prop · FW03131 · 1973-12-31 00:00:00 — anser att föreskrift av sistnärandaslag knappast har någon funktion att fylla annat än vid påföljdema villkorligdom och skyddstillsyn och att det därför bör övervägas ora inte besläraraelseni 26 kap. 15 § andra stycket BrB kan utgå och ersättas raed en raotsvarande bestämmelsei 28 kap. sararaa balk. ställer sig också tveksara till förslagetall söka nedbringa antalet föreskrifter ora vård eller behandling i eller utorasjukhus eller annan sådan inrättning. Föreskriften ora arbete eller utbildnmg har enligtarbetsmarknadsstyrelsen sitt givna värde och är i raånga fall ett slöd för denfrigivne. Hovrätten över och anser att den föreslagnaändringen av besläraraelsen ora raeddelande av föreskrift ora skadeståndsbetalningär onödig, eftersom sådan föreskrift redan enligt gällande lag inte börmeddelas om den skulle motverka den dörades återanpassning. Kriminalvårdsdirektöreni västra räjongen framhåller alt skadeståndskravet, rätt behandlat inomfrivårdens ram, i ett stort antal fall utgör ett värdefullt pedagogiskt inslagi behandlingen när del gäller den kategori övervakade som harbetalningsförmåga. Liknande synpunkter anförs också av RÄ ochkriminalvårdsdirektören i inlandsräjongen. anser att ingen annan föreskrift än den sora gällerläkarvård, nykterhetsvård eller annan vård i eller utom sjukhus bör kunna meddelas. När det gäller sanktionerna vid raisskötsarahet ställersig så gott som alla remissinstanser, som yttrat sig i frågan, positiva tillförslaget att avskaffa möjligheten tUl vitesföreläggande. Endastkriminalvårdsdirektören i inlandsräjongen har uttalat sig för ett bibehållandeav denna sanktion särskUl med sikte på s. k. manschellförbrytare i ofta ganskagoda omständigheter sora raan bara på detta sätl kan få alt fullgöra smaskyldigheter. Flertalet remissinstanser tUlstyrker att vamingsmstitutet behålles.Annan uppfattning i denna fråga redovisas dock av , och skyddsassistenter. Förslaget att prövotiden skall kunna förlängas endast nären raissskÖtsarahet tagit sig ullryck i ny broltslighel avstyrks av hovrättenöver och och . Hovrätten frarahålleratt förlängning av prövotiden på sarama sätt sora vaming kan vara ettalternativ till förverkande av villkorligt medgiven frihet, undanröjande av skyddslillsyneller till anstaltsbehandling. Förbundet anför bl. a. all övervakade intesällan på olika sätl länge och väl lyckas dra sig undan övervakning och attmöjligheten till en förlängning av prövotiden kan anses vara ett verksamt reraediurahäreraot. har inga principieUa invändningar raot förslaget raenpåpekar att det kan synas något inkonsekvent att inte tillåla vederbörande övervakningsnärandeller krirainalvårdsnämnden att förlänga prövotiden för den sora är villkorligtfrigiven när sådan närand vid beslut ora vUlkorlig frigivning fortfarande harmöjlighet all fastställa olika långa prövotider. Kriminalvårdsberedningenföreslog att prövotiden skulle kunna förlängas när den nya brottslighetenföranledde antingen ny dora eller beslut ora åtalsunderlåtelse. I proraeraorianhar möjligheten att förlänga prövotiden begränsats till det första fallet. Somskäl härför har anförts att ålalsunderlåtelsefallen i delta sararaanhang skullevara av ringa praktisk betydelse. Föreningen erinrar eraellertidora att beslul om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § första stycket 2 rättegångsbalkenmeddelas i större utsträckning än vad sora anges i proraeraorianoch i regel gäller brott sora förövats ganska kort lid efter det alt doraen på skydsstillsynraeddelals. Föreningen ifrågasätter därför ora inte sådant beslut bör bringastill övervakningsnärandens kännedom för att beaktas vid omprövning avövervakningen. Liknande synpunkter anförs av RÅ, som inle finner det vararationellt att åtal skall behöva väckas bara för att ge dorastolen raöjlighetalt förlänga prövotiden enligt äldre dom. Förslagetatt i lagtexten tydligare markera, att intagning i anstalt på grund av misskölsarahetskall förekoraraa endast när frivårdens resurser kan anses uttörada, har såsomöverflödigt avstyrkts av hovrätten över och . Kriminalvårdsdireklöreni inlandsräjongen anser förslaget vara alltför oklart till sin utformning. Ingenerinran har gjorts raot förslaget att införa möjlighet för den övervakade attföra talan mot beslut ora förordnande av övervakare och raot beslut som innebäratt övervakning inte skall upphöra. Kriminalvårdsdireklören i inlandsräjongenanser del otUlfredsställande att inte också de centrala närandemas beslut kanbli föreraål för överprövning. Mot denföreslagna övergångsbesläraraelsen har annan erinran inle gjorts än att några reraissinstanseranser alt den föreslagna tvåraånaders-frislen för övervakningsnärand att pröva oraövervakning vid skyddslillsyn, som har pågått eller längre när lagenträder i kraft, eventuellt skall förlängas är väl kort. Vidinförandel av (BrB) reformerades de icke frihetsberövandepåföljderna raed sikte på att skapa ändamålsenliga alternativ lillfrihetsstraffen. Den förutvarande viUkorliga doraen delades upp i två påföljder,villkorlig dora och skyddstillsyn. Villkorlig dora enligt BrB, sora egentligenär en villkorlig påföljdseftergift, är företrädesvis avsedd för lagöverträdaremed god prognos och därför inle förenad med övervakning. SkyddstUlsyn däremotär avsedd att användas när övervakning behövs och kan också förenas med särskUdaföreskrifter. Iförarbetena lill BrB uttalades att krirainalvård i frihet borde användas istörsta möjliga utsträckning. Domstolarna synes också i ökande omfattning ha ådömtvillkorlig dom och framför allt skyddstillsyn i stället för frihetsberövandepåföljd. Kriminalvårdsberedningenhar i betänkandet (SOU 1972: 64) Krirainalvård vid sin bedömning av för- ochnackdelar raed anstaltsvård resp. frivård konstaterat att ell frihetsberövande sorasådant i regel inte är ägnat att förbättra den enskUdes raöjligheter tillanpassning lill ett liv i frihet och alt frivård är en både huraanare ochbilligare vårdforra än anslallsvård. En av huvudpunkterna i beredningensförslag är därför en betydande förstärkning av frivårdens resurser. Delföreslås framför allt en förstärkning av övervakningsverksamheten genora ellutökat antal tjänslemannaövervakare. Beredningens förslag ora en sådanpersonal-förstärkning har bilrätts slalsverksproposition ochbifallits av (JuU 15, rskr 152). Även ora frivårdensresurser sålunda förstärks är det givelvis väsentligt att de används sårationellt att de räcker tiU på alla oraråden där insatser behövs. Det sätt påvilket frivårdsarbetet bedrivs har också betydelse för den dörades egeninställning till behandUngen. Ätgärder, som inle är tillräckligt motiverade iden dörades aktuella situation, kan av den dömde upplevas sora en raeningslösrepression och därigenora motverka hans anpassning i samhället. Det är motdenna bakgmnd man bör se de följande förslagen. Kriminalvårdsberedningenhar undersökt hur övervakningen inom krirainalvården fungerar. Man har funnitatt övervakningen vid skyddstillsyn i regel pågår under hela den treåriga prövotiden.Detta anser beredningen vara en oproportionerligt och föreslår därföralt övervakningstiden vid skyddstillsyn kortas från tre tih saral alt behovetav övervakning dessutora obhgatoriskt skall oraprövas . I likhet raeddet övervägande antalet reraissinstanser har jag slalsverkspropositionförordat én kortare och raera effektiv övervakning. Enligt 28 kap. 5 § BrBskall övervakningen vid skyddstUlsyn upphöra så snart den inte längre behövs.Den raöjlighet att förkorta övervak- ningstiden som denna bestämmelse ger synes emellertid övervakningsnärandemaha utnyttjat endast i raycket begränsad utsträckning. Jag delar därföruppfattningen alt en raer allraän förkortning av övervak-ningsliden vid skyddstiUsynbör koraraa lill ullryck genom en ändring i lagstiftningen. En sådan ändring kan ske genom att prövotiden förkortastill . Häreraot talar dock vissa skäl. Skyddstillsyn som påföljd måsleses i samband med övriga påföljder i BrB:s sanklionssyslera. Därvid har prövotidenslängd sin betydelse. En förkortning av prövotiden vid skyddstillsyn bör därförhelst genoraföras i samband raed en allraän översyn av sanktionssysteraet.Härtill koramer såsora jag skall utveckla närmare i det följande alt detibland kan förekoraraa att den sora har dörats lill skyddstillsyn behöver det slödsom övervakningen utgör under ännu . Alt därvid förlänga prövotiden förden dömde skulle för denne kunna framstå som orättvist och påverka honoranegativt i fråga om övervakningen. En för alla dörada enhetiig prövotid av treår är därför att föredra. En annan lösning är att raed bibehållande av en treårig prövotidbestäraraa övervakningstiden till . Genora en särskild föreskrift somgör det möjligt att i vissa fall förordna ora övervakning även under det sistaåret av prövotiden kan raan tillgodose önskeraålet all i någol fall kunnaförlänga övervakningen. På gmnd avdet anförda förordar jag att sora huvudregel skall gälla att övervakning vidskyddstillsyn upphör utan särskilt förordnande när av prövotiden harförflutit. Denna nya regel är givelvis subsidiär i förhållande lill de föreskrifiervilka ålägger övervakningsnämnd och skyddskonsulent allkontinuerligt följa övervakningsfallen så att övervakningen alltid kan hävasnär den inle längre behövs. För allytterligare säkerställa att intentionerna bakom sistnämnda fö reskrifter korameratt förverkligas har kriminalvårdsbéredningen förordat alt frågan ora fortsattövervakning under alla förhållanden skall prövas när av prövotiden harförflutit. I den deparleraenlsprorae-raora (Ds Ju 1973: 3), sora utarbetats på gmndvalav beredningens förslag och de riktlinjer för del fortsatta reformarbetet somdragils upp i årets statsverksproposilion, föreslås att dessa beredningenssynpunkter tillgodoses genora en ny bestäraraelse i frivårdskungörelsen. Jagansluter raig tUl uppfattningen ora värdet av en sådan bestämmelse och finneräven övertygande skäl tala för att samraa ordning bör gälla vid övervakningefter villkorlig frigivning. prövotiden i sådant fall är ellerlängre bör, såsom påpekats av en remissinstans, övervakningens beståndomprövas så länge prövotiden varar. Förslag om nu förordade ändringar i frivårdskungörelsen komraeratt anraälas för Kungl. Maj:t i annat saramanhang. I promemorian har vidare föreslagits att övervakningenbeträffande densom dörats till skyddstillsyn i vissa fall skall kunna förlängas utöver tvåår. Förslaget, sora innebär att sådan förlängning får ske endast när den dömdeav särskilda skäl anses vara i behov därav och i så fall längst lill prövotidensutgång, har föranlett vissa erinringar under remissbehandlingen. Några reraissinstanserhar ansett att den föreslagna besläraraelsen är alltför vidsträckt medan andratvärtom funnit den vara alltför begränsad. Av 28 kap. 5 § andra stycket BrBframgår att den sora dörats till skyddstillsyn och för vUken övervakning pågrund av särskilt förordnande upphört så länge prövotiden varar på nytt kanställas under övervakning när skäl därtiU föreligger. I det hänseendet harnågon saklig ändring inte föreslagits såvitt gäller av prövotiden.Detta har av någon reraissinstans ansetts vara inkonsekvent. Enligt rain raeningär det dock motiverat att kräva starkare skäl för att förlänga en pågåendeövervakning utöver än för att inora återapptaga enövervakning sora upphört. Ä andra sidan anser jag det inte vara påkallat attfordra "synnerliga skäl" för alt övervakningstiden skall kunnaförlängas. Del avgörande bör vara ora det i det enskilda fallet föreliggernågra sådana omständigheter i fråga om den dörades aktuella situation ellerlevnadsförhållanden sora visar att han har behov av övervakarens fortsattastöd. Enbart den oraständigheten all den övervakade själv önskar fortsattövervakning synes i allraänhet inte vara tillräckligt skäl för attövervakningstiden skall förlängas. På gmndav vad nu anförts tUlstyrker jag det i proraeraorian framlagda förslaget. Det av en remissinstansberörda problemet med konkurrerande övervakning för den som både är dörad tillskyddslillsyn och sora blir villkorligt frigiven behöver inle föranleda någonlagändring. Enligt 26 kap. 11 § andra stycket BrB föreligger sålunda vidvillkorlig frigivning alllid möjlighet besluta att övervakning inte skall ägarum. För sådant beslut krävs alt raan finner att det inte föreligger någotbehov av övervakning. Detla är givetvis fallet ora den villkorligt frigivneredan är föreraål för övervakning enligt annan tidigare ådömd påföljd. Omdenna övervakning senare upphör, exempelvis på gmnd av prövotidens utgång, ochbehov av övervakning ännu anses föreligga, kan likväl beslut raeddelas ora attden viUkorligt frigivne skall ställas under övervakning enligt nyssnäranda bestäraraelse. Kruninalvårdsberedningensi proraeraorian återgivna uttalanden att en raera liberal praxis vid bedöraningenav behovet av övervakning i saraband med villkorlig frigivning inte bordemedföra några nackdelar ur kontroUsynpunkt liksora att beslutad övervakning börupphöra så snart det inte längre finns något behov av en fortsatt kontroll avden frigivne har föranlett erinringar från några remissinstanser. Erinringarnasynes emellertid i viss mån bygga på en missuppfattning av beredningens uttalanden.Utgångspunkten för dessa uttalanden är sålunda att bered- ningenkunnat konstatera att möjligheten att underlåta att förordna om övervakninghitintills tillämpats i ringa omfaltning. Även om det finns anledning anta alten järaförelsevis stor andel av de villkorligt frigivna är i behov av denkontroll och det stöd sora en övervakning innebär, synes den hittillsvarande tillärapningenav ifrågavarande bestäraraelse ha varit onödigt restriktiv. Jag anser i likhet raedberedningen att det finns utryrarae för en raera individuell bedöraning idessa fall. Sararaa skäl som talar för att man vid skyddstillsyn bör undvika enövervakning som inte fyller någol meningsfullt ändamål kan åberopas i dessafall. Enbart hänsynen till att en större differentiering möjligen kan geupphov tUl missnöje eller oförståelse från deras sida sora inte undgårövervakning, kan sålunda enligt rain raening inte få föranleda att övervakningtillgrips i sådana fall där den från rent saklig synpunkt inle frarastår soratillräckligt raotiverad. Jag anser därför att övervakning inte bör förekoraraaom frigivningssituationen är så gynnsara att något behov av övervakning inteföreligger. Däreraot synes sådan tveksarahet beträffande det meningsfulla i enövervakning sora enbari har sin grund i vederbörandes allmänt negativa sarahällsinställningeller krirainella förflutna inte böra beaktas i detla samraanhang. Jag anseralt 26 kap. 11 § andra stycket BrB ger lillräckligt utrymme för en sådan meraindividuell bedöraning sora jag nu har förordat och anser därför inle någonändring av lagtexten behövlig. Någrareraissinstanser har frarahållit betydelsen av att en effektiv övervakning koramertUl stånd efter det att frågan ora övervakning aktualiserats. Sora ett raedel all nådelta syfte har förordats att skyddskonsulenl får rätt att förordna övervakare.Jag finner förslaget vara väl värt att beakta. Även om övervakare redan f. n.norraalt har förordnats när övervakningen träder i kraft, finns del fall särskilt vid skyddstillsyn då delta av olika anledningar inte har skett. Isådant fall är det värdefullt ora skyddskonsulenten har raöjlighet att oraedelbartutse en övervakare genora ett interiraistiskt beslut. Jag föreslår därför atten bestäraraelse införs i 26 kap. 12 § BrB sora ger skyddskonsulent rätt altför tiden intUl dess övervakningsnäranden beslutat i frågan förordna övervakare. I26 kap. 14 § BrB finns allmänna föreskrifter om vad sora villkorligt frigivenar skyldig att iaktta . Enligt dessa bestämmelser åligger dethonom att föra ett ordentligt och laglydigt leverne, undvika skadligt sällskapoch efter förmåga söka försörja sig. Han skall även i övrigt ställa sig lillefterrättelse vad sora åligger enligt BrB eller enligt föreskrift elleranvisning sora har raeddelals raed slöd därav. Detta allraänna skötsarahelskravgäller också för den sora dörats tUl skyddslillsyn och vid vård utora anstaltför den sora dörats till ungdorasfängelse eller internering (28 kap. 6 §, 29kap. 7 § och 30 kap. 10 § BrB). Motsvarande bestäramelse finns även ifråga ora den sora dörats lill villkorlig dom (27 kap. 4 § BrB). I promemorian har, i anslutning lill vadkriminalvårdsberedningen förordat, gjorts en översyn av näranda allraännaföreskrifter. Denna har resulterat i förslaget att sådana krav på denövervakade sora att undvika skadligt säUskap skall utgå och utirycket"föra ett ordentligt och laglydigt leverne" utbytas raot"iakttaga skölsarahet". Några reraissinstanser har anraärkl alt skölsarahetsbegreppelär diffust och kan inbjuda till subjektiva värderingar. Det har därförifrågasatts om man inte i stället för det föreslagna uttrycket bör behållaorden "föra ett laglydigt leverne". I sak torde innebörden i dessabåda uttryck i allt väsentiigt vara densamraa. Med hänsyn härtill och då det iviss mån framstår sora egendoraligl att i en särskild föreskrift ange alt enperson inte bör göra sig skyldig lill brott är jag för egen del beredd altansluta mig lill del förslag som framlagts i proraeraorian. Särskilda föreskrifter om vad den dörade har att iakttaunder prövotiden kan ges vid skyddstillsyn saral i saraband raed villkorlig frigivningfrån fängelse och vid vård utora anstalt av den sora dörats tUl ungdorasfängelseeller internering. Villkorlig dora kan endast förenas med föreskrift omskadeståndsbetalning. De föreskrifter som kan koraraa i fråga finns utora vadgäller villkorlig dora angivna i 26 kap. 15 § BrB. Dessa bestämmelser är direkttillämpliga endast på den sora blir eller är villkorligt frigiven raen hargenom hänvisningar i kapitel om skyddslillsyn, ungdorasfängelse ochinternering motsvarande tillämpning vid dessa påföljder. Särskild föreskrift får avse vistelseort eller bostad,användande av fritid, förfogande över arbetsförtjänst eller andra tillgångar, utbUdning,arbetsanställning eller förbud att använda alkohol. Annan liknande föreskriftfår också meddelas. Dessutom kan ges föreskrift ora läkarvård ellernykterhetsvård eller annan vård eller behandling och ora fullgörande av skadeståndsskyldighet. SärskUd föreskrift, med undanlag av föreskrift ora skadeståndsbelalning,får bara meddelas när den är motiverad av individualpreventiva skäl.Föreskriften är avsedd att vara ett slöd för den dörade och skall underlättahans anpassning i sarahället. Har den dömde förpliktals ersätta skada som har uppkoramitgenora brotiet, kan föreskrift ora skadeståndsbelalning ges även oraindividualpreventiva hänsyri inte talar för en sådan föreskrift, nämligen närdet krävs för att tillgodose all målsäganden skall få ul sitt skadestånd. Särskild föreskrift raeddelas av dorastol eller övervakningsnärandvid skyddstillsyn, av övervakningsnärand eller krirainalvårdsnäranden vidvillkorlig frigivning, av ungdorasfängelsenäranden och inlerneringsnärandenvid överförande till vård utom anstalt och av övervakningsnämnd vid misskölsaraheteller ändrade förhållanden . Denpraktiska tillämpningen av bestämraelserna ora särskilda föreskrifterkritiserades av kriminalvårdsbéredningen. I denna kritik instämde flertalet avde reraissinstanser som yttrade sig över denna del av dess betänkande. Kritikengår i huvudsak ut på att doraslolar och närander i många fall meddelar raeningslösaföreskrifter och att praxis på detla oraråde är alltför skiftande, vilket lättskapar intryck av godtycke och undergräver respekten för besluten. Iproraeraorian redovisas vissa statistiska uppgifter som kan ge en uppfattning orai vUken utsträckning olika föreskrifier används. Av dessa uppgifter framgår bl.a. att föreskrifter raeddelals för cirka en fjärdedel av dera soradörats till skyddstillsyn och en tredjedel av dera sora frigivits villkorligt.Vidare fraragår att föreskrifier vid skyddstillsyn frärast gäller vård ellerbehandling och skadeståndsbetalning medan föreskrifterna för villkorligtfrigivna i betydande utsträckning avser arbetsanställning och utbUdning. Detföreligger sålunda en betydande skillnad i användningen av föreskrifier vidskyddstillsyn och villkorlig frigivning såvitt gäller föreskrifter ora arbetsanställningoch skadeståndsbelalning. Det fraragår också alt vissa föreskrifier används i raycketringa orafattning. Detta gäller fraraför allt föreskrifter ora användande avfrilid och förfogande över arbetsförtjänst eller andra tillgångar. I detredovisade raaterialet kan raan slutligen även notera en tendens lill en rainskadanvändning av föreskrifier ora skadeståndsbelalning. Enöversyn av besläraraelserna ora särskilda föreskrifter har gjorts i proraeraorianoch förslag har lagts frara sora syftar till att åstadkoraraa en rainskadanvändning av sådana föreskrifter. Reraissinstanserna har genoragående lillslyrklatt de nuvarande raöjligheterna alt raeddela särskilda föreskrifter för den döradeslivsföring inskränks. Mot bakgrund av vad soraanförts av kriminalvårdsbéredningen, i departeraentsproraeraorian och i olika reraissyttrandentorde det inte råda någon tvekan om alt det finns brister i den nuvarandetillämpningen av BrB:s bestäramelser om raeddelande av särskUda föreskrifiervid krirainalvård i frihet. Del skulle eraeUertid föra för långt alt för denskull hell avskaffa raöjligheterna att i vissa fall understryka det allraänna skölsarahelskravetraed särskilda föreskrifier. Rätt använda kan vissa slag av föreskriftersäkerligen vara till stöd för den dörade. Men jag vill ansluta mig till uppfattningenatt sådana föreskrifter bör raeddelas sparsarat och endast efter noggrantövervägande i varje särskilt fall. Det är därvid angelägel att se lill att entilltänkt föreskrift verkligen är realistisk och att del kan kontrolleras attden efterlevs. Starka skäl talar för en ordning som innebär att denskyddskonsulent sora skall ha tillsyn över övervakningen sora regel fårtillfälle all yttra sig ora behovet av föreskrift. 1 saml Nr 131 Prop.1973: 131 38 ora användande av fritid och förfogande överarbetsförtjänst eller andra tillgångar synes som närants redan nu förekoraraa raycketsparsarat och del torde vara svårt all finna fall då besläraraelserna om dessaföreslcrifter kan få en ändaraålsenlig och realistisk tilllämpning. Jagansluter raig därför till förslaget alt helt avskaffa raöjligheten all meddelasådana föreskrifter. I promemorian har även lagts fram förslag om alt bestämraelsernai 26 kap. 15 § BrB angående särskild föreskrift om förbud att använda alkoholhaltigadrycker och "annan liknande föreskrift" varraed vid bestäraraelsenstillkomst frärast lorde ha åsyftats förbud alt använda narkotika skall tasbort. Detta förslag har raötts av erinringar från flera remissinstanser. Dethar därvid framhållits all en föreskrift ora avhållsarahet från alkohol ellernarkotika, när del gäller en person sora har problera med någol av dessa raedeloch viljan alt koraraa lill rätta därmed, kan utgöra ett slöd för både honomsjälv och hans övervakare. Jag har för min del den uppfattningen att de fall dådet eventuellt skulle kunna vara raeningsfullt raed en föreskrift av det slagsom del här är fråga ora är raycket fåtaliga. Erfarenheten har visat att dennuvarande raöjligheten alt meddela föreskrift utnyttjats i alltför vid orafattning.Jag anser därför att övervägande skäl talar för den lösning sora förordats i proraeraorian. I fråga ora besläramelserna angående särskildaföreskrifter om vistelseort eller bostad, utbildning eller arbete, läkarvård, nyklerhetsvårdeller annan vård eller behandling ansluter jag mig lill promemorieförslaget omen ändring av lagtexten som klargör alt sådan föreskrift får användas endastnär det finns skäl att anta all den dömde för sin anpassning i samhälletbehöver stöd av föreskriften i fråga. Av 26 kap. 16 § andra stycket BrB fraragår bl. a. att övervakningsnärandenkan ändra meddelad föreskrift så snart den frigivnes utveckling och personligaförhållanden i övrigt föranleder därtill. Vidare kan vissa föreskrifter raeddelasatt gälla tills vidare.