prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — Falu kommun anser attbefogenheten bör överföras till brandsyneförrättare, och kommun menaratt brandchefen hos brandinspektionen skall göra framställning om åläggande.Några av de remissinstanser som i och för sig inte har något att invända motförslaget att del skall ankomma på brandinspektionen att besluta om åläggandeatt hålla beredskap med personal och utrustning framhåller att det är angelägetatt brandinspektionen samråder med andra berörda myndigheter, t. ex.generaltuUstyrelsen, och arbetarskyddsstyrdsen. Finansiering av kommunernas räddningstjänst samtersättning i vissa faU för saneringskostnader Nuvarande förhållanden m. m. Totalkostnaden för brandförsvaret är omkring 3 50milj. Till huvudman för brandkår eller brandvärn, som utövatverksamhet för släckning av skogsbrand, utgår ersättning av statsmedel enligtkungörelsen (1962:607) om ersättning på grund av verksamhet för brandsläckningm, m, för huvudmannens kostnader, om kostnaderna inte är av Prop,1973:185 108 Alägganden bör, anser utredningen, kunna avse såvälpersonell som materiell beredskap. Detta överensstämmer med oljeskyddsutredningensförslag. Företagens beredskap bör byggas upp som en komplettering av de lokalaräddningsorganens resurser. En avvägning bör givetvis ske med hänsyn tillsyftet med de avsedda åtgärderna och till att företaget ej åläggs åtgärder sommedför oskälig kostnad. Om ett företag underlåter att hålla beredskap somålagts företaget, bör enligt utredningens mening vite kunna föreläggas. Utredningen finner inte skäl föreligga att undantastatliga företag eller organ från skyldigheten att hålla särskild beredskap.Med hänsyn till de speciella förhållandena inom försvaret bör emellertid enligtutredningens uppfattning särskilda bestämmelser i fråga om försvaretsanläggningar meddelas av Kungl. Maj :t. Utredningens förslag att möjlighet bör finnas att åläggaföretag m. fl. skyldighet att vidta åtgärder för räddningstjänst lämnas iprincip utan erinran av remissinstanserna. i påpekardock att bl. a. arbetarskyddslagen och miljöskyddslagen ger vissa möjligheteratt ålägga anläggningsägare att hålla personell och materiell beredskap och attdet redan från produktionssynpunkt måste hållas en hög beredskap vid sådanaanläggningar som innebär särskilda risker. Det kan därför ifrågasättas omytterligare möjligheter att ålägga företag att hålla beredskap behövs.Naturvårdsverket upplyser att verket bl. a. i samband med tillståndsprövningenligt miljöskyddslagen i vissa fall har begärt att särskildaberedskapsåtgärder skall vidtas och att det också har förekommit att vattendomstolhar meddelat föreskrifter om beredskapsåtgärder. Vid tillståndsprövning enligtförordningen om brandfarliga varor kan byggnadsnämnd föreskriva beredskap tillskydd mot oljeskador, framhåller . Sådana villkorkan också ställas upp av vattendomstol och av koncessionsnämnden förmiljöskydd. Oljeföretagen har också i stor utsträckning frivilligt vidtagitgrundläggande säkerhetsåtgärder. Fleraremissinstanser ifrågasätter om det som utredningen föreslår finns anledning attbegränsa bestämmelsen till att avse beredskap endast mot klorgas- ocholjeutflöde. Till dessa remissinstanser hör , giftnämnden,arbetarskyddsstyrelsen, länsstyrelserna i , , ochVästerbottens län, ett tiotal kommuner, några länsbrandinspektörer samt . i anser att en eventuellbestämmelse om skyldighet att hålla beredskap bör avse varje anläggning därsärskilt farlig verksamhet bedrivs, medan giftnämnden föreslår en mera allmänbefogenhet att meddela åläggande att hålla beredskap i fråga om ämnen ochandra produkter som på grund av sin kemiska sammansättning kan orsaka avsevärdskada vid utflöde. Arbetarskyddsstyrelsen medger att en mera Prop, 1973:185 110 endast ringa omfattning. Denna gräns fastställs avbrandinspektionen och är f. n. Någon annan form för ersättning tillkommunerna för brandsläckning finns inte f, n, 1 prop, 1970:1 bU, 14 s, 104 har redovisats den praxis somf, n, gäUer för ersättning