prop · FW031 · 1973-12-31 00:00:00 — Planeringsbehovet i fråga omsamlingslokalbyggandet skall enligt förslaget tillgodoses genom att kommunematill bostadsbyggnadsprogrammen knyter uppgifter om samlingslokaler för vilkastatsstöd påräknas. Beslutanderätten i fråga om anordnings-och upprustningsbidrag samt eftergift av lån föreslås lagd på statens nämnd församlingslokaler. Beträffande bostadslån föreslås beslutanderätten ligga påbostadslånemyndigheterna. Vid remissbehandlingen har flertalet avremissinstanserna anslutit sig till de flesta av utredningens förslag ellerlämnat dessa utan erinran. Förslaget om förfarandet i låne- och bidragsärendenahar dock föranlett starkt delade meningar bland remissinstanserna. Utredningens förslag kan enligt minuppfattning i sina huvuddrag läggas till grund för en reformering avsamlingslokalstödet. En utgångspunkt för utredningens förslagär dess syn på frågan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun i fråga omsamlingslokaler. Utredningen anser som jag har nämnt att kommunerna börha ett ansvar för samlingslokalernas driftkostnader och normalaovisshetsrisker. Som skäl för sin uppfattning anger utredningen bl. a. att detytterst är kommunen som har att planera och fatta avgörande beslut omsamlingslokalbyggandet. Att dessa uppgifter vilar på kommunen ärenligt min mening ett uttryck för att det i första hand är en kommunalangelägenhet att se lill att medborgarna I kommunen har tillgång tillsamlingslokaler i tillräcklig omfattning, oavsett om huvudmannaskapet förlokalerna läggs på kommunen eller föreningslivet. Om man ser på kommunensansvar på detta sätt finner jag det naturligt att det statliga stödet tillanordnande av samlingslokaler i enlighet med utredningens förslag fårkaraktären av en engångsinsats. Jag kan alltså ansluta mig till utredningensuppfattning i fråga om kostnadsfördelningen. Med anledning av vad Svenska kom- Prop.1973:1 Bilaga 13 217 munförbundethar framhållit i sitt remissyttrande vill jag understryka att mittställningstagande i denna fråga inte innebär att kommunerna skulle ha någotformellt bindande ansvar för lokalernas drift. Kommunemas prövning av frågorrörande bidrag till driftkostnader eller annat stöd för fortsatt drift fåremellertid göras med utgångspunkt i att ytterligare statligt stöd inte kanpåräknas för lokaler som har tillkommit med stöd av bidrag och lån enligt denya regler som jag förordar I det följande. Huvudmannaskapetbör enligt utredningen ordnas så att i första hand föreningslivetsorganisationer engageras som huvudmän för samlingslokalerna. Utredningens skälhärför är bl. a. att lokalerna härigenom blir direkt förankrade iintressegrupper, vilkas initiativ är betydelsefulla. Även i de fall då kommuneller kommunalt företag står som lokalägare bör enligt utredningen lokaldriftenså långt som möjligt uppdras åt föreningslivet. Jaganser liksom utredningen att föreningslivets initiativ och insatser i fråga omsamlingslokaler är mycket värdefulla och att huvudmannaskapet därför också ifortsättningen bör anförtros i första hand åt föreningslivets organisationer. Utredningensförslag beträffande utformningen av det statliga stödet till nytUlkommandelokaler innebär väsentliga ändringar av nuvarande regler för samlingslokallånoch en anknytning till reglerna för bostads-långivningen.I vissa betydelsefulla avseenden skiljer sig dessa två låneformer frånvarandra. Jag vill därför i korthet redovisa gällande lånebestämmelser. Lån för anordnande av allmännasamlingslokaler utgår med högst eller,när synnerliga skäl föreligger, med högst av det s. k. låneunderlaget,dvs. den godkända kostnaden för nybyggnad, ombyggnad eller köp av byggnad. Enviss del av lånet är regelmässigt räntefri och stående. Denna lånedel, som kanuppgå till högst av låneunderlaget för ungdomslokaler och högst avlåneunderlaget för övriga samlingslokaler, avskrivs i regel när återstoden avlånet har betalats. Bostadslån utgår i huvudsak till ny- ochombyggnad av bostadshus. Lån utgår med viss andel av låneunderlaget. Den är för kommun eller allmännyttigt företag30 % och för ideell organisation 20 eller av låneunderlaget. I låneunderlagetför bostadslån ingår bl. a. markkostnader och kostnader för konstnärligutsmyckning, vilket inte är fallet beträffande samlingslokallån. Utredningens förslag innebär attnuvarande räntefria, stående lånedelar skall ersättas med anordningsbidrag.Dessa skall i regel uppgå till för föreningslokaler och förkommunägda lokaler, räknat på ett låneunderlag som vidgas till att omfattakostnader för mark och konstnärlig utsmyckning. Om särskilda skäl föreligger,skall bidrags- 1973:1 Bilaga 13 218 andelen kunna höjas till 40 resp. . Bidragetskall inte, på sätt som sker i fråga om samlingslokallån, maximeras till ettvisst högsta belopp. Kreditbehovet i övrigt skall täckas 1 första hand genombostadslån. Därvid skall lånet beräknas på låneunderlaget minskat med anordningsbidraget.Lånedelen skall utgöra för kommun och allmännyttigt företag ochundantagslöst för övriga låntagare. Remissinstanserna ärgenomgående positiva till förslaget om statsstöd i form av anordningsbidrag ochbostadslån. För egen del förordar jag att i huvudsaklig överensstämmelse medutredningens förslag stödet till nytillkommande lokaler får formen av enkombination av bidrag och lån. Stödet bör liksom f. n. avse inte bara nybyggnadutan även om- eller tillbyggnad som inte är av endast ringa omfattning samtförvärv. harframhållit att för lån till samlingslokaler i åtskilliga avseenden krävssärskilda bestämmelser som avviker från bostadslånereglerna. Enligt styrelsensmening bör därför samlingslokallån även i fortsättningen vara en särskildlåneform. Jag ansluter mig till styrelsens uppfattning. I tillämpliga delar börsamma regler gälla som för bostadslån. Jag återkommer i det följande till vissasärskilda regler för samlingslokallån. Utredningens förslag omen differentiering av anordningsbidraget så att bidragsandelen blir större förföreningslokaler än för kommunlokaler har föranlett erinringar från bl. a.bostadsstyrelsen; Styrelsen anser att en sådan ordning verkar styrande så attvalet av förvaltningsform kan komma att påverkas av bidragsstorleken i ställetför av,andra allmänna överväganden. Som framgår av den lämnaderedogörelsen har byggandet och förvaltningen av samlingslokaler till väsentligdel handhafts av föreningslivets organisationer, i första hand . och Bygdegårdarnas riksförbund.Jag ansluter mig till utredningens bedömning att stödet även börinriktas på att i första hand främja tillkomsten av samlingslokaler av dettaslag. Jag finner dock inte anledning att det i bidragsbestämmelsema angesmaximigränser som ställer kommunägda lokaler i särställning. Jag förutsätteratt prövningen av stödärendena sker så att den nuvarande strukturen förhuvudmannaskapet i stort sett bibehålls. Frågan om den nivå påvilken de bidrags- och lånegränser som jag förordar skall läggas bör enligt minmening i första hand bedömas med utgångspunkt i den nuvarande nivån för detstatliga stödet. I enlighet härmed bör bidrag och lån kunna utgå med sammanlagthögst av låneunderlaget. 'Bidraget bör i regel inte få överstiga . Närbidrag beviljas med en lägre andel av låneunderlaget än skall lånet kunnaökas i motsvarande mån, om det finns utrymme härför i den för stödverksamhetenfastställda ramen. För att stödet skall kunna få den av- Prop.1973:1 Bilaga 13 219 seddanivån bör lånet beräknas på hela låneunderlaget utan avdrag för bidraget. Jagtillstyrker vidare i enlighet med utredningens förslag att låneunderlaget iprincip beräknas på samma sätt som för lokaler, för vilka bostadslån utgår ochsåledes får omfatta även kostnader för mark och konstnärlig utsmyckning. Försistnämnda ändamål bör till låneunderlaget få göras ett tillägg med högst 3kr. per kvadratmeter våningsyta. Mitt förslag beträffande låneunderlagetinnebär en viss höjning av den nuvarande stödnivån och den höjs ytterligaregenom det inventariebidrag som föreslås i det följande. Tvåundantag från de angivna huvudreglerna bör göras. Det ena avser frågan omhöjning av bidragsandelen i vissa fall. I likhet med utredningen anser jag attdenna andel skall kunna höjas om det finns särskilda skäl, t. ex. ifråga om lokaler i glesbygdsområden. Det andra undantaget har samband medutredningens förslag att bidraget inte skall maximeras till visst högstabelopp. Jag vill erinra om att det nuvarande systemet med en ram förlångivningen har föranlett en maximering av lånebeloppet 1 det enskildaärendet. Maximibeloppet utgör f.n. 1,5 milj, kr. En liknande maximering av detstatliga stödet när det gäller särskilt stora lokaler bör enligt min meningfinnas också i det nya stödsystemet. Jag förordar att maximeringen görs på detsättet att bidrag och lån inte utgår på större låneunderlag än 6 milj. kr. Tillfrågan om en ram för den totala stödverksamheten återkommer jag 1 det följande. Denövre lånegränsen, sorri bestämmer placeringen av säkerheten för lånet ochstorleken av den egna kapitalinsatsen, bör i likhet med vad som gällerfastställas till av .pantvärdet. Konstruktionen med anordningsbidrag börföranleda att gränsen sätts 1 förhållande till pantvärdet minskat medbidraget. Den angivna begränsningen av låneunderlaget till 6 milj. kr.bör Inte tillämpas i fråga om pantvärdet. Härigenom skapas ökat utrymme förbottenlån i de fall där lårieunderlaget är större än 6 milj. kr. Någraremissinstanser, bl. a. och statens ,har väckt frågan om inte krav bör ställas på borgen för statslånet. Igällande praxis ställs sådant krav när det föreligger tveksamhet i fråga ommöjligheterna att på finansiera driften av en planeradsamlingslokal och kommunen är angelägen om att samlingslokalen skall komma tillstånd. Ett borgensåtagande från kommunens sida kan då vara befogat som en extrasäkerhet för statens engagemang. Denna praxis går tillbaka på uttalanden vid1960 års riksdag (prop. 1960: 112, SU 1960: 91, rskr 1960: 237). Det finns enligtmin mening inte anledning att frångå denna ordning. Vidare bör liksom nukommunal borgen krävas när låntagaren inte kan lämna säkerhet i form avpanträtt på grund av att han inte innehar fastigheten med Prop.1973:1 Bilaga 13 220 I övrigt bör i fråga om säkerhet för lån gälla samma regler somför bostadslån. Det innebär bl. a. viss begränsning av låntagarens rätt attförfoga över panträtt i det utrymme som frigörs genom borgen.Motsvarande begränsning bör gälla beträffande det fria utrymme som följer avanordningsbidraget. Behovav fördjupning av statslånet uppkommer i den mån det inte är möjligt att fåbottenlån, dvs. lån som tas upp på den allmänna kreditmarknaden mot säkerhetav panträtt med bättre förmånsrätt än panträtten för statslånet. Om bottenlånför samlingslokaler som blir oprioriterade på kreditmarknaden, börenligt utredningen möjligheter öppnas att fördjupa statslånet utöver vad somgäller för bostadslån. Jagvill erinra om att bostadslån för flerfamiljshus får fördjupas när bottenlånetinte uppgår till av låneunderlaget. Motsvarande gräns för statslån tillsamlingslokaler kommer på grund av anordningsbidraget att ligga vid . Jag är med hänsyn härtill inte beredd att för dessa lån förorda förmånligarefördjupningsregler än för bostadslån. Styrelsenför stadshypotekskassa har aktualiserat frågan omändring av det för stadshypoteksinstitutens utlåning gällande kravet påinteckningssäkerhet i syfte att instituten skall kunna medverka vid belåning avkommunägda samlingslokaler. Frågan torde få behandlas I annat sammanhang. Utredningens förslag om bidrag tillinventarieanskaffning innebär att bidrag skall utgå för en första uppsättningav inventarier, konst och pedagogiska hjälpmedel, som utgör lös egendom.Bidraget föreslås utgå av kostnaden, dock med högst avlåneunderlaget till den del det InteÖverstiger . och av överskjutande belopp. Jag förordar attbidrag får utgå för ifrågavarande ändamål. I syfte att förenkla förfarandet ibidragsärenden och ge bidragstagarna frihet i fråga om inventarieanskaffningenbör dock bidraget beräknas schablonmässigt. Det bör utgå med högst avlåneunderlaget, dock med högst . Utredningenföreslår att stöd till befintUga lokaler skall utgå i form av upprustningsbidragoch särskild eftergift av utestående statslån. Stödet bör enligt utredningenavse lokaler som bedöms kunna tjäna sitt syfte under en inte alltför kort tid.Det bör kunna användas för såväl upprustning på grund av bl, a, ökade miljö-och standardkrav som avhjälpande av svårigheter vilka beror påbefolkningsomflyttningar och strukturförändringar. Upprustningsbidragetföreslås utgå med viss andel av kostnaderna för erforderligaupprustningsåtgärder och för betalning av äldre skulder. Andelen skall utgörahögst i allmänhet men kunna höjas om det finns synnerliga skäl, t. ex, pågmnd av behoven I glesbygdsområden. Särskild eftergift av tidigare beviljadestatslån, dvs, eftergift före amorteringstidens utgång, bör enligtutredningen kunna kombineras 1973:1 Bilaga 13 221 Sådan eftergift bör kunna användas också separat förlokaler som inte kan bära sina kapitalkostnader, när ytterligare kommunalatillskott inte är motiverade. Utredningens förslag stöds av ett stort antalremissinstanser. Det nuvarande stödet till äldresamlingslokaler i form av saneringslån och rekonstruktionsbidrag bör enligt minmening ersättas med ett stöd som i stort sett utformas enligt utredningensförslag. Som statens har anfört bör en förutsättningför det statliga stödet vara att åtgärderna anpassas till lokalernasåterstående användningstid och att det finns trygghet för ekonomin under dennatid, något som förutsätter medverkan. Jag vill i anslutning härtillerinra om att som förutsättning för saneringslån gäller att kommunen lämnar ekonomisktstöd som motsvarar av den räntefria stående delen av statslånet.Också i fråga om rekonstmktionsbidrag förutsätts en väsentlig medverkan frånkommunen, i allmänhet av bidraget. Jag anser att det även förupprustningsbidrag bör ställas krav på medverkan i det ekonomiskastödet. Kommunens stöd bör motsvara av det statliga bidraget, Ienlighet med utredningens förslag förordar jag att det statiiga bidraget iallmänhet bestäms till högst av kostnaderna för uppmstning och betalningav skulder. Om det finns särskilda skäl, t, ex. i glesbygdsområden, bör kravetpå kommunalt bidrag kunna efterges och det statliga bidraget höjas imotsvarande mån. Som uppmstning bör räknas både nödvändiga reparationer ochutbyte eller komplettering av inventarier. Omfattande om- ochtillbyggnadsarbeten bör Inte stödjas i denna ordning. A andra sidan bör upprustningsåtgärdernaha en klart standardhöjande effekt och inte utgöra enbart löpande underhåll. Jag biträder utredningens förslag atttidigare beviljade statslån skall kunna efterges. Eftergift bör dock medgesendast om det föreligger påtaglig risk för förlust på lånet och det i övrigtfinns skäl för att genom eftergift lämna stöd till fortsatt drift av lokalen. Enligt utredningen bör stödet tillbefintliga lokaler vara av engångskaraktär och av bl, a, denna anledning utgåendast om ansökan görs inom förslagsvis efter det att bestämmelsernaträtt i kraft. Flera remissinstanser anser att den föreslagna stödperioden ärför kort. Jag anser mig för min del böra förorda utredningens förslag attstödperioden bestäms till . Jaggår nu över till frågan om förfarandet i bidrags- och låneärenden. F. n. gäller att låneärenden angåendeallmänna samlingslokaler bereds av statens , varefterbeslut fattas av Kungl. Utredningen har föreslagit attbostadsmyndigheterna skall ansvara för långivningen, medan samlingslokalnämndenskall besluta om anordnings- och upprustningsbidrag samt särskildaeftergifter. Prop.1973:1 Bilaga 13 222 Utredningens förslag innebär i fråga omnytillkommande lokaler i huvudsak följande. Ansökningar om lån och bidrag ges in tillförmedlingsorganet som med eget yttrande överlämnar ansökningarna tilllänsbostadsnämnden och samlingslokalnämnden. Efter att ha granskat lokalernasstandard, produktionskostnadernas skälighet m. m. lämnar länsbostadsnämndenyttrande till samlingslokalnämnden. Denna meddelar preliminärt beslut omanordningsbidrag. Beslutet förenas med villkor om att bostadslån beviljas.Därefter meddelar bostadsmyndigheten preliminärt lånebeslut. Sedan byggnadsföretagethar färdigställts meddelas slutligt beslut först av samlingslokalnämnden ochdärefter av lånemyndigheten. Remissinstanserna är starkt delade ifråga om förfarandet i låne- och bidragsärendena.De remissinstanser som avstyrker eller ställer sig tveksamma tillutredningens förslag anser genomgående att en tudelning av beslutanderättenkommer att medföra betydande olägenheter, varför denna föreslås ligga hos enenda myndighet. En splittring av beslutsfunktionerna påtvå myndigheter skulle enligt min mening medföra uppenbara nackdelar i form avadministrativ tungroddhet och brist på överskädlighet i handläggningen. Jagförordar, i enlighet med det förslag som har lagt fram, attsamtliga ärenden rörande lån, bidrag och eftergifter skall handhas avstyrelsen. Inom bör ärendena i enlighet med vad styrelsen harföreslagit handläggas av en särskild delegation med representanter för bl, a,riksorganisationerna på samlingslokalområdet. Delegationen, bör utövastyrelsens beslutanderätt i samtiiga samlingslokalärenden,. inberäknat ärendenom förhandsprövning och turordning. Frågor av prin-. cipiell art och andrafrågor av större vikt bör dock hänskjutas till styrelsen. Det bör ankomma påKungl. Maj:t att meddela närmare föreskrifter om delegationens sammansättningoch uppgifter. Jag vill till-lägga att jag räknar med att det inflytande översamlingslokalärendena som riksorganisationerna på samlingslokalområdet har inomstatens skall kunna bevaras inom den nya delegationenför samlingslokaler, . Jag vill här nämna att ibetänkandet (SOU 1972: 66) Ny kulturpolitik, som remissbehandlas, har anförtvissa synpunkter på bl, a, frågan om handläggningen av samlingslokalärenden.Dessa synpunkter får övervägas vid den kommande beredningen av rådets förslag. Jagvill slutligen i detta sammanhang beröra det vid remissbehandlingen väcktaförslaget om en delegering av beslutanderätten till länsbostadsnämnderna.Utöver de skäl mot en sådan delegering som har angett villjag framhålla att de beslutsramar för verksamheten, som jag förordar i detföljande, inte kan förenas med en decentraliserad. Däremot ansluter jag mig till utredningens förslag att länsbostadsnämndernaskall överta länsstyrelsernas uppgifter i fråga om Prop.1973:1 Bilaga 13 223 förvaltningen av utestående samlingslokallån,medan beslut om uppsägning och övertagande av sådana lån skall ankomma pådelegationen, I det följande tar jag upp vissa särskilda låne-och bidragsvillkor. Utredningen har betonatvikten av att en klar gräns dras mellan allmänna samlingslokaler och vissaandra lokaler, nämligen lokaler som fungerar som komplement till en mindregrupp bostadslägenheter. Det särskilda stödet till allmänna samhngslokaler börenligt utredningen inte gälla lokaler som betjänar endast 4050 lägenheter.Knappheten på invésteringsresurser gör vidare enligt utredningen enprioritering av lokalbehoven nödvändig. Vid denna bör behovet av lokaler ikommunblocks- eller stadsdelscentra beaktas i första hand så att ettgrovmaskigt nät av fullständigt utrustade lokaler tillskapas. Detta bör dockenligt utredningen inte utesluta samlingslokalstöd till lokaler i närcentra,främst i glesbygdsområden. Utredningen anser vidare att behovsprövningen intekan förenas med en kvotering av investeringsramen mellansamlingslokalföretagens riksorganisationer. Vad gällergränsdragningen mellan allmänna samlingslokaler och närlokaler i bostadsområdenvill jag erinra om beslut (prop, 1972: 72, CU 1972: 28,rskr 1972: 201) om riktiinjer för finansiering av lokaler för boendeservice m.m. Enligt detta beslut gäller som allmän förutsättning för att lokaler skallfå inräknas i låneunderlaget och pantvärdet för bostadslån att de har tilländamål att förse de boende inom ett mindre bostadsområde med varor ochtjänster. Vägledande vid bedömningen av områdets storlek kan vara t, ex, attbostäderna ligger inom normalt gångavstånd från lokalerna. Låneunderlag ochpantvärde får således inte omfatta lokaler som betjänar ett störretätortsområde. Det synes naturligt attsamlingslokalstödet i princip inte utgår fÖr lokaler som omfattas avbostadslångivningen. Stödet bör enligt min mening utgå i huvudsak för lokalersom är avsedda att betjäna större områden. Detta ligger också väl i linje medden hittillsvarande inriktningen av detta stöd och med utredningens förslag attbehoven i kommunblocks- eller stadsdelscentra bör beaktas i första hand.Undantag från denna princip bör emellertid kunna göras för lokaler iglesbygdsområden. Även om behovet avsamlingslokaler i glesbygden torde ha blivit ganska vältillgodosett, utesluter detta inte att ytterligare insatser kan behövas. Medbeaktande av den regionala struktur som jag förordade i prop. 1972: 111angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten torde mittresonemang om att samlingslokalstödet bör reserveras för lokaler avsedda attbetjäna större bostadsområden genomgående kunna tillämpas på lokalbehovet iprimära och regionala centra men vanligtvis inte i kommuncentra och andramindre orter med ett glest bostadsbestånd. Jag delar utredningens uppfattning Prop.1973:1 Bilaga 13 224 attlånga reseavstånd, dåliga kommunikationer m. m, bör motivera ettsamlingslokalstöd i glesbygdsområden. Stöd bör således få utgå i dessa områdentill lokaler som eljest skulle kunna få bostadslån. Jag vill i detta sammanhangunderstryka betydelsen av att lokalbehovet beaktas i ett större perspektiv isamband med den kommunala och regionala planeringen. Jag kan inte tillstyrka förslaget attsamlingslokalstöd skall kunna utgå till fristående ungdomslokaler som betjänarett större bostadsområde. Anordnandet av sådana lokaler bör som utgöraen angelägenhet. Om särskilt inredda ungdomslokaler inryms i byggnad,för vilken samlingslokalstöd utgår, bör emellertid som är fallet kostnadernaför ungdomslokalerna kunna inräknas i låneunderlaget. Friståendeungdomslokaler bör liksom kunna få stöd genom bidrag från allmännaarvsfonden. Närdet gäller stöd till nöjeslokaler ansluter jag mig till vad utredningen haranfört, vilket innebär att lån enligt nuvarande praxis bör få utgå till bl. a.biografer och danslokaler. Låneunderlaget för sådana lokaler bör dock inte fåsättas högre än som kan anses motsvara skälig storlek och utrustningsstandard. Vidareförordar jag att stödet får omfatta även mindre bibliotek, vilka utöverbiblioteksfunktionen fyller en uppgift som samlingslokal, och mindreexpeditionslokaler som behövs för förvaltningen av samlingslokalerna.Förslaget att stöd skall kunna utgå till idrotts- och frilufts-lokaler ianslutning till en större samlingslokal kan jag inte biträda, eftersomstatligt stöd för detta ändamål kan utgå i annan ordning. Några remissinstanserhar framfört önskemål om statligt stöd till kurs- och lägergårdar samtutställningsutrymmen. Jag kan inte förorda att samlingslokalstöd utgår fördessa ändamål. Utredningenhar föreslagit att för studentkårlokaler, frånsett restauranglokaler, skallgälla samma stödbestämmelser som för allmänna samlingslokaler. i har vid anmälan avanslaget Lånefonden för studentkårlokaler förordat att det särskilda stödetför sådana lokaler skall behållas i avvaktan på resultatet av pågåendeutredningsarbete om de obligatoriska studentsammanslutningamas verksamhet m.m. Det av mig förordade samlingslokalstödet bör alltså inte omfattakårlokaler. Enligtnuvarande lånebestämmelser gäller som villkor för lån vissupplåtelseskyldighet, nämligen att lokalerna opartiskt, i skälig omfattningoch på skäliga villkor upplåts åt envar inom orten verksam organisation. Ilikhet med utredningen förordar jag att även icke organiserade grupper skallha rätt att nyttja lokalerna. Nyss nämnda regel om upplåtelseskyldlghet bördärför kompletteras i enlighet härmed. Nuvarande praxis ger lokalägare somtillhör riksorganisation inom rätt att vägra upplåtelse avlokalerna såvida alkoholförtä- 1973: 1 Bilaga 13 225 ring skall förekomma.