prop · FW03136 · 1973-12-31 00:00:00 — Inte heller jag är beredd att förorda några stadgebundna bestämmelserom personaltäthet. Jag delar också utredningens uppfattning att i ett läge medknappa resurser, såväl i fräga om personaltillgäng som i fräga om ekonomiskamöjligheter, är det angeläget att tillgängliga personalresurser i första handanvänds för att bygga ut förskolan och för att genomföra personalförstärkningari de fall förskolorna tar emot flera barn som kräver särskilda insatser frånpersonalens sida. Den av utredningen föreslagna personaltätheten i daghemmen färförverkligas i den takt ekonomiska resurser och tillgängen till personal gördetta möjligt. Jag utgår från att möjligt kommer attutvärdera erfarenheterna i fråga om personalorganisationen vid den pågåendeförsöksverksamheten och delge kommunerna resultaten härav. Utredningens förslagom att mera allmänt knyta medhjälpare till förskolläraren i en deltidsgrupp fårförverkligas allteftersom detta befinns möjligt. Utredningen framhåller behovet av fortbildning förförskolans personal mot bakgrund av de förändringar av förskoleverksamheten somutredningen föreslagit. På initiativ av utredningen har viss fortbildningpåbörjats i regi. Jag vill idetta sammanhang framhålla vikten av att resurser ställs till förfogande förlokal pedagogisk rådgivning. Utredningen har i bl. a. detta syfte föreslagitatt särskilda pedagogkonsulenter anställs i kommunerna. Jag delar utredningensuppfattning om betydelsen av ett mellanled som kan förmedla konkret informationi direkt kontakt med den dagliga verksamheten. Detta torde dock kunnagenomföras först på relativt lång sikt. I likhet med vad kommunförbundet anförti sitt remissyttrande vill jag därför peka på möjligheten att avlasta denuvarande barntillsynskonsulenterna en del av deras administrativa uppgifterför att ge dem möjlighet att mera aktivt ägna sig ät bl. a. det pedagogiskaarbetet i förskolan. Av väsentlig betydelse när det gäller förskolansorganisation är frågan om tiderna för öppethållande. Utredningen har för sindel uttalat att nuvarande öppethållandetider i princip bör behållas somnormaltider. Utredningen förordar emellertid en försöksverksamhet med olikamodeller med dygnet-runt-service i förskolan. Utredningen betonar ocksånödvändigheten av att man i arbetslivet tar större hänsyn till småbarnsföräldrarnär det gäller skiftarbete, förläggningen av arbetstiden m. m. Flertalet remissinstanser delar utredningens uppfattningatt större hänsyn till småbarnsföräldrarna bör tas i arbetslivet. LO menar dockatt förskolan måste anpassa sina öppethällandetider till de behov de vuxnasarbetstider medför. Flera remissinstanser ställer sig ä andra sidan tveksammatill ett system med nattöppna daghem. Flertaletdaghem är f. n. öppna , i allmänhet från kl. 6.30 till 19.00,kl. 6.30 till 14.00. Verksamheten har dock minskatunder senare är. Utredningen har redovisat exempel pä daghem med längreöppethållandetider, exempelvis nattöppna daghem och vissa speciella försök attlösa tillsynen för barn till skiftarbetande föräldrar. Exemplen visar på såvälfördelar som svagheter. Gemensamt är att kostnaderna bhr avsevärt större än fördaghem med normalt öppethållande. Det äroklart hur stort det faktiska behovet är av andra öppethållandetider än denuvarande. Utredningen konstaterar också att inga omfattande vetenskapligaundersökningar gjorts beträffande barns trötthetssymptom eller störningar idaghemsmiljön i förhållande till vistelsetidens längd. Utredningen har mot denbakgrunden inte velat slå fast att vissa modeller för öppethållande under vissaangivna tider bör gälla, utan hävdar att det i stället bör vara enavvägningsfråga utifrån rådande lokala förhållanden. Jag delarutredningens uppfattning att det är angeläget att större hänsyn tas tillsmåbarnsföräldrarnas situation i arbetslivet, framför allt när det gällerarbetstidens förläggning. När det gäller samboende föräldrar med småbarn tordedet i allmänhet vara möjligt att anpassa arbetstiden så att inte båda