prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — a. att anställa personal, driva in avgifter, ansvara förförvaltningen av fondens tillgångar, handlägga ersättningsanspråk samtupprätta förslag till budget och bokslut. Församlingen eller exekutivkommitténkan delegera till direktören att under vissa föratsättningar träffa slutligauppgörelser om ersättningsanspråk mot fonden. Konventioneninnehåller vissa regler om fördelningen av de administrativa kostnadema förfondens verksamhet. Dessa skall' belasta fonden, dock att de fördragsslutandestaterna själva får betala sina kostnader för deltagande i fondens möten.Vidare finns vissa bestämmelser rörande omröstning i församlingen ochexekutivkommittén. a. föreskrivs att vissa viktigare beslut kräverkvalificerad majoritet. Som exempel kan nämnas, att tre fjärdedels majoritetfordras för beslut om höjning av gränsen för fondens ansvarighet enligt artikel4 sjätte stycket. Beträffandefondens organisation och förvaltning hänvisas i övrigt tUl konventionstexten. Dennaartikel innehåller bestämmelser om skattefrihet och valuta-överföring. Fondenskall i de fördragsslutande statema vara befriad från all direkt beskattningsamt från tuUar och import- och exportavgifter. I vissa fall skall defördragsslutande staterna i möjligaste mån befria fonden från indirektaskatter. Några speciella förmåner i beskattningshänseende skall däremot intede personer åtnjuta som betalar avgifter till fonden eller mottar ersättningfrån denna. Vidare föreskrivs att överföring av avgifter och av utbetalningarfrån fonden skall få äga rum utan hinder av valutalagstiftningen i defördragsslutande staterna. Artikelninnehåller också en bestämmelse, enligt vilken upplysningar om den som ärskyldig att betala avgift, vilka lämnats enligt konventionen, inte fåruppenbaras utanför fonden utom då det är absolut nödvändigt för att fondenskall kunna fullgöra sina uppgifter. Artiklarna35 och 36 innehåller övergångsbestämmelser och artiklarna 3748slutbestämmelser. Vadgäller övergångsbestämmelsema föreskrivs i artikel 35, att fonden inte ärskyldig att betala ersättning eller gottgörelse för skada orsakad av olycka,som inträffar under de första fyra :månaderna efter det konventionen trätt ikraft. Vidare får anspråk grundat på olycka som inträffar mellan fyra och åttamånader efter ikraftträdandet inte göras gällande mot fonden före utgången avsistnämnda tid. Dessa bestämmelser syftar tUl att ge de stater som tillträttkonventionen att upprätta de organ som behövs för att fonden skallkunna fungera. I artikel 36 föreskrivs att generalförsamlingens första möteskall äga rum senast efter konventionens ikraftträdande. Somen övergångsbestämmelse kan även mbriceras stadgandet i artikel 39 att statsom tUlträtt konventionen skall, även innan denna trätt i kraft, lämnaIMCO:s generalsekreterare de uppgifter om mottagare av avgiftspliktig olja somavses i artikel 15. Dessa uppgifter är nödvändiga för att det skall varamöjligt att avgöra om och när konventionen har trätt i kraft enligt artikd 40. Somredan nämnts är fondkonventionen supplementär till ansvarighetskonventionen. Iartikel 37 fjärde stycket stadgas därför att fondkonventionen endast fårtillträdas av stat som har tillträtt ansvarighetskonventionen. Vidareföreskrivs i artikel 41 fjärde stycket att uppsägning avansvarighetskonventionen skall anses utgöra uppsägning av fondkonventionen. Konventionenträder enligt; artikel 40 i kraft efter det minst åtta statertillträtt densamma. Som ytterligare förutsättning för dess ikraftträdandegäller emellertid, att de som i dessa stater skulle vara avgiftsskyldiga harmottagit sammanlagt minst 750 milj. ton avgifts-pUktig olja under föregåendekalenderår. Avsikten med denna bestäm-rnelse är att konventionen inte skallträda i kraft förrän de stater som har tillträtt konventionen representerar enså stor mängd avgiftspliktig olja att den ekonomiska bördan på oljemottagarnai dessa stater inte blir för stor. Slutligen föreskrivs