till kommuner för kostnader för åtgärder mot oljasom flutit i land från havet. Denna praxis innebär att genom beslut av Kungl.Maj:t i varje särskilt fall kostnader för ingripanden för att hindra oljansvidare spridning och därav föranledda ytterligare skador regelmässigt ersättsmed statsmedel, medan utgifter för sanering betalats av staten endastundantagsvis, nämligen när de åsamkats kustkommuner med små ekonomiskaresurser. Utgifter av det förstnämnda slaget har betalats från tolfte huvudtitelnsanslag Beredskap för oljebekämpning till sjöss och utgifter för sanering frånfjortonde huvudtitelns anslag Oförutsedda utgifter. ErsättningtUl kommuner och i några fall lUl länsstyrelser för bekämpningsåtgärder harunder budgetåren 1970/71 1972/73 utgått med sammanlagt ca . Försaneringsåtgärder har utbetalats ca . I prop.1973:140 föreslås en lag om ansvarighet för oljeskada till sjöss. Lagen är ihuvudsak byggd konvention om ansvarighet för oljeskada till sjöss.Enligt förslaget skall ägare av fartyg som för beständig olja som last i lösvikt (bulklast) vara skyldig att ersätta skada, som orsakas av utsläpp av oljafrån fartyget, oberoende av om det från fartygets sida har begåtts något fel ellernågon försummelse (objektivt ansvar). Med fartyg jämställs varje annan flytandeanordning som används till sjöss. Till skada räknas också kostnad för åtgärdsom varit skäligen påkallad för att hindra eller begränsa oljeskada och somvidtagits efter det en olycka inträffat. Enligt en uttrycklig bestämmelse utgårersättning för åtgärder med anledning av oljeskada också när skyldighet attvidta åtgärderna förelegat enligt lag eller annan författning. Fartygsägarenhar rätt att begränsa sin ansvarighet till ett belopp motsvarande 2 000 s. k.Poincaréfrancs (.) per ton av fartygets dräktighet, dock högst 210milj. francs (drygt 70 milj. Rätt till sådanansvarsbegränsning föreligger endast om ägaren, dennes försäkringsgivare ellerannan på ägarens vägnar enligt lagen eller motsvarande bestämmelser i annankonventionsstats lag upprättar en begränsningsfond uppgående till detansvarighetsbelopp som gäller för ägaren. Den som före begränsningsfondensfördelning har utgett ersättning för oljeskada inträder intill det belopp somhan har betalat i den skadelidandes rätt enligt lagen eller motsvarandelagstiftning i annan kon-ventionsstal. Har fartygsägaren själv gjort sigskyldig till fel eller försummelse blir han ansvarig utan begränsning. I frågaom fartyg som befordrar olja som bulklast är ägaren skyldigatt ha försäkring eller ställa säkerhet för sin ansvarighet upp till det förfartyget gällande begränsningsbeloppet. Vissa av bestämmelserna i den föreslagna lagen är imotsats till ansvarighetskonventionen tillämpliga också på fartyg som inte förolja som last i bulk. Ansvarsreglerna i lagen gäller sålunda också sådanafartyg, om olje- Prop, 1973:185 111 skadan har uppkommit i eller åtgärder har vidtagitsför att hindra skada på svenskt område. I fråga om fartygsägarens rätt attbegränsa sin ansvarighet gäller bestämmelserna i sjölagen. I propositionen föreslås att godkänner 1969 årsansvarighetskonvention. Vidare föresläs att godkänner 1971 årskonvention om upprättandet av en internationell fond för ersättning avoljeskador till sjöss. Fonden skall bereda ersättning i vissa fall då 1969 årskonvention inte är tUlämplig eller bereder de skadelidande ett otUlräckUgtskydd. Fonden ersätter skador upp till 450 milj. Poincaréfrancs, vilketmotsvarar drygt 150 milj. kr. Vidare skall fonden stå som garant förfartygsägarens och försäkringsgivarens solvens. Fonden är inte ansvarig förskada som orsakats av fartyg som inte kunnat identifieras. De medel som behövsför att fonden skall kunna fullgöra sin uppgift skall tUlföras fonden genom atten avgift tas ut på den råolja och tjocka eldningsolja som efter sjötransportmottas i stal som har tillträtt fondkonventionen. Enligt ett särskilt lagförslagi propositionen skall fondkonventionen med vissa undantag gälla som svensk lag. Oljeskyddsulredningen