prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — Även för dessa fall synes migäktenskapsskillnad kunna vara en lämplig form för upplösning av äktenskapet.Eftersom äktenskapet i dessa fall har ingåtts i strid mot ett indispensabeltäktenskapshinder bör det dock alltid kunna upplösas , dvs. reglernaom betänketid bör inte gälla i dessa fall. På grund av det nu anförda biträder jag förslagetatt återgångsinstitutet avskaffas. Det allmännas intresse av att tvegiftessituationerupphör och att äktenskap som står i strid med indispensabla äktenskapshinderupplöses talar enligt min mening för de sakkunnigas förslag att talerätt idessa fall tillerkänns allmän åklagare. Däremot anser jag, tUl skUlnad frånvissa remissinstanser, inte att gällande bestämmelser om skyldighet föråklagare att föra talan om äktenskapets upplösning i dessa fall bör stå kvar.Man kan nämligen inte helt utesluta att ett äktenskap kan böra accepteras avsamhället trots att det har ingåtts i strid mot indispensabeltäktenskapshinder. Det kan t. ex. vara fråga om ett tvegifte, där det förstaäktenskapet har ingåtts utomlands och det andra äktenskapet har bestått underlång tid vamnder båda parter felaktigt utgått från att det första äktenskapetenligt svensk lag varit att anse som upplöst. Jag finner inte hellertillräckliga skäl att föreslå någon motsvarighet till nu- varandebestämmelser om att vid tvegifte den omgiftes make i det första äktenskapet harrätt att yrka återgång av det senare äktenskapet. Däremot bör, i enlighet medvad de sakkunniga har förordat, i en sådan situation make i det förstaäktenskapet kunna få detta äktenskap iipp-löst utan föregående betänketid.Denna rätt bör också tillkomma den omgifte maken själv. Undantag från deallmänna bestämmelserna om betänketid bör dock komma i fråga bara om entvegiftessituation består när äktenskapsskillnad skall äga rum. 5.4Vissa frågor om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar Det nu aktueUa förslaget från famUjelagssakkunnigaberör i princip inte gällande bestämmelser om äktenskapets ekonomiskarättsverkningar. På vissa punkter föreslås emeUertid jämkningar i dettaregelsystem, Nuvarande bestämmelser om makarsunderhållsskyldighet går i huvudsak ut på att makarna skall leva på sammastandard så länge äktenskapet består. Detta gäller även om makarna leveråtskilda på grund av söndring eller det har dömts till hemskiUnad mellan dem. Isådant fall kan make åläggas att utge underhållsbidrag till andra maken. Makesom bär den huvudsakliga skulden tUl söndringen eller hemskillnaden har dockrätt till underhållsbidrag bara om det finns synnerliga skäl till det. Underhållsbidragkan också utdömas efter äktenskapsskillnad. Härför krävs att den ena maken äri behov av bidrag till sitt tillbörliga underhåll och att det kan ansesskäligt att ålägga andra maken att utge underhåUsbidrag. Make som bär denhuvudsakliga skulden till äktenskapsskillnaden har dock inte rätt tUlunderhåll. Jaghar förut framhållit att bestämmelser som bygger på att man skall undersöka vemsom bär skulden tUl en uppkommen söndring mellan makarna inte hör hemma i enmodern äktenskapslagstiftning. I enlighet härmed ansluter jag mig till desakkunnigas förslag om avskaffande av de regler som innebär att make kan gåförlustig rätt till underhåll därför att han bär den huvudsakliga skulden tUlsöndringen. Bortsett från det nu sagda bör inte i detta sammanhanggenomföras några principiella förändringar i fråga om makars underhållsskyldighet.En allmän översyn får anstå till den kommande reformen av reglerna omäktenskapets ekonomiska rättsverkningar. De föreslagna nya skilsmässoreglernakan emellertid få viss återverkan när det gäller makes rätt till underhåll. Iett stort antal fall där skilsmässa sker genom hemskUlnad ochäktenskapsskillnad kommer med mitt förslag äktenskapsskillnad att äga mmomedelbart. Detta skulle kunna försätta den ekonomiskt svagare maken i ettsämre läge. har denne nämligen garantier för att under hemskillnadsåretfå leva