att fondkonventionen ivart fall inte träder i kraft förrän ansvarighetskonventionen har trätt ikraft. Bestämmelserangående uppsägning av konventionen finns i artiklarna 41 och 42. Vissaproblem som uppstår om fondkonventionen upphör att gälla regleras i artiklarna43 och 44. Sålunda föreskrivs att fonden skall infria sina förpliktelser ifråga om de olyckor som inträffat innan konventionen upphörde att gälla. Fördetta ändamål har den rätt att inkräva avgifter i erforderlig omfattning. Beträffande det närmareinnehållet i övergångsbestämmelserna och slutbestämmelserna hänvisas tillkonventionstexten. Yttranden har avgivits av , Stockholmsrådhusrätt, försäkringsinspektionen, , ,. för intemationell sjörätt, , samt ångfartygsassurans förening. Samtliga remissinstanserutom tillstyrker att tillträderansvarighetskonventionen. Flertalet betonar angelägenheten av att arbetet påatt upprätta en fond för ersättning av skador orsakade av förorening genom oljaleder tUl resultat. Några remissinstanser anser att upprättandet av en sådanfond bör utgöra en föratsättning för att skall tillträda konventionen.Sjöassuradörernas förening, och ångfartygsassurans förening anser, att det strikta ansvaret borde ha lagts på lastägareni stället för på redaren. uttalar, att redarensansvar bör vara ett culpaansvar med omvänd bevisbörda och inte ett striktansvar samt att reglerna om obligatorisk försäkring är onödiga och därför bordeha utgått ur konventionen. Det inom IMCO upprättadeutkastet till fondkonvention, vUket i allt väsentligt överensstämmer med denslutligen antagna konventionen, remissbehandlades före Brysselkonferensen1971. Yttranden har avgivits av , generaltuUstyrelsen,hovrätten för Västra ,kommerskollegium, länsstyrelserna i . ochStockholms län, , sjölagskommittén, ,Nordiska oljeskyddsunionen, . Svenska naturskyddsföreningen.Svenska institutet, , , , ,och ångfartygs assurans förening. Samtiigaremissinstanser utom hovrätten för och ställer sig positiva till de principiella lösningarna iutkastet. Hovrätten uttalar, att förslaget är präglat av kompromisser på detekonomisk-poUtiska planet samt att dess förverkligande förutsätter en högtutvecklad, världsomfattande solidaritet mellan jordens oljeimportörer eller deländer som företräder dessas intressen. anser attundantagen frän fondens ersättningsskyldighet är för vidsträckta men förklararsig inse att det är omöjligt att uppnå en mer omfattande ersättningsskyldighet.Några remissinstanser uttalar sin tUlfredsstäUelse över att förslaget i stortgenomför principen att skador orsakade av förorening genom olja vidsjötransport bör bäras av lastägaren. 10 Utsikterna för konventionernas ikraftträdande Underförarbetet till fondkonventionen ägde ett nära samarbete rum mellan flertaletvästeuropeiska länder. Därvid framkom att det ansågs önskvärt att dessa länderkunde få till stånd ett gemensamt uppträdande när det gäller ratifikation avansvarighetskonventionen och fondkonventionen. I anledning härav hölls ettinformellt möte i , i vilket deltog företrädare förBelgien, , , , FörbundsrepubUken , ,, , , , och . Vid mötet lämnadesvissa upplysningar om de deltagande staternas inställning i ratifikationsfrågan. Motbakgrunden av de uppgifter som lämnades vid nämnda möte torde man ha anledning räknamed att samtliga ovannämnda stater kommer att tillträdaansvarighetskonventionen. Av den redogörelse som gavs för det pågåendelagstiftningsarbetet framgick att i samtliga fall ratifikation avansvarighetskonventionen torde kunna äga ram . Från några länderssida upplystes emellertid att ratifikation av ansvarighetskonventionen endastkommer att ske med en ratifikation av fondkonventionen och underförutsättning att den senare konventionen har trätt i kraft eller det står klartatt ett tillräckligt antal ratifikationer är på väg för att detta skall ske. Vaddärefter angår fondkonventionen upplystes att regeringarna i de i mötetdeltagande statema avser att tillträda denna konvention med undantag av två