prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — En delägare eller grapp av delägare kan emellertid ivissa fall ha ett starkt intresse av att samfälligheten inte utnyttjas på detsätt som skulle ge den högsta avkastningen i reda pengar eller som begränsarbehovet av tUlskott till den gemensamma förvaltningen tUI ett minimum. Dettorde i detta sammanhang vara tillräckligt att peka på sådana skillnadermellan delägarnas önskemål angående användningen av en marksamfällighet som berorpå fastighets beskaffenhet, läge och användning eUer på ägarens bostadsort ochandra personliga förhållanden. Behov föreligger sålunda att vid förvaltningengöra en avvägning mellan delägarnas gemensamma intressen, å ena sidan, ochdäremot stridande enskilda intressen, å andra sidan. Det är givetvis omöjligtatt närmare ange efter vilka grunder en sådan avvägning skall ske. I sista handmåste det aUtid bli fråga om en skälighetsbedömning. Vad som anförts ledertill att man som ett riktmärke för samfällighetsförenings verksamhet torde böraange att föreningen vid förvaltningen skall tUlgodose medlemmamas gemensammabästa men även beakta varje medlems enskUda intressen i skälig omfattning. Enbestämmelse med angivet innehåll kommer, understryks det i promemorian,inte bara att fylla den funktionen att det klargörs efter vilka huvudprincipersom förvaltningen skall drivas. Den kommer också att få betydelseför den granskning av stadgarna som skall äga rum vid registreringen. Med stödav bestämmelsen kan nämligen registrering vägras, om enskUd medlems intressenåsidosatts på ett otiUbörligt sätt. Vidareär det enligt promemorian för medlemmarnas del betydelsefullt att föreningensverksamhet inte kommer att få större omfattning än som avsågs vid dessbildande. En majoritet av medlemmar bör så- lundainte kunna tvinga övriga medlemmar att ta del i någon verksamhet som inteingår som ett naturligt led i förvaltningen av samfälligheten. Efter förebUdfrån 50 § EVL bör därför i förvaltningslagen tas upp en föreskrift om attsamfällighetsförening inte får driva verksamhet som är främmande i förhåUandetill dess ändamål, dvs. förvaltningen av samfälligheten. mån medlem inte ingår i föreningens styrelse kommer hans möjlighet tillmedverkan och insyn i förvaltningen i första hand att vara beroende av hansnärvaro vid föreningsstämmor. Närmare uppgifter om när sådan stämma skallhållas samt om kallelser dit bör därför enligt promemorian tas in i stadgama.I överensstämmelse med LGA (28 § andra stycket) bör den nya lagen även gelänsstyrelsen behörighet att utlysa ordinarie föreningsstämma, när styrelsenunderlåtit att utfärda kallelser tUl sådan i enlighet med stadgarnasföreskrifter, och extra föreningsstämma efter begäran av minst en femtedel avsamtliga röstberättigade medlemmar. Enannan garanti för minoritetsuitressen och ett allmänt skydd mot mindre välunderbyggda ställnuigstaganden eller direkt olämpliga åtgärder underförvaltningen utgör de i avsnitt 3.4.5.4 behandlade särbestämmelser om kravetpå kvalificerad majoritet för beslut i vissa ärenden av större betydelse förmedlemmarna, t. ex. försäljning av fast egendom. Eftersom stadgarnas innehållvid sidan av lagens bestämmelser kommer att få en avgörande inverkan på helaförvaltningen och medlemmamas ställning är det uppenbart att möjligheterna attgöra stadgeändringar också bör kringgärdas med ett effektivt skydd mot förhastadeeller godtyckliga beslut. Enligt lagen om ekonomiska föreningar (67 §) skallbeslut om ändring av stadgar antingen ha godkänts av samtliga röstberättigadeeller ha antagits på två på varandra följande föreningsstämmor. Vid sistastämman skall ändringsförslaget dessutom ha bilrätts av minst två tredjedelareller i vissa fall tre fjärdedelar av de röstande. 