på 1973: 32 120 sammastandard som den andra maken. Med mitt förslag blir de snävare reglerna omunderhåll efter äktenskapsskUlnad tilllämpliga. Förhållandet har uppmärksammats av de sakkunnigasom framhåller att gällande regler om underhåll efter äktenskapsskillnad germöjlighet att för tiden närmast efter äktenskapsskillnaden tillägga make ettunderhållsbidrag som trappas av eller helt försvinner. Dennamöjlighet bör enligt de sakkunniga utnyttjas så att de nya reglerna omupplösning av äktenskap inte leder till att den ekonomiskt svagare maken fårsämre försörjning under omställningen i samband med familjeupplösningen ännuvarande ordning medger. De sakkunnigas uttalanden har i sak godtagits underremissbehandlingen, men på något håll hävdas att lagreglerna om underhåll måsteändras om det åsyftade resultatet skall kunna nås. Det generösare underhåUet under hemskillnadstidenmöjliggör en mjuk övergång från famUjens tidigare standard till den standard påvilken frånskild make senare skall leva. Det underlättar för den ekonomisktsvagare maken att förbereda sig på att bli självförsörjande och skaffa sig egnaförvärvsinkomster. Det står enligt min mening klart att det även eftergenomförandet av de nya skilsmässoreglerna finns behov av en möjlighet att geden ekonomiskt svagare maken en omställningsperiod så att han inte drabbas aven plötslig, kraftig sänkning av levnadsstandarden. Gällanderegler innebär att makama under hemskillnadsåret eller den hemskillnaden i det särskUdafallet varar skall leva på i huvudsak samma standard. Ett avskaffande avhemskUlnadsinstitutet medför att denna ordning upphör. Detta innebäremellertid inte att möjligheterna att åstadkomma en mjuk övergång till en annanlevnadsstandard bortfaller. Nuvarande regler om makars underhållsplikt underbestående äktenskap, tillämpade i det nya skilsmässosystemet, innebär sålundaatt makarna skall leva på i huvudsak samma standard medan betänketiden löper.När äktenskapsskiUnad meddelas, vare sig detta sker eller efterföregående betänketid, skall emellertid underhåU bestämmas med tillämpning avreglerna om underhåll efter äktenskapsskillnad. I avvaktan på den allmänna översyn av reglerna ommakars under-håUsskyldighet som famUjelagssakkunniga skall företa synes detlämpligt att undvika större sakliga ändringar i förhållande till vad som nugäller härom. Vid den fortsatta tillämpningen av reglema om underhållsbidragefter äktenskapsskillnad kan i och för sig hänsyn tas till att det nya systemetinnebär att skilsmässan har föregåtts av en kortare omställningsperiod än dennuvarande hemskillnadstiden eller inte av någon sådan period aUs. Reglernasnuvarande utformning ger utrymme för att bestämma underhållsbidrag så att makeför får Prop.1973: 32 12i ett relativt högt bidrag, vilket senare trappas av för attslutligen eventuellt helt försvinna. I praxis förekommer redan nu avgörandenav det slaget. Eftersom de nya skilsmässoreglerna bör föranleda att denna metodutnyttjas i större omfattning än hUtUls synes det motiverat att genom enuttrycklig lagregel markera att domstolarna vid sin prövning avunderhållsfrågor skall ta skälig hänsyn till den ekonomiskt svagare makensbehov av en omställningsperiod och döma ut underhållsbidrag på sådant sätt attdenna make efter det att makarna har skilts inte skallbehöva leva på en påtagUgt sämre standard än andra maken. Hur lång en sådanomställningsperiod bör vara synes kunna avgöras av domstolen efteromständigheterna i det särskilda faUet. Jag förordar att i bestämmelsen omunderhållsbidrag efter äktenskapsskillnad införs ett tUlägg, innebärande attdomstolen vid sin prövning skall beakta, att make kan ha ett särskilt behov avbidrag för tiden närmast efter äktenskapsskillnaden. 