länder,där ställning ännu inte har tagits i ratifikationsfrågan. I åtta länder avsågsratifikation av fondkonventionen ske omkring . Vid mötetframkom vidare att flera av de deltagande statema ansåg det önskvärt att bådakonventionema träder i kraft . Somovan nämnts krävs för att ansvarighetskonventionen skall träda i kraft att dentUlträtts av minst åtta stater, av vilka fem skall var för sig ha etttanktonnage om minst en miljon bruttoregisterton. hade följandefjorton stater ett tanktonnage av minst denna storlek: , ,, , , , , , , ,, , och . Med hänsyn tUl de upplysningar omstatemas inställning i ratifikationsfrågan som lämnades vid ovannämnda möte iLondon kan det antas att ansvarighetskonventionen kommer att träda i kraftsenast imder . Förfondkonventionens ikraftträdande krävs att konventionen har tillträtts av minståtta stater samt att dessa stater under närmast föregående år har tagit emotminst 750 milj. ton avgiftspliktig olja, dvs. sjötransporterad råolja och tjockeldningsolja. Siffran 750 milj. ton skall ses i förhållande tUl den totalainternationella sjötransporten av olja, som uppgick till 1 300 milj.ton och till 1 355 milj. ton. Den beräknas omfatta 1 650 milj. ton år1973, 2 000 milj. ton och 3 000 milj. ton . Av dessa kvantiteterär beständig olja. Det har beräknats att de mängder sådan oljasom transporteras till sjöss till utgörs av råolja och tjockeldningsolja. Enligtfondkonventionen omfattar begreppet avgiftspliktig olja även råolja och tjockeldningsolja som tagits emot efter sjötransport mellan hamnar i en och sammastat. Sådana transporter omfattar kvantiteter som genomsnittligt är istorleksordningen av vederbörande stats oljeimport. För enenskild stat kan emellertid föreligga avsevärda avvikelser från dettagenomsnitt. Somframgår av redogörelsen för vissa staters inställning i ratifikationsfrågantorde fondkonventionen inte komma att tillträdas av ett större antal staterförrän . Frågan om dessa representerar en tillräckligt storkvantitet importerad olja kommer då att avgöras med utgångspunkt från deoljemängder som mottogs . Under detta år beräknas och haen import av sjötransporterad olja på vardera c:a 250 milj. ton. Denna importberäknas under nämnda år uppgå till för 123 milj. ton, för FörbundsrepublikenTyskland 50 milj. ton, för 20 mUj. ton och för de nordiska ländernasammanlagt 56 milj. ton. de mängder avgiftspliktig olja som transporteras sjöledesmellan hamnar i samma stat. Som ovan nämnts rör det sig om kvantiteter som igenomsnitt motsvarar av vederbörande stats import. Mot bakgrunden av vad som har anförts och deupplysningar som lämnades vid mötet i är det sannolikt att fondkonventionenkommer att träda i kraft . 11 Frågan om tillträde till konventionema I fråga om ansvar för skada orsakad av förorening tillsjöss genom olja bygger som ovan nämnts den nuvarande lagstiftningen i Sverigepå en culpaprincip i förening med en begränsning av redarens och ägarensansvarighet tiU 1 000 francs (ca ) per ansvarston. Isistnämnda avseende grandas lagstiftningen ansvarsbegränsningskonvention. Ansvarighetskonventionen ålägger däremot fartygsägarenstrikt ansvar för sådana skador samt föreskriver en ansvarsbegränsning på (ca ) per ansvarston, dock högst 210 mUj. francs (ca 70milj. kronor) per olycka. Enligt fondkonventionen tillförsäkras de skadelidandeersättning upp till ett sammanlagt belopp av 450 milj. francs (ca 150 milj.kronor) per olycka. De erfarenheter som vunnits harvisat att den nuvarande lagstiftningen inte ger dem som åsamkats oljeskada etttillfredsställande skydd. En lagstiftning byggd på ansvarighetskonventionenskulle väsentligt öka de skadelidandes möjligheter att få ersättning. Sålundainnebär ansvarighetskonventionen en avsevärd höjning av det belopp till vilketen begränsning av ansvarigheten får äga rum. Det är vidare en klar förbättringför de skadelidande, att enligt ansvarighetskonventionen fartygsägaren ärstrikt ansvarig för uppkomna skador och den skadelidande således befrias