prop · FW03100 · 1973-12-31 00:00:00 — 3.4Upphörande och förlängning av bamavårdsmannens förordnande Närbarnet fyllt upphör uppdraget att vara bamavårdsman. Barnavårdsnämndenkan emellertid entiediga bamavårdsmannen utan att förordnany om det visar sig att behov av barnavårdsman inte längre föreligger. Så kanvara fallet när vårdnadshavaren visar att han ordnat det på betryggande sättför barnet. Barnavårdsmannaskapet skall även upphöra när barnet legitimerasgenom föräldramas giftermål. Det ankommer på barnavårdsmannen att underrättabamavårdsnämnden om förhållanden som nämnts (8 kap. 7 § FB, 12 § BvmK). Barnavårdsnämndenfår förlänga uppdraget att vara bamavårdsman för tid efter det barnet fyllt 18år, dock längst till dess bamet fyllt 20 är. AiUedning härtill kan föreligga ombarnet visat anpassningssvårigheter i olika avseenden och därför behöverfortsatt stöd och hjälp av bamavårdsmannen. Även i fall där denbidragsskyldige resterar med underhåUsbidrag kan skäl föreligga att förlängauppdraget. Det ankommer på barnavårdsmannen att fästa barnavårdsnämndensuppmärksamhet på förhållanden, som bör föranleda att uppdraget förlängs (8 kap.7 § FB). Sedanuppdraget upphört skall barnavårdsmannen tUl nämnden överläirma anteckningar,räkenskaper och andra handlingar rörande barnet. Vid överflyttning av tillsynskall, sedan ny bamavårdsman förordnats, handlingarna av nämnden tillställasdenne. Har barnavårdsmannen biträtt med indrivnmg av underhällsbidrag skallhan då uppdraget upphör underrätta barnets förmyndare samt den tillträdandebama-vårdsmaimen och den underhållsskyldige om storleken av uteståendeunderhållsbidrag (14 § BvmK). Bestämmelsernaom bamavårdsman har vid flera tUlfällen utsatts för kritik och olika förslagtUl ändring har lagts fram. I det följande lämnas en sammanfattning av vad somhar förekoramit i dessa hänseenden. En utförUgare redogörelse finns intagen ibelänkandet på s. 6481. Ianledning av motion vid riksdag (II: 28),vari bl. a. föreslogs att barnavårdsraan skulle utses för allaskilsraässobarn, begärde pä hemställan av första lagutskottet (ILU1949: 43) utredning av frågan i vilken utsträckning barnavårdsman borde utsesför bam i äktenskap och adoptivbarn och därmed sammanhängande spörsmål.Barnavårdskommiltén erhöll härefter i uppdrag alt verkställa utredningen. Kommitténsöverväganden, som redovisades i dess slutbetänkande (SOU 1957: 49), ledde intefram liU förslag om några mer omfattande ändringar av bestämraelserna ombarnavårdsman. Vad angår barn i äktenskap föreslog kommittén en mindrejämkning i syfte att betona att , i de fall vårdnadshavaren intesjälv begärde förordnande av bamavårdsman, borde använda sin befogenhet attsjälvmant utse barnavårdsraan något mindre sparsamt. I fråga om det ovUlkorligaoch undantagslösa förordnandet av bamavårdsman för bam utom äktenskap anmärktekommittén, att detta otvivelaktigt ledde till en del onödiga förordnanden.Sådana onödiga uppdrag kunde emellertid upphöra genom beslut enligt 8 kap. 7 §FB. Kommittén ansåg inte att förhållandena vållade några olägenheter avbetydelse i jämförelse med de stora fördelar del innebar att lagen uppställdeett klart och ofrånkoraligt krav-pä barnavårdsman för alla utomäktenskapligabarn. Kommittén lade i belänkandet fram förslag till en ny kungörelse ombarnavärds-maimens verksamhet och tUlsynen därå. I förslaget sköts barnavårdsmannenskurativa uppgifter i förgrunden. Förslagen medförde inte några ändringar iförfattningarna. Imotion vid riksdag (II:542) framfördes krav på utredningangående bamavärdsmannainstitutionen i syfte att koncentrera barnavårdsmännensinsatser på de kurativa uppgifterna. Det framhölls i motionen attbamavärdsmannainstitutionen hade en viktig uppgift att fylla i detta hänseende.Det var emellertid inte möjligt för bamavårdsmannen att lämna kurativt biståndmed hänsyn tUl det antal förordnanden som i allmänhet ävUade varjebarnavårdsman. I motionen anvisades olika utvägar för att göra det möjligt förbarnavårdsmannen att i önskvärd utsträckning