fann det motiverat att statensvarade för vissa kostnader i fall då löskommen olja orsakat-skador avsynnerligen stor omfattning. Ersättning av statsmedel borde därvid även kunnalämnas till kommun för de särskilda kostnader kommunen haft i anledning avingripandet mot oljan. Oljeskyddsulredningen föreslog att statsmakterna Uksomeljest vid större katastrofer i varje särskilt fall skulle ta ställning lillersättningsfrågan. I åtskilliga av remissyttrandena över oljeskyddsutredningensförslag behandlades frågan om statens medverkan vid finansieringen avoljebekämpning. Det stora flertalet av dessa yttranden var kritiska motutredningens förslag. Flera remissinstanser, bland dem ,ansåg att ersättning av statsmedel borde utgå för kommunens alla kostnader ianledning av beredskap och ingripande. Vad som kom fram vid remissbehandlingen föranledde Kungl.Maj:t att uppdra åt att utreda kostnadernaför och finansieringen av den kommunala oljeskyddsberedskapen. föreslog i sin utredning attersättning i princip skulle kunna utbetalas för kommunens kostnader försanering av oljeskador med en prioritering dock för kostnader för förebyggandeoch begränsande åtgärder. En prövning skulle ske från fall till fall avstyrelsen för en av verket föreslagen oljeskadefond, vars konstruktion närmareredovisas i ett följande avsnitt om särskild finansiering av oljebekämpning.Riksrevisionsverket motiverade sitt ställningstagande med att det i praktikenkunde vara utomordentligt svårt att dra en klar gräns mellan åtgärder i syfteatt förebygga och begränsa oljeskador samt saneringsarbeten. En alltförrestriktiv prövning av anspråk på ersättning för saneringskostnader kunde,ansåg verket, komma att fä den effekten att ingripandel avbröts på ett alltförtidigt och ej önskvärt stadium. Prop, 1973:185 112 remissbehandlingen av förslagbetonade ett stort antal remissinstanser att ersättning ur fonden borde utgäockså för saneringskostnader. Rädd n ing stjän s tu tredn inge n utom bekämpning av ilandfluten olja Utredningen finner att kostnaderna för kommunen i devanligast förekommande fallen av utryckning för räddningstjänst torde komma attstanna vid kostnaden för den egna personalens löner samt relativt småomkostnader för använd materiel. De flesta av de nödlägen dä det lokala räddningsorganethar att ingripa kommer därför enligt utredningens uppfattning inte att medföranågra större kostnader för kommunen. Avsevärda kostnader kan däremot uppkommaför räddningstjänst vid t. ex. komplicerade tågolyckor, stora ras,översvämningar eller oljeolyckor som hotar att skada grundvattnet. Det kanemellertid enligt utredningens mening förmodas att antalet årliga nödlägen, somkräver räddningsinsatser av större omfattning, kommer att bli relativt litet.Även om så skulle bli fallet, finner utredningen att kostnaderna i vissa fallkan komma att gå långt utöver vad kommunen haft anledning att förutse medhänsyn till förhållandena inom kommunen. Sådana opåräknade kostnader drabbarkommunerna mycket ojämnt. Utredningen anser det därför skäUgt att staten stårför viss del av kommunernas räddningsinsatser av större omfattning. Utredningen anser att statens medverkan i finansieringenav kommunernas räddningstjänst bör vara beroende av om kostnaderna är sä storaatt det måste anses oskäligt att de i sin helhet drabbar kommunen. Kommunen böremellertid enligt utredningens mening i förväg kunna beräkna vilken medverkanfrän staten den kan påräkna, vilket skulle bli faUet om staten ersätterkommunen för de kostnader avseende ett visst räddningsingripande som överstigerett visst bestämt belopp (tröskelbelopp). Utredningen påpekar att variationeni kommunernas betalningsförmåga minskas genom den pågåendekommunindelningsreformen och genom skatteutjämningsbidragen. Utredningen anserdärför att samma tröskelbelopp bör gälla för alla kommuner. Möjlighet bör dockfinnas för kommunerna att i vissa undantagsfall efter prövning av Kungl. Maj:tfä en större del av kostnaderna ersatta av statsmedel. Så bör enligt utredningensmening