prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — Ansvarigheten är fören och samma olycka begränsad till (.) peransvarston av fartygets dräktighet, dock högst (drygt 70milj. Ansvarigheten skall vara täckt av försäkring eller annan garanti.Fartyg som befordrar mindre än olja som last i bulk omfattas dockinte av försäkringsplikten. Fondkonventionen är avseddatt komplettera ansvarighetskonventionens ersättningssystem. Genomkonventionen upprättas en internationell ersättningsfond som skall bereda deskadelidande ersättning i de fall då ansvarighetskonventionen inte ger ettfullgott skydd. Ersättning utgår från fonden dels när det inte föreliggernågon ansvarighet enligt ansvarighetskonventionen, dels när varkenfartygsägaren eller hans försäkringsgivare kan betala de ersättningar de skaUutge enligt ansvarighetskonventionen, dels när skadorna överstiger detbegränsningsbelopp som gäller för fartygsägarens ansvarighet. Ersättning frånfonden utgår inte för skada som uppkommit till följd av krigshandling eUer somorsakats av olja som härrör från krigsfartyg eller annat statsfartyg somanvänds i icke kommersiell verksamhet. Vidare är fonden (bortsett frän säUsyntaundantagsfall) inte ansvarig för skada som orsakats av icke identifieradefartyg. Fondens ansvarighet är begränsad så att det tota- 1973: 42 har föreslagits vissa ändringar i sjölagen. I fräga om ansvarighetsreglemaär ändringarna av redaktionell karaktär. Reglerna om ansvarsbegränsning tasenligt förslaget in i 234236 och 241 §§. labelopp som utgår i ersättning för en och samma olycka enligt bådeansvarighetskonventionen och fondkonventionen inte får överstiga (drygt 150 milj. Genom beslut av fondens högsta organ, dessgeneralförsamling, kan detta belopp höjas till högst det dubbla eller (drygt 300 milj. Fondenhar också till uppgift att befria fartygsägarna frän en del av det ökadeekonomiska ansvar som lagts på dem genom ansvarighetskonventionen, nämligenden del av ansvarigheten som överstiger ett belopp motsvarande peransvarston eller 125 milj. francs per händelse, om sistnämnda belopp är lägre.Fonden kan dock under vissa omständigheter helt eller delvis befrias från sinskyldighet mot fartygsägaren, om fartyget för olyckan inteuppfyllde vissa krav från säkerhetssynpunkt. Demedel som behövs för att den internationella fonden skall kunna fullgöra sinverksamhet skall tillföras fonden genom att en avgift tas ut på den råolja ochtjocka eldningsolja som efter sjötransport mottas i stat som har tillträttfondkonventionen. Ansvarighetskonventionenträder i kraft efter det den har tillträtts av åtta stater, av vUkafem skall var för sig ha ett tanktonnage om minst en miljon brattoregisterton.Fondkonventionen träder i kraft efter det den har tillträtts avminst åtta stater under föratsättning att dessa under närmast föregående årtillsammans har tagit emot minst 750 milj. ton sjötransporterad råolja ochtjock eldningsolja. Fondkonventionen kan dock inte träda i kraft förränansvarighetskonventionen trätt i kraft, och endast stater som tillträttansvarighetskonventionen får tillträda fondkonventionen. Bådakonventionema har undertecknats av . Ingendera konventionen har ännuträtt i kraft. Ansvarighetskonventionen har ratificerats av ,, och samt fondkonventionen av . 4.2Frågan om tillträde till konventionerna och lagstiftningens allmännainnehåll Idepartementspromemorian har föreslagits att skall tillträda bådeansvarighetskonventionen och fondkonventionen. Förslaget har tillstyrkts ellerlämnats utan erinran av remissinstanserna. Ett flertal remissinstanser haruttryckt sin tillfredsställelse över att den reglering som konventionernainnebär nu har kommit till stånd på det internationella planet. Enligtmin uppfattning innebär de två konventionerna ett avsevärt framsteg isträvandena att bereda dem som drabbas av skada genom oljeförorening etttillfredsställande skydd. Det är sålunda en klar fördel för de skadelidande attenligt ansvarighetskonventionen fartygsägaren ärstrikt ansvarig för uppkomna skador och att den skadelidande sålunda befriasfrån den ofta