ägna sig ät den kurativa delen avuppdraget. Motionärema ifrågasatte bl. a. om inte bamavårdsman för barn utomäktenskap skulle kutma förodnas obligatoriskt för ett begränsat antal år, t.ex. , varefter fortsatt förordnande skulle bli beroende avvärdnadshavarens önskemål. En annan möjlighet var att bamavårdsnämnden fickrätt att dela 6 saml Nr 100 uppbarnavårdsmannaförordnandena i aktiva och passiva ärenden, varvidbarnavårdsmannens ansvar i de passiva ärendena skulle inskränka sig till vissbevakningsskyldighet. anförde i sitt av godkända utlåtande över motionen (ILU1963: 44) att betydande olägenheter kunde uppstå om alltför mänga uppdragsamlades pä en person. Utskottet fann det angeläget att bamavårdsmannen vidsysslandet med sina uppdrag sä långt som möjligt inriktade sig pä kurativauppgifter samt betonade vikten av alt bamavårdsmannen i görligaste månbefriades från mera ratin-artade sysslor, varigenom betydande fördelar kundevinnas. De av motionärerna anvisade lösningarna för att möjliggöra enkoncentration av barnavärdsmannens arbete på de kurativa uppgifterna ansåg sigutskoltet inte kunna förorda. Utskottet pekade pä svårigheten att bedöma ombehov av bamavårdsman kvarstod efter det bamet uppnått sju eller åtta ärsålder. Det måste vidare förutsättas att, även om ett förordnande upphörde,fortlöpande uppmärksamhet måste ägnas fallet så att vid behov nytt förordnandesnarast kunde lämnas eUer andra lämpUga åtgärder vidtas. Samma invändningarkunde enligt utskottet i huvudsak göras mot förslaget att dela uppbarnavårdsmannauppdragen på passiva och aktiva. De gällande bestämmelsernalämnade emellertid möjligheten öppen att i det enskilda fallet låtabarnavårdsmannauppdraget upphöra före den i lagen utsatta normalliden. Ävenvid riksdag väcktes en motion (II: 257)med yrkande om utredning av barnavårdsmannainslitutionen i syfte att starkarekoncentrera barnavårdsmännens verksarahet till de kurativa uppgiftema. fann i sitt utlåtande (ILU 1964: 6) ej anledning att överväga ensärskild utredning rörande bamavårdsmannens verksaiiUiet innan man vunniterfarenheter av lUlämnad ändring av bidragsförskottslagen och innanverkningarna av den fortgående rationaUseringen av barnavårdsmännens arbeteframträtt någorlunda klart. ochSvenska landskommunernas förbund begärde hos Kungl. Maj:t att fråganom barnavårdsmannainstitutionens utformning prövades. Förbunden framhöll attden ekonomiska situationen för de ensamstående mödrarna och deras bamförbättrats. Vidgade utkomstmöjligheter, socialförsäkring, allmätma barnbidragoch bidragsförskott gav en säkrare tUlvaro i materiellt hänseende. AndrasamhäUsåtgärder som daghem, förebyggande hälsovård, förbättradfos-terbarnskontroU och vidgade utbildningsmöjUgheter gav vidare fömtsättningarför bättre uppväxtförhållanden. TUlsynsraomentet i barna-vårdsmannaarbetet hadetiU en del onödiggjorts eher överflyttats. Ett växande behov av rädgiviung,upplysning och insatser från barnavårdsmännens sida av helt ny karaktärförelåg emellertid. Barnavårdsmannauppdraget hade fått ett annat mnehåU.Bamavårdsnämndemas möjhgheter att anpassa barnavårdsmannaarbetet efter de nyakraven var Särskilt utbildade tjänstemän utsågs i allt större omfattning tillbarnavårdsmän. Ett stort antal ärenden hopades på varje enskild bamavårdsman.Det var inte längre möjligt för barnavårdsmannen att i det enskilda fallethandla i överensstämraelse med lagens krav. Förhållandena hade lett till altfrågan om att låta barnavårdsmannaskapet upphöra ändå barnet fyllt aktualiserats. Detla syntes förutsätta attbarnavårdsnämnden och övriga socialvårdsorgan fick ökade resurser för kurativverksamhet. Förbunden ansåg att frågan om barnavårdsmannainstitutionensutformning borde utredas. Utredningen borde inriktas pä spörsmålet om deobligatoriska barnavårdsmannaskapen för vissa bam alltjämt var berättigade. Detborde vidare prövas om inte de individuella förordnandena kunde slopas ochansvaret för verksamheten överflyttas på barnavårdsnämnderna. Detta skulleinnebära att