vara fallet när en mindre betalningskraftig kommun under visst år haftså stort antal räddningsingripanden att kommunens andel av kostnaden härförblivit en betydande belastning på kommunens ekonomi. Enligt utredningen bör som nämnts tidigare tröskelbeloppetbestämmas så att staten träder in endast vid sådant nödläge som kräver såkostsamma insatser, att det fär anses oskäligt att kommunen ensam får stå förkostnaden. Av praktiska skäl bör ä andra sidan tröskelbeloppet inte sättas sälågt, att kostnaden för t. ex. släckning av visserligen ej vanligt förekommande men ändock inte ovanligt omfattandebränder i stadsbebyggelse eller industrier eller för bekämpning av olja ianledning av tankbUshaverier mera regelmässigt till nägon del skulle bekostasav statsmedel. Utredningen, som mot denna bakgrund finner att ett tröskelbeloppom , är väl lågt, föreslår att beloppet sätts tiU . förslag skall det ankomma på brandinspektionen att pröva fråga omersättning till kommun. EnUgt utredningens uppfattning kan det ej anses varasamhällets uppgift att, sedan ett nödläge avhjälpts, svara föråterställningsarbeten av skilda slag. Denna princip anser utredningen böra varavägledande också vid bedömning av statens medverkan till betalning av räddningskostnaderna.Skulle emellertid vid beräkning av dessa kostnader tveksamhet råda huruvidaviss åtgärd eller viss verksamhet skall hänföras till räddningstjänst eller ejföreslär utredningen att, för undvikande av bl. a. olyckliga följder av ett förtidigt avbrutet räddningsarbete, åtgärden eller verksamheten skall anses ingåi räddningstjänsten om ej särskilda skäl talar häremot. Kommun bör enhgtutredningen ha möjlighet att vid tveksamhet erhålla ett förhandsbesked fränbrandinspektionen. Utredningen påpekar att arbete i ätskilligafall består i både brandsläckning och annan räddningstjänst. Det finns därförinte någon annan praktisk lösning av frågan om i vilka fall ersättning skallutgå än att bidrag från staten utgår för såväl brandsläckning som annanräddningstjänst. Utredningen föreslär bl. a, av delta skäl den ändringen av nugällande ordning att kommuns kostnader för brandsläckning skall bestridas avstaten till den del kostnaderna överskrider tröskelbeloppet. Förslaget innebäratt också skogsbrandsläckningskostnaderna fördelas mellan kommunen och statenpå samma sätt som andra räddningskostnader. Bekämpning av ilandfluten olja Utredningen konstaterar inledningsvis att de oljeutsläppsom kräver ingripanden ofta sker ute till havs och i verksamhet som helt saknaranknytning till den kommun som drabbas. De kommuner det här gäller har ingenmöjlighet att genom aktiva åtgärder hindra att oljeutsläpp sker. De sammanlagdaårliga kostnaderna för de lokala räddningsorganens oljebekämpning utefterkusten kan i vissa kommuner med ofta drabbade kustavsnitt bli avsevärda. Utredningen erinrar om att den funnit att bekämpning avtill sjöss samt i kustvattnen, och löskommen olja bör vara enverksamhet för staten. Utredningen anser därför att, när oljan flutit i landoch bekämpning till sjöss sålunda helt eller delvis inte kunnat ske eller harmisslyckats, statens ansvar för bekämpningen inte bör upphöra helt. En striktgränsdragning mellan det lokala räddningsorganets och kustbevakningensverksamhetsområden är enligt utredningens uppfattning ägnad att motverkaintresset av att bekämpningsarbetet skall bedrivas effektivt. På grund häravföreslär utredningen att kommunens kostnader för bekämpning av löskommen olja som flutit i land frånhavet, kustvattnen, eller helt ersätts av statsmedel.Utredningen förutsätter att, om det lokala räddningsorganets kostnader ärobetydliga, kommunen av praktiska skäl avstår från att begära ersättning avstaten för sådana kostnader. Handläggningen av ersättningsärendena föreslås ankommapä brandinspektionen. Ersättning i vissa fall för saneringskostnader Utredningen anser att det ofta är ett direktsamhällsintresse att sanering av ett skadat område sker. Sä är exempelvisfallet när olja skadat strandområden som används