frånden ofta svåra uppgiften att bevisa att fel eller försummelse föreligger. Frän de skadelidandes synpunkt är det vidare av stor viktatt ansvarigheten enligt ansvarighetskonventionen skall vara täckt av obligatoriskansvarsförsäkring. Härigenom erhålls relativt stor säkerhet för att ersättningverkligen blir tillgänglig för de skadelidande om skada uppstår till följd avförorening genom olja. Försäkringsskyldigheten gäller visserligen endast fartygsom befordrar olja som last i bulk.i Fartyg som befordrar småmängder olja som bulklast torde emellertid sällan orsaka skador av verkUgt storomfattning. ' Enligt uppgift från fanns detvid /1973 158 svenska tankfartyg (inklusive malmtankfartyg ochObo-fartyg). Av dessa hade 98 en dödvikt överstigande . Endast i frågaom några få av dessa (ca 5) låg lastkapaciteten mellan 1 800 och . De98 tankfartygen hade en sammanlagd lastkapacitet av 5 . Motsvarandesiffra för de 60 övriga fartygen var . vidareerinras om att skador orsakade av sådana fartyg omfattas av fondens ansvarighetenligt fondkonventionen. Medhänsyn till utvecklingen mot allt större tankfartyg ökar emellertid risken förolyckor, vid vilka skadoma överstiger även det enligt ansvarighetskonventionengällande begränsningsbeloppet för ägarens ansvarighet. Det har redan inträffattre fall av oljeutsläpp som förorsakat skador tUl belopp som överstiger dettabegränsningsbelopp. För sådana fall får emellertid fondkonventionen anseserbjuda ett tUlfredsstäUande skydd för de skadelidande. Fondens maximalaansvarighet per olycka, ca 150 mUj. kronor, synes vara tUlräckligt hög för atttäcka sådana skador av katastrofkaraktär som kan uppkomma under en överskådligframtid. SkuUe emellertid erfarenheterna visa att även detta begränsningsbeloppär otillräckligt kan fondens generalförsamlmg höja begränsningsbeloppet tiU detdubbla, eller ca 300 mUj. Vissabegränsningar av konventionernas tillämpningsområde skall beröras, nämligendels begränsningar avseende det skadevållande fartyget och dels avseende denolja som orsakar skadan. Konventionemaär som ovan nämnts endast tillämpliga på skada orsakad av olja som härrör frånfartyg vilket transporterar olja som bulklast. Skada orsakad av olja som härrörfrån ett torrlastfartyg faller sålunda utanför konyentionemastillämpningsområde. Och om ett tankfartyg går i barlast och olja som användssom bränsle för fartyget orsakar skada, är konventionerna inte hellertillämpliga. Det föreligger emellertid inte hinder för att enligt nationelllagstiftning ansvarighetskonventionens bestämmelser i större eller mindreomfattning görs tillämpliga på fartyg som inte befordrar olja som bulklast. Somnämnts i redogörelsen för konventionernas huvudsakliga innehåll (avsnitt 8.1)gäller ansvarighetskonventionen inte i fråga om krigsfartyg och statsfartygsom användes endast i icke kommersiell drift, och ersättning enligtfondkonventionen utgår inte för skada som orsakats av olja som härrör frånsådant fartyg. Konventionerna kan emellertid inte anses hindra att i nationelllagstiftning föreskrivs skadeståndsansvar för oljeskada även i fråga om sådanafartyg. Ifråga om fondens ansvarighet för skador orsakade av fartyg, vars identitet intekan fastställas, innehöll det inom IMCO utarbetade förslaget tillfondkonvention en bestämmelse, enligt vilken fonden skulle vara fri frän ansvari sådana fall. Denna bestämmelse blev föremål för ingående diskussioner på dendiplomatiska konferensen i . I praktiken gällde frågan om fonden skullevara ersättningsskyldig i de ofta förekommande fall då skada orsakas av att isamband med tankrengöring olja släpps ut från ett fartyg i direkt strid motgällande bestämmelser. Det hävdades bl. a. från svensk sida att deskadelidandes behov av att kunna vända sig mot fonden är särskilt stort i defall då fartyget inte kan identifieras och någon talan om ersättning enligt an- 1973; 140 121 svarighetskonventionensåledes inte kan väckas. Mot detta anfördes, att skador vållade av ickeidentifierade fartyg