barnavårdsnärandema ålades att bistå den som hade vårdnaden ombarn med råd och upplysningar och tillse att bamets rätt och bästa behörigentillvaralogs. Särskilt skulle det åligga nämnderna att sörja för alt bametsbörd fastställdes när det var fött utom äktenskap och att barnet fickunderhäll. Nämnden skulle ha möjlighet att ge tjänsteman fullmakt att somrättslig företrädare för barnet verka för faststäUande av bamets börd etc.Uppdraget skiUle sedan upphöra. Kravverksamheten kunde överföras på kameralpersonal. Nämndens insatser i övrigt för mödrarna och barnen skulle ombesörjasav dess assistentpersonal i vanlig ordning. Det stöd som inombama-värdsmannaskapels ram krävdes beträffande barn i upplösta äktenskap varnumera vanligen av medlande och kurativ natur. Sådant bistånd kunde med fördellämnas eller förmedlas av barnavårdsnärandema under de angivna formerna.Förbunden framhöll att en lösning enligt angivna riktlinjer skulle innebäraatt de med obligatoriet förenade olägenheterna togs bort som ettbortfall av administrativa skyldigheter gav utrymme för en inriktning på dennu eftersatta kurativa verksamheten och pä de fall där tillsyn och insatserverkligen erfordrades. Stockholmsstadsfullmäktige begärde samma är och i huvudsak på samma grunder som förbundenhos Kungl. Maj:t åtgärder för en revision av lagbestämmelserna ombarnavårdsman i syfte alt överföra barnavårdsmans befogenheter enhgt . I motion vid (II: 382) hemställdes att bestämmelserna om förordnandeav barnavårdsman för bam i äktenskap skulle ses över och att i avvaktan pädeima översyn skulle fä i uppdrag att ge vederbörandemyndigheter till känna hur vUlkoret "av särskild anledning" bordetolkas, sä att enhetlig praxis i möjligaste mån kunde erhållas. Första lagutskottetuttalade (ILU 1965: 15) att vårdnadshavare av skilsmässobarn mången gäng hadelika stort behov av stöd och hjälp från bamavårdsman som den som hade vårdnadenom bam utom äk- tenskap.Särskilt torde detla vara fallet beträffande unga vårdnadshavare. Detta talademed viss styrka för motionens syfte. Det loinde å andra sidan med fog görasgällande, att generellt sett förelåg beträffande bam utom äktenskap sådanasärskilda problem att olika regler i och för sig var motiverade. Gällande laghindrade emellertid inte erforderliga förordnanden. Av yttranden som avgettsöver motionen av barnavårdsnämnderna i , och framgickäven att barnavårdsnämnderna hade goda möjligheter att få kännedom om de falli vilka barnavårdsman borde förordnas. Utskottet fann att något meraframträdande behov av ändring i de ifrågavarande bestäramdserna inte förelågoch ansåg sig inte böra förorda en ny särskild utredning beträffande denväckta frågan. Beträffande det andra ledet i motionen fann utskottet inte skälförorda någon särskUd åtgärd med hänsyn till att i avgivetyttrande förklarat sig ha för avsikt att i Råd och anvisningar uppmanabarnavårdsnämnderna att verka för att ensamstående vårdnadshavare tUl barn iäktenskap, i synnerhet unga vårdnadshavare, i ökad utsträckning använde sig avmöjligheten att få stöd av en barnavårdsman. Imotion vid riksdag (II:689) hemställdes om en översyn avbamavärdsmannainstitutionen. Motionärerna förslog alt barnavårdsmannensbefogenheter enligt FB skulle överföras till barnavårdsnämnden. Till stöd försin hemställan åberopade motionärema bl. a, kommun-förbundens och Stockholmsstads framställningar till Kungl, Maj:t, fann i utiåtande (ILU 1966: 12) att en revision av bestämmelsemaborde övervägas. Genom ändrade bestämmelser kunde enligt utskottets raeningåtskilliga fördelar vinnas av både adrainistrativ och praktisk natur till gagnbl. a. för den kurativa verksaraheten. Eftersom frågan övervägdes inomjustitiedepartementet och av familjeberedning, fann utskottetemellertid att någon ytterligare översyn inte var erforderUg. Isitt slutbetänkande (SOU 1967: 8) upptog famdjeberedningen en promemoriarörande barnavårdsmannainslitutionen, avsedd att utgöra underlag för enlagteknisk översyn av bestämmelserna om barnavårds-man. Beredningen