5.4.2 Egendomsgemenskap och arvsrätt Gällande rätts regler om makarsegendom innebär i sina huvuddrag följande. Under äktenskapets bestånd rådervardera maken över sin egendom och svarar själv för sina skulder. Vardera makenhar dock giftorätt i den andras egendom, om inte denna har karaktären av enskildegendom. Egendom kan vara enskild på grund av överenskommelse mellan makarna iform av äktenskapsförord eller på grand av föreskrift vid gåva eller itestamente. Upplöses äktenskapet genom äktenskapsskillnad eller genom enamakens död eller döms det tUl hemskUlnad eller boskillnad, skall bodelningske. Vid bodelningen avsätts så mycket av vardera makens egendom att det täckerdenna makes skulder. Återstoden av makarnas sammanlagda giftorättsgods delaslika mellan dem. EnskUd egendom ingår inte i bodelningen. En hemskillnadsdom har enligtgällande rätt den verkan att gifio-rättsgemenskapen hävs och att all egendomsom make förvärvar efter domen är hans enskilda. Ett återupptagande avsamlevnaden innebär visserligen att hemskillnaden förfaller, men trots dettakvarstår hemskillnadsdomens rättsverkningar i fråga om makarnas egendom. Dennaordning har visat sig vara förenad med vissa nackdelar. Makarna utgår ofta frånatt alla rättsverkningar av hemskillnadsdomen automatiskt förfaller om deåterupptar samlevnaden. Ett sådant felaktigt antagande kan leda tillrättsförluster. Det kan t. ex. vid en makes död visa sig, att hans egendom helteller tUl största delen utgör enskild egendom till följd av en sedan längeförfallen hemskiUnadsdom och att egendomen därför inte skall ingå i bodelningutan tillfalla den dödes barn. Om makarna hade haft detta klart för sig skullede kanske ha återinfört giftorättsgemenskap genom äktenskapsförord ellerupprättat inbördes testamente för att trygga den efterlevande. Det anfördavisar enligt min mening att man bör försöka få till stånd en ordning sominnebär att giftorättsgemenskapen inte påverkas av ett inlett men aldrigfullföljt skilsmässoförfarande. av alla skilsmässor avser äktenskap därdet finns barn och där alltså enligt mitt förslag betänketid skalllöpa. Det stora flertalet sådana skilsmässor inleds genom att makarnagemensamt ansöker om hemskillnad. Dom på hemskillnad kan då som regel meddelasinom efter det att ansökan kom in tUl domstolen. Genom domenupplöses giftorättsgemenskapen, och därefter kan bodelning äga rum.Mitt förslag om avskaffande av hemskillnadsinstitutet och införande av en legalbetänketid innebär, att någon bodelning inte kommer att kunna företas förrändom på äktenskapsskillnad har meddelats, vilket sker tUl ett årefter det att ansökan om äktenskapsskillnad gjordes. De nya skilsmässoreglernafår alltså tUl följd att bodelningen fördröjs i ett mycket stort antalskilsmässofall. Detta bör emeUertid inte medföra att giftorättsgemenskapenmellan makarna förlängs i tiden i motsvarande mån. Det är sannolikt att makar ipraktiken vanligen kommer att leva åtskilda eller störredelen av den. Eftersom f. n. av hemskUlnaderna leder tilläktenskapsskillnad kan man vidare anta att i det helt övervägande antalet fallen ansökan om äktenskapsskillnad kommer att fullföljas efter betänketidensutgång. Mot denna bakgrund synes det mig rimligt att egendom som make harförvärvat efter inledandet av skilsmässoförfarandet i princip ges karaktär avenskild egendom och alltså undantas från bodelningen. Sakkunnigförslaget innebär att egendom som förvärvas efterdet att talan om äktenskapsskillnad har väckts blir makes enskilda, om det senaredöms till äktenskapsskillnad med anledning av den väckta talan. Om talan intefullföljs kommer däremot egendom som make har förvärvat under handläggningenav målet att utgöra giftorättsgods och giftorättsgemenskapen mellan makarnabestår som om någon skilsmässa aldrig hade varit aktuell. Nästan allaremissinstanser har lämnat detta förslag utan erinran. På något håll haremellertid invänts att det med tanke på trygghet och snabbhet i omsättningen ären nackdel att det i inte obetydlig omfattning skulle förekomma egendombeträffande vilken frågan om dess natur av enskild egendom ellergiftorättsgods är svävande. Med anledning av den sålunda framförda kritiken vill jagframhålla att frågan om makes egendom utgör giftorättsgods eller enskild