i regel är av förhållandevis ringa omfattning, att detskulle leda till ett mycket omfattande administrativt arbete för fonden om denskulle vara skyldig att ersätta det mycket stora antal skador av detta slag somuppkommer, samt att detta skulle medföra en avsevärd ökning av fondensadministrationskostnader. Ett från svensk,sida framfört förslag om att fondensersättningsskyldighet skulle begränsas till sådana fall, där skadoma överstigervisst belopp, vann inte gehör. Mot att göra fonden ansvarig även när oljan intekan härledas till visst fartyg invändes vidare att fonden i så fall riskeradeatt få betala ersättning även för skada som inte orsakats av olja härrörandefrån fartyg utan t. ex. av olja som läckt ut från oljecisterner i land ellerfrån oljeborri:om. Den lösning som slutiigen antogs, nämligen att fonden äransvarig endast om det visas att skadan orsakats av en olycka som berör etteller flera fartyg som för olycka befordrade olja som bulklast,leder till att fonden endast i undantagsfall blir ersättningsskyldig om det skadevållandefartygets identitet inte. Från de skadelidandes synpunkt ärgivetvis detta mindre tUlfredsstäUande. Med hänsyn till att det huvudsakligamotivet för tillskapandet av fonden varit att säkerställa gottgörelse vidstörre olyckor, vid vilka fartygets identitet erfarenhetsmässigt alltid kanfastställas, bör dock fondkonventionens reglermg av denna fråga kunna godtas.Härtill kommer att det finns anledning räkna med att förbättrade tekniskamöjligheter kommer att göra det möjligt att märka olja på sådantsätt att den kan spåras till det transporterande fartyget. För att konventionernaskall vara tillämpUga krävs vidare att den olja som orsakar skadan är s. k.beständig olja. Som exempel på beständig olja nämns i ansvarighetskonventionen(förutom valolja) råolja, eldningsolja, tjock dieselolja och smörjolja. Skadororsakade av icke beständiga petroleumprodukter, såsom bensin, fotogen, nafta,diesdbrännolja och eldningsolja 1, faUer alltså utanför konventionernastillämpningsområde. Icke beständiga oljor avdunstar i regel förhållandevissnabbt om de läcker ut från ett fartyg, och de orsakar även bortsett därifråninte lika svåra skador genom förorening som beständiga oljor. Dessutom svararicke beständiga oljor endast för av världens sjötransport avolja. Den omständigheten att konventionema endast är tillämpliga på skada somorsakats av beständig olja kan därför inte anses utgöra någon brist avbetydelse. Underden tidigare remissbehandlingen har mot ansvarighetskonventionen framförts bl.a. den kritiken, att konventionen i alltför många fall befriar fartygsägarenfrån ansvarighet för skadan. Anmärkning har sålunda riktats mot att fartygsägareninte är ansvarig för skada or-, sakad av naturkatastrof eller genom vårdslösheteller försummelse av regeringeller myndighet som är ansvarig för underhåll av fyrar eller andra hjälpmedelför navigering. Även i detta avseende erhåller emellertid de skadelidandeskydd genom fondkonventionen, eftersom fonden inte är fri från ansvarighet idessa fall. Dessutom svarar fonden för skada som orsakats av tredje man genomsabotagehandling. För dylika skador är fartygsägaren inte ansvarig. I likhetmed ägaren är fonden däremot fri från ansvar för skador orsakade avkrigshandUngar. Detta synes emellertid knappast ge anledning tUlbetänkligheter. Det kan inte vara en dylik fonds uppgift att även svara förkrigsrisker. Detmåste anses värdefullt att såväl ansvarighetskonventionen som fondkonventionenmed skada jämstäUer kostnader för förebyggande åtgärder. Det är givetvisviktigt att åtgärder för att förhindra eller begränsa skada uppmuntras genomatt ersättning för kostnader för sådana åtgärder säkerställs, oavsett omåtgärdema vidtas av stat, kommun, fartygsägare eller enskilda skadelidande. Det har underremissbehandlingen hävdats, att ansvaret för skada orsakad av förorening tillsjöss genom olja borde läggas på lastägaren och inte som iansvarighetskonventionen på transportören. Som