svåra uppgiften att bevisa att oljeskadan beror av att någon päfartygets sida har gjort sig skyldig till fel eller försummelse. Vidare innebäransvarighetskonventionen en avsevärd höjning av det belopp till vilket enbegränsning av ansvarigheten får ske. Genom att fartyg som befordrar olja som bulklast skall ha sin ansvarighet täckt av försäkringföreligger relativt stor säkerhet för att ersättning verkligen blir tillgängligför de skadelidande. Fondkonventionen förbättrar ytterligare skyddet för deskadeUdande genom att dels garantera att den ersättning som fartygsägaren skallbetala enligt ansvarighetskonventionen faktiskt blir tUlgänglig för de skadelidande,dels bereda de skadelidande ersättning utöver den som utgår enligtansvarighetskonventionen. Fleraremissinstanser har beklagat att man under konventionsarbetet inte lyckats vinnagehör för det bl. a. från svensk sida framförda kravet att ersättning bör utgåfrån den internationella fonden även för skador orsakade av okända fartyg, dvs.fartyg vars identitet inte har kunnat fastställas. I fråga om de övervägandensom ligger till gmnd för fondkonventionens reglering på denna punkt hänvisastill vad som anförs i promemorian (avsnitt 11). Ävenjag är av den uppfattningen att det hade varit önskvärt att ersättning enligtfondkonventionen utgått för skador orsakade av okända fartyg. Det bör dockpåpekas att skador orsakade av större oljeutsläpp från okända fartyg nästanundantagslöst härrör från tankfartyg som går i barlast och att varkenansvarighetskonventionen eller fondkonventionen är tillämplig på sådanafartyg. Detta följer av att konventionerna bara gäUer fartyg som transporterarolja som last i bulk. Konventionssystemet innebär emellertid i övrigt såväsentliga förbättringar av de skadelidandes skydd att den nu nämnda bristeninte bör föranleda att avstår från att tillträda konventionema. Detfinns emellertid vissa utsikter att de problem som sammanhänger med oljeskadororsakade av okända fartyg i kan få en i huvudsak tillfredsställandelösning. Som nämnts härrör större oljeutsläpp från oidentifierade fartyg nästanundantagslöst från tankfartyg som går i barlast. Utsläppen sker då man frånfartyget spolar ut oljerester vid rengöring av dess tankar. Av skäl som kommeratt närmare utvecklas i ett senare avsnitt (4.4) avser jag att föreslå attreglerna i den svenska lagstiftningen om strikt ansvarighet skall blitillämpliga på tankfartyg i barlast. Om möjligheterna att identifiera de fartygsom orsakar föroreningar genom utsläpp vid rengöring av fartygstankarnaförbättras, kommer de skadelidande följaktligen att beredas ett bättre skydd änf. n. Identifieringsproblemets lösning synes främst vara beroende avmöjligheterna att införa någon form av märkning av oljerester. Denna fråga harstuderats av en av chefen för 3 1973.1 saml. tiUsattledningsgrapp med uppgift att leda visst utvecklingsarbete i fråga om metoderför märkning av olja i fartyg. Ledningsgruppen har avgivitbetänkandet Partikelmärkning av olja i fartyg (Ds K 1973: 2, stencil). Gruppenföreslår att varje tankfartyg efter att ha avlämnat sin oljelast i svensk hamnskaU få de 1 tankarna kvarvarande oljeresterna märkta med en särskild substans.Denna bör enligt betänkandet utgöras av mikroskopiskt små metallpartiklarbestående av olika legeringar. Partiklama skall tillsättas oljeresterna i enkombination som är specifik för varje fartyg. I betänkandet föreslås att mansom ett steg mot ett allmänt system för märkning av olja i tankfartyg utför enförsöksserie i större skala. I avvaktan på närmare prövning av denna frågapågår inom gruppen visst resterande utvecklings- och planeringsarbete. För att motverka utsläppav oljeförorenat barlastvatten är det vidare angeläget att goda möjlighetererbjuds fartygen att avlämna sådant barlastvatten i hamnarna. Det kan i dettasammanhang nämnas att utredningen rörande omhändertagande och behandling avkemiskt avfall m. m. behandlat denna fråga i ett till kommunikationsministern imaj 1973 avlämnat delbetänkande Anläggningar för mottagning av olje-blandatbarlastvatten