egendominte har något egentligt intresse för andra än makarna själva. Vår lagstiftningbygger nämligen på den principen att vardera maken själv svarar för sinaskulder. För utkrävande av gäldsansvaret är det likgiltigt om egendomen ärenskild eller giftorättsgods. Borgenärerna har inte heller några möjligheteratt hindra makar från att när som helst Prop.1973: 32 123 genomäktenskapsförord förändra egendomens karaktär eller genom ansökan om boskiUnadbringa giftorättsgemenskapen att upphöra. Jag kan därför inte finna atthänsynen till den allmänna omsättningen skulle innebära något hinder mot attgenomföra de sakkunnigas förslag. Detta tillgodoser de synpunkter jag nyssanförde på frågan om betänketidens inverkan på giftorättsgemenskapen. Jagansluter mig därför till förslaget. Påen speciell punkt vill jag emellertid förorda en annan ordning än de sakkunnigahar föreslagit. Det gäller det fallet att någon av makarna avlider underpågående skilsmässoförfarande. Enligtsakkunnigförslaget skall i en sådan situation egendom som make förvärvat efterdet att talan om äktenskapsskillnad väcktes anses som giftorättsgods och ingå iden bodelning som sker med anledning av dödsfallet. Egendomen skall med andraord behandlas på samma sätt som om någon skUsmässa inte hade varit aktuell. Ivisst samband med denna regel står en av de sakkunniga förordad ändring i ärvda-balkens(ÄB) bestämmelser om makes arvsrätt. F. n, gäUer att reglerna om makesarvsrätt inte är tillämpliga om makarna vid arvlåtarens död levde åtskilda pågrand av hemskUlnad eller om talan om hemskillnad eller äktenskapsskUlnad dåvar anhängig. De sakkunniga föreslår att denna undantagsregel helt slopas.Makes arvsrätt skall alltså enligt förslaget bestå under skUsmässoförfarandet. Utgångspunktenför regleringen i den händelse make avlider under pågående skilsmässoförfarandebör enligt min mening vara, att makarna i flertalet fall får antas ha varitinställda på att fullfölja skilsmässan. Som redan framhållits kan man ocksåräkna med att makarna i regel flyttar från varandra i samband med attskilsmässoprocessen inleds. Detta talar för att egendom som har förvärvatsefter det att talan om äktenskapsskillnad väckts bör behandlas som enskildegendom, även om skilsmässoförfarandet avbryts genom att endera maken dör. Jagföreslår i likhet med ett par remissinstanser att reglerna utformas i enlighethärmed. Ifråga om makes arvsrätt kan framhållas, att den arvsrättsliga regleringen börsyfta till att åstadkomma ett resultat som i flertalet fall kan antasöverensstämma med arvlåtarens vilja. Arvsreglerna måste alltså ta sikte på denvanligaste situationen. Det typiska fallet får, som redan sagts, antas vara attmakarna vid dödsfallet var inställda på att skiljas. Normalt torde make i ensådan situation inte ha för avsikt att den andra maken skall få del ikvarlåtenskapen om han dör. Det kan därför inte vara riktigt att tillerkännamake arvsrätt efter andra maken även när dödsfallet inträffar under pågåendeskilsmässoförfarande. Det bör i detta sammanhang framhållas, att frågan harganska ringa praktisk betydelse. Om betänketid löper beror detta som regel påatt makarna har minderåriga barn, och i så fall föreligger inte någon arvsrättför ma- ken.Är reglerna om betänketid inte tillämpUga går skUsmässoförfarandet så snabbtatt det nu berörda problemet säUan kommer upp. Jag vill inte förneka att detnågon gäng skulle kunna framstå som rimligt att make får arvsrätt efter andramaken, även om dödsfallet har inträffat under pågående skilsmässoförfarande.Som exempel kan nämnas den situationen att dödsfallet inträffar sedan makarnahar återupptagit samlevnaden men innan talan om äktenskapsskillnad haråterkallats eller förfallit. I och för sig skulle man kunna ta hänsyn tillsådana situationer genom en speciell lagregel. Skälen för en särskildbestämmelse som gör makes arvsrätt beroende av att makarna sammanlevde viddödsfallet synes mig dock inte tUlräckligt starka för att jag skall vara bereddatt förorda en sådan bestämmelse, som skulle strida mot min principiellainställning att närmare undersökningar av makarnas personliga förhållanden börundvikas. Jag föreslår alltså i likhet med ett par remissinstanser att reglemaom arvsrätt för make inte skall vara tiUämpliga när andra maken avlider underpågående skUsmässoprocess. Detta överensstämmer med gällande rätt. 5.4.3Skadestånd och jämkning av bodelning Gällande rätt innehåller vissa bestämmelser omskadestånd vid äktenskapsskillnad. Bestämmelserna förutsätter en prövning avom ena maken grovt har kränkt den andra maken eller åsidosatt sina plikter motdenne. Som jag förut har framhållit bör bestämmelser av denna innebörd intekvarstå i lagstiftningen. Bestämmelserna har emellertid i många fall kunnatanvändas som ett korrektiv mot oskäliga verkningar av den hälftendelning avmakarnas giftorättsgods som skall ske vid bodelningen. En liknande funktionhar f, ö. också bestämmelsema om skadestånd vid återgång av äktenskap kommitatt få. Slopas skade-ståndsbestämmelserna aktualiseras därför frågan om detfinns behov av att , i avvaktan på en allmän översyn av reglerna ommakars förmögenhetsförhållanden, införa särskUda bestämmelser som möjliggörjämkning av bodelningen. Desakkunniga förordar en särskild jämkningsregel som tar sikte på skilsmässor ikortvariga äktenskap. Man skaU kunna jämka bodelning som sker med anledning aväktenskapsskiUnad, om ekonomisk gemenskap av betydelse inte har uppkommitmellan makarna på grund av att äkenskapet varat . I stället för enhälftendelning skall då på yrkande av endera maken delning ske efter annangrund som kan anses skälig med hänsyn till vad makarna hade vid giftermåleteller därefter förvärvat genom arv, gåva eller testamente. Remissinstanserna har i allmänhet godtagit denföreslagna jämkningsregeln. Förslaget har dock kritiserats från den synpunktenatt rekvisiten är obestämda, vilket kommer att försvåra den praktiskatill-lämpningen. Det har också påpekats att det finns behov av att kunna Prop.1973: 32 125 jämkabodelningen även när äktenskapet har varat . harifrågasatt om inte jämkningsmöjligheten bör begränsas tUl fall då enlikadelning skulle ge resultat som är uppenbart obilligt. I likhet med de sakkunniga anser jag deterforderligt att införa regler om jämkning av bodelning som ett slagsersättning för de nuvarande skadeståndsreglerna. Jag godtar också förslagetatt jämkningsmöjligheten begränsas till fall då äktenskapet upplöses genomäktenskapsskiUnad. Desakkunnigas förslag innebär i praktiken att reglerna om likadelning alltidskall frångås om make begär det när äktenskapet har varat . Enligt minmening kan lämpligheten av en så vidsträckt jämkningsmöjlighet sättas i fråga.Som jag förat har framhåUit skall hela frågan om äktenskapets ekonomiskarättsverkningar tas upp först när de sakkunniga har slutfört sittutredningsarbete i den delen. Att under sådana förhållanden genomföra regler omjämkning av bodelning som i själva verket kan sägas innebära en generellreglering av hur bodelning skall ske vid upplösning av kortvariga äktenskapsynes mig knappast lämpligt. Vad det nu gäller är att få till stånd enprovisorisk regel med begränsat tillämpningsområde som kan utgöra något av enersättning för skadeståndsreglerna i avvaktan på att frågan om äktenskapetsekonomiska rättsverkningar fått en slutgiltig lösning. Man bör härvid hålla iminnet att skadeståndsreglerna i själva verket ger ganska begränsademöjUgheter att på tUlfredsställande sätt jämka bodelningen. Det förutsätts fördet första att ena maken har gjort sig skyldig till ett förfarande som gmndarrätt tUl skadestånd för andra maken. Är den förfördelade maken den ekonomisktsvagare kan en med stöd av skadeståndsreglerna företagen jämkning avbodelningen få tilltalande resultat, men motsatsen kan också lätt bli fallet,nämligen om den förfördelade maken är den ekonomiskt starkare. När man överväger en provisorisk regel om jämkningav bodelning bör man enligt min mening utgå från följande överväganden.Jämkning