1promemorian anförs att det skulle kunna göras gällande att förslag om ändringav en samfällighetsförenings stadgar kan få så genomgripande konsekvenser förvissa medlemmars ställning att det är motiverat att här uppställa lika rigorösakrav som i nyssnämnda lag. Detta skulle framför allt gälla fall då stadgarnainnehåller bestämmelser som återverkar på medlemmarnas ekonomiskamellanhavanden med föreningen. Som regel torde emellertid i flertaletföreningar, t. ex. för marksamfälligheter och mindre anläggningar, sådanafrågor inte kräva någon särskild reglering i stadgarna. De stadgeändringar somi övrigt kan komma i fråga torde knappast vara av sådan betydelse för deenskilda medlemmarna att det finns anledning att kräva att de behandlas av tvåföreningsstämmor. I all synnerhet gäller detta sådana ändrmgar av stadgar somhar sin grund i beslut vid förrättning. Som framgår av det följande (avsnitt3.4.5.8) bör det enligt promemorian öppnas möjlighet alt anförtroförvaltningen av flera samfälUgheter åt en och samma förening. En sådan ordningförutsätter att ändring av stadgar skall kunna ske utan alltför stortidsåtgång. Man bör slutiigen även beakta att den granskning avändringsförslaget som skall ske hos registreringsmyndigheten alltid skallomfatta en allmän kontroll av de nya föreskrifternas laglighet. Mot bakgrund avdessa överväganden bör det vara tillräckligt att för de fall då en föreningsstadgar inte föreskriver strängare vUlkor uppställa endast det kravet attbeslut om ändring av stadgar skall ha biträtts av minst två tredjedelar av deröstande på föreningsstämma. Somanförts i avsnitt 3.4.5.4 föreslås i promemorian att den löpande förvaltningenav samfälligheten skall handhas av föreningens styrelse. Det måste under sådanaförhållanden vara ett angeläget medlemsintresse både att det vid varjetidpunkt finns en fungerande styrelse och att den har en sådan sammansättningatt den kan fullgöra sina åligganden på ett för alla medlemmar betryggandesätt. Avsaknadav en beslutför styrelse kan ha flera orsaker, t. ex. att styrelsens mandattidgått ut eller att en eller flera styrelseledamöter avgått eller avlidit ulanatt nyval skett. Med tanke på sådana situationer bör i förvaltningslagen efterförebUd från 33 § första stycket LGA tas upp en bestämmelse om attlänsstyrelsen på ansökan av den som är beroende av att det finns en behörigstyrelse kan förordna en syssloman att ensam eller tillsammans med eventuelltkvarstående styrelseledamöter handha föreningens angelägenheter. Ävenen från formell synpunkt sett beslutför styrelse kan i vissa situationertänkas vara mindre funktionsduglig som föreningens verkställande organ. Sä kanvara fallet t. ex. när styrelsen består av ett fåtal ledamöter med motstridigauppfattningar. I andra fall kan det framstå som olämpligt att en viss grupp avmedlemmar inte finns representerad i styrelsen. Av skäl som redovisas i avsnitt3.4.5.7 bör enligt promemorian i den nya lagen införas bestämmelser som gerlänsstyrelsen möjlighet att efter prövning i varje särskilt fall utse särskUdledamot i samfälUghetsförenings styrelse. Dessa bestämmelser har i första handlUl syfte att tUlgodose allmänna intressen. De bör emellertid kunna till-lämpasäven i situationer när en komplettering av styrelsen framstår som önskvärd fränenskUd synpunkt. Ettmycket betydelsefullt led i skyddet för enskUda intressen är givetvismöjligheten att föra talan mot beslut som fattas av föreningsorgan. Enligt 31§ LGA får styrelseledamot eller fastighetsägare som anser att stämmobeslutinte tillkommit i behörig ordning eUer eljest strider mot lag eller motanläggningsbeslut föra talan mot beslutet vid aUmän domstol. Medlem avvägsamfällighet har enligt 58 § EVL talerätt mot sammanträdesbeslut när hanmenar att beslutet inte tUlkommit i behörig ordning eller eljest strider motlag eller författning eller mot stadgarnaeller kränker hans rätt som medlem av samfälligheten. Enligt 26 § andra stycketLGA har fastighetsägare möjlighet att hos rätten väcka talan om rättelse avdebiteringslängd som ej överensstämmer med lag eller beslut som fattats med stöddärav. En liknande bestämmelse oni talerätt för väghåUningsskyldig finns i 63§ andra stycket EVL. Anledningföreligger ej att i princip frångå det överprövningssystem som sålunda gällerför organiserade