till bad och annanfrUuftsverksamhet eller orsakat skador pä andra fritidsområden eller på områdensom i allmänna hälsovårdens eUer naturvårdens intresse bör vara fria frånoljeskador. Enligt utredningens mening skulle det emellertid föra förlångt om ansvaret och därmed kostnaderna för all sanering då olja kommit lösprimärt skulle bäras av det allmänna. Utredningen menar att det vid oljeutflöde till lands iregel kan utrönas varifrån oljan härrör. Detsamma är enligt utredningen falletnär olja kommit lös från fartyg i hamn eller från industrianläggning ellerdyUkl vid kusten. Kostnaderna för saneringen torde därför i allmänhet enhgtskadeståndsrättsliga regler kunna återkrävas av skadevållaren. Enligt utredningens uppfattning är förhållandet ett annati fräga om till sjöss eller i kustvattnen löskommen olja som kustbevakningeneUer kommunen inte kan eller hinner bekämpa och som orsakar skador till lands,i hamnar etc. kan ej fastställas varifrån ett oljebälte som drivit inmot land kommer. Även om man lyckas klarlägga frän vilket fartyg oljan härrör,har det visat sig svårt att från fartygets ägare få ut ersättning för skadorna. Utredningen anser det inte vara tillfredsställande attkustkommunerna i huvudsak ensamma skall bekosta erforderliga saneringsåtgärderi de fall oljeskador orsakals av ilandfluten löskommen olja som ej kunnat framgångsriktbekämpas eller som ej upptäckts i så god tid all den kunnat bekämpas.Kustkommunernas kostnader för saneringsåtgärder kan i allmänhet inte motiverasmed att skadorna är hänförliga tUl verksamhet inom kommunen. Utredningenföreslår därför att ersättning av statsmedel i princip skall utgå till kommunför saneringskostnader vid oljeskador orsakade av till sjöss eller ikustvattnen, eller löskommen olja. Bortsett från i sammanhangethelt obetydliga kostnader bör enligt förslaget ersättning från staten utgå föralla nödvändiga saneringskostnader. Det förutsätts sålunda att endast sådanasaneringskostnader skall ersättas av statsmedel som uppenbarligen variterforderliga för att syftet med saneringen skall uppnås. Brandinspektionenföresläs handlägga dessa ersättningsärenden. I vissa fall kan, påpekar utredningen givetvis ocksåoljeutflöde som inte ägt rum till sjöss eller i kustvattnen, eUerVänern föranleda Prop, 1973:185 115 betydande saneringskostnader som inte kan krävas ut avskadevållaren. Möjlighet bör därför enligt utredningen finnas att få ävensådana kostnader helt eller delvis ersatta av statsmedel. Prövningen föresläs isädana fall ankomma pä Kungl, Maj:t, På grund av de ökade kostnader för kommunerna somutredningens förslag innebär aktualiseras frågan om statsbidrag av fleraremissinstanser. Alt bidrag skall utgä för samtliga tillkommande kostnader förkommunerna anser sålunda tolv kommuner. Två av dessa anser att bidrag dessutomskaU utgå till kommunernas driftutgifter. En mera begränsad statsbidragsgivning framför aUtavseende materielanskaffning aktualiseras av , länsstyrelseni samt nio kommuner. Länsstyrelserna i samt Göteborgsoch län. kommun och länsavdelning av anser att statsbidrag bör utgå till kommunernas anskaffning avutrustning för oljebekämpning tUl sjöss. Enligt länslandstingskommun bör eventueUa merkostnader som den föreslagna ordningen kanmedföra för sjukvårdshuvudmannen täckas av statsmedel. hävdar att del är ett oeftergivligt krav att detallmänna oförbehållsamt är berett att ta de ekonomiska konsekvenserna av denosäkerhet som vidlåder kostnadsberäkningarna och finansieringsfrågorna, sä attinte brandkårernas resurser för ett effektivt brandförsvar i egentlig meningminskar om utredningens förslag genomförs. ifrågasätter om del finns anledningatt i den utsträckning utredningen föreslär överföra kostnaderna förkommunernas räddningsingripanden på statsverket, och i Hallandslän är tveksam om tröskelbeloppet även bör gälla kommuner där räddningsinsatsernapä grund av större riskobjekt kan väntas bli betydande. Sädana kommuner harenligt mening nämligen i regel avsevärda inkomster av dessaobjekts verksamhet. Utan att ta ställning i fräga om ersättningens storlek villdäremot i understryka att för vissa kommuner medflera riskobjekt betydande kostnader kan uppstå både för anskaffning avutrustning och för räddningsinsatser. finner denomständigheten att ansvaret för oljebekämpningen till lands uttryckligenåläggs kommunerna inte vara tillräckligt skäl för en ändring av gällandegrunder för kostnadsfördelningen mellan stat och kommun när det gällersläckning av brand. Eftersom nuvarande regler synes vara väl avvägda avstyrkerkollegiet utredningens förslag i detta hänseende. Att staten skall svara för samtliga kostnader föroljebekämpning även inom hamnområden hävdas av ,som menar att en samordning av bekämpningsarbetet skulle underlättas härigenom.Nämnden menar vidare att staten bör svara även för alla kostnader förbekämpning av olja till lands. kommuner hyser samma uppfattning. kommun anseratt kostnader för exempelvis oljeskador i vatten, förorsakade på andra sidan avriksgräns, helt bör bestridas av staten. Utredningens förslag att bidrag av statsmedel skall utgäför kommunernas kostnader för alla slags räddningsingripanden, med undantag avbekämpning av ilandfluten olja, i den mån kostnaderna vid varje ingripandeöverstiger , tillstyrks eller lämnas uttryckUgen utan erinran avlänsbrandinspektören i , ett tiotal kommuner och . i län anser att detföreslagna tröskelbeloppet är lämpligt vid vanliga bränder ochräddnings-ingripanden men att, när det gäller skogsbränder, den nuvarandegränsen i stort sett bör behållas. Även länsstyrelserna i ,, , och samt nio kommuner uttalarsig för att nuvarande ersättningsgräns behålls beträffande skogsbränder. Mot det föreslagna tröskelbeloppets storlek riktas starkkritik frän framför allt kommunalt häll. Sålunda anser länsstyrelserna iKalmar, , och samt femton kommuner atttröskelbeloppet bör vara . i anser attredan vid detta belopp bidrag från staten skulle komma att bli aktuella vid ettförhållandevis ringa antal räddningsingripanden och att bl. a. därförtiöskelbeloppet bör sänkas till . Åtskilliga remissinstanser anseremellertid att även detta tröskelbelopp är för högt och föreslår i ställetolika belopp . Uttalanden av denna innebörd görs av bl,a, länsstyrelserna i och samt ett tjugotalkommuner. i menar dock i första hand, som framgårav vad som redovisats tidigare, att den nuvarande ersättningsgränsen vidskogsbrandsläckning bör behållas. Inte heller i länkan biträda förslaget till kostnadsfördelning utan anser att skUda principerför kostnadstäckning bör tillämpas vid å ena sidan skogsbränder och å den andrastörre räddningsinsatser i övrigt. anser vidare atttröskelbeloppet bör göras proportionellt mot ifrågavarande kommuns skattekraftmen all, om man för enkelhetens skull vill fastställa ett tröskelbelopp, dettaej bör sättas högre än . Enligt kommun skulle ett tröskelbelopp om2 . vara tillräckligt för att sortera bort ersättningsanspråk för i ochför sig skäliga kostnader. anser, speciellt motbakgrunden av den pågående kostnadsöver-flyttningtn frän stat till kommun inomandra förvaltningsområden, att tröskelbeloppet tills vidare bör fastställaslill . Vidare förutsätter förbundet att förslaget att kommuner sombelastas särskilt hårt skall kunna fä särskild ersättning av statsmedel försina kostnader, även om dessa inte uppgått lill tröskelbeloppet, genomförs.Även länsstyrelserna i och stryker under vikten av attsådana kommuner fär särskild ersättning om utredningens förslag genomförs.Fagersta kommun anser att förslaget är så vagt formulerat att det inte kanaccepteras. i län anser att systemet med särskildaersättningar blir administrativt tungrott. bottens län föreslår att man beaktar möjligheterna tilldifferentierad ersättning t. ex. med kommunernas yta, antal hektar produktivskogsmark och skattekraft som bakgrund. Förslag om att beloppets storlek påolika sätt skall ställas i relation till kommunernas skattekraft framförs ävenav länsstyrelserna i och , länsbrandinspektören iSkaraborgs län samt och kommuner.