bör inte komma i fråga annat än i speciella undantagsfall. Hur makamahar förhållit sig till varandra under äktenskapet får inte ha någon betydelseför regelns tillämpning. Syftet med regeln bör enbart vara att undvika enbodelning som ger ett från ekonomisk synpunkt oskäligt resultat. Eftersom denallmänna riktpunkten för reformarbetet när det gäller äktenskapets ekonomiskarättsverkningar är att dessa skall begränsas bör det vidare inte i dettasammanhang komma i fråga att öppna möjlighet för make att med stöd av enjämkningsregel få större del av den andra makens giftorättsgods än han skulleha fått, om giftorättsgodset hade delats lika. Jämkningen måste med andra ordgå ut på att ge make möjlighet att behålla mer av sitt eget giftorättsgods änvad han skulle ha fått vid en likadelning. På den punkten får alltså enjämkningsregel mer begränsad omfattning än de nuvarande Prop.1973: 32 126 skadeståndsreglerna.Slutligen bör jämkningsregeln i motsats till vad de sakkunniga har föreslagit utformas så att man inte utesluter möjligheten av jämknmg också vidupplösning av långvariga äktenskap. Även för de långvariga äktenskapens delfordras nämligen något slags ersättning för skadeståndsreglerna. Tillämpningsområdet för en provisorisk regel omjämkning bör i enlighet med det anförda bli snävt. Det kan inte bestämmas såatt jämkningen i alla situationer ger samma ekonomiska resultat som skadeståndsreglernai de fall där dessa är tillämpliga. I anslutning till vad harförordat under remissbehandlingen föreslår jag att som föratsättnkig föravvikelse från likadelningen skall gälla att en sådan delning skulle framståsom uppenbart obUlig. Vid prövningen av frågan om en likadelning skullevara uppenbart obillig bör man ta stor hänsyn till äktenskapets varaktighet.Det synes mig klart att utrymmet för jämkning bör vara större, om ett äktenskaphar varat , kanske bara ett eUer , än om det har varatförhållandevis länge, kanske eller mera. Särskilt vid kortvarigaäktenskap kan det framstå som obilligt, om ena maken skulle kunna "skiljasig till pengar", dvs. få en stor del av den andra makens förmögenhet vidbodelningen. Som redan anförts bör det emellertid inte vara uteslutet att jämkaäven vid ett långvarigt äktenskap. Som en jämkningsfaktor vid sidan aväktenskapets varaktighet bör i lagtexten nämnas makarnas ekonomiskaförhållanden. Man får alltså inför bodelningen ställa sig den frågan, om enlikadelning skulle medföra att make får avstå från sin egendom i enutsträckning som måste anses uppenbart obUlig med hänsyn tUl båda makarnasekonomiska situation. Härvid kan också innehav av enskild egendom komma in ibilden. Om exempelvis den ena maken har en betydande förmögenhet som utgörenskild egendom kan det ofta te sig rimligt att låta den andra maken vidbodelnmgen behålla allt eller större delen av sitt giftorättsgods, även omdetta skulle innebära en avvikelse från regeln om lika-delning. Som ett annatexempel på fall då jämkning kan vara motiverad kan nämnas att en av makarna harbetydande tUlgångar men begränsade möjligheter att försörja sig själv, underdet att den andra maken saknar större tlUgångar men har goda arbetsinkomster.Jämkningen kan i ett sådant fall gå ut på att vissa av den förstnämnda makenstUlgångar undantas från bodelningen. Enligt den av de sakkunniga föreslagnajämkningsregeln skall delning ske efter annan grund som finnes skälig medhänsyn till vad makarna hade vid giftermålet eller därefter förvärvat genomarv, gåva eUer testamente. Denna utformning av regeln synes mig vålla vissatillämpningsproblem. Sålunda är det svårt att avgöra vUken betydelse som skalltillmätas det förhållandet att egendom som make hade vid giftermålet ellersenare förvärvat genom arv, gåva eller testa- Prop.1973: 32 127 menteutgör enskUd egendom. Jag har också svårt att se hur skälig-hetsprövningenskall gå till om båda makarna ägde ungefär lika mycket vid äktenskapetsingående och något förvärv genom arv, gåva eller testamente inte har ägt rumdärefter.