anläggnuigssamfälligheters och väg-samfälligheters del elleratt företa några mer väsentliga ändringar i dess utformning, anförs det ipromemorian. Med hänsyn till att de tvistefrågor som här kan bli aktuella kanha anknytning till den bakomliggande förrättningen eller där träffadeavgöranden torde ifrågavarande mål med fördel böra handläggas avfastighetsdomstol. Vad angår grunderna för klandertalan motsamfällighetsförenings stämmobeslut torde det inte finnas skäl att särskiltnämna de faU klaganden anser att beslut kränker hans rätt såsom medlem i föreningeneller att det strider mot förrättningsavgörande. Ett föreningsstämmobeslut somavviker från ett förrättningsavgörande som har full aktualitet torde alltidäven strida mot lagen eller mot stadgarna. När det gäller äldre samfälUghetertorde man inte kunna räkna med att det föreligger total överensstämmelse mellanförrättningsföreskriftema och stadgarna, exempelvis i fråga om samfällighetensändamål. Ett föreningsstämmobeslut som har stöd i stadgama bör då inte kunnaöverklagas på den grunden att det strider mot förrättningsavgörande. Det äremellertid tänkbart att medlem även kan känna sig kränkt av beslut som i ochför sig är förenligt med såväl förrättningsbeslut som stadgar. Han kan dågranda sin talan på att beslutet inte står i överensstämmelse med denlagbestämmelse som anger alt varje medlems enskilda intressen skall beaktas iskälig utsträckning. Samma grand bör givetvis även kunna åberopas för talan omrättelse i framlagd debiteringslängd. I 32§ LGA finns bestämmelser om skyldighet för styrelseledamot, firmatecknare,revisor eller fastighetsägare att ersätta skada som tUlfogats samfälligheten,fastighetsägare eller tredje man. Dessa bestämmelser innebär enligtpromemorian ett betydelsefullt skydd för enskUda intressen. Motsvarigheter tilldessa bestämmelser bör därför tas upp i förvaltningslagen. Vaddärefter angår olika rättighetshavares ställning fastslås i promemorian början att innehavare av tomträtt som anslutits till gemensamhetsanläggningvid tillämpningen av lagen bör jämställas med fastighetsägare. Detsamma gällerinnehavare av tomträtt i fastighet som har del i samfälld mark eller rättighet.Upplåtelse av annan nyttjanderätt än tomträtt eller av servitut kan avsefastighets hela enskilda ägovidd eller del därav. Att fastighets andel isamfälld mark däremot inte kan vara föremål för sådana upplåtelser har slutligtfast- slagitsi JB (7 kap. 9 §, jfr NJA 1957 s. 787). Vad som sagts gäller dock endastfristående upplåtelse av andel i samfälld mark. Som framgår av 7 § lagen omrätt tiU jakt och 25 § lagen om rätt till fiske omfattar arrende av mark förjordbruk den rätt tUl jakt och fiske som hör till marken när annat ej haravtalats. Det ligger vidare i sakens natur att en arrendator måste kunna fårätt att använda en samfälld väg i vilken den av nyttjanderätten belastadefastigheten har del liksom samfäUt grustag som behövs för vägens underhåll.Nämnda bestämmelser i torde sålimda inte hindra att som bihang tillrättighet i fastighet ingår i varje fall den befogenhet att utnyttja andel isamfälld mark som behövs för att huvudrättigheten skaU kunna utnyttjas (jfrprop. 1970: 20 B 1 s. 375). Att separat upplåtelse av fiskerätt från andel isamfäUt fiske f. n. kan förekomma framgår av 24 § lagen om rätt till fiske. Enligt35 § lagen (1970: 995) om införande av nya jordabalken har avtal om nyttjande-eller servitutsrätt till andel i samfällt strömfall som ingåtts före nyabalkens ikraftträdande i vissa fall rättsverkan utan hinder av att upplåtelsenavser andel i samfälld egendom. Förekomstenav särskild rättighet i fastighet som ingår i eller har del i samfällighetaktualiserar frågan om rättighetshavarens ställning när samfälligheten ställtsunder förvaltning av samfäUighetsförening, påpekas det i promemorian. Bysamfällighetslageninnehåller inga bestämmelser om rättighetshavare. Enligt EVL harnyttjanderättshavare som enligt avtal skall fullgöra fastighetsägaresförpliktelser mot vägsamfällighet rätt att