samtidigtarbetar på obekväm arbetstid. De största problemen har de ensamståendeföräldrarna. För dessa är det särskUt angeläget med en anpassning avarbetstidens förläggning till förälderns behov av samvaro och vård av barnen. Vid sidanav angelägna åtgärder pä arbetslivets område kan behövas andra åtgärder förbarnens omvårdnad som inte överensstämmer med förskolans normala öppethållningstider.Det ankommer på kommunen att med hänsyn till de lokala behoven närmare avgöravilka tider daghemmen skall vara öppna liksom vilka tider verksamheten ideltidsgrupper skall pågå. Vederbörlig hänsyn måste därvid givetvis tas tillhur olika öppethållningstider påverkar barnen. Jag delar utredningensuppfattning att man genom försöksverksamhet bör försöka få fram mera kunskaperpå detta område. Jag vill här också framhålla möjligheten att användafamiljedaghemmen för barn med föräldrar vars arbetstider inte sammanfaller medförskolans öppethållande. Även andra lösningar måste emellertid sökas. framhållit är det nödvändigt att förskolans öppethållande visarstor flexibilitet och att lokala behov av öppethållande pä andra tider än denormala uppmärksammas av kommunerna. Mot bakgrund av förslagen till gruppindelning av barnen iförskolan föreslår utredningen ett nytt lokalprogram. Huvudpunkten iutredningens förslag till lokalprogram är att syskongrupperna skall ha engemensam lekhall. Den normala förskoleenheten avses bestå av tvä syskongrupper.Till denna enhet kan sedan efter behov knytas smäbarnsgrupper ellerfritidshemsgrupper och deltidsgrupper. Enligt utredningen bör man undvikastörre institutioner än 5075 platser. Beroende på hur många av dessa platsersom utnyttjas för deltidsgrupper kan det totala antalet barn bli något högre. Förslaget om att en förskola inte bör omfatta mer änsammanlagt 5075 platser tillstyrks bl. a. av kommunförbundet och . Jag vill understryka att förskolan är ennärservice och att avståndet mellan barnens hem och förskolan bör vara kort. Avdetta följer att förskolan bör lokaliseras i bostadsområdena och att det totalaantalet barn därvid bör vara begränsat. Utredningen betonär att förskolans lokaler ochutomhusmiljö är viktiga delar för att åstadkomma en bra verksamhet. Det är inteså att omoderna och trånga lokaler omöjliggör en bra verksamhet men sådanalokaler är mer arbetskrävande och kan därför pä sikt vara oekonomiska. Lokalersom till sin funktion och storlek är väl genomtänkta underlättar arbetet förpersonalen. Det är därför god ekonomi att bygga bra lokaler. Utredningen föreslår ett antal alternativa gruppstorlekarför att kommunerna skall kunna välja den storlek som passar dem bäst. Nämndenför sjukvårds- och socialvårdsbyggnader anför att förslaget med lokalanpassningtill preciserade gruppstorlekar innebär att byggnadernas utformning blir merbunden än vad som är fallet. Nämnden framhåller att av samtligaförskolor som byggs utformas för olika verksamhetsformer och växlandeplatsantal. Jag anser att de synpunkter ochsocialvärds-byggnader anför är värda att beakta. Behovet av förskoleplatser ochgruppsammansättningar varierar mellan olika områden och mellan olika tidpunkterberoende på att befolkningens sammansättning förändras. Det är därför önskvärtatt få en lokalutformning som underlättar förändringar av gruppsammansättningaroch verksamhet. Man bör också beakta att lokalerna kan komma att användas förannat än förskoleverksamhet efter . Det bör ankomma på tillsynsmyndighetenatt mot bakgrund av barnstugeutredningens betänkande och de synpunkter somframkommit vid remissbehandlingen utarbeta vägledande information till kommunernai denna fräga. Flertalet av de lokaler som har byggts under senare är harhaft en yta per plats ' eller mer som varit direkt avsedd för barnenslek. Det motsvarar en ungefärlig totalyta per barn. minimiyta per plats. Däremot bör enligt utredningen inte att som villkor för statsbidrag skall gälla att byggnaden skall ha en minimiyta ' per plats. Däremo föreskrivas hurdenna yta skall disponeras. a. kommunförbundet, ochsocialvårdsbyggnader och TCO har invändningar mot utredningens förslag attanvända totalytan som norm för den fortsatta utbyggnaden. Dessa remissinstanserpekar på att det utrymme som blir tillgängligt för barnens verksamhet kan varierainom samma totalyta. Lekytan blir beroende av hur stora ytor som går åt förkök, kapprum, korridorer och andra liknande utrymmen. a. bostadsstyrelsenhar en mer principiell invändning mot förslaget till lokalytor och anser attutredningen varit bunden av ett visst antaget funktionssätt och av en visstotalyta. Genom den pågående försöksverksamheten bör det vara möjligt attanalysera lokalbehovet med utgångspunkt i olika aktiviteter ochgruppbildningar. Motbakgrund av de synpunkter som framkommit vid remissbehandlingen finner jag detför min del lämpligt att får i uppdrag att på grundval avutredningens förslag, remissyttrandena samt erfarenheterna fränförsöksverksamheten utarbeta förslag till de nya normer i fråga om lokalutformningm. m. som kan behövas för prövningen av statsbidrag. Jag avser att återkommatill denna fråga i samband med anmälan av frågan om medel för fortsattförsöksverksamhet. Barnstugeutredningenhar som en allmän uppfattning framfört att kommunerna vid planering avförskolor bör beakta möjligheterna att samutnyttja och samordna olika resurser.Det gäller framför allt förskolornas utelekplatser som om de är väl tilltagnai storlek även skulle kunna utnyttjas av bostadsområdenas övriga barn och ävenvuxna. Om det finns en organiserad parklek kan viss samordning avverksamheterna vara lämplig. Utredningen anser att nuvarande norm förbarnstugetomtens storlek, 50 m per plats, bör utgöra ett minimum och att dettatal bör ökas till 80 m om det skall finnas några större möjligheter att ta emotandra barn frän bostadsområdet. Enligt minmening är tillgången till ett väl tilltaget lekområde utomhus viktig isynnerhet för daghemmen. Vid planering av nya områden torde det som regelfinnas möjligheter att till en rimlig kostnad åstadkomma detta. De avutredningen föreslagna tomtytorna bör därvid kunna tjäna som riktmärke. Det ärgivetvis en fördel om ytan görs större när så är möjligt. Jag anser också densynpunkt värd att beakta som framförs av Svenska arkitekters riksförbundnämligen att det inte i första hand är antalet barn som bör styra tomtstorlekenutan mer behovet av en tomt som kan ge plats för tillräckligt stimulerande ochomväxlande lekmöjligheter. Vidutbyggnad av förskolor i redan befintliga bostadsområden kan det vara svårt attfylla de krav på tomten som bör gälla för nya områden. Det torde dock mängagånger vara möjligt att ge barnen tillräckligt med lekyta utomhus genom attutnyttja befintliga lekplatser, parker, skolgårdar för lågstadiet etc. Genomvistelsetidens längd och till följd därav verksamhetens uppläggning har inte deltidsförskolansamma behov av ett eget område utomhus. Liksom utredningen anser jag dock attdet är väsentligt att även deltidsgrupperna har tillgäng till utelekplatser inomett kort avstånd frän institutionen. utemiljö har i betänkandet (SOU1970:1) Barns utemiljö framhållit önskvärdheten av en ökad samordning mellan oUkaformer för institutionell barntillsyn och mellan barninstitutioner och öppenpedagogisk verksamhet. Kommittén menar att en samordning av förskola ochlekpark borde kunna lösas för små enheter i bostadsområdena, där såväl förskolanssom lekparkens personal har möjlighet att ta hand om de barn som kommer.Samplaneringen skulle innebära tillgäng till mera differentierade utrymmen ochsysselsättningar och till personal med varierande utbildning och inriktning ochden skulle möjliggöra spontana gruppindelningar över åldersgränserna. Rentpraktiskt ger samplaneringen möjlighet till ytvinster i mark och lokaler ochmöjlighet till dubbelanvändning av olika lokalenheter. Kommittén anser attmöjligheterna att avsätta sammanhängande markutrymmen för lågstadieskolor,förskolor och lekparker bör utnyttjas både i nyplaneringen och i befintligabostadsområden. och kommittén för barns utemiljö anser jag att ett ökatsambruk av lekplatser bör eftersträvas. Hur samverkan och samutnyttjande skallorganiseras och vilka effekter det får dels för förskolans barn och dels förövriga barn fär prövas genom praktiska försök. Inom den försöksverksamhet sombedrivs och i kommande försök bör uppmärksamhet ägnas ät frågan om personalensansvar i förhällande till olika barngrupper. Förskolans personal har ett stortansvar för de barn som vistas i förskolan och man kan inte förutsätta attpersonalen skall kunna åläggas samma ansvar för barn som tillfälligt besökerförskolans lekplats. 1 dettasammanhang bör också nämnas den försöksverksamhet som på Kungl.Maj:ts uppdrag bedriver med fritidsaktiviteter för barn i åldern . Påförslag av barnstugeutredningen har vidare Kungl. Maj:t beviljat medel för ettförsök med viss samordning mellan ett fritidshem och öppen verksamhet i . föreslår att den nuvarande centralaritningsgranskningen av förskolelokaler skall upphöra och att som krav förstatsbidrag endast skall gälla vissa minimiytor. Förslaget har föranlett delademeningar bland de remissinstanser som yttrat sig i denna fråga. a.socialstyrelsen framhåller att det arbete som sker i samband medgranskningen av nya lokaler i dess helhet fyller en viktig servicefunktion. Denrådgivning som ges har bl. a. till syfte att minska kommunernas kostnader. Detjänstemän som handlägger dessa frågor centralt besitter en stor erfarenhet ochkunskap som vidarebefordras till andra kommuner i samband med rådgivningen. Bl.a. Svenska bostäder framhåller att byggandet av förskolor ävenfortsättningsvis kommer att bli udda ärenden för mänga kommuner och att detkommer att kräva avsevärda inlärningstider för flertalet objekt om kommunenskall sköta granskningen helt själv. Den nuvarande granskningen i samband med beslut omanordningsbidrag är både en formell granskning från statsbidragssynpunkt ochen rådgivning till kommunerna från kvalitetssynpunkt. Viss kritik har riktats mot framför allt det förhällandet att det för kommunen ivissa fall kan vara svårt att veta vad som är ett krav för att kunna fästatsbidrag och vad som är ett råd för att lokalen skall fungera bra för sittändamål. Jag anser det angeläget att de centrala myndigheterna sålångt möjligt kan tillgodose kommunernas behov av råd i samband med anordnandeav nya förskolor. Därmed kan den samlade erfarenheten i dessa frågornyttiggöras av den som mera sällan har att behandla ett nybyggnadsärende avdetta slag. När det gäller själva det formella granskningsförfarandet bör dettaförenklas så långt som möjligt. Som nämnden för sjukvårds-ochsocialvårdsbyggnader framhållit i sitt remissvar är många förskolelokalerprefabricerade typhus varför granskningen i dessa fall bara blir en formalitetför fastställande av underlag för statsbidrag. I kontakterna med kommunerna bördet också klart framgå vad som t. ex. är villkor för statsbidrag resp.rådgivande synpunkter. Vissa administrativa frågor beträffanderitningsgranskning m. m. bör prövas i samband med budgetarbetet under hösten1973. 5.8 Lokal och central förvaltning Utredningen har framhållit att den lokala och centralaförvaltningen av förskolan i första hand måste utgå från de mål förverksamheten som utredningen skisserat. Utredningen har funnit att viktigasociala prioriteringar måste kunna göras , innebärandeatt samhällets sociala verksamhet använder förskolan som ett av de mestbetydelsefulla medlen i den förebyggande barnavården. Utredningen har därförförordat att förskolan även i fortsättningen lokalt förvaltas avbarnavårdsnämnd eller social centralnämnd. I konsekvens härmed har utredningenföreslagit som central tillsynsmyndighet. Förslaget har mötts av delade meningar blandremissinstanserna. En majoritet av dessa, bl. a. kommunförbundet och allakommunstyrelserna utom en, LO, , flera länsstyrelser ochsocialutredningen tillstyrker utredningens förslag. a. ,TCO och olika lärarorganisationer förordar att förskolan skall förvaltas avskolstyrelserna resp. . Jag har idet föregående anfört att de framträdande frågorna pä förskoleomrädet nu ärgenomförandet av en allmän förskola för sexåringar, en stark satsning på förskoleverksamhetenför barn med särskilda behov och en kraftig utbyggnad av förskoleverksamhetenför att tillgodose barn med förvärvsarbetande eller studerande föräldrar.Denna inriktning gör att förskolan i ett utbyggnadsskede får en särskiltpåtaglig förankring i familje- och socialpolitiken. Ett betydande intressemåste ägnas åt behovsinventering och uppsökande verksamhet, som skall visavilka barn som måste få företräde och vilka vägar man skall gå för att nå barnsom behöver tidigt insatt stimulans genom förskolan. Det är också viktigt attbeakta att förskolans verksamhet inte är avgränsad till sexåringarna utanomfattar hela den verksamhet som bedrivs för barn fr. o. m. sex månaders ålder.Jag finner det därför naturligt att förskolan organisatoriskt fär utgöra en del av de olikafamiljesociala insatser som måste komplettera varandra. Jag förordar således i likhet med utredningen ochflertalet remissinstanser att förskolan tills vidare liksom nu förvaltas avbarnavårdsnämnd eller social centralnämnd och att fungerar somcentral tillsynsmyndighet på förskolans område. bör liksom nuvara regional tillsynsmyndighet. Detta utesluter inte att andra lösningar avden lokala förvaltningen, t. ex. en separat förskolenämnd, kan väljas i vissafall. Det bör ges möjlighet för kommunerna själva att besluta om annan lokalförvaltning av förskoleverksamheten. Jag vill liksom utredningen framhålla viktenav att ansvaret för olika verksamhetsformer för barn i förskoleäldern därvidhälls 'samman hos ett och samma kommunala organ. Framför allt iglesbygdskommuner kan det dock finnas skäl för andra organisatoriska lösningarän den här nämnda. I dessa fall bör det t. ex. finnas möjlighet att även omförskolan förvaltas av barnavårdsnämnden i kommunen låta viss del avverksamheten, exempelvis den verksamhet i kommunens glesbygdsområden som ärsamordnad med skolan, praktiskt administreras av skolstyrelsen. Planeringsansvaretför hela förskoleverksamheten bör därvid vara samlat hos barnavårdsnämnden.Oavsett hur den lokala förvaltningen utformas kommer det att finnas ett starktbehov av samarbete mellan den sociala förvaltningen och skolförvaltningen ifrågor som gäller förskoleverksamheten. Jag har redogjort för den försöksverksamhet sombedrivs i ett stort antal kommuner med förskola i glesbygd. Av dennaförsöksverksamhet och annan försöksverksamhet med social service i glesbygdframgår att det för glesbygdskommunerna finns ett behov av att samordna ochsamutnyttja olika resurser främst med . Skjutsarna förförskolebarnen bör således samordnas med skolans skjutsorganisation men ocksåmed annan transportservice, bl. a. med färdtjänst och s. k.kompletteringstrafik. Samma resonemang gäller lokaler, pedagogiskt materialoch pedagogiska hjälpmedel. Även här är en samordning mellan förskola och skolanödvändig men också med fritidsverksamheten för barn och ungdom ochföreningarnas verksamhet. Vad gäller den centrala tillsynsmyndighetens -uppgifter kan dessa som utredningen framhållit indelas i trebasfunktioner, nämUgen pedagogiskt resp. socialt utvecklingsarbete samt utbyggnads-och lokalplanering. Vad först gäller det pedagogiska utvecklingsarbetet blirsocialstyrelsens uppgift främst att initiera, leda och samordna försöks- ochutvecklingsarbete samt att samla, bearbeta, utvärdera och informera om olikaförsök och om resultatet av utvecklingsarbetet. Även beträffande det sociala utvecklingsarbetet blirsocialstyrelsens uppgifter främst av samordnande, initiativtagande ochstödjande karaktär. Till en böljan bör som utredningen framhållit en viktigdel av insatserna vara att följa och samla erfarenheter frän kommunernas uppsökandeverksamhet bland barn i förskoleåldern. bör också självinitiera försöksverksamhet och forskning på det sociala fältet. Projekten böräven innefatta pedagogiska och hälsovårdande insatser, vilka är viktiga delar av socialt utvecklingsarbete.Exempel på sådana insatser som utredningen redovisat är planering för att skapaförutsättningar för en kontaktmiljö i nya bostadsområden, bl. a. genom attskapa plats för olika slags aktiviteter för barn, ungdom och vuxna. Det kangälla att ge förskolor, skolor, bibliotek, barnavårdscentraler och andrainstitutioner möjlighet att fungera pä ett öppnare sätt gentemot människorna ibostadsområdena och sinsemellan mera samordnade än vad som vanligen är falletidag. Vidare är det väsentligt att stimulera och stödja försök som görs attsamordna barnavård och barnhälsovård i kombination med insatser förföräldrautbildning, vuxenrädgivning m. m. I detta utvecklingsarbete bör denregionala socialkonsulentorganisationen kunna svara för viktiga uppgifter. När det gäller uppgifter beträffandeutbyggnads- och lokalplaneringen måste som utredningen framhållit sociala ochpedagogiska aspekter och miljöaspekter bli bestämmande för den meraöversiktliga utbyggnadsplaneringen. Utarbetandet av vägledande informationbeträffande lokaler och utemiljö för förskolan bör därför förutom pedagogiskinformation också innefatta information om utbyggnadsplanering, t. ex.lokalisering av förskolor inom kommunen och inom bostadsområdena m. m. När detgäller direkt rådgivning om utbyggnadsplaneringen till kommunerna bör ävenlänsstyrelserna fä en viktig uppgift att fylla. Av vad jagtidigare anfört framgår att förskolan bör utgöra ett viktigt led i samhälletsolika familjesociala åtgärder men att den också utgör en viktig bakgrund förskolan, där det är väsentligt att bevaka att det för det enskilda barnet finnsen kontinuitet mellan förskola och skola. Vid mitt ställningstagande till vemsom lokalt och centralt skall förvalta förskolan har jag också utgått ifrån attett nära och kontinuerligt samarbete kommer till stånd mellan skolan ochförskolan. Ett sådant samarbete mellan skolan och den sociala barna- ochungdomsvärden bör avse inte enbart förskoleverksamheten utan även verksamhetenför barn i skolåldrarna och leda till en samordning och effektivisering av samhällsservice som vänder sig till barn och ungdom samt barnfamiljer. Formerna för ett sådant samarbete pä det kommunala planetbör givetvis grundas pä de lokala förutsättningarna. Som utredningen framhållithar i vissa kommuner ett intensifierat samarbete påbörjats mellan barna- ochungdomsvården samt skolan. Det.kan därför vara naturligt att bygga vidare på desamarbetsorgan som där bildats. Jag delar i det sammanhanget utredningensuppfattning att det är angeläget att samrådet sker på sådant sätt att det kanpåverka utformningen av de sociala, pedagogiska och hälsovardande insatser somgörs på nivå. Det bör ankomma pä kommunerna själva att besluta om påvilket sätt detta samrädsförfarande skall ske. Utredningen har föreslagit att det också centralt inrättasett samarbetsorgan med uppgift att verka för att förskolan får den sociala ochpedagogiska utformning utredningen dragit upp riktlinjer för. Utredningenmenar att avsikten med ett sådant centralt samarbetsorgan bör vara att, utifrånförskolans synpunkt, tillföra väsentlig informa- tion från de olika myndigheter och organisationer somföreslås ingå och att dessa i sin tur fortlöpande skall informeras omsocialstyrelsens arbete inom detta område. Samarbetsorganet föresläs få enrådgivande funktion i förhållande till . Jag vill för egen del framhålla att även skolöverstyrelsennu har och i fortsättningen kommer att ha viktiga funktioner på förskolansområde. Det gäller bl. a. frågor angående utbildning av personal för förskolansverksamhet. Det pedagogiska forsknings- och utvecklingsarbetet på skolans ochförskolans område kommer också att behöva samordnas ochvidareutvecklas. Efter samråd med chefen för förordarjag därför att ett centralt samarbetsorgan förskoledelegation inrättas meden rådgivande funktion inte bara i förhållande till utan ocksåi förhållande till . I delegationen bör beredas frågor somrör förskolan och dess framtida inriktning.