fann i sinaöverväganden (s. 84) att det materiella innehållet i lagstiftningen utgjordeett så värdefullt stöd åt ensamstående vårdnadshavare till bamens bästa att detborde i huvudsak kvarstå. Vissa föråldrade bestämmelser borde emellertidanpassas till det nutida samhället. Beredningen föreslog att bamavårdsmansskyldigheter och befogenheter överfördes till barnavårdsnämnden. Det personligabarna-värdsmannaförordnandet borde ersättas med ett beslut av barnavårdsnämndenatt nämnden själv i taget skulle tUlvarata barnets rätt ochbistå dess vårdnadshavare med råd och upplysningar. På den person som pånämndens vägnar fullgjorde dess åliggande borde man bibehålla benämnmgenbarnavårdsraan, som allmänt orafattades När det gäUde barn utom äktenskap skulle barnavårdsnämnden alltidbesluta om att sådant stöd skulle lämnas. Särskilt beslut skulle också enligtfamiljeberedningens mening fallas när stödet skulle upphöra. Därvid skulle ennoggrann prövning ske av faderskapsfrägan och underhållet. Värdnadshavarensarbets- och bostadssituation borde även finnas med i bedönmingen. När så kundeske utan risk för barnet borde den särskUda bevakningen av dess intressen kunnaupphöra. Enligt beredningen borde även antalet herabesök hos barn i de förstalevnadsåren ökas. Ett ökat och regelmässigt samarbete borde komraa till ståndmed barnavårdscentraler, barnstugor, skolläkare och skolsköterskor. Slutligenföreslog beredningen att bestämmelserna om stöd åt vårdnadshavare skulleutformas så alt de vid behov kunde omfatta alla bam med endast en förälder alltså även bam till änkor och änklingar. Det föranledde inte några författningsändringar såvittgäller barnavårdsmannainslitutionen. I anledning av prop. 1969:124 med förslag till lag om ändring i m.m. väcktes vid en motion (II: 1230) rörande barnavårdsmannainstitutionen.Motionärerna ifrågasatte om inle barnavårdsraannainstitutionen kunde betraktassom ett opåkallat förmynderskap. Alt en speciell grupp föräldrars barn skulleslå åtminstone formellt sett - under en rigorös tillsyn innebar enligtmotionärerna en särbehandling som borde vara främmande för dagens socialpolitik.Motionärerna hemställde att de obligatoriska barnavårdsmannaskapen för barnutom äktenskap togs bort och att barnavårdsnämnden i stället ålades att träda ibarnavårdsmannens ställe intill dess börd och underhåll fastställts. I sitt utiåtande övermotionen framhöU första lagutskottet (ILU 1969: 52) att mödrar till barn utomäktenskap ofta var mycket unga. Erfarenheterna visade att de ungavårdnadshavarna hade svårt att själva tillvarata barnels rätt. Iutlåtandet erinrades ora att säväl i familjeberedningens belänkande sora idirektiven för farailjdagssakkunniga förordats att obligatorisktbarnavärdsraannaskap för barn utom äktenskap skulle bibehållas. I direktivensades eraellertid också alt de sakkunniga borde överväga att utformabestämmelserna sä, att modern i allmänhet kunde avstå från barnavårdsman om honönskade. Utskottet ansåg alt det, om en sådan ordning genomfördes, fanns mindrefog för att uppfatta barnavårdsmannainstitutionen som en diskriminerandekontroll av ogifta mödrars sätt att sköta sina barn. Det fanns därför inleanledning att förorda annat än att obligatoriet bibehölls. Utskottet framhöllemellertid att vissa nackdelar var förenade med barnavårdsmannainstitutionen idess nuvarande utformning. Det hade bl. a. ullalats, att det i och för sigkunde anses omotiverat, att barnavårdsnämnderna i fråga ora den verksamhet somnu utövas av barnavårdsraan skulle ha mindre ansvar och befogenheter änbeträffande övrig barnavård. En svaghet hade vidare ansettsvara att den kurativa delen av arbetet skjutits i bakgrimden. Utskottet fannemellertid med hänsyn till del inom socialutredningen och famUjdagssakkunnigapågående arbetet alt något initiativ från sida inle var påkallat. utlåtande fanns fogad en reservation i vilken yrkades bifall tillmotionen. Vid behandlingen i kamrarna följde första kammaren utskottetsförslag medan andra kamraaren biföll reservationen. Då