föra talan mot beslut som fattatsvid sammanträde med de väghållningsskyldiga (58 §) samt påfordra rättelse igjord debitering (63 §). LGA innehåller ingen motsvarighet tUl nu redovisadeföreskrifter i EVL. Ilagstiftningen om jakt- och fiskevårdsområden finns däremot bestämmelser somkan vara av intresse i förevarande sammanhang. När jaktvårdsområde bUdas enligtlagen om rätt tiU jakt, är fastighetens ägare ensam behörig att föra talan förfastigheten (10 § 1 mom.). Beslut om bildande av sådant område gäller ocksåmot ny fastighetsägare (12 § 1 mom.). Däremot får det inte leda tillinskränkning i den jakträtt som tUlkommer bl. a. jordbraksarrendator under dentid han har nyttjanderätt tUl fastigheten (12 § 2 mom.). Bådejordbraksarrendator som har jakträtt och särskUd jaktarrendator har närvaro-,yttrande- och förslagsrätt vid sammanträde med fastighetsägarna men har däremotinte rätt att delta i beslut. Delägare i fiskevårdsområde är i princip ägarnaav de fastigheter i vilka fiskerätt ingår (2 § lagen om fiskevårdsområden).Som delägare i stället för sådan fastighetsägare anses emellertid bl. a. ägareav fastighet till vars förmån gäller servitut som innefattar exklusiv rätt attutnyttja fisket samt vissa boställshavare. Annan till vilken viss fastighetsfiske har upplåtits i sin helhet än ettår anses också som delägare i ägarens ställe när det gäller frågor som skallavgöras av delägarna, t. ex. frågor om upplåtelse av fiskerätt. I frågor somskall avgöras av är fiskerättsinnehavarens talerätt däremotberoende av ägarens samtycke (3 §). Beslut enligt lagen gäller alltid mot nydelägare (5 §). Övervägandeprincipiella och praktiska skäl talar enligt promemorian för att beslut enligtden nya lagen bör gälla också mot innehavarna av begränsade rättigheter ifastighet som har del i samfällighet. Det torde sålunda knappast finnas någrabärande skäl för en ordning som innebär att en rättighetshavare får en bättreställning än den fastighetsägare från vilken hans rätt kan härledas och att enav enskUd fastighetsägare vidtagen disposition inskränker föreningensmöjligheter att förfoga över förvaltaingsobjektet. I den månförvaltningsbeslut, t. ex. om försäljning eUer utarrendering avmarksamfällighet eller del därav, medför att rättighetshavare lider visstförfång, torde han i vissa faU kunna få ersättning härför av fastighetsägarenenligt allmänna avtalsrättsliga grundsatser. I fråga om beslutets inverkan pårättighetshavarens rättigheter och skyldigheter torde bestämmelserna i 7 kap.30 § JB i viss utsträckning kunna tillämpas analogt. Vadsom nu anförts gäller icke för det fall att samtliga delägare i samfällighetupplåtit rättighet som avser samfäUigheten. I fråga om sådan rättighet har ettföreningsbeslut samma verkan som en vanlig rättshandling från ddägamas sida. Ävenom en rättighetshavare blir bunden av samfällighetsförenings beslut ochförvaltningsåtgärder i samma utsträckning som ägaren av den faslighet varirättigheten gäller, är därmed inte sagt att rättighetshavaren inte bör ges någrasom helst befogenheter att inverka på behandlingen av de föreningsfrågor somkan ha betydelse för honom, anförs det vidare i promemorian. Det är fullttänkbart att fastighetsägaren inte bryr sig om att utöva de befogenheter somtillkommer honom som medlem i föreningen eller att i denna egenskap företrädaintressen som tUl alla delar sammanfaller med rättighetshavarens. Mot bakgrundhärav kan det finnas skäl att efter förebild från 13 § 2 mom. lagen om rätttill jakt i förvaltningslagen införa en bestämmelse om att rättighetshavare fårnärvara och yttra sig på föreningsstämma när denna behandlar fråga som rör hansrätt. Eftersom han inte får ta del i beslut vid stämman, uppkommer inte någrakomplikationer vid tUlämpningen av omröstningsreglerna. nämnda befogenheterkan naturligtvis inte utgöra någon garanti för att de beslut som fattas vidstämman kommer att stämma överens med rättighetshavarens önskemål. I likhet medvad som enligt EVL gäller i fråga om vissa nyttjanderättshavare, bör