prop · FW0322 · 1973-12-31 00:00:00 — Förslagets verkningar kommer därigenom att sträcka sig utöver dessegentliga syfte. En så betydelsefull åtgärd som att bilda saneringsområdetorde kräva mer preciserade överväganden än som skett såväl i fråga om demateriella rekvisiten som beträffande förfarandet. Förslaget är enligtreservanterna inte tillräckligt underbyggt. Det skulle dessutom leda tillbristande rättvisa markägare emellan till följd av att fastigheter inom saneringsområdenskulle bli utsatta för värdeminskning. Reservanterna kan på grund av det nu anförda intebiträda majoritetens förslag i denna del. Inte heller kan de biträda förslagetom förlängning i vissa fall av den tid inom vilken förköpsrätt skall utövas.Detta ter sig så lite underbyggt i fråga om den praktiska utformningen och detlegala innehållet, att det inte kan läggas tUl gmnd för lagstiftning utanförnyade överväganden. 4 Remissyttrandena 4.1 Förslaget till BSL Det övervägande antalet remissinstanser tillstyrkereller har ingen erinran mot att samhället får möjlighet att med stöd avlagstiftning uppställa minimikrav i fråga om den byggnads- och bostadstekniskastandarden i bostadshus. Till de remissinstanser som är positivt Inställda tUllagstiftning hör , , , statenshyresråd, statens planverk, länsstyrelserna i , och ,, och , de flesta länsbostadsnämnderna, de flestakommuner som yttrat sig. 1973: 22 41 munförbundet,boendeutredningen, , TCO, , , och . Negativt inställda till lagstiftning är hovrätten överSkåne och , . Näringslivets byggnadsdelegation.Svenska byggnadsentreprenörföreningen, , Skåneshandelskammare. Handelskammaren i och . tillstyrker i princip införandetav en lagstiftning som ger kommunerna legala möjligheter att realisera sinaplaner på en successiv förbättring av det gamla och omoderna bostadsbeståndet.En sådan lagstiftning torde behövas som komplement till kommunens egnaåtgärder beträffande dess eget fastighetsinnehav och tUl systemet med statligtkreditstöd som stimulans tUl modemisering. Styrelsen påpekar dock att deneffekt BSL kan få helt beror på kommunens ambitioner samt personella ochekonomiska resurser. En begränsande faktor kan vara vad kommunerna anser sig hamöjUgheter att göra med sina egna fastigheter. Det måste vidare ställas krav påkvalificerad personal, med såväl ekonomiskt som tekniskt kunnande, förinspektion och för bedömning av framförda hinder för åtgärder. Enligt bör saneringsverksamheten iförsta hand bedrivas med frivillig samverkan från fastighetsägamas sida.Hovrätten antar emellertid att det kommer att finnas fall där tvångsingripandekan behövas och förklarar sig inte ha något att erinra mot att reglertillskapas som ger myndighet möjligheter att vid behov företa sädanaIngripanden. Även anser att det i fall där samverkan inte kanuppnäs föreligger behov av ett instrument för en tvångsvis höjning av den bostads-och byggnadstekniska standarden i bostadslägenheter. i understrykersaneringsfrågans stora betydelse och angelägenheten av att en lagstiftningsnabbt kommer till stånd, som gör det möjligt för vederbörande kommuner att såskyndsamt som möjligt, metodiskt och i erforderlig skala bedriva saneringsverksamhet.Länsstyrelsen framhåller vidare att de utredningar av mera omfattande karaktär,som påkallas för ett vidare grepp på hela saneringsproblematiken, inte får geanledning till dröjsmål med den nödvändiga lagstiftning som behövs för attsaneringarna i fråga om bostads-fastigheter snabbt skall kunna fullföljas ochbedrivas i större skala. Om inte praktiska förutsättningar mom kort skapas,riskerar man fortsatt slumbUdning och ytterligare segregation med de socialamissförhållanden som därvid utvecklas. Man får en markant skiUnad meUan å enasidan bostadsstandarden i områden, som är nybyggda resp. utmstade med denminimistandard som rimligen bör uppställas, och å andra sidan bostadsområdenmed från moderna synpunkter helt otillfredsstäUande standard, dvs. en olikhet ilevnadsförhållanden som Inte kan accepteras. Stockholmskommun (generalplaneberedningens expertutskott) anser Prop.1973: 22 42 attbostadsinspektion av den karaktär som utrediungen föreslagit är ett viktigthjälpmedel för en målmedveten förnyelseverksamhet samt att nuvarande HS och BSär otillräckliga i dessa avseenden. hälsar medtillfredsställelse förslaget om författningsbestämmelser med en klart högremålsättning än de nu gällande. Enligt boende-utredningen ger den föreslagnalagstiftningen saneringskraven ökad tyngd och bUr dessutom ett stöd förgenomförandet. Lagstiftningen klargör för fastighetsägaren oavsett om denneär en enskild person, en kommun eller annan som hyr ut lägenheter destandardkrav som måste uppfyllas vid uthyrning. Denne bör alltså normalt kunnaavgöra vilka handlingsalternativ som föreligger och efter samråd med kommunenkunna ta ställning tlU dessa. framhåller vidare attlagstiftningen bör kunna ge hyresgäst möjlighet att bättre än nu bedöma vilkakrav som kan ställas på fastigheten och att på ett tidigt stadium framföra sinåsikt om förändringarna. LOstöder alla de i utredningen föreslagna åtgärdema som kan öka kommunernaskontroll över bostadsmarknaden. BSL bör därvid tUlsam-mans med bl. a. den nyaExL och TvL ge kommunerna förbättrade möjligheter att genomdriva en planmässigsaneringsverksamhet. Även TCO anser att utredningens förslag innehållernödvändiga instrument för att öka samhällets inflytande översaneringsverksamheten. , , Svenska och tillstyrker utredningens förslagutan närmare kommentar. anser dock att den närmare utformningen av BSL börytterligare övervägas. Hovrätten över och anser attutredningen inte visat skäl för en tvångslagstiftning där grunden föringripandet är att lägenheterna inte når upp till en viss standard. Detvångsåtgärder som behövs bör kunna genomföras med stöd av byggnads- ochhälsovårdslagstiftningen. Enligt hovrättens uppfattning har utredningen nardet gäller att bedöma behovet av och målsättningen för saneringsverksamhetenvarit alltför bunden av den indelning av lägenheter i olika kategorier somförekommer i folk- och bostadsräkningama. Därmed har alldeles för stortavseende fästs vid om en lägenhet har eller saknar vissa utrustningsdetaljer. avstyrkerlagstiftning och anser att kommunen i första hand bör söka frivillig samverkanmed fastighetsägarna. SamhäUets åtgärder för att främja sanering bör i förstahand inriktas på avveckling av föreliggande hinder och Införande avstimulansmedel. Skulle detta inte leda tUl godtagbart resultat kan föreningenacceptera överväganden om tvångsåtgärder. Även , , handelskammare. Handelskammaren i ochVästra avstyrker lagstiftning och anseri likhet med byggnadsentreprenörföreningen att saneringsverksamheten i ställetskall uppmuntras ge- 1973: 22 43 nomatt samhället avvecklar gällande regleringssystem såsom hyresreglering samtlångvariga expropriationstillstånd och byggnadsförbud. En kritisk inställning till lagstiftning har ocksåSveriges advokatsamfund som anser att man bör kunna räkna med att redangenomförda lättnader i hyresregleringen och denna lagstiftnings föreståendeavveckling medför ökat Intresse bland privata fastighetsägare att rusta uppsina fastigheter. Saneringsverksamheten torde också kunna stimuleras genomeffektivare samhällsplanering och ökade lånemöjligheter. Advokatsamfundetfinner det vidare angeläget att en fast praxis rörande bmks-värdehyran fårutbUdas utan störningar av nya och svåröverskådliga regleringar. Mot bakgrandav dessa omständigheter vUl samfundet ifrågasätta om tvångsingripanden och detaljregleringarär erforderliga eller lämpliga åtgärder för att uppnå utredningens målsättning.Det synes vara mer ändamålsenligt att t. v. avvakta effekten av redangenomförda åtgärder inom hyreslagstiftningens område. 