m.m. (DsK 1973: 4.) Uttedningen konstaterar att de anläggningarsom nu finns i de flesta fall utnyttjas i ringa utsträckning. anses detta bero på bristande mottagningskapacitet, dålig servicei övrigt samt höga kostnader i samband med av-lämning. Utredningen föreslår attskyldighet att inrätta och driva anläggning för mottagande av bl. a.barlastvatten i fortsättningen bör åligga huvudmannen för den anläggning därolja och oljeprodukter lastas. Även kostnadema för anläggningen bör enUgtutredningen i princip bestridas av respektive huvudman. Jag vUl i detta sammanhangockså erinra om det av räddningstjänst-utredningen avgivna betänkandetRäddningstjänst (SOU 1971: 50), som behandlar frågan om hur samhälletsräddningstjänst vid olyckor och katastrofer skall organiseras och vem somskall bestrida kostnaderna för ingripanden vid sädana tillfällen. bör skyldigheten att svara för räddningstjänsten läggas påkommunerna. I fråga om oljeutsläpp till sjöss samt i kustvatten, ochVänern anser utredningen emellertid att bekämpningen bör ombesörjas avtullverkets kustbevakning. Om oljan når land föreslås att ansvaret förbekämpningen skaU övertas av vederbörande lokala räddningsorgan. Uttedningenföreslår att staten skall svara för aUa kostnader som uppkommer vid bekämpningav från havet Uandfluten olja. Detta gäller givetvis också olja som härrör frånicke identifierade fartyg. Enligt utredningen bör kostnaderna belastaoljebranschen genom en höjning av energiskatten på oljor. Frågan om ettgenomförande av utredningens förslag bereds f. n. inom finans- ochcivildepartementen. Iett remissyttrande uttalas farhågor för att ett genomförande av såvälfondkonventionens ersättningssystem som räddningstjänstutredningens förslagatt statens kostnader för bekämpning av ilandfluten olja skall täckas genomhöjning av energiskatten på oljor kommer att leda till en olycklig dubbleringav oljebranschens avgifter. I anledning härav vill jag framhålla att det fårföratsättas att ett eventuellt framtida system, enligt vilket utgifter förbekämpning av oljeskador skall bestridas av statsmedel, utformas underhänsynstagande tUl möjligheterna tUl ersättning från den internationella oljeskadefonden,så att följaktligen en sådan dubbeltäckning som de berörda remissinstansernabefarat undviks. Delademeningar har framförts under remissbehandlingen i frågan huruvida börtUlträda ansvarighetskonventionen endast under föratsättning attfondkonventionen kan väntas träda i kraft härmed. Enligt min meningutgör fondkonventionen ett viktigt komplement tiU ansvarighetskonventionen föratt ett fullt tiUfredsställande ersättningssystem skall erhållas. Jag delaremeUertid den i promemorian uttalade uppfattningen att även ett enbart påansvarighetskonventionen byggt ersättningssystem måste anses innebära storafördelar i förhåUande tiU nu gällande rätt och att därför bör tillträdaansvarighetskonventionen även om inte fondkonventionen skulle träda i kraft. Idepartementspromemorian har lämnats en redogörelse för utsikterna förkonventionernas ikraftträdande (avsnitt 10). Jag vUl i detta avseende tilläggaatt samarbetet mellan de västeuropeiska länderna har fortsatt under våren 1973.I maj höUs sålunda ett möte i , i vUket deltog företrädare för ,, , , , ,och . De uppgifter som lämnades vid mötet bekräftar detantagande som gjordes i promemorian att båda konventionerna troUgen kommer attträda i kraft . Pågrund av vad jag nu anfört anser jag att bör tUlträda bådeansvarighetskonventionen och fondkonventionen. bör därvid i förstahand sträva efter ett ikraftträdande av konventionerna för Sverigesdel. Skulle det emellertid visa sig att fondkonventionens ikraftträdandeavsevärt försenas, bör enligt min mening under alla förhållandentUlträda ansvarighetskonventionen. Härför talar inte blott hänsynen tUl deskadeUdande utan även den svenska sjöfartsnäringens intresse av att enintemationeUt enhetUg reglering på detta rättsområde kommer tillstånd. Ansvarighetskonventioneninnefattar en i stort sett uttömmande reglering av ersättningsfrågorna. Dethuvudsakliga innehållet i den svenska