rättighetshavaredärför även få möjlighet att föra talan mot beslut i frågor som angår honom.Han torde i detta hänseende böra jämställas med fastighetsägaren. För att enrättighetshavare skall kunna utöva de be- fogenhetersom enligt vad som anförts bör tillkomma honom förutsätts att han fårkännedom om föreningsstämman och om de beslut som där fattas. Det kanemellertid inte komma i fråga att föreskriva skyldighet för föreningensstyrelse att kalla rättighetshavare till föreningsstämma eUer underrätta demom stämmobesluten. Detta hindrar givetvis inte att kallelse eller underrättelsesänds till rättighetshavare som är känd för styrelsen och som berörs av ettvisst beslut. I övrigt torde man vara tvungen att förlita sig på attvederbörande fastighetsägare finner det förenligt med sina egna intressen attunderrätta rättighetshavare om beslut som kan återverka på rättsförhållandetmellan dem. De lösningar förtUlvaratagande av rättighetshavamas intressen som redovisats torde enligtpromemorian vara ändamålsenliga inte bara vid föreningsförvaltning. Iförvaltningslagen bör därför införas bestämmelser som ger rättighetshavaremotsvarande befogenheter i de faU då vid delägarförvaltning frågor tas upp ochavgörs vid särskUt sammanträde (ddägarsammanträde). Vissa av de bestämmelsersom berörts tidigare i detta avsnitt och som främst avser att tillgodoseföreningsmedlemmarnas intressen är enligt promemorian av betydelse även förborgenärs och annan tredje mans skydd. Detta gäller bl. a. föreskrifterna omlänsstyrelsens behörighet att förordna syssloman att företräda föreningen närbeslutför styrelse saknas samt reglerna om styrelseledamots, annanfirmatecknares, revisors eller medlems skadeståndsskyldighet. Hit torde ocksåkunna räknas bestämmelsema om krav på stadgar och registrering. 1 lagen böremellertid också införas vissa bestämmelser som direkt tar sikte påborgenärernas intressen. Av detta slag är de i avsnitt 3.4.5.4 föreslagnabestämmelserna om skyldighet för styrelsen att debitera och ta ut de medel frånmedlemmama som behövs för betalning av klar och förfallen skuld. Ifrågavarandebestämmelser har motsvarigheter i 25 § andra och tredje styckena LGA och 62 §första stycket EVL. Remissyttrandena.Svea hovrätt ifrågasätter om promemorieförslaget tUlräckligt skyddar mot riskenatt en minoritet genom en kupp genomför stadgeändringar som inte önskas avmajoriteten av medlemmarna. Varken möjligheten att i stadgama föreskrivasträngare vUlkor för stadgeändring än två tredjedels majoritet, skyldighetenatt i kallelse tUl föreningsstämma lämna underrättelse om ärendet ellerlänsstyrelsens i efterhand gjorda legalitetsgranskning utgör ett sådant skydd.Hovrätten föreslår därför att den i lagen om ekonomiska föreningar intagna bestämmelsenatt beslut om stadgeändring skall ha godkänts antingen av samtligaröstberättigade medlemmar eller av två på varandra följande föreningsstämmorförs över till den nya lagen. Fiskeristyrelsenanser att frågan om besvärsinstans bör ses över. Beträffande motiveringen härtiUkan hänvisas tUl avsnitt 3.4.4. 23 1973.1 saml. Sveahovrätt och grustäktskommittén anmärker att det förrätlningsav-görandevarigenom samfällighet bUdats måste vara grundläggande för förvaltningen avsamfälligheten. Ett förvallningsbeslut som står i strid motförrättningsavgörandet behöver inte nödvändigtvis strida mot förvaltningslageneller annan författning. Om möjlighet till av ett sådant beslut inteskulle finnas, skulle minoritetsskyddet försvagas. Bundenhet vidförrättningsavgörande innebär visserligen att även äldre för-rättoingsbeslut omsamfällighets ändamål blir bmdande och att en ändring beträffande ändamåletkräver ny förrättning. Nackdelarna härav är emeUertid små i jämförelse medviklen av principen om förrättningsavgörandets bindande verkan.Grastäktskommittén förordar en uttrycklig bestämmelse att talan får föras motföreningsstämmobeslut som strider mot förrättningsbeslut. påpekaremellertid att promemorieförslaget inte heller hindrar att stadgarna ges ettinnehåll som strider