den föreslagna gruppindelningen ocksåtränas i att ta hänsyn till varandras olikheter och att hjälpa varandra. Deäldre barnen kan i olika situationer hjälpa de yngre barnen t. ex. vid av- och päklädning,när de äter, leker etc. De yngre barnen å sin sida får frän de äldre barnenstimulans i sin utveckling. Vid den försöksverksamhet bedriviti , och kommuner har organisationen med syskongrupperprövats. Erfarenheterna från dessa försök är positiva. Barnen har sålunda visatstörre självständighet och initiativ såväl i lekaktiviteter som irutinsituationer. De äldre barnen har utvecklat metoder att förebyggakonflikter med de mindre, t. ex. avled-ningsmanövrer som att överräcka en bilåt en treåring som kommer för att leka med fernåringens byggkonstruktion.Barnen har spontant valt lekkamrater med hänsyn till den egna utvecklingsnivån.De större barnen har hjälpt de mindre, främst i rutinsituationer. Bland defrågor som ytterligare behöver uppmärksammas inom försöksverksamheten kan nämnasde äldre barnens behov av vuxenkontakt och en mer strukturerad handledning. Utredningens förslag leder fram till att personalen idaghemmet bör forma arbetslag som planerar och fördelar arbetet. All personalbör om möjligt vara inlemmad i arbetslagen. a. dessa skäl är det enfördel om rengöring och vård av lokalerna kan ske pä .