prop · FW03162 · 1973-12-31 00:00:00 — i Skaraborgslän anser att uttrycket ledning för elektrisk kraft i förtydligande syfte börbytas ut mot lokutionen ledning för elektrisk kraftöverföring ellerkraftdistribution. Därigenom skulle man und-\\ka. misstaget att undantagetskulle gälla vanliga ledningar för elektrisk ström. Några remissinstanseranser att undantagen från skatteplikt bör utvidgas att avse även vissa andraliknande typer av anläggningar. Kammarrätten i anser att det intefinns anledning att behandla pipdines och tunnlar annorlunda än ledningar. Ilagtexten kunde därför anges att med ledningar för allmän va-anläggning avsesäven pipdines och tunnlar. Några remissinstanser tarupp frågan om skatteplikt för vissa av stat och kommun indirekt ägdafastigheter. Aktiebolaget uppger att bolagets uppgift är att tryggaSkånes framtida vattenförsörjning. Bolaget kan betecknas som ett kommunalt samarbetsorgani aktiebolagsform. , , , och Maknö äraktieägare. Bolaget skall bl. a. handha byggande och drift av enfjärrvattenanlägg-ning. till anläggningen skall ligga i Risebergakommun. Från detta skall ett ledningssystem sprida sig över stora delar avvästra . Tunnel från ytvattentäkten, sjön , kommer att gå genomstora delar av och län. Verkslällbart tillstånd tUlföretaget föreligger. penningvärde beräknas anläggningen komma attkosta 430 milj. kr. Därav belöper 164 milj. kr. på tunneln, 181milj. på distributionsledningarna samt 85 milj. kr. på det i Risebergakommun belägna vattenverket. Bolaget anser att dess anläggningar är av den art somenligt den föreslagna lagstiftningens principer bör befrias från garantiplikt.Lagtexten och motiven bör därför ges en sådan utformning att ettfjärrvattenförelag som Sydvatten inordnas i undantagsbestämmelserna. Bolagetframhåller att det vore olyckligt om ett helägt kommunföretag som medallmännyttigt syfte arbetar på självkostnadsbasis inte skulle kunna komma iåtnjutande av befrielse frän garantiplikt endast av det skälet att bolagsformenvalts för samarbetet. i framför liknande synpunkter.Det är vanligt att särskilt förvaltningsbyggnader ägs av heltkommunalägda aktiebolag och att reningsverk och andra anordningar förvattenvård ägs av aktiebolag och föreningar som i sin tur ägs av en eller flerakommuner. För att uppnå i taxeringsävseen-de likformig behandling avifrågavarande byggnader bör övervägas om inteförutom av stat samt kommun eller annan menighet direkt ägdaförvaltningsbyggnader m, m, även av dessa indirekt ägda sådana byggnader bordeundantas från skatteplikt. och Svenska kraftverksföreningenanser all befrielsen från skatteplikt bör avse även vissa andraeldistributionsanläggningar än ledningar för elektrisk kraft. Statens vattenfallsverkanser att allmänna anläggningar för distribution av elkraft utgörkommunikationsanstalt som bör befrias från skatteplikt genom att kretsen avkommunikationsanstalter i 5 § 2 mom, KL ökas med allmänna anläggningar fördistribution av elkraft, Anläggningama inom stamlinjenätet ägs av staten ochfår utayttjas av stamlinjetransitö-rer enligt en taxa som är avsedd att täckasjälvkostnaden för anläggningarna. Regionala och lokala nät beslår av ettmycket stort antal ledningar samt transformator- och kopplingsstalioner,Anläggningama ägs och drivs i stor omfattning av stat och kommun eller demtillhöriga distributionsföretag. Kostnadema för anläggningama täcks genomavgifter enligt taxor som bygger på självkostnadsprincipen. Det torde sålundaenligt vattenfallsverkets åsikt vara möjligt att redan nu undanta hela distributionsnätetoch inte bara ledningarna från skatteplikt. Konsekvenserna för kommunema tordevara ringa. Transformatorstationerna på stamlinjenätet har ett sammanlagttaxeringsvärde under 200 milj. kr. fördelat på ett stort antal kommuner.Sammanlagda taxeringsvärdet för övriga eldistributionsanläggningar är intekänt. Med hänsyn till ägare-fÖrhållandena torde dock skattebortfallet för varjekommun för sig vara av ringa betydelse. Dessutom skulle genom befrielsen frångarantiplikt taxeringsarbetet förenklas. Detta skulle vara av värde för bådetaxeringsmyndigheterna och deklaranterna. De åsikter som vattenfallsverketframför delas av Svenska dverksförenmgen och anför bl. a. att i det elektriska distributionsnätet ingår förutom de egentliga kraftledningarna ett stort antal transformatorstationeroch kopplingsstalioner av olika typ och utförande. Totalt finns i landet ca 90000 transformatorstationer. Till denna siffra kommer ett ännu större antalkabelskåp som eventuellt också skulle bli garantipliktiga. Att man i KL valtatt medge undantag från skatteplikt för post- och anläggnmgar samtanläggningar tillhörande kanal, järnväg, spårväg och andrakommunikationsanstalter torde i första hand bero på att dessa verksamhetertillhör den s. k. infrastrukturen i samhället. Detsamma gäller emellertid ävendet elektriska distributionsnätet med däri ingående anläggningar. En ändringav skatteplikten för transformator- och kopplingsstalioner skulle kanske inteomedelbart påverka eldistributionsföretagens kostnadsnivå. måsteemellertid effekten helt slå igenom i taxenivån. Om de aktuella eldistributionsanläggningarna undantogs från skatteplikt, skulle både skattskyldigaoch myndigheter slippa ifrån ett avsevärt arbete. Effekten i form avskattebortfall för kommunerna skulle bli av ringa omfattning och motsvaras aven minskning pä kostnadssidan i eldistributionsföretagens taxekalkyler, somkommer dabonnenlema till godo. I andra hand hävdar elverksföreningen dels attvissa typer av stationer och andra anordningar t. ex. stolptransformatoreroch kabelskåp över huvud taget inte är byggnader utan integrerade delar iledningsnätet och att dessa anordningar därmed faller utanför detfastighetsbegreppet, dels att det för andra typer av transformatorstationer, t.ex. nätstationema, är uppenbart att flertalet är uppförda av prefabriceradestandardelement av plåt eller betong vilka kan kombineras med olika utrastningoch därför på intet sätt kan betraktas som "skräddarsydda". I dessafall bör det sålunda vara uteslutet att inräkna värdet av transformatorer ochandra apparater m. m. i taxeringsvärdet. Förslagetatt nationalparker men inte naturminnen även i fortsättningen skall varaundantagna från skatteplikt tUlstyrks av de remissinstanser som yttrat sig ifrågan. Detsamma gäller förslaget alt fridlysnings- och skyddsföreskrifter ifråga om fastigheter, främst avseende naturreservat skaU beaktas vidvärderingen genom skälig reduktion av det taxeringsvärde som eljest skulle haåsätts. Kammarrätteni anser att man skall ange i anvisningarna tUl 9 § KL att sådanasäregna förhållanden som är av beskaffenhet att inverka på värdet föreligger dåområde förklarats utgöra naturreservat eller naturminne eller eljest blivitföremål för beslut enligt NVL, lagen (1942: 350) om fornminnen, lagen (1960:690) om byggnadsminnen eller jämförlig lagstiftning som kan anses påverkataxeringsenhetens värde vid en överlåtelse. Likartade synpunkter framförs avGöta hovrätt och . Även andra remissinstanserunderstryker behovet av anvisningar i hitaörande frågor. Skogsstyrelsenbedömer behovet av särskilda anvisningar starkt motiverat omvärdenedsättningarna skall bli rimliga med hänsyn lUl åsamkad värdeminskningoch för undvikande av aUtför stora regionala skillnader i beräkningsmetodiken.Sveriges jordägareförbund framhåller att driften på de tiU förbundet anslutnagodsen mycket ofta av hävd har bedrivits under särskilt hänsynstagande tillnaturvårdens krav. I anvisningarna för fastighetstaxeringen bör man ta införeskrifter om att inom taxeringsenheten förekommande inopti-mala driftsformerinom jord- och skogsbrak, som är värdefulla ur allmän synpunkt, skall påverkataxeringsvärdet i sänkande riktning. Detta är särskUt motiverat i de alltvanligare faU, där markägarna har ingått bindande avtal med det allmänna om tUlnaturvården anpassade driftsformer. tar upp frågan om skatteplikt för vissa, av staten förvärvadefastigheter. Verket föreslår att föratom nationalparker även sådanafastigheter, som staten inköpt för naturvårdsändamål och som bokförts pånaturvårdsfonden, undantas från skatteplikt. Det är här enligt verket, liksombeträffande nationalparkerna, fråga om särskilt utvalda naturvårdsområden avstort allmänt intresse, inte minst för den kommun, där områdena är belägna. Bestämmelsernaom taxeringsenhet lämnas i 8 § KL. Enligt första stycket i denna paragrafgäller f. n. att varje taxeringsenhet skall åsättas särskilt taxeringsvärde.Undantag gäller enligt 6 § 2 mom., bl. a. för taxeringsenhet som avserförsvarsfastighet. Vidare är enligt 8 § andra stycket taxeringsenhet mom varkommun för sig. a) varje hemman eller lägenhet eller del därav, somskall redovisas särskilt i jordregister, Uksom där fastighetsregister såsomför stad skall föras varje tomt eller stadsäga, dock att del av sådanfastighet skall utgöra taxeringsenhet, om fastighetsdelen antingen tillhörsärskUd ägare eller upplåtits till annan för självständigt, mera stadigvarandenyttjande eUer annars stadigvarande brakas särskilt eller används för annatändamål än fastigheten i övrigt, b) i jord- eller fastighetsregistret särskilt upptagetfiskeri, c) byggnad eller med varandra sammanhörande byggnaderpå annans mark, om byggnadens eller byggnadernas ägare inte innehar marken medbesittningsrätt för obegränsad lid, d) skogsområde,som är att anse som brakningsenhet, liksom samfäl lighet, som avsatts vid skifte och som står under särskild förvaltnmg, även om området eller samfälligheten består av flera hemman eller lä genheter eller delar av sådana, e) komplexav fastigheter eller delar av fastigheter om de tillhör samma ägare och ligger i oskift samfällighet eller i sambruk med gemen samma åbyggnader eller av annan anledning inte kan tillförUtligen be dömas till sina mbördes värden. Omfastighet eller komplex av fastigheter eller delar av fastigheter, som annarsskulle vara taxeringsenhet, är tUl viss del skattepliktig och till annan delicke skattepliktig, skall dessa delar enligt 8 § tredje stycket var för sigutgöra taxeringsenhet. Enligt8 § fjärde stycket skaU i fråga om taxeringsenhet som hör till olikaadministrativa områden, inom vUka menighet äger utöva beskattningsrätt, angeshur mycket av enhetens värden som belöper på resp. områden. Ifemte stycket lämnas föreskrift om uppdelning av värden på fastighet ellerfastighetsdel som ingår i taxeringsenhet. Sådan uppdelning skall göras efterpåfordran av ägare eller arrendator. Till8 § finns anvisningar, vari lämnas ytterligare föreskrifter om bestämmandet avtaxeringsenhet. I dessa anvisningar anges i huvudsak följande. Ianvisningspunkt 1 sägs att man vid bestämmande av vad som är taxeringsenhetskaU utgå från den kamerala enheten, dvs. på landet hemman och i jordeboken upptagenlägenhet samt i stad m. m. tomt eller stadsäga. Var den kamerala enheten deladgenom laga förrättning, skulle vid förrättaingen uppkommen del i allmänhet varataxeringsen- het. Fanns jord- eller fastighetsregister, borde dettadärför följas vid taxeringsenheternas bestämmande. Ipunkt 2 av anvisningarna behandlas de fall då registerfastighet e. d. enligt 8§ andra stycket a) skall delas upp på flera taxeringsenheter. Ett antal exempeloch typfall anges, då sådan uppdelning skall ske, varav följande kan återgeshär. Föratt uppdelning skall ske, då delar av en fastighet tillhör olika ägare, skallenligt andra stycket i punkt 2 delama vara "å marken bestämda".Upplåtelse för självständigt mera stadigvarande nyttjande som skall medförauppdelning exemplifieras i tredje stycket av anvisningspunkten med "torp,även för skogsarbetare o. dyl., därå jordbruket av torpirmehavaren bedrives somsjälvständig näring och väsentligen med egna inventarier". Som exempel pådel av fastighet, som utan att vara rättsligen avskild eller upplåten tillannan stadigvarande brakas särskilt eller stadigvarande används för annatändamål än fastigheten i övrigt och som tUl följd därav skall utgörataxeringsenhet, anges i fjärde stycket av anvisningspunkten bl. "utgård med särskilda åbyggnader och särskild drift" samt på enjordbruksfastighet befintliga "bostadshus, avsedda för uthjrning, s. k.sommarnöjen med trädgårds- eller planteringsland samt anläggningar för sådandrift, som icke kan anses såsom binäring lill jordbrak". Förutomnu angivna fall då uppdelning av fastighet på flera taxeringsenheter skall skeoch som främst avser jordbruksfastigheter, anges i anvisningspunktenjftterligare exempel, då uppdelning skall ske. Fastigheten kan då varaantingen jordbruksfastighet eller annan fastighet. Av dessa exempel kan nämnasdet fallet att delar av en faslighet används för särskUda ändamål och utgörsärskilda enheter för ägaren. Vidare anges att, om det på en del av enfastighet finns flera för uthyrning avsedda bostadshus som är uppförda iomedelbar närhet av varandra, denna del kan redovisas för sig som entaxeringsenhet. Finns på ett sammanhängande område flera skilda företag, t.ex. såg- och kvamrördse, som tillhör samma ägare, kan detta område avskiljastill en särskild taxeringsenhet. Isjätte stycket av anvisningspunkt 2 sägs att byggnad på annans mark somenligt 8 § andra stycket c) skall utgöra taxeringsenhet taxeras såsomjordbruksfastighet om den används för jordbruksändamål och eljest såsom annanfastighet. Från regeln att byggnad på annans mark skall taxeras som särskildtaxeringsenhet undantas likaså enligt 8 § andra stycket c) sådan byggnad,vars ägare innehar marken med besittningsrätt , vilket ianvisningen exemplifieras genom angivande av "äborält, så kallad ofri tomti stad, skogsområde, som blivit av staten upplåtet tUl bergshanteringensunderstöd, m. Ipunkt 3 av anvisningarna anges fall då rättsligen skilda fastigheter ellerdelar därav enligt 8 § andra stycket d) och e) skall slås samman och tiUsammansbilda en taxeringsenhet. Därvid tas först förhållanden upp som avserskogsfastigheter samt vid skifte undantagna samfälligheter. Därefter behandlasjordbruksfastigheter i övrigt och övriga fastigheter. Ifråga om skogen anges i andra stycket av anvisningspunkt 2 fall då enligtregeln i 8 § andra stycket d) till särskild taxeringsenhet bör avskiljasskogsområde, vilket är att anse som särskild brakningsenhet, samt vid skifteavsatt samfällighet, som står under särskild förvaltning. "Kronopark,vid utarrendering av staten tillhörig jordbruksdomän undantagen skog,bostäUsskog under skogsstatens omedelbara vård och förvaltning,häradsallmänning och annan allmän skog, för vilken garantibelopp skall enUgt47 § upptagas såsom skattepliktig inkomst för innehavaren (gruvskogar,gruvallmänningar, kanalskogar, städernas skogar), ävensom under särskildförvaltning ställd samfälld skog, såsom de s. k. besparingsskogarna och vissas. k, skogsundantag i . Såsom brukningsenhet må ock behandlasenskild skog, i den mån den i innehavarens hand bildar en i brakningshänseendenaturlig enhet (skogsblock)," Församfällighet, som undantagits vid skifte men som inte står under särskUd förvaltning,lämnas en särskild föreskrift i tredje stycket av anvisningspunkt 3, Däri sägsatt värdet av den andel i samfälligheten, som hör till varje andelsberättigadegendom, skall taxeras som en särskild förmän för den egendomen. Andrafall, då sammanslagning bör äga rum, anges i fjärde stycket vara attfastigheters inbördes värden inte kan vart för sig tillförlitligen bedömasvilket sägs inträffa då fastigheter ligger i oskift samfällighet eller isambrak med gemensamma åbyggnader. De anses då vara förenade på ett sådant sättatt man inte tillförlitligen kan ange varje fastighets värde. De skall dåtaxeras tillsammans liksom skall ske i vissa andra fall då liknande svårigheterav annat skäl kan ha uppkommit att följa huvudregeln om att den kamerala enheteno. d. skall utgöra taxeringsenhet. Idet femte stycket av anvisningspunkt 3 lämnas ytterligare föreskrifter i frågaom det i 8 § femte stycket reglerade s. k. uppdelningsvärdet. Ipunkt 4 av anvisningama lämnas vissa föreskrifter om sammanslagning av delarav fastighet med komplex av fastigheter m. m. I punkt 5 behandlas fördelning avvärden m. m. på olika administrativa områden med egen beskattningsrätt, vilkaanges vara municipalsamhäUe, kyrkoförsamling, skoldistrikt, tingslag ochväghållningsdistrikt. En regel för taxering av mark, enklaverad i annan kommunän den, till vilken den markägande fastigheten hör, lämnas i anvisningspunkt 6.I anvisningspunkt 7 lämnas slutligen föreskrift om fastighetsbeteckningar itaxeringslängd. Reglernaom taxeringsenhet är i många stycken föråldrade. De har i stort sett kvarståttoförändrade sedan KL infördes . I första hand den nya fastighetsbildningslagstiftningenmed dess ändrade begreppsbestämningar och det ändrade materiella rättsläge,som denna lagstiftaing i vissa avseenden medfört, påkallar enligt promemorianen översyn av reglema om taxeringsenhet. Men även förslaget tiU anläggningslagoch lag om förvaltning av samhälligheter, grundat på en inomjustitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1971: 16), vilket var föremålför lagrådsremiss, är av betydelse för reglerna om taxeringsenhet som bl. a.berör olika former av samfälligheter. Grundvalenför bildandet av taxeringsenhet bör enligt promemorian som vara dencivUrättsliga fastighetsbildningen som den framgår av fastighetsregister.Emellertid bör byggnad kunna utgöra taxeringsenhet även om den inte ärfastighetslillbehör utan lös egendom civUrättsligt sett. Vidindelning i taxeringsenheter bör hänsyn i främsta rummet tas till ekonomiskaenheter, dvs. vad som kan normalt sett utgöra objekt för överlåtelse ellerupplåtelse. Överlåtelse och upplåtelse kan ske även av enheter som bestämts påannat sätt än som registerfastighet, t. ex. markområden eller byggnader. Redanmed gällande bestämmelser kan taxeringsenhet bildas för fall som de nu avsedda.Taxeringsenhetens omfattnmg bör bestämmas, förutom av tillgångarnas art ochegenskaper att vara ekonomisk enhet, även av värderingsmöjligheterna vidfastighetstaxeringen. Skälatt ändra den grundläggande systematiken i nuvarande bestämmelser omtaxeringsenhet synes inte föreligga. Den primära taxeringsenheten bör sålundaaUtjämt vara den, som enligt gällande lagstiftning försi de officieUa fastighetsregistren, dvs. Liksom nubör sekundära enheter bildas genom uppdelning på grund av bl. a. skUda sätt attanvända de primära enheterna. Tertiära enheter slutUgen bör liksom nu bildasvid oUka former av gemensam användning av de tidigare nämnda enheterna. Förspeciella fastighets-sammanslutningar, t. ex. vissa slag av samfälligheter, ochfastigheter, som irmehas med vissa särskUda former av besittningsrätt ochliknande, torde vidare alltjämt särskilda bestämmelser få meddelas. Reglernafår emeUertid nu anpassas tUl de nya jordabalks- och fastighetsbildningsreglerna,tiU annan ny lagstiftning på fastighetsrättens område och tUl de modernaresamhällsförhållanden som inträtt, sedan reglema om taxeringsenhet kom tUl. 3.3.2.2Huvudregel om registerfastighet Promemorieförslaget om fastighetsbegreppet Inledningsvisbör i 8 § KL fastslås att fastighet och byggnad som är lös egendom skallindelas i taxeringsenheter. Vidare bör konstateras att med taxeringsenhet menasdet som skall taxeras särskilt för sig. Därefterbör de huvudsakliga inddnuigsgruppema för taxeringsenheterna anges. Dengrundläggande regeln bör vara att fastighet som är upptagen ifastighetsregister (registerfastighet) skall utgöra taxeringsenhet. Registerenheter i fastighetsregister är dels fastigheter, dels samfälligheter.Den huvudsakliga indelningsgruppen bör fortsättningsvis lämpligast vararegisterfastigheten. I promemorianbehandlas vidare indelningen i taxeringsenheter av garanlipliktigaledningssystem, arUäggningar och byggnader som på grand av servitut anlagtsutanför den härskande fastigheten och som därför och enligt bestämmelserna i 2kap. 1 § andra stycket JB utgör tillbehör till denna fastighet. Byggnaderanlagda utanför den härskande fastigheten på grund av servitutsrätt taxeras nuenligt praxis som byggnad på ofri grund och utgör särskild taxeringsenhet. Detsynes enligt promemorian vara motiverat bl. a. av systematiska skäl och frånvärderingssynpunkt att även i fräga om ledningar, anläggningar och byggnadersom anlagts på grund av servitut utanför den härskande fastigheten i så höggrad som möjligt hålla fast vid bestämmelserna i . Är ledningar, anläggningaroch byggnader, som är uppförda på grand av servitut som sägs i 2 kap. 1 § andrastycket JB, belägna i samma kommun som den härskande fastigheten, bör värdet avdem därför tilläggas den härskande fastighetens värde vid taxeruigen. Längdföringen av sådana beslut bör ske enligt metod som RSV bestämmer efter samrådmed CFD. Det sagda gäller inte endast ledningens, anläggningens och byggnadensvärde i sig utan även värdet av servitutet. Ifråga om sådana ledningar, anläggningar och byggnader, som på grund avservitutsrätt eller likartad rätt anlagts i annan kommun än den härskandefastigheten, kunde principen att taxeringsenhet inte får sträcka sig överkommungräns liksom synpunkten om fördelning av garantibeskattningen mellan kommunernaefter nedlagda investeringar i fastighet, leda till den uppfattningen attsärskild taxeringsenhet borde bUdas av ledningen, anläggningen och byggnaden iden kommun, där den är belägen. Taxeringsenheten skuUe därvid hänföras tillområdet för anläggningen m. m. Liksom då det gäller byggnader m, m, anlagda pågrand av servitut och belägna inom samma kommun som den härskande fastigheten,talar emellertid systematiska och värderingstekniska skäl för att"servitutsbyggnaden" m, m, vid taxeringen hänförs till den härskandefastigheten även då byggnaden är belägen i annan kommun än den härskandefastigheten. Praktiska skäl för ett sådant tillvägagångssätt föreligger också.Fastighetsägaren fullgör sin deklarationsskyldighet i fråga om fastighet medtillbehör av här aktuellt slag genom att avge deklaration endast tilltaxeringsnämnden i det distrikt där registerfastigheten är belägen, I annatfall kunde deklarationer få avges och taxering ske i fråga om samma fastigheti flera kommuner, ibland i flera län. Registrering i fastighetsregister skerendast av den härskande registerfastigheten ocb inte av"servitutsbyggnaderna" m, m. Dessa skäl talar enligtpromemorieförslaget för att byggnader, anläggningar och ledningar som avses i 2kap, 1 § andra stycket JB oavsett var de är belägna taxeras tUlsanmians med denhärskande fastigheten. Ifråga om kraftverkstunnlar sägs det emellertid attdessa med hänsyn tiU den värderingsmetod som tUlämpas vid taxeringen avvattenfallsfastigheter nu får och även synes böra få en särskildbehandling vid fastighetstaxeringen, 3.3.2,3Uppdelning av registerfastighet Jordbruksbeskattningskommitténifrågasatte i sitt betänkande (SOU 1971; 78) Jordbraksbeskattningen om intebeträffande inkomstbeskattningen av jordbruksfastighet en medschablonbeskattning av vUlor likartad effekt kunde nås genom ändrade regler omfastighetstaxeringen. Ett tillvägagångssätt vore därvid att beträffande vissa,främst mindre jordbruksfastigheter bryta ut bostadsbyggnaden tiU särskUdtaxeringsenhet. Fastighetstaxeringsutredningenanser inte att jordbruksbeskattnings-kommitténs förslag är en lämplig väg attnå det åsyftade ändamålet. Det förekommer att fastigheter, som ägs och brukasav "fritidsjordbrukare", "ddtidsjordbrakare" och liknande,är lika stora som och i övrigt likartade med jordbruk som ägs och drivs avhdtidsjordbrakare. Detbör beaktas att ägare av jordbruksfastighet numera i ökande omfattning brakarsina fastigheter på deltid. Urvalet av taxeringsenheter, på vilkabostadsbyggnaden skulle brytas ut till särskild taxeringsenhet, skulle fåbaseras även på sådana faktorer som ägarens sysselsättning vid sidan avjordbruket. Utredrdngen anser att förhållanden av detta slag inte bör varaavgörande vid fastighetstaxeringen. Efterhuvudregeln om att regislerfastighet skall utgöra taxeringsenhet bör följa engrupp av regler om de fall då den primära enheten, register-fastigheten, skalldelas upp på flera, sekundära taxeringsenheter.