mot förrättningsavgörandet. Enligt hovrätten bör därför ilagen tas in antingen en positiv regel att förvaltning av samfällighet skallske i överensstämmelse med förrättningsavgörandet eller dels ett förbud mot altge stadgarna ett innehåll som strider mot sådant avgörande och dels enkomplettering av klandergranderna i enlighet med vad grastäktskommitténförordat. Vad nu sagts om föreningsstämmobeslut bör enligt remissinstansemaockså gälla beträffande beslut vid delägarförvaltning. Hovrättenöver och delar den i promemorian uttalade åsikten alt beslutenligt förvaltningslagen bör gälla mot innehavare av begränsade rättigheter ifastighet som har del i samfällighet. Detsamma gäller promemorians uttalandeatt rättighetshavare bör hållas skadeslös för det förfång som åsamkas honomgenom ett förvaltningsbeslut. Hovrätten finner det dock tveksamt om det försådant fall är möjligt att tillämpa 7 kap. 30 § JB analogt. Det skulle enligthovrätten vara värdefullt att få en klar lagbestämmelse som reglerar rättsföljdernaav förvaltningsbeslutet. Någraremissinstanser anser att rättighetshavares befogenheter enligtpromemorieförslaget riskerar att bli iUusoriska. Enligt grustäktskommittén börlämpliga former för eflerforskande och underrättande av rättighetshavareövervägas, så att han kan få vetskap om sammanträde. Också hovrätten över Skåneoch anser att rättsskyddet för rättighetshavare bör stärkas på detsättet att han skall kallas till sammanträde där fråga som berör hans rättskall behandlas. I allt fall bör enligt hovrätten skyldighet åläggas föreningenatt skriftligen underrätta rättighetshavaren om beslut. Liknande synpunkteranförs också av . 3.4.5.7Skydd för allmänna intressen Promemorieförslaget.Användningen och förvaltningen av marksamfälligheter ochgemensamhetsanläggningar är angelägenheter som i första hand angår delägarna.Tydligt är emellertid, framhålls det i promemorian, alt allmänna intressenockså gör sig gällande i detta sammanhang. Ett primärt sådant intresse ärgivetvis att den fasta egendom som det här är fråga om utnyttjas såändamålsenligt och effektivt som möjligt. Även mera speciella intressen,exempelvis sådana som har sin grund i samhällets omsorg om och ansvar förjordbraks- och skogsbruksnä-ringama, bebyggelseutvecklingen, miljövården samtjakt- och fiskevården, kommer in i bUden. Det framstår eiUigtpromemorian som naturligt att intressen av nu nämnd eller därmed jämförlig arti så stor utsträckning som möjligt tillgodoses genom regler med generellräckvidd. Sådana bestämmelser finns i olika lagar och författningar. Fråganblir då huruvida det med hänsyn till de speciella förhållanden som föreliggeri fråga om samfälligheter behövs särskilda föreskrifter tUl skydd för allmännaintressen. Så snart flera personerskall medverka till viss åtgärd föreligger alltid den risken att genomförandetuteblir på grund av passivitet eller oenighet. När det gäller samfällighetersom har betydelse från allmän synpunkt är det därför ett samhällsintresse atten mer effektiv förvaltningsform än delägarförvaltning kommer till användning.Som anförts i avsnitt 3.4.5.3 bör fastighetsbildningsmyndigheten i samband medförrättning som rör samfällighet få möjlighet att ta initiativ till bUdande avsamfällighetsförening i fall då det från allmän synpunkt är av väsentligbetydelse att så sker. Bestämmelsen härom innebär att garantier skapas för alten gemensamhetsanläggning som inrättats på initiativ av det allmänna kommertill utförande. Den bör emellertid även kunna tUlämpas i andra situationer dådet från allmän synpunkt är angeläget att en samfällighet ställs underorganiserad förvaltning. Det är emellertid enligtpromemorian inte tillräckligt att en föreningsbildning kommer till stånd. Detallmänna bör dessutom få möjUghet till insyn i och inflytande på föreningensförvaltning. I gäUande rätt finns bestämmelser som tUlgodoser detta syfte ifråga om vägföreningar. Enligt 88 § femte stycket EVL skall nämligenlänsstyrelsen alllid utse en av ledamöterna i vägförenings styrelse.