framgår av den ovan lämnaderedogörelsen för det internationella lagstiftningsarbetet (avsnitt 6)framfördes denna synpunkt från bl. a. svenskt håll under det förberedelsearbetesom ledde tUl antagandet av ansvarighetskonventionen, men det visade sig dåinte möjligt att få en lösning godtagen, enligt vilken det ekonomiska ansvareti princip läggs på lastägaren. Fondkonventionen grundas emellertid på dennaprincip. Avgiftema till fonden belastar nämUgen den transporterade oljan, ochfonden övertar en del av det ökade ansvar som fartygsägarna åläggs genomansvarighetskonventionen. Dessutom svarar fonden för skador utöveransvarsbegränsningen enligt ansvarighetskonventionen. Även om det inte varmöjligt att i fondkonventionen få till stånd en fullständig avlyftning av detökade ansvar som fartygsägama åläggs genom ansvarighetskonventionen måste detuppnådda resultatet anses godtagbart. Fartygsägarnas ansvar enligtansvarighetskonventionen har genom fondkonventionen minskat peransvarston och det maximala begränsningsbeloppet med . Medhänsyn till att sjötransport av olja i allt större omfattning sker med mycketstora fartyg måste den avsevärda reduceringen av den maximala ansvarsbegränsningenanses särskilt värdefull. Enav fondens uppgifter är att överta en del av det ökade ekonomiska ansvar somfartygsägama ålagts genom ansvarighetskonventionen. Detta kan ske på två sätt,antingen genom att fonden återbetalar till fartygsägaren vad denne utgivitutöver ett visst belopp eller genom att fonden ställer säkerhet för den del avfartygsägarens ansvarighet som ligger över detta belopp. Det senarealternativet får dock utnyttjas endast om fondens generalförsamling beslutardetta. innebäratt fonden på begäran av ägaren kommer att inträda direkt som försäkringsgivareför en del av ägarens ansvarighet. Vid diplomatiska konferens hävdadesfrån ett stort antal stater, bl. a. de nordiska, att det var olämpligt att låtafonden spela rollen som försäkringsgivare. Enligt dessa staters uppfattningskulle ett sådant system inte medföra någon fördel för fartygsägama utanendast leda till en avsevärd ökning av fondens administrativa arbete och därigenomav fondens administrationskostnader. Vissa stater, särskilt , gjordeemellertid gällande att ett system enligt vilket fonden står som direkt garantvar den bästa lösningen. I denna fråga representerar konventionens slutligautformning en kompromiss, som får anses godtagbar från svensk synpunkt. Under förarbetet tillfondkonventionen påpekades från åtskilliga stater angelägenheten av att genomkonventionens utformning bidra till att förebygga uppkomsten av skador orsakadeav förorening genom olja. I detta syfte uppställer fondkonventionen som villkorför att fonden skall överta en del av fartygsägarens ansvar att fartygetuppfyller vissa föreskrifter i intemationeUa konventioner som är avsedda attöka säkerheten till sjöss. Erfarenheten visar att det förekommer att fartygfrån vissa länder inte uppfyller dessa säkerhetsföreskrifter. De nämndabestämmelserna i fondkonventionen får anses utgöra ett värdefullt bidrag tillsträvandena att genom tekniska säkerhetsföreskrifter minska riskema föroljeutsläpp från fartyg och därav föranledda skador på miljön. Vid en värdering avfondkonventionen är avgifternas storlek av betydelse. Det är uppenbarligensvårt att göra en beräkning i detta avseende innan konventionen har trätt ikraft och det står klart vilka stater som blir medlemmar i fonden. Medutgångspunkt frän den formel för bestämmande av grundavgiften som anges iartikel 11 i konventionen har emellertid denna avgift beräknats komma att uppgåtUl per ton avgiftspliktig olja. Det kan nämnas att år1971 importerade cirka 11,2 milj. ton råolja och 9,3 milj. ton tjockaeldningsoljor. Härtill kommer en transport mellan svenska hamnar på cirka 3,3milj. För del skulle detta innebära ett engångsbelopp i storleksordningen450 . Årsavgiftens storlek blir givetvis beroende på omfattningen avde olyckor för vilka fonden svarar.