sammanjämkning inte varraöjlig föll frågan. Vid1970 års riksdag logs barnavårdsmannafrågan upp i två motionspar. I motionernaI: 25 och II: 27 uttalades att barnavårdsmannainstitutionen varföråldrad och innebar opåkallad särbehandling av en grupp medborgare somfrånkändes förmågan att själva fostra och vårda sina barn. De obligatoriskabarnavårdsmannaskapen för barn utom äktenskap borde därför enligt motionärernaavskaffas och de uppgifter som åvUar barnavårdsmännen borde överföras tUlbarnavårdsnämnderna. I motionerna I: 163 och II: 182yrkades en skyndsam allsidig och förutsättningslös översyn avbarnavårdsmannainslilulionen. Efterremissbehandling framhöll första lagutskottet i sitt utlåtande (ILU 1970: 49)att olika intressen gjorde sig gäUande med avseende påbarnavårdsmannainstitutionen, säsom intresset av att barnets rätt tillvaratas,värdnadshavarens intresse av minsta möjliga inträng i personliga förhållandenoch samhällets intresse av en rationell administration av dess uppgifter påområdet. Dessa intressen var delvis motstridiga och en awägning så att inget avdem blir otillbörligt eftersatt krävde enligt utskottets mening en djupgåendeoch omsorgsfull prövning. Det borde enligt utskottet ocksä beaktas attåtskUliga frågor ännu var outredda. I sammanhanget framhölls också de rentlagstiftningstekniska svårigheterna att överblicka behovet av följdändringar iskilda författningar och de adrainistrativa problera som skulle uppstå vid enövergång till en ny ordning. I enlighet med det anförda ansåg utskottet attbarnavårdsmannainstitutionen borde underkastas en allsidig ochförutsättningslös utredning, som borde bedrivas med största skyndsamhet. I envid utlåtandet fogad reservation hemställdes om förslag till 1971 års riksdagangående avskaffande av barnavårdsmannainstitutionen. Förstakammaren biföll utskottsutlätandet och andra kammaren reservationen. Eftersamraanjämkning frånträdde emellertid kamrarna sina tidigare ställningstagandenoch beslöt att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa att, efter erforderligutredning, förslag till ny lagstiftning på det rättsområde som omfattades avmotionerna skulle föreläggas (rskr 1970: 399). 5 Undersökningar angående barnavårdsmannainstitutionen Socialdepartementetsplanerings- och budgelsekreteriat genomförde enundersökning bland barnavårdsmännen i vissa kommuner för att kartlägga derasarbetsuppgifter och undersöka deras inställning lill sitt arbete och tillbarnavärdsmannainstitutionens utformning. Undersökningen har kompletterats avbarnavärdsmannautredningen med en enkät till vårdnadshavare för bam medbarnavårdsmän i samma kommuner i syfte att undersöka värdnadshavarensinställning till barnavårdsmannainstitutionen samt kartlägga deras kontaktermed barnavårdsmannen och i vilka avseenden de haft behov av sarahällets hjälp.Denna enkät skedde . I det följande lämnas en kort sammanfattningav resultatet av de båda undersökningarna. De redovisas mera utförligt i bilagatill betänkandet. Vidareredovisas här en sammanfattning av de iakttagelser statens socialvårdskonsulenterenligt upprättade rapporter till och länsstyrelsema gjort vidgranskning av barnavårdsmannaskapen. På bar-navårdsmannautredningens begäranhar vidare socialvårdskonsulenterna i , , ,och genomfört en undersökning i vissaförsamlingar för att utröna i vilken omfattning anteckning om fastställtfaderskap saknats för barn utom äktenskap. En rapport över denna undersökningredovisas i avsnitt 7.5 i betänkandet. I avsnitt 7.6 redogörs för erfarenheterav barnavårdsmannaarbetet som utredningen gjort vid besök i några komrauner. 5.2 Enkättill bamavårdsman i vissa kommuner Socialdepartementetsundersökning bland barnavårdsmännen företogs i 56 slumpmässigt utvaldakommuner. Avde utvalda kommunerna hade nära hälften en särskild avdelning, som biträdde medindrivning och tillhandahållande av underhållsbidrag. I tre av dessa kommunerfanns därjämte en särskild tjänsteman, som handlade frågor rörande faderskapoch underhåll. Iflertalet kommuner var barnavårdsmannen heltidsanställd tjänsteman i kommunen.I genomsnitt sysslade av barnavårdsmännen med barnavårdsmannaarbetet päheltid. Det genomsnittiiga antalet förordnanden per barnavårdsman motsvaradeomkring 350 uppdrag för en heltidsanställd barnavårdsman. Barnavårdsmännenansåg att uppdragen för en heltidsanställd bamavårdsman borde begränsas till230260. Enligtundersökningen fastställdes faderskap och underhåll i flertalet kommunervanligtvis hiom 12 månader efter bamets födelse. I och vartiden . Fördelningenav barnavårdsmannens arbetstid för olika arbetsuppgifter varierade kraftigtmellan olika kommuntyper. I kommuner utan kravavdelning tog underhållsfrågorofta i anspråk stor del av tiden. Bamavårdsman som befriats frän skyldighetenatt tillse alt underhållsbidrag inflöt kunde ägna väsentligt mer tid åtkurativt arbete. Devanligaste kurativa uppgifterna avsåg råd och samtal, frågor rörande bostad ochekonomi samt barntillsyn. Barnavårdsmannen biträdde även i icke ringaomfattning med anskaffande av arbete, upprättande av ansökningshandlingar ochinformation i sociala frågor. Sä gott som alla barnavårdsraan företog någongång hembesök. Alla mödrar besöktes dock inte. Hembesöken bedömdes soravärdefulla eftersom de beredde bamavårdsmannen möjlighet att lära kännabarnels miljö och få en bättre kontakt med vårdnadshavaren. Dock ansågs iallmänhet inte att eventueUa missförhållanden härigenom kunde avslöjas. Sågott som alla barnavårdsraan ville ha en annan fördelning av arbetsuppgifterna.Främst ville de ägna mer tid åt kurativt arbete. Kravverksamheten borde därförskötas av en särskild kravavdelning. Vidare ansågs att kontorsarbetet ochkontorsrutiner log för mycket tid. I komrauner där en särskild tjänstemanhandlade frågor om faderskap och underhåll framhölls värdet av denna arbetsfördelning.Övervägande antalet barnavårdsmän ansåg alt umgängesrättsfrågor tillhördebarnavårdsmannens verksamhetsoraråde. Förslag fraraställdes emellertid om attum-gängesrättsärenden, speciellt de av svårare art, borde skötas av den psykiskabarna- och ungdomsvården eller famUjerådgivningen. Flera barnavårdsraan ansågatt tillsynen av sraåbarn och förskolebarn, även bam i äktenskap, som inle hadebarnavårdsman, borde ske genora barnavårdscentralerna, sora även borde svaraför hembesök. Närahälften av barnavårdsmännen ansåg att barnavårdsmannen kunde entledigas dåfaderskap och underhåll fastställts ora vårdnadshavaren hade ordnade bostads-och arbetsförhållanden. Drygt hälften av barnavårdsmannen ansåg all de personligaförordnandena borde upphöra och barnavårdsmannskapen överföras påbarnavårdsnämnden. Bamavårdsmannautredningenskompletterande undersökning hos vårdnadshavare för barn med barnavårdsmängenomfördes i de 56 kommuner som undersöknmgen bland barnvårdsmän orafattade.Undersökningen omfattade 1 853 vårdnadshavare. Svarsfrekvensen uppgick till76,. Iundersökningspopulalionen utgjorde barn utom äktenskap.i Faderskapet hadefastställts för av dem. Ungefär en tredjedel av 'Antalet föromanden för hela riket var 156 991, varav gällde barn utomäktenskap. faderskapenhade fastslällts före barnets födelse. Faderskapet hade fast ställts för trefjärdedelar av barnen då barnen var en månad gamla. I av ärendena hade detdröjt mer än ett är innan faderskapet faststäUts. Utredningen hade lagts ner i1,av ärendena. Omkring en tredjedel avvårdnadshavarna sammanbodde inte med annan vuxen person, medan en ungefär likastor del sammanbodde med barnets far. Övriga vårdnadshavare sammanbodde mednågon vuxen. Utredningen visade alt detvar vanligen förekommande all barnet haft mer än en barnavårdsman. Ungefär en tredjedel avvårdnadshavarna för barn utom äktenskap hade haft den första kontakten medbarnavårdsmannen i början av graviditeten och en Uka stor del vårdnadshavarestrax före förlossningen. Nära hälften avvårdnadshavarna hade huvudsakligen själva tagit kontakt med barnavårdsmannen.Detta hade vanligtvis skett vid telefonsamtal och genom besök påbarnavårdsmannens tjänsteställe.