lagstiftningen är sålunda på förhandgivet. Konventionen lämnar dock åt nationell lag att närmare reglera vissafrågor. inationell lag tas in vissa kompletterande bestämmelser rörande bl. a.begränsningsfonden, försäkringsskyldigheten samt behörig domstol ochdomsverkställighet. Det är dessutom nödvändigt att införa vissastraffbestämmelser. De principieUa lösningar som de i promemorian framlagda förslageninnehåller i dessa avseenden har godtagits av det övervägande antaletremissinstanser. Också jag anser att de föreslagna lösningarna är väl avvägdaoch således bör bilda utgångspunkt för övervägandena rörande den svenskalagstiftningens innehåll och utformning. 4.3Metoden för konventionemas införlivande med svensk rätt Fråganom lämplig metod för konventionernas införlivande med svensk rätt harbehandlats ingående i departementspromemorian (avsnitt 12). I promemorianföreslås att ansvarighetskonventionens innehåll överförs till svensk rätt medanvändning av det traditionella trans-formationsförfarandet. I fråga om debestämmelser i fondkonventionen som är av civilrättslig eller processrättslignatur föreslås däremot att de görs tillämpliga i . Denlösning som föreslås i promemorian har tillstyrkts av flertaletremissinstanser. ,handelskammaren i och i har dockifrågasatt om det från internationell rättsenhetssynpunkt inte hade varitlämpUgare att göra ansvarighetskonventionen direkt tiUämplig såsom svensk lag.Dessa remissinstanser har särskilt beklagat att enhetiig lagstiftning intekunnat uppnås i de nordiska länderna i fråga om ansvarighetskonventionensinförlivande med nationell rätt. Vadförst gäller frågan om sättet för ansvarighetskonventionens införlivande medsvensk rätt vill jag framhåUa att jag delar uppfattningen att det sannoUktskulle vara en fördel från internationell rättsenhetssynpunkt att görakonventionens bestämmelser direkt tUlämpliga som svensk lag. Detta alternativhar därför noga övervägts och prövats under lagstiftningsärendets behandling ijustitiedepartementet. Det har emellertid visat sig att de kompletterandenationella regler som under alla förhållanden är nödvändiga blir omfattande ochdelvis komplicerade och att svårbemästrade tekniska problem uppkommer när detgäller samordningen mellan dessa regler och konventionsbestämmelserna. LagstiftningenskuUe bli svåröverskådlig och delvis svårtillgänglig. Dessa nackdelar kan inteanses uppvägda av de fördelar metoden innebär. Motsvarande bedömning har gjortsi de andra nordiska länderna, där man med bestämdhet motsatt sig att dennametod används. Under dessa förhållanden och med särskilt beaktande avönskemålet om en så långt möjUgt enhetlig nordisk lagstiftning på detta områdeanser jag att den i promemorian föreslagna tekniken att transformerakonventionens be- stämmelsertiU nationell lag bör komma till användning. Visserligen leder den till attolika teknik används i fråga om de två konventionerna. Trots det samband sområder meUan dessa konventioner anser jag inte att detta medför någon olägenhetav betydelse. Jag vill särskilt påpeka den väsentliga skillnaden att de på ansvarighetskonventionenbyggda bestämmelserna kan komma att tillämpas relativt ofta medan däremot entillämpning av fondkonventionen torde komma att bli aktuell förhållandevissällan. Om man omformar ansvarighetskonventionens regler till nationell lagmed användning av den lagstiftningsteknik som hos oss används vid rentnationell lagstiftning, måste emellertid givetvis den bakomliggandekonventionstexten och den rättspraxis, både nationell och internationell, somanknyter till denna tillmätas stor betydelse vid tolkningen av lagen. Atten fuUständig överensstämmelse mellan de nordiska lagförslagen trots detta intehar kunnat uppnås har speciella orsaker. I och är man avsystematiska skäl som i och för sig är fullt förståeliga inställd på attinarbeta de nya reglema i sjölagen. Detta är emellertid inte möjligt i Sverigeutan att man företar synnerligen omfattande och bl. a. just av hänsyn till dennordiska rättsenheten icke önskvärda omdispositioner i sjölagen. Även i Finlandtorