prop · FW0315 · 1973-12-31 00:00:00 — I likhet med vad som föreskrivs ikonventionen bör omfattningen av nyttjandet vidare begränsas till vad sombetingas av informationssyftet. Uttrycket korta avsnitt i 21 § URL bör utgå.Som anfördes i programmet för kan detta uttryck intetillämpas på t. ex. konstverk. Det får emellertid anses ligga i sakens naturatt det informationssyfte som avses bara i undantagsfall motiverar annat änkorta avsnitt. Redogörelse för dagshändelse kan lämnas också genomt. ex. överföring med tråd från en central anläggning till högtalare i andralokaler. Med hänsyn bl. a. till sådana fall bör som angetts 1 promemorianbestämmelsema i 21 § URL och 8 § FotoL ändras så, att de även omfattartrådöverföring. har i sitt remissyttrande tagit upp frågan om rätten förlärosätena att i sin produktion av radio- och televisionsprogram utnyttjaexternt producerad text och bild. Denna fräga berör emellertid inte bara 21 §URL utan också andra bestämmelser i lagen, t. ex. rätten att göra s. k.efemära Inspelningar och att utsända verk enligt 22 §, och den har inte någotsamband med tillträdet till den nya konventionstexten. Frågan bör därförövervägas vid det fortsatta utredningsarbetet på det upphovsrättsliga området. 3.4.2.11 Rätten tiU offentiigtframförande m.m. (art 11 och liter) Art. 11 innehåller bestämmelser omupphovsmans ensamrätt att offentligt framföra sina verk och överföraframförandet tUl allmänheten. Art liter reglerar upphovsmans rätt attoffentligt läsa upp sina verk. Dessa bestämmelser har i den nyakonventionstexten förtydligats i vissa hänseenden. Bestämmelserna om upphovsmannensförfoganderätt i 2 § URL är så utformade att de omfattar samtliga de befogenhetersom avses i artiklarna. Den nya lydelsen påkallar inte några ändringar i densvenska lagstiftningen, 3.4.2.12 Rätten tUl radio- ochtelevisionsutsändning m, m, (art llbis) I art. llbis finns bestämmelser om upphovsmansensamrätt att låta utsända sitt verk i radio eller offentligt framföra verket itelevision samt att återge radioutsändning av verket. Denna ensamrätt kanenligt artikeln inskränkas genom bestämmelser om tvångslicens i nationell lagstiftning.Härigenom får intrång inte göras i upphovsmannens rätt till skälig ersättning,I promemorian framhålls att också andra undantag från huvudregeln omupphovsmannens ensamrätt får förekomma om deraspraktiska betydelse är liten eller ingen. Bestämmelserna har inte ändrats i dennya texten och medför därför i princip inte något krav på ändring av densvenska lagstiftningen. Utredningen har emellertid funnit att det med hänsyntiU den tekniska utvecklingen ändå kan ifrågasättas om vår lagstiftning på aUapunkter är förenlig med konventionen. Detta gäller framför allt i fråga om 25§ första stycket URL. Enligt första stycket första punkten gäller att, sedanupphovsman överlåtit exemplar av konstverk eller verket getts ut, exemplar somöverlåtits eller omfattas av utgivningen får spridas vidare samt verket visasoffentiigt. Verket får enligt andra punkten också tas med vid inspelning avfilm eller televisionsprogram, om återgivningen är av underordnad betydelsemed hänsyn till filmens eller programmets innehåll. I skrivelser tUl Kungl. Maj:t har Föreningensvenska tecknare m.fl. gjort framställning om ändring av första punkten iförsta stycket. Föreningen anför att det strider mot attkonstverk kan visas i television utan att upphovsmannen lämnat medgivande ellerfår ersättning. För visning i television utan upphovsmannens samtycke kan intetannat stadgande i konventionen åberopas än art. llbis, 2,, och detta stadgandeföreskriver ersättning. Föreningen hemställer om utredning av de berördafrågorna med syfte att ändra lagen så att bildkonstnärerna erhåller ersättningför utnyttjandet av deras verk. Utredningen delar för sin del uppfattningen attbestämmelsen i 25 § första stycket första punkten om frihet att visa konstverki television med nutida utveckling på televisionsområdet inte är förenlig . llbis i konventionstexten. Möjligen kunde det enligt utredningen tidigarehävdas att undantaget var av mindre vikt men en sådan uppfattning är numeramed hänsyn tUl utvecklingen på televisionsområdet orealistisk. Det föreslåsdärför att bestämmelsen ändras. Beträffande visning av exemplar idirektsändning föreslås i anslutning till 9 § FotoL att televisionsföretag motersättning skall få visa konstverk om detta inte sker genom film ochupphovsmannen inte meddelat förbud mot visningen eller det i övrigt föreliggersärskild anledning att anta att han motsätter sig denna. Visning av exemplar avöverlåtet eller utgivet konstverk genom film bör enligt promemorian följasamma regler vare sig den sker genom television eller på annat sätt. Bestämmelsenföreslås utformad så, att konstverk får tas med vid inspelning och visning avfilm eller televisionsprogram om återgivningen är av underordnad betydelse medhänsyn tiU filmens eller programmets innehåll. Vid remissbehandlingen har nästan samtligaremissinstanser som yttrat sig över förslaget tillstyrkt det eller lämnat detutan erinran. anser emeUertid att man i stället börvälja den lösningen att televisionsföretaget i förväg inhämtar tillstånd ochgör upp om ersättningsfrågoma. Möjlighet bör finnas att ingå avtal härom Liknande synpunkter anförs av Föreningen . Jag anser också för egen del att bestämmelsen börändras så att konstverk inte längre fritt får visas i television. Beträffandevisning av konstverk bör som huvudregel liksom nu gälla att verk som avses i 25§ första stycket dvs, överlåtet exemplar av konstverk eller exemplar somomfattas av utgivning fritt får visas offentligt. Som framhållits avdepartementschefen i prop, 1960: 17 s, 167 innebär den nuvarande bestämmelsenatt rätten gäller även visning som sker genom film och television men ipraktiken är inskränkt genom att själva inspelningen av filmen eller i falldå utsändning av televisionsprogram sker med hjälp av inspelning avtelevisionsprogrammet är beroende av upphovsmannens samtycke. Sådan inspelninginnebär nämligen framställning av "exemplar" av verket och sådantförfarande faller i princip under upphovsmannens ensamrätt. Som föreslagits i promemorian bör från huvudregelnom den fria visningen undantas visning genom film eller i television och dettorde vara lämpligt att låta visning genom film följa samma regler vare sig denavser vanlig film eller televisionsfilm. Detta medför bl, a, att lagen kommeri bättre överensstämmelse med art, 14,1. enligt vilken upphovsman till verkgenerellt har rätt att låta bearbeta och återge verket genom fUm och att låtasprida sålunda bearbetade och återgivna verk. Enligt den föreslagna regeln blirvisning genom film eller i television alltså i princip alltid beroende avupphovsmannens samtycke. Detta kommer att gälla all visning genom film samt förtelevisionens del även direktsändning. Kravet på samtycke tUl visning genom filmkommer i princip att gälla både om verket redan finns upptaget på eller utgörfilm eller föratsätter framställning av ett särskilt "exemplar" avverket genom att det tas upp på filmen. För sistnämnda fall bör emellertidframhållas att upptagningen på film kräver samtycke och att överlåtelse avrätt till inspelning enligt tolkningsregeln i 39 § URL även omfattar rätt attvisa filmen. Vissa undantag från kravet på upphovsmannenssamtycke till visning av konstverk genom film eller i television är emellertidnödvändiga. Det torde då vara lämpUgt att knyta an tUl den reglering som enligt25 § första stycket andra punkten gäller för inspelning av film ellertelevisionsprogram. Detta skulle innebära att man friger visning genom dessamedia, om återgivningen är av underordnad betydelse med hänsyn till filmenseller programmets Innehåll. Några undantag därutöver bör enligt min mening integöras. Vill ett televisionsföretag visa konstverk i andra fall bör företagetlösa frågan om visning avtalsvägen. Jag vill här påpeka att om upphovsmanneninte går med på att verket visas mot ersättning, visning inte kan ske ens medden av utredningen fö- Jag är därför inte beredd att godta utredningens förslag ominförande av en regel som motsvarar innehållet i 9 § FotoL. I anslutning tiU art, llbis har utredningen ocksåtagit upp frågan om en ändring i den svenska lagstiftningen behövs såvittgäller visning av litterära eller musikaliska verk i television. Enligt 23 §URL kan sådan visning i viss omfattning ske fritt. Utredningen finneremellertid att en undersökning av denna fråga, som ännu inte synes ha nämnvärdpraktisk betydelse, bör anstå till en framtida revision av den upphovsrättsligalagstiftningen, I några remissyttranden kritiseras utredningensstäU-ningstagande i denna del på den grund att en sådan visning för attuppfylla konventionens krav måste förenas med ersättning för upphovsmännen. Som jag tidigare nämnde anses dst att undantag frånden i art, llbis stadgade huvudregeln om upphovsmannens ensamrätt attoffentiigt framföra ett verk i televisionen kan ske om deras praktiskabetydelse är ringa. Visning av litterära eller musikaliska verk i television, t,ex, visning av manuskript, får anses vara en ren undantagsföreteelse, I likhetmed utredningen anser jag därför att någon ändring av 23 § URL inte är påkalladf,n , Frågan bör dock övervägas inom ramen för det pågående utredningsarbetetpå upphovsrättsområdet, 3,4,2,13Tvångslicens för inspelning av musikaliska verk (art, 13,1.) Art. 13.1. i dess lydelse enligt Brysseltexteninnehåller bestämmelser om upphovsmannens ensamrätt att inspela musikalisktverk och framföra sådant verk offentligt med hjälp av inspelning. Sedan vidStockholmskonferensen antagits generella bestämmelser om upphovsmannensensamrätt att mångfaldiga sitt verk, har art. 13.1. blivit överflödig i vad denavser inspelning; som förut nämnts stadgar art. 9.3. i Stockholmstextenuttryckligen att varje ljud- eller bildupptagning anses som mångfaldigandeenligt konventionen. I vad art. 13.1. avser offentligt framförande täcks denredan av art. 11. Art. 13.1. har därför fått utgå. Såsom anförs i promemorianpåverkar ändringen inte den svenska lagstiftningen. TUl art 13.1. har vid Stockholmskonferensenöverförts en förut i art. 13.2. upptagen bestämmelse om tvångslicensbeträffande inspelning av musikaliska verk. Vid konferensen modifieradesbestämmelsen i vissa hänseenden. URL upptar emeUertid inte någon motsvarighettill denna tvångslicens och ändringarna i konventionsartikeln är därför utanbetydelse för den svenska lagstiftningen. Detsamma gäller en bestämmelse inärmast följande moment i artikeln vilket reglerar vissa övergångsfrågor somuppstod i samband med att tvångslicensen infördes iBernkonventionen. 3.4.2.14Rätten tUl fUminspelning m, m. (art. 14 och 14bis) Konventionen innehåller skilda regler om de rättighetersom tillkommer upphovsman tiU sådant litterärt eller konstnärligt verk somläggs till grand för inspelning av en fUm och de rättigheter som tillkommerupphovsmannen tiU ett filmverk. Dessa bestämmelser, vilka tidigare fannssamlade i art. 14, har delats upp på två artiklar, art. 14 och art. 14bis,Vissa ändringar har vidtagits i samband härmed, huvudsak-Ugen av redaktionellart. Systemet har vidare kompletterats med en reglering av rättsverkningarna avvissa fUmavtal vilken syftar tUl att i rättsligt hänseende förenkla detinternationella fUmutbytet, särskilt på televisionens område. Dessa regler hartagits in i art. 14bis. Den viktigaste ändringen i de bestämmelser som nuåterfiims i art. 14 innebär att i fUmatiseringsrättigheterna även har tagits inrätt att genom tråd tUl allmänheten överföra det Inspelade filmverket. Som anförsi promemorian är emellertid bestämmelsen i 2 § URL om upphovsmans ekonomiskarättigheter så generellt avfattad att den omfattar även sådan överföring. Jagbiträder därför uppfattningen att den nya konventionstexten i denna del intepåkallar någon ändring i svensk lag. I art. 14bis återfinns som nämnts de nyabestämmelsema om vissa filmavtal. a. föreskrivs att i de unionsländer,vUkas lagstiftning bland rättsinnehavare till filmverk räknar upphovsmän somlämnat bidrag till filmverkets framstäUning, dessa upphovsmän inte kan motsättasig fUmverkets mångfaldigande, spridning, offentliga framförande, överföringtUl allmänheten med trådutsändning, utsändning genom radio samt återgivandetill allmänheten och inte heller återgivande av talade inslag i text elleröversättning av dem tUl annat språk. En förutsättning är dock att upphovsmännenhar åtagit sig att lämna bidrag som sagts och att ingen överenskommelse avmotsatt eller särskilt innehåll har träffats (art 14bis 2.b,), I 39 § URL sägs att överlåtelse av rätt tillinspelning av ett litterärt eller konstnärligt verk på fUm omfattar rätt attgenom fUmen på biograf, i television eller på annat sätt göra verket tillgängligtför allmänheten. Vad nu sagts skall inte gälla musikaliska verk. Enligt 27 §tredje stycket URL skall bestämmelsen tUlämpas bara i den mån annat inte haravtalats, Presumtionsregeln i konventionen avser i motsatstill 39 § URL inte avtal mellan t, ex, filmproducent och upphovsman omutnyttjande av s, k. preexistenta verk, dvs, verk som skapats förefilminspelningen och som skall användas som underlag för denna. I fråga ompreexistenta verk torde varje stat ha rätt att ställa upp de regler som kan befinnaslämpliga med hänsyn till nationella förhåUanden, I fråga om den snävare grupp av avtal, som reglerasi konventionen, dvs, avtal om medverkan vid inspelning av filmverk, krävsemeUertid att 7 1973.1 saml. 39§ URL överensstämmer med den nya konventionstexten. Bestämmelsen i 39 § ärmera generellt avfattad och nämner inte uttryckligen insättandet av texter påannat språk eller översättning av talade inslag tUl annat språk bland derättigheter som presumeras omfattade av avtalet. I promemorian uttalas att dettorde ligga i sakens natur att överlåtelse också omfattar rätt att företa deöversättningar som är nödvändiga för att verket skall kunna göras tiUgängligtför allmänheten. Det framhålls att det bör vara likgUtigt, om översättningensker genom insättande av texter på annat språk, "sous-titrage" eUer"subtitiing", eller genom införande av talade inslag på annat språk,"doublage" eUer "dubbing". Den uppfattning som uttalas i promemorian angåenderäckvidden av 39 § URL har kritiserats av och ,som menar att i uttrycket "göra verket tillgängligt för allmänheten"inte kan rymmas sådana förfaranden som "subtitiing" och "dubbing". Bestämmelsen i 39 § URL uppbärs av tanken attfilmföretaget hos sig skall kunna samla olika rättigheter med avseende påfilmverket så att företaget skall kunna exploatera detta utan att i varjesärskilt fall behöva inhämta tUlstånd frän rättsinnehavarna. Detta har i 39 §URL uttryckts så att företaget genom avtalet om rätt tUl filminspelning ävenfår rätt att genom filmen göra verket tillgängligt för allmänheten. Förarbetena till lagrummet klarlägger inte närmarehur långt fUm-företagets rätt enligt 39 § sträcker sig, Auktorrättskommitténuttalade (SOU 1956: 25 s, 147) att upphovsmännens rätt omfattar, förutom visningi biografer och television, principiellt också andra förfoganden över filmen,såsom mångfaldigande av filmen samt bearbetning och översättning("dubbing") av denna. Kommittén tog i sitt förslag upp entolkningsregel av innehåll att överlåtelse av rätt att spela in ett verk påfilm även omfattar rätt att göra filmverket tUlgängligt för allmänheten, Imotiven anförde kommittén att sådan överlåtelse får anses omfatta, förutomrätt till visning på biograf och annan visning, även "andra i praktikenmindre betydelsefulla moment i upphovsmannens rätt, främst befogenheten attsprida kopior av filmen". Beträffande motsvarande bestämmelse i förslagettill URL uttalas i propositionen (prop. 1960: 17 s. 210) bara att det ligger isakens natur att ett fUm-företag, som är berättigat att visa en av företagetframställd film, också har rätt att framställa för visningen erforderligakopior. Enligt min uppfattning ger vad som anförts rumför viss tvekan om uttrycket "göra verket tillgängligt förallmänheten" även kan anses omfatta rätt tUl "subtitiing" och"dubbmg". Det torde emellertid vara rimligt att en tolkningsregelavseende filmavtal ges den innebörden att avtalet också omfattar sådanaförfaranden. Detta torde f, ö, stämma överens med gängse praxis i branschen.Beträffande den snävare gmppen av filmavtal, dvs, sådana som avser medverkanvid inspelning av fUmverk,är det som nämnts enligt den nya konventionstexten obligatoriskt atttolkningsregeln skaU ha detta innehåll. För att undanröja varje tvekan omomfattningen av bestämmelsen i 39 § förordar jag därför att i paragrafendirekt uttalas att avtal om fUmning även omfattar rätt att i filmen återgetalade inslag i text eller översätta dem till annat språk. Jagskall här också något beröra frågan om fUmavtal avseende musikaliska verk. Ominte annat sägs i den nationella lagstiftningen, skall enligt art, 14bis, 3,presumtionsregeln i art. 14bis.2.b. inte tillämpas på upphovsmän tUlscenariotexter, dialoger och musikaliska verk som skapats särskUt förframställningen av fUmverket samt på dettas huvudregissör. I 39 § URL görsundantag för musikaliska verk. Någon legal tolkningsregel finns alltså inte isvensk rätt för filmavtal avseende sådana verk, Isitt remissyttrande har juridiska fakulteten vid hemställtatt den privUigierade ställning som upphovsmännen tUl musikaliska verk har i39 § genom att de inte omfattas av tolkningsregeln skall tas bort och att man istäUet skall införa regler som svarar mot konventionstexten. Bakgrunden till att 39 § gör undantag förmusikaliska verk är de särskilda förhållandena på fUmmuslkens område (se prop.1960: 17 s. 210 och SOU 1956: 25 s. 152 och 336). I regel har kompositörernaöverlåtit sina inspelnings- och utföranderättigheter på särskUda organisationeroch det har visat sig att dessa inte överlåter uppföranderätt på fUmföre-tagen.Denna faktiska begränsning fann första lagutskottet vara så viktig att denborde komma tUl uttryck i lagtexten (ILU 1960: 41 s. 72). På utskottets förslaginfördes undantaget för musikaliska verk i 39 §, Somnämnts kan enligt konventionen nationell lagstiftning göra presumtionsregeln iart, 14bis,2,b, tUlämplig även på kompositörer. Huvudregeln är emellertid attpresumtionen inte gäller och i fråga om pre-existerande musikaliska verk finnsöver huvud taget inga tolkningsföreskrifter i konventionen. Den nyakonventionstexten påkallar alltså inte i och för sig någon ändring i 39 § närdet gäller musikaliska verk. Inte heller synes några sakliga skäl f, n, talaför en sådan. Jag är därför inte beredd att lägga fram något förslag om ändringav 39 § i detta avseende. Enligt art. 14bis,2,c, kan unionsland för giltighetav avtal om medverkan vid inspelning av film föreskriva att avtalet skallupprättas skriftligen för att överlåtelsen av upphovsrätten skall medföra detidigare nämnda rättsverkningarna. Jag delar utredningens uppfattning att detinte finns anledning att uppställa krav på skriftlighet i svensk rätt, I 30 § första stycket URL finns vissa regler omavtal om offentiigt framförande. Dessa gäller dock enligt andra stycket inteför filmverk. För dessa gäller i stället särskilda regler i 39 §, som jag nyssberört, ochi 40 § om s, k, inspelningsplikt. Utredningen menar som jag tidigare nämnt atttermen filmverk får anses täcka också ofixerade filmverk. Reglerna i 39 och 40§§ är å andra sidan bara tUlämpUga på verk som inspelats eller skall inspelas.Avtal om utnyttjande av ofixerade fUmverk saknar alltså reglering. Utredningenanser emellertid någon sådan inte påkallad. Jag har i det föregående nämnt attdet kan vara något tveksamt om termen filmverk också kan anses täcka ofixeradeverk men jag anser i vart fall i likhet med utredningen att någon särskildreglering inte är erforderlig beträffande ofixerade verk av den typ som det härgäller. 3.4.2.15Vissa presumtionsregler m. m. (art. 15) Vissa presumtionsregler om vem som skall anses somupphovsman tUl visst verk m. m. är intagna i art. 15. Vid Stockholmskonferensenkompletterades artikeln med regler dels om vem som skall anses som producent avfilmverk, och dels om behörig representant för okänd upphovsman i vissa fall.Den första konventionsändringen bör, som jag tidigare föreslagit, medföra atten motsvarande regel tas in i 60 § URL (avsnitt 3.4,2,3). Den andra konventionsändringenavser främst att skapa möjligheter tUl skydd av folkloristiska verk och innebäratt unionsland för upphovsman som är okänd men som kan antas tillhöra ettunionsland kan utse behörig myndighet att företräda upphovsmannen, I likhetmed utredningen anser jag att någon motsvarande regel inte är påkallad försvenska förhållanden, 3.4.3Vissa frågor rörande art. 2138 i Paristext Art. 21 föreskriver bl. a, att bihanget rörandeutvecklingsländerna i princip utgör en integrerande del av Paristexten och art.2238 innehåller administrativa bestämmelser och slutbestämmelser. I fråga omdet närmare innehållet I dessa artiklar hänvisar jag till den redogörelse förParistexten som jag lämnat i det föregående. Jag vUl här bara särskUt beröra enpunkt som angår förhållandet mellan Paristexten av ochtidigare texter av denna konvention. 34 kan ingen stat tillträda äldre texter av konventionen efter det attParistexten har trätt i kraft. I art. 32 föreskrivs att Paristexten i principersätter tidigare texter i förhållandet mellan unionsländer som tillträderden, medan tidigare texter i princip fortfarande skall tillämpas mellanunionsländer som inte tillträtt Paristexten. I fråga om land utom unionen somansluter sig till Paristexten gäller att det i princip är bundet bara av dennatext och att det får tillämpa den även i förhållande till unionsland som inteär bundet av Paristexten. Bestämmelsen är baserad på en i rapporten frånStockholmskonferensen i detta sammanhang uttalad allmän princip att, eftersomdet inte är fråga om olika konventioner utan om olika texter av sammakonvention. vissarelationer måste finnas mellan unionsländema även om de inte är bundna av sammatext. Unionsland som är bundet av en tidigare text än Paristexten tUlämpar iprincip bara denna i förhållandet tUI länder som endast är bundna avParistexten och detta skall enligt uttrycklig föreskrift i art. 32.2.respekteras av land som bara tillträder Paristexten. Dessutom har tillagts enbestämmelse enligt vilken det land som är bundet av en tidigare text fåranpassa sin skyddsnivå tUl den som gäller enligt Paristexten. Dennabestämmelse har tillkommit av det skälet att i vissa hänseenden skyddsnivån iParistexten är lägre än enligt tidigare texter, I anslutning tUl dessabestämmelser gäUer också en regel om att utvecklingsland som har valt attbegagna sig av rättighetema enligt bihanget får tUlämpa detta också iförhållande tUl unionsland som inte är bundet av Paristexten, om detta land harmedgett tUlämpningen. Såsom anfördes i prop. 1969: 34 (s. 15) beträffandemotsvarande bestämmelser i lämnar bestämmelserna inte någotentydigt besked om huruvida unionsländer som inte har någon text gemensamlikväl skall, såsom medlemmar av unionen, anses stå i kon-ventionsförhåUandetUl varandra. Frågan var föremål för mycken debatt underStockholmskonferensen, varvid bl. a. från svensk sida hävdades att självamedlemsskapet i unionen bringar vart och ett av unionsländema ikonventionsförhållande till vart och ett av de övriga, varvid varje land iprincip tillämpar den text av konventionen som landet senast har tillträtt,även om berörda stater inte har tillträtt någon text gemensamt. Oavsetthur den nu berörda frågan är att lösa från rättsteoretisk synpunkt torde denenligt min uppfattning sakna större praktisk betydelse för del. Iprincip kommer nämligen skyddsnivån i URL även efter de ändringar som föranledsav tUlträdet tUI Paristexten att motsvara den som gäller enligt tidigaretexter av konventionen och alltså uppfylla de krav som länder, vilka är bundnaav en tidigare text, kan ställa på skyddet i . 4 Upphovsrätt till allmänna handlingar 4.1.1Bakgrunden till kommitténs uppdrag m. m.