prop · FW0387 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad som sagts nu följer av regeln i paragrafens Iredjestycke alt det är tvisteföremålels värde vid tiden för talans väckande ellermotsvarande som är normerande för vilket förfarande som skall tillämpas. Däremot möter inle samma hinder att överföra ett mål fråndel förenklade förfarandet till ordinär process. Käranden kan sålunda i ettredan anhängigt mål ändra sin talan genom all framställa nytt yrkande somstöder sig på väsentligen samma grund som den ursprungligen väckta talan, t,ex,om del ursprungliga kravet utvidgats från visst belopp till annat högre beloppeller lill alt omfatta ytterligare förfallna periodiska prestationer vid ett avbelal- En sådan ändring av talan får enligt 13 kap, 4 §RB göras utan stämning. Om käranden framställer ell nytt käromål som inlestöder sig på väsentligen samma grund som den först väckta talan kan dettaföranleda övergång lill ordinärt förfarande endast om målen blir kumulerade(jfr 14 kap, 6 § RB), Motsvarande betraktelsesätt fär anläggas på de fall däsvaranden genslämningsvis gör gällande ell moikrav eller då talan väcks aveller mol Iredje man enligt 14 kap, 4 resp, 5 § RB, Vad som sagts nu innebäralt värderingen av tvisteföremälei i de angivna fallen anknyts till tidpunktennär den senare talan väckts, dvs, i stämningsfallen dä stämningsansökan inkomoch i ändringsfallen då talan muntligen eller skriftligen framställdes inför rällen(13 kap, 4 §RB; jfr SOU 1938:44 s, 186 f). Enligt RBfår ändring av talan och kumulation av mål endast under vissa förutsättningaräga rum efler det all huvudförhandling i målet inletts. Av 4 § lagförslagetframgår all när bestämmelse i RB som ulgår från alt huvudförhandling hållesskall tillämpas i del förenklade förfarandet bestämmelsen i stället skall utgåfrån sammanträde enligt den föreslagna lagen. Eftersom sammanträde är avseltatt hållas tämligen kort lid efler talans väckande torde emellertid utrymmetför ändring av talan (kumulation) i del förenklade förfarandet bli måttligt.Ändringen måste ju ske innan sammanträde hälls för att med säkerhet bligodtagen. Somframhållits i promemorian kan bestämmelsen i 14 kap, 7 § RB alt kumulation intefår ske om inle samma rättegångsform är tillämplig pä målen inle anses hindraen kumulation av mål i vilka tvisleföremålen överstiger respektive understigervärdegränsen. Fråganhuruvida lagen med hänsyn till värdegränsen skall tillämpas på ell visst målskall tas upp av rätten ex officio. Frågan om viss tvist skall handläggas iförenklad eller ordinär rättegång kan emellertid ibland vara tveksam, Isynnerhet när tvisten inle rör yrkande om betalning av visst penningbelopp vara vanskligt att med tillräcklig säkerhet bedöma tvisteföremålels värde,trots den marginal som ligger i all värdet uppenbart skall undersliga ett halvtbasbelopp. Som exempel kan nämnas talan om bättre rätt till en begagnad bil,vars värde rätten beräknar lill , Efiersom detta värde uppenbartunderstiger ell halvt basbelopp beslutas alt handläggningen skall ske iförenklad form. Det kan dock inte uteslutas all del under rättegången visarsig, t,ex, genom värdering av sakkunnig värderingsman, att bilens värde redanvid talans väckande var och att målet därför rätteligen bort upptas lillprövning i ordinär ordning, I denna situation skall rätlen inle falla beslut omändrat förfarande. Av formuleringen av Iredje stycket framgår nämligen all delvärde som avses är del värde som kan antas gälla vid liden för talans väckandeom rättens antagande i del aktuella fallet får anses ha varit befogal. Överhuvud bör fråga om omprövning av rättens beslut om lagens tillämpning inle lasupp ånyo annat än i samband med ändring av talan eller förening av mål. rätt torde frågan knappast komma under prövning i annatfall än när särskild talan förs mol beslut om lagens tillämpning, om inlefelbedömningen skulle vara av sä allvarlig beskaffenhet all grovt rättegångsfelföreligger. Vad nu sagts gäller förstås även del motsatta förhållandet ellerall rätlen vid talans väckande antagit värdet överstiga ett halvt basbelopp senare visar sig att tvisteföremålet övervärderats, I paragrafens andra stycke har lagils in en regel enligtvilken mål, som eljesl skulle höra under den föreslagna lagen, undantas frånlagens tillämpningsområde om part första gången han skall föra talan i tvistemåletyrkar att lagen ej skall tillämpas och därvid gör sannolikt all den bakomliggandetvisten, trots all vad som yrkats understiger värdegränsen, i själva verket rörhögre värde eller all utgången eljest är av synnerlig betydelse för bedömningenav andra föreliggande rättsförhållanden. Bestämmelsen har behandlats i denallmänna motiveringen. Här skall endast tilläggas all bestämmelsen lar siktebåde på fall där part har intresse all få målet prövat i ordinär väg och falldär del är av allmänt intresse med sädan handläggning. Del bör ocksåunderstrykas att bestämmelsen endast syftar på sådana andra rätlsförhållandensom konkret föreligger när rällen kan bestämma handläggningsformen. Allavgörandet till äventyrs har prejudikatverkan för tänkta framlida rättsförhållandenär alltså utan betydelse, 1 sädana fall kan dock prövningstillstånd meddelasenligt 22 § första punkten. Yrkande omordinärt förfarande måste enligt andra stycket göras första gången part skallföra talan i målet. Skälet härför är all det mäste anses viktigt att del pä ettså tidigt stadium som möjligt avgörs om handläggningen skall ske i ordinäreller förenklad process. Bestämmelsen innebär för slämningsmålens del attkäranden måste ange förhållandel i stämningsansökningen, Hänskjuts mål om belalningsföreläggandelill rättegång skall framställning av part göras senast när han begär att måletskall handläggas som tvistemål. Det åligger på motsvarande säll den som sökeråtervinning enligt lagsökningslagen att göra sådan framställning senast i sinbegäran om målels återupptagande. Som anförts i den allmänna motiveringen skall delförenklade förfarandet kunna tillämpas också i vissa fall där tvisteföremålelsvärde överstiger ell halvt basbelopp. Dessa fall återfinns i 2 §. Bestämmelsernamotsvarar 1 § första stycket 2 och 3 i promemorians lagförslag. Under punkt 1 behandlas del fallet all tvisten rör frågadär reklamalionsorgan som Konungen bestämmer tidigare avgelt ullålande.Förslaget skiljer sig frän promemorians motsvarande förslag i ell avseende.Enligt promemorian begränsades bestämmelsens räckvidd av att tvisten gälldeenbart samma fräga som reklamationsorganels yttrande gällde. Mot denna avgränsninghar bl.a. den kritiken riktats all bestämmelsen tämligen lätt skulle kunnakringgås genom alt nya omständigheter eller yrkanden fördes 1 saml Nr 87 in i rättegången. 1 departementsförslaget har somförutsättning för bestämmelsens tillämplighet angetts all tvisten huvudsakligenrör fråga över vilken reklamalionsorganel yttrat sig. Det får alltså ankomma pårällen alt i det enskilda fallet pröva om tvisten är identisk med reklamalionsärendeloch, där så ej är fallet, om tvisten likväl rör huvudsakligen samma fräga somdetta. All rällen därvid bör bortse från yrkanden eller grunder som kan antasha framställts för att kringgå bestämmelserna är klart. En tvist får anses rörahuvudsakligen samma fråga som reklamalionsärendel även om vissa alternativagrunder åberopas eller någol tilläggsyrkande, l.ex. om dröjsmälsränla ellerförfallen avbelalningsprestalion, tillkommit. Däremot kan detla ej anses varafallet om tvisten i själva verket innehåller flera separata tvistefrågor avvilka endast någon prövats av reklamalionsorganel. Av förutsättningen altullålande över frågan skall ha avgelts av reklamalionsorganel följer attbestämmelsen över huvud inle gäller när reklamalionsorganel avvisat ärendetulan prövning i sak. Av dereklamationsnämnder som f.n. är i verksamhet är allmänna reklamalionsnämndenden mest betydelsefulla både såvitt gäller tillämpningsområdet och antaletärenden. Som jag tidigare nämnt föreligger planer att , skoreklamalionsnämnden och pälsreklamationsnämndeni allmänna reklamalionsnämnden. Nämndens ställning och verksamhet äremellertid ännu inte närmare reglerad. Del bör därför t.v. överlämnas ät Kungl.Maj:l all bestämma vilka reklamationsorgan som bör komma i fråga i detlasammanhang. I punkt 2har lagils upp en bestämmelse all lagen skall gälla när parterna kommit överensom all tillämpa lagen och rätlen finner del lämpligt. Bestämmelsen motsvararmed en redaktionell jämkning helt bestämmelsen i I § första stycket 3 ipromemorians lagförslag. Av paragrafens andra stycke följer allöverenskommelsen kan ha träffats såväl innan tvist uppkommit som därefter, ändafram till dess svaranden har all första gången föra talan i målet. Möjlighetenför rätten att vägra handläggning i det förenklade förfarandet är avsedd främstför fall dä målet är rättsligt eller ulredningsmässigt komplicerat. Liksom närdel gäller tillämpning av I § andra stycket tillkommer initiativrätten förtillämpningen av 2 § parterna. I paragrafens andra stycke har en bestämmelselagils in enligt vilken första stycket endast gäller om part första gången hanskall föra talan i tvistemålet yrkar att lagen skall tillämpas och därvidåberopar utlåtandet eller överenskommelsen. Vilken tidpunkt som avses därmedhar berörts i anslutning till I § andra stycket. Underlåter han del ärmöjligheten till förenklad process prekluderad. All rätten inte är skyldig attsjälvmant beakta denna bestämmelse bör dock inte utgöra hinder mol att rättenväcker frågan när målet lämpar sig för handläggning i det förenkladeförfarandet. Så bör l.ex. arbetsorganisatoriska skäl talar för detta. Den nuföreslagna ordningen ligger väl i linje med den mera aktiva processledning somär en av grundtankarna bakom lagförslaget. Enligt denna paragraf skall ell förenklat förfarande inletillämpas beträffande mål som handläggs i särskild sammansättning eller med tillämpning av konkurslagen eller ackordslagen. Inte heller i mål som tas upp av högre rätt skall lagen gälla. Paragrafen svarar mot I § Iredje stycket i promemorians lagförslag. Den har behandlats i den allmänna motiveringen. Bland de mål som handläggs i särskild sammansättning kannämnas mål som rör arrendetvist, hyrestvist och bostadsrätlslvist, vilka skallhandläggas av fastighetsdomstol (8 kap. 32 § och 12 kap. 71 § jordabalkenresp. 77 § bostadsrältslagen 1971:479). Vidare kan nämnas patentmål (66 §patentlagen 1967:837) och tryckfrihetsmål som endast avserenskill anspråk (13 §lagen 1949:164 med vissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål). Ocksåmål om underhåll eller bodelning, vilka handläggs med nämnd i stället för med jurislkoUegium,fär anses höra lill gruppen mål som handläggs i särskild sammansättning (15kap, 29 § och 20 kap, 36 § , jfr prop, 1971:45 s.110), I denna paragraf behandlas förhållandel mellan RB ochden särskilda lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden. Sädana regler las upp som avviker från RB:s, I övrigt bör RB:s regelsystem gälla. Av särskilt intresse vid den lagtekniska utformningen äratt RB:s uppdelning av förfarandet i förberedelse och huvudförhandling inleskall gälla i det förenklade förfarandet. 1 stället skall rällen i princip hafrihet att utforma handläggningen efler vad som är lämpligt i del enskildafallet. Mol denna bakgrund bör ingen av de bestämmelser som direkt reglerar förutsätlningarnaför förberedelse och huvudförhandling och förfarandet vid dessahandläggningsformer tillämpas i det förenklade förfarandet. Dessa bestämmelserbör ersättas av föreskrifier om sammanträde och skriftlig handläggning. Delsagda hindrar inle all många av de övriga regler i RB som anknyter tillbegreppet huvudförhandling bör kunna tillämpas, I enlighet med det anförda föreskrivs i denna paragraf,som har viss motsvarighet i 2 § i promemorieförslagel, att lagens bestämmelserom sammanträde och skriftlig handläggning skall gälla i stället för föreskrifternaOm förberedelse i 42 kap, 6-22 §§ RB och om huvudförhandling i 43 kap,, 50 kåp,15-18 och 21-23 §§ samt 55 kap, 12, 14 och 15 §§ RB, Vidare anges all RBtillämpas i övrigt i den mån den inle strider mol denna lag och all sammanträdeenligt lagen därvid skall jämställas med huvudförhandling. Med utgångspunkt från dessa bestämmelser kan RB :sbestämmelser som rör tvistemål delas upp i tre kategorier. En av dessa utgörsav bestämmelser som helt eller delvis ersätts av särskilda föreskrifier ilagen. Exempel pä sädana bestämmelser utöver dem som direkt anges i förstapunkten är I kap, 3 §, 6 kap, 4 och 5 §§, 17 kap, 2 §, 18 kap, 8 §, 35 kap, 8och 9 §§ saml 36 kap, 24 §. Den största kategorin utgörs emellertid avbestämmelser som gäller utan vidare även i det förenklade förfarandet. Dennakategori beslår sålunda av flertalet bestämmelser i nästan alla kapitel som gerföreskrifier som är av intresse för tvistemålens del. Endast kapitlen 42-44sätts ur kraft i någon större utsträckning. Den Iredje kategorin utgörs avbestämmelser som anknyter lill begreppet huvudförhandling men som ändå skallgälla. Till denna grupp hör bl.a. 11 kap. 5,13 kap. 3 § andra stycket, 14 kap.3 och 4 §§och 17 kap. 9 §. I fråga omförhållandel i övrigt mellan bestämmelserna i den föreslagna lagen och RB:sregelsystem hänvisas till vad som anförs i anslutning lill de olikaparagraferna. Enligt 42 kap. 1 § RB inleds rättegång i tvistemålgenom all käranden ansöker om stämning. Om ansökan uppfyller föreskrivna krav,är nästa led att rällen utfärdar stämning på svaranden. Utfärdas stämning,skall enligt 42 kap, 6 § förberedelse äga rum. Denna skall enligt 42 kap, 9 §vara muntlig men kan enligt samma paragraf i stället vara skriftlig. Förutsättningarnaär alt parts inställelse skulle medföra oskälig kostnad eller synnerligolägenhet eller all skriftlig förberedelse med hänsyn lill målets beskaffenheteljest finnes lämpligare. Av 42 kap. 20 § följer all huvudförhandling alltidskall hällas sedan förberedelsen har avslutals. Beträffanderättegången i hovrätt gäller enligt 50 kap. alt talan mol tingsrätts dom försgenom vad. Uppfyller vadeinlagan föreskrivna krav, delges den med vadesvarandensom därvid föreläggs alt yttra sig skriftligen. Som huvudregel gäller atthuvudförhandling skall hållas sedan målets beredande avslutats (13 §). Vissaundantag frän huvudregeln ges emellertid i 21 §. Fullföljd mol hovrätts domsker enligt 55 kap. genom ansökan om revision. Även för högsta domstolen gällersom huvudregel att huvudförhandling skall hållas. Vissa undantag frånhuvudregeln ges i 12 §. Enligt 17kap, 2 § första stycket RB skall dom, om huvudförhandling ägt rum, grundas pävad som har förekommit vid förhandlingen, 1 domen får domare som inte övervariihela huvudförhandlingen inle delta. Har ny huvudförhandling hållils, skalldomen grundas på vad därvid förekommit. Bestämmelsen, som ger uttryck för omedelbarhelsprincipen,innebär alt material från förberedelsen får läggas till grund för domen bara omdet åberopats vid huvudförhandlingen. Då mål avgörs ulan huvudförhandling, skall domen enligt samma paragrafs andra stycke grundas påvad handlingarna mnehäller och vad som i övrigt torekommil i målet, I enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen bör om hur tvistemälsförfarandet inleds gälla även idel förenklade förfarandet. Käranden skall alltså ansöka om stämning. Därefterskall rätten, om ansökan inle avvisas, utfärda stämning. Beträffande den forlsällahandläggningen bygger den nuvarande ordningen pä all förberedelse skall ägarum. Därvid skall målen i regel förberedas sä att allt processmalerial kanpresenteras vid ett enda sammanhängande sammanträde inför rällen, huvudförhandlingen.Vidare gäller all endast material frän huvudförhandlingen får läggas lill grundför avgörandet. 1 del förenklade förfarandet bör emellertid som framhållits iden allmänna motiveringen större utrymme finnas för skriftlig handläggning ochför olika kombinationer av handläggning vid sammanträde och skriftlig handläggning.Vidare bör handläggningen vid sammanträde i större utsträckning kunna utformas eflervad som är lämpligt i del enskilda fallet. Dessutom bör rällen i fall näravgörandet meddelas i samband med sammanträde i princip ha frihet att ta hänsynlill vad som har förekommit tidigare i målet. Mot denna bakgrund har RB:sformella uppdelning av handläggningen i förberedelse och huvudförhandling inlebibehållits i del förenklade förfarandet. Beträffande förfarandet i högre rätt skall enligt deparlementsförslagethandläggningen i hovrätt inledas med en särskild dispensprövning. I övrigt bör RB:sregler om hur förfarandet inleds i princip vara lillämpliga i högre rätt.Beträffande den fortsalla handläggningen bör däremot de principer som förordatsför tingsrätt gälla. Även högre rätt bör alltså ha större frihet vid valetmellan muntlig och skriftlig handläggning och all utforma handläggningen efleromständigheterna. Även här bör en frikoppling ske från reglerna omhuvudförhandling. I enlighet med del anförda föreskrivs i 5 § första stycketalt mål skall beredas för avgörande vid sammanträde eller genom skriftlighandläggning. Rällen fär efter omständigheterna bestämma i vilken mån handläggningenskall vara muntlig eller skriftlig. Närmare bestämmelser om valet mellanmuntlig och skriftlig handläggning finns i 15 och 27 §§ såvitt avser tingsrättoch hovrätt. Bestämmelsen i 5 § första stycket är avsedd all tillsammans med 6,14, 15-18 och 27 §§ ersätta de regler i 42, 43, 50 och 55 kap, RB som rörförberedelse i tingsrätt och huvudförhandling i tingsrätt och högre rätt.Frågan i vilken utsträckning RB:s regelsystem skall tillämpas har berörtsnärmare i anslutning till 4 §, I 5 § andra stycket föreskrivs all dom skall grundas påvad som förekommit i målet och vad handlingarna innehåller. Bestämmelsen äravsedd all hell ersätta 17 kap, 2 § RB, Någon motsvarighet lill föreskriftenatt domare, som inle övervarii hela huvudförhandlingen, inle fårddlaidomen kan inleanses påkallad. Syftet med bestämmelsen lorde i huvudsak lill- godoses genom föreskriften i 18 S som i princip innebärförbud all byta domare om flera sammanträden hålls. I denna paragraf, som motsvaras av 8 §promemorieförslaget, före skrivs i första stycket alt rätten skall vägleda parterna vid talans utförande samt tillse att tvistefrågorna blir klarlagda och målet utrett efter vad dess beskaffenhet kräver. Bestämmelsen ersätter för det förenklade förfa randets dd 42 kap. 8 § saml 43 kap. 4 § RB. 1 fråga om allmänna riktlinjer för tillämpning avbestämmelsen i första stycket hänvisas till den allmänna motiveringen. Denmateriella processledningen kan i princip utövas frän det målet har anhängiggjortstill dess del avgjorts. Av naturliga skäl får emellertid bestämmelsen sinstörsta betydelse vid sammanträde. Avfattningen av första stycket avser attklargöra att rätlen haralt verka ä ena sidan för att målet tillförs materialsom är tillräckligt för ett säkert avgörande i sak och ä andra sidan för attmålet inte drar alUför höga kostnader. Enligt andra stycket skall rätten söka förlika parterna,om inle särskilda skäl föranleder till annat. Bestämmelsen är avsedd altersätta 42 kap. 17 § RB. 1 enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen avser den nya lydelsen att markera att det förenklade förfarandeti betydligt högre grad än nuvarande ordning bör inriktas på förlikning. 1 denna paragraf, som saknar motsvarighet i promemorieförslagel, ges en särskild regel om samverkan mellan domstol och konsumenlorgan i konsumenltvister, 1 tvist mellan näringsidkare och konsument rörande vara eller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligen enskilt bruk (konsu menlivisl), skall rätten enligt bestämmelsen, om del är till gagn för utred ningen, inhämta yttrande från reklamationsorgan som avses i 2 §. 1 frågaom de allmänna överväganden som ligger lill grund för 7 S hänvisas till den allmänna motiveringen. Med näringsidkare förstås fysisk eller juridisk person somyrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk natur (jfr prop, 1970:57 s, 90,1971:15 s, 86 och 1971:86 s. 91), Med konsument åsyftas den som förvärvar varaeller tjänst för slutlig konsumtion. Bestämmelsen är emellertid tillämpligendast om förvärvet skett huvudsakligen för enskilt bruk. Delta innebär att deninle gäller om förvärvaren av viss vara redan från början avselt att överlåtavaran vidare och därigenom göra en ekonomisk vinst (jfr prop. 1971:86 s. 90).Det lorde ligga i sakens natur att den som åberopar bestämmelsen fär visa allvaran varit avsedd för enskilt bruk. I fräga om vara är lagen tillämplig varesig avtalet avsett överlåtelse av äganderätt eller upplåtelse av nyttjanderätt. Beträffande förfarandet vid inhämtande av yttrande fränreklamationsorgan får jag hänvisa till vad jag anfört i den allmännamotiveringen. Paragrafen, som i promemorieförslagel närmastmotsvaras av 22 §, innehåller regler om vilka rättegångskostnader som skallvara ersättningsgilla, 1 första stycket anges i sex olika punkter de olikakostnadsposter som skall ersättas i den mån kostnaden har varit skäligenpåkallad för alt tillvarata parlens rätt, Ersättningsgilla är kostnader förrådgivning enligt rättshjälpslagen , ansökningsavgifl, resaoch uppehälle i samband med inställelse vid sammanträde, villnesbevisning,översättning av handling och inkassoåtgärd som vidtagits före rällegängen. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen ärrådgivningskostnad ersättningsgill endast i den omfattning som följer avbestämmelserna om rådgivning i rättshjälpslagen. Del skall alltså vara frågaom rådgivning mol en avgifi av f.n. . som lämnats av advokat ellerbiträdande jurist vid advokatbyrå. Av andra stycket följer all kostnad förrådgivning är ersättningsgill även om den inte formellt faller under den 141 §rättshjälpslagen angivna definitionen, t,ex. om den ingår som ett led i ettbiträdesuppdrag. Har sålunda part anlitat biträde för all kontinuerligt biståhonom i en viss angelägenhet är kostnaden ersällningsgill upp till 50 krförutsatt alt biträdet har karaktär av rådgivning och lämnats av advokat ellerbiträdande jurist på advokatbyrå. Det sagda gäller vare sig biträdet lämnasinom ramen för allmän rättshjälp eller ej. Har allmän rättshjälp lämnats utgörkostnaden för rådgivning en rällshjälpskostnad. Detta medför alt motpart ellerannan som är ersätiningsskyldig för rättegångskostnad kan komma all åläggas återbetalningsskyldigheltiil statsverket med stöd a v 31 § rättshjälps-lagen. Har däremot rådgivninglämnats ulan samband med allmän rättshjälp skall ev, återbetalningsskyldighelåläggas gentemot parlen, I sådant fall är emellertid rådgivningsavgiflen ersällningsgillendast i den mån den motsvarar ett verkligt ullägg för parlen, 1 den månrådgivningsavgiften nedsatts ulgör den sålunda inte någon ersättningsgillkostnad, I fråga om beräkning av kostnad för resa och uppehälle ochför inkassoåtgärd hänvisas i andra stycket till bestämmelser som meddelas av Kungl,Maj:l, Beträffande resa och uppehälle lorde föreskrifier få utfärdas eflermönster av de regler angående sådan kostnad som skall utarbetas i samband med rätlshjälpsreformensikraftträdande (jfr 26 § rätishjälpslagen och prop, 1972:4 s, 331), Angående inkassoåtgärd finns redan bestämmelser ikungörelsen (1971:319) om ersättning för inkassokoslnad och kostnad i mål ombetalningsföreläggande , 1 iredje stycket finns en specialregel om ombudskoslnad ivissa fall, I fråga om de allmänna överväganden som ligger lill grund för nunämnda bestämmelser kan hänvisas lill den allmänna motiveringen. Här skallendast tilläggas all bestämmelserna är avsedda att för del förenkladeförfarandets del ersätta 18 kap, 8 §RB, 1 fjärde stycket ges en föreskrift som rör del fallet atttalan har inletts på annat säll än genom handläggning i del förenkladeförfarandet. För del fall alt mål till en början handlagts i annan ord ning änenligt denna lag föreskrivs sålunda all ersättning för kostnad som uppkommit isamband därmed utgår enligt vad som är föreskrivet därom. Bestämmelsen avserfall när talan har inletts genom ansökan om lagsökning eller belalningsföreläggandeeller genom handläggning av tvisten som enskilt anspråk i brottmål.