4.1.2Allmänna synpunkter på lagförslaget Näringslivets byggnadsdelegation anser attförslaget innebär en djupgående förändring av lagstiftningspraxis och påpekarinledningsvis att BSL inte har karaktären av en s. k. politUagstiftning ivedertagen bemärkelse, dvs. en lagstiftning som innehåller likartadeuppfyllelsekrav från samhällets sida mot alla berörda. Lagen måste i ställetkaraktäriseras som en tvångslagstiftning, som syftar till ingrepp i detenskUda fallet av varierande art och omfattning. Med stöd av bostadspolitiskaeller kommunala värderingar genomförs skiftande ingrepp efter en bedömningfrån fall till fall. Trots den olikformiga tillämpnuigen, föreslås samhälletkunna kräva fullgörelse av den enskilde med användning av utomordentligatvångsmedel. Delegationen framhåller att en sådanIndividualiserad form av fullgörelse med tvångsrätt framför aUt förekommerinom expropriationslagstiftningen och närbesläktad tvångslagstiftning inomfastighetsrätten. En fullgörelse av anspråken förutsätter i dessa fallregelmässigt, att den enskilde får ersättning. Regler som syftar till påbudatt medverka tiU tiU-komsten av fastighetsinvesteringar förekommer inomåtskillig speciallagstiftning på fastighetsrättens område. Sådana ingreppfömtsätter i allmänhet att åtagandena leder tUl en påtaglig båtnad för berördaparter, dvs. en beräknad vinst. Enligt delegationens uppfattning innebär den nuföreslagna lagstiftningen mycket kännbara rådighetsinskränkningar för denenskilde. Inom ramen för BSL kan den enskilde tvingas till investeringsåtagandenpå begäran av kommun, åtaganden som ofta kan bli betydligt mer ekonomisktkännbara än exempelvis permanenta byggnadshinder som grundas på planeringenligt BL. Investeringspåbud med stöd av lagen synes inte heller kunnajämställas med sådana ekonomiska åtaganden. Prop.1973: 22 44 som kan genomföras tvångsvis med stöd av exempelvis lagenom gemen-samhetsanläggnlngar, eller enskUda väglagen. Åtgärdskraven får riktasmot enskilda, även om investeringama kan väntas bli förlustbringande.Bätnadsprincipen synes till den grad ha blivit övergiven, att syftet medingreppen rent av får gå ut på att förorsaka enskilda sådana förluster, attfastigheterna sjunker i värde. Enligt delegationens mening bör denav utredningen rekommenderade miniminivån för bostadsstandard eftersträvas medhjälp av stimulansåtgärder. "Kravlistan" bör därför i första handendast få den verkan att den ställs som vUlkor för statlig långivning. Skallstandardkrav upprätt-håUas med sanktioner från samhället, kan endast enlagstiftning som innebär likformig och samtidig uppfyllelse av samtligaberörda godtas. Kraven i en sådan lagstiftning måste bli betydligt merbegränsade än utredningens lagförslag och torde kuiuia genomföras genomjusteringar inom ramen för bestämmelserna i och BS. Ett tjugotal remissinstanser tarupp frågan om tillämpningsområdet för BSL. Ungefär hälften av dessa är kritisktinställda till förslaget att lagen skall avse endast fastigheter med mer än tvåbostadslägenheter. Sålunda anser att hyresgäster som bor ismåhus bör ha samma rätt till en godtagbar standard som de som bor iflerfamiljshus och att lagen därför bör omfatta alla hus med lägenheter som upplåtesmed hyresrätt. StjTelsens uppfattning delas av , kommun(hälsovårdsnämnden), , och . påpekar att enbegränsning av saneringen tiU flerfamiljshus inte får ske i den kommunalabostadsplaneringen. Den måste omfatta bostadsförsörjningen och bostadsbeståndeti dess helhet och följaktiigen beakta moderniserings- och ersättningsbehov äveni småhusbeståndet såväl I tätorter som I glesbygd. Liknande synpunkter anförsav i . (generalplaneberedningens expertutskott) och Stor-Stockholms planeringsnämndframhåller att utredningen nästan helt har inriktats på sanering av lägenheteri flerfamiljshus med bristande ufrustnlngsstandard. Något stöd för dessabegränsningar kan varken utläsas ur direktiven eUer av den statistikutredningen redovisar. Direktiven avser hela det äldre bostadsbeståndet itätortema, dvs. Enligt utredningens uppgifter uppgick i tätorternaantalet omoderna lägenheter 1965 tUl ca 230 000 och ismåhus tUl 147 000, av det omoderna lägenhetsbeståndet i tätorter harsåledes inte behandlats av utredningen. För Stor-Stockholms del innebärbegränsningen att av de omoderna lägenheterna inte berörs av ut- 1973: 22 45 Denna begränsning kan inte anses varatillfredsställande. och påpekar attutredningens lagförslag har en sådan utformning att fastigheter som är upplåtnamed tomträtt inte kommer att omfattas av lagen. Enligt båda tingsrättemasmening bör någon skillnad mellan äganderätt och tomträtt i detta sammanhanginte göras. Även de övriga remissinstanser som yttrar sig i dennafråga har en kritisk inställning till utredningens förslag men anser i motsatstill de tidigare nämnda instanserna att lagens tiUämpningsområde är alltförvidsträckt. En sådan uppfattning har kommun. Näringslivets byggnadsdelegation.Handelskammaren i , och Skåneshandelskammare vilka samtliga ifrågasätter om åtgärdsföreläggande bör fåmeddelas beträffande fastighet som ej finns upptagen i kommunens bostadssaneringsprogram.De framhåller att risk föreligger att ett föreläggande beträffande sådanfastighet inte kan efterkommas på grund av bristande möjlighet att få krediter,igångsättningstillstånd, byggnadslov m. m. De remissinstanser som yttrar sigöver utredningens förslag att ta in de nya bestämmelserna i en särskild lag kan1 stort Indelas i två gmpper, av vilka den ena stöder förslaget och den andraanser att bestämmelserna skall Inarbetas i BS och andra berörda författningar. Till de instanser som stöder förslaget om en särskild laghör och flertalet länsbostadsnämnder, statens planverk,bygglagutredningen, länsstyrelserna i , och (majoriteten)samt län. (majoriteten) och flertalet av dekommuner som yttrat sig. har ingen erinran mot förslaget atttillskapa en ny lagstiftning vid sidan av hälsovårdslagstiftningen som delvishar samma syfte som BSL. En konsekvens av detta är dock att man måste få tillstånd en samordning av den bostadsinspektion som utförs med stöd i de skUdalagstiftningskomplexen. Risken för överorganisation och dubbelarbete måsteundvikas. Även statens planverk är positivt instäUt till en särskUd lag menframhåller att lagförslagets målsättning bl. a. fömtsätter att frågan om denlägsta godtagbara standardnivån är löst. Denna nivå, som är ett kriterium pånär åtgärdsföreläggande skall tillämpas, måste preciseras genomtillämpningsbestämmelser innan lagförslaget kan träda i kraft. Planverketframhåller vidare att standardkraven enUgt utredningens förslag omfattar ävensådana byggnadstekniska krav som regleras av byggbestämmelsema i BS ochSvensk Byggnorm, bl. a. vad avser hållfasthet, fukt-, värme- ochljudisolering. Dessa krav på lägsta godtagbara standard för bostadshus skulleaUtså komma att regleras av den nya BSL medtillhörande tUlämpningsföreskrifter, för vilka föreslås somhuvudman. Krav på övriga standardnivåer för bostadshus samt krav för andratyper av lokaler, t. ex. arbetslokaler, som inte omfattas av lagen reglerasdäremot som hittUls av BS och Svensk Byggnorm. Denna utformning av lageninnebär alltså att kvaUtetskrav av samma karaktär skulle komma att regleras avtvå olika bestämmelsekomplex, vilket enligt planverkets mening måste medförakomplikationer för alla berörda parter. har det, anför planverketvidare, ansetts angeläget att rensa bort byggbestämmelser ur olikaspecialförfattningar och överföra dessa tUl BS och Svensk Byggnorm.Utredningens förslag innebär således att denna princip skuUe frångås då detgäller modernisering och upprustning av bostäder. Då planverket anser attnågon sådan principiell ändring inte bör ske, avstyrker verket attbyggbestämmelser införs genom BSL. synpunkter I denna fråga delasav i och HSB. mening kan det, med hänsyn tUl sambandet medplanläggningen och kontrollen över byggandet I stort, ifrågasättas om intereglema om bostadsinspektion och åtgärdstvång borde tas m ibyggnadslagstiftningen. I avbidan på att bygglagutredningen slutför sitt arbetesynes det emellertid godtagbart att reglema tas in i en särskild lag. I likhetmed planverket anser utredningen att de föreslagna kraven pä lägsta godtagbarastandard har starkt samband med de byggbestämmelser som f. n. utfärdas avstatens planverk och att det därför är lämpligast att planverket blir denmyndighet som jämte Kungl. Maj:t blir huvudmän för standardkraven. Påhuvudsakligen samma skäl som bygglagutredningen anser också iStockholms län att de nya bestämmelserna bör tas in i en särskUd lag. (majoriteten) instämmer iutredningens uppfattning att den inom ramen för HS bedrivna bostadsinspektionenär behäftad med påtagliga brister. Med hänsyn härtiU hälsar förbundet medtillfredsställelse förslag om författningsbestämmelser med klart högremålsättning än de nuvarande. Enligt förbundet kan möjligen övervägas attbestämmelser införs i HS eller BS men detta skulle kräva en översyn avstadgorna, eftersom de nya bestämmelsema är principieUt artskUda frän nugäUande regler. En sådan översyn torde riskera att dra långt ut ,vilket skulle Innebära att den föreslagna reformen, som är av central betydelseI saneringsutredningens förslag, fick skjutas under en obestämdtid. Med hänsyn till de stora sanerings-behoven är det ett vitalt intresse attbeslut i lagstiftningsfrågan fattas . Det anförda synesenUgt förbundet utgöra ett starkt skäl för att de erforderliga bestämmelsematas in I en särskild lag. Denna uppfattning delas av i Göteborgsoch län (majoriteten) samt en minoritet inom . Tillde remissinstanser som anser att erforderliga bestämmelser bör Prop.1973: 22 47 inarbetasi BS och andra berörda författningar hör hovrätten över och ,hyresnämnderna för och , länsstyrelserna i (minoriteten) samt . (minoriteten), och (majoriteten) kommuner samt socialstyrelsenoch hälsovård. Enligt hovrättens mening bör behövligatvångsåtgärder, vidtas med stöd av byggnads- och hälsovårdslagstiftningen. Omförfattningsändringar behöver ske på gmnd av att standardkraven för lägenheterställs högre, anser hovrätten att ändringarna bör göras inom den befintligalagstiftningens ram. för anser att det med hänsyntill risken för kompetenskonflikter vid tiUämp-nlngen av HS och BS samt BSLskulle vara angeläget att författnuigstek-niskt samla i stället för attsplittra så likartade bestämmelser som det här är fråga om. Liknande synpunkteranför hyresnämnden för . Länsstyrelseni framhåller att översynen av den kommunalaplaneringsverksamheten bör ske i så samlad form som möjligt och att man därför i avbidan på en ny bygglag inte bör tillskapa nya organisationsformer fören trots allt så begränsad sektor som saneringsverksamheten utgör. Enligtlänsstyrelsens mening bör de nya bestämmelsema inarbetas i HS och BS. Göteborgskommunfullmäktige (majoriteten) påpekar att utredningens förslag kräver enomfattande, kvalificerad och dyrbar organisation. Det skuUe vara avsevärtbiUlgare att effektivisera och bygga ut redan befintUga förvaltningar (hälsovårdsnämndoch byggnadsnämnd) och att ändra lagstiftningen för dessa. iGöteborgs och län (minoriteten) anser också att en sådan effektiviseringoch utbyggnad är att föredra framför utredningens förslag. Det är intetillfredsstäUande att målsättningar för bostadsstandard uppställs i tre skildalagkomplex, nämligen BS, HS och den nu föreslagna lagen. kommunanser att erforderliga bestämmelser bör Inarbetas I byggnadslagstiftningen. (minoriteten) anser att de nya standardkraven börkomma till uttryck genom författningsändringar Inom främst HS och anför Ihuvudsak följande tiU stöd för sui uppfattning. Bestämmelsema I HS har redanfrån början även haft ett klart standardfrämjande syfte, vilket också framgårav deras praktiska tUlämpning. De har dock haft en alltför vag utformning föratt ge utrymme för några längre gående ambitioner i detta avseende. Väsentligabrister har också vidlått hälsovårdsnämndens administrativa möjligheter attgenomdriva sina krav. Det största hindret för en i verklig mening effektivbostadsinspektion har dock varit av ekonomisk art, eftersom fastighetsägamamänga gånger saknat reella ekononuska möjUgheter att verkstäUa erforderliguppmstning av ett äldre bostadsbestånd. Denna faktiska omöjlighet har haft endämpande inverkan på hälsovårdsnämndens aktivitet på Prop.1973: 22 48 området.Den utökade bostadsinspektionen som skall ske enligt BSL anknyter direkt tillhälsovårdsnämndens nuvarande Inspektioner enligt HS, Dessa två typer avinspektioner måste ovillkorligen samordnas för att inte skapa en ohållbarsituation med separata bostadsinspektioner av samma objekt enligt två olikalagstiftningar. I minoritetens yttrande anförs vidare atthälsovårdsnämnden har svarat för bostadsinspektionen I kommunen ochdärvid i vissa fall arbetat med en förhållandevis hög ambitionsnivå även omdenna på tidigare anförda skäl inte nått upp tUl utredningens intentioner om"lägsta godtagbara standard". Att hälsovårdsnämnden skulle vara ett>i och för sig mindre lämpligt organ för att utöva de funktioner som börankomma på en bostadsinspektion har inte blivit belagt. TUl förmån för att bestämmelsema skall inarbetas iHS uttalar sig även . I sitt yttrande anknyter styrelseninledningsvis till utredningens uttalande att HS är avsedd att tillgripasnärmast i situationer där hälsorisker uppkommit. Det förefaller styrelsen somom utredningen med hälsorisker I första hand synes avse omedelbara risker förmänniskans kroppsliga hälsa. Enligt modern internationell definition äremellertid hälsa inte bara frånvaro av sjukdom utan även ett tillstånd avpsykiskt och socialt välbefinnande. Styrelsen framhåller vidare dels att det enligtnuvarande bestämmelser i åligger hälsovårdsnänmden att inom hälsovårdstätortutföra återkommande bostadsinspektioner, dels att nämnden även utförinspektioner på grund av klagomål från hyresgäster eller vid särskildmisstanke om missförhållanden. Vid inspektionen ägnas uppmärksamhet åt 1)faktorer som utgör risk för hälsan (t. ex. mläckande gas, bristande uppvärmningoch fukt), 2) bristande underhåll (t. ex. trasiga tapeter, söndriggolvbeläggning och putsskador etc), 3) störande faktorer I omgivning (t. ex.rök och buller från industrier och buller från trafikleder) och 4) bristerbeträffande lägenhetens utrustning (t. ex. vatten och avlopp, samt komplementtiU bostaden såsom tvättstuga etc). Inspektionema omfattar också lägenhetensventilationssystem m. m. Även frågor om skötsel av bostaden, trångboddhet etc.handläggs av hälsovårdsnämnderna. Enligt mening torde dessabostadsinspektioner i allmänhet innebära mer kvalificerade bedömningar än debostadsinspektioner som utrednmgen skisserar. Styrelsen anser det varalämpligare att utnyttja den befUitliga organisation för bostadsinspektion somfinns inom hälsovårdsnämnderna och att i HS göra sådana ändringar att krav påden boendestandard som anses såsom den lägsta godtagbara Införs I denna. Iallt väsentUgt samma synpunkter som anför även Riksförbundetför allmän hälsovård. Prop.1973: 22 49 4.1.5 Kommunens handläggning av ärenden enligt BSL m. m.4.1.5.1. , , boendeutredningen,, , . samt Näringslivets byggnadsdelegation tar upp fråganom inriktningen av bostadsinspektionen och framhåller betydelsen av attmöjligheter tUl frivlUig samverkan från fastighetsägarens sida tas tUl vara. Enligt mening ärdet angeläget att åtgärder vidtas för att förenkla förfarandet. Styrelsen anserdet troligt att det i samband med besiktningen ofta kan konstateras attfastighetsägaren är beredd att vidta påfordrade upprustningsåtgärder. Denfortsatta handläggningen bör enligt styrelsen då rättas efter detta, vilketskulle kunna innebära att ett formellt förfarande enligt lagen inte skuUe blibehövligt. uppfattning delas av boendeutredningen.Stockholms kommun (generalplaneberedningens expertutskott) och anser att inspektionen i första hand bör betraktas som en formför samråd och service. Kommunen bör sträva efter uppgörelse medfastighetsägaren på frivllUghetens grund. Åtgärdsförelägganden och andrakorrektiva hjälpmedel kan finnas i bakgrunden om sanering inte utförs. I allt väsentligtsamma synpunkter anför även de övriga remissinstanser som yttrat sig i frågan. Utredningens förslag tUlbestämmelser om utfärdande av ätgärdsföreläggande har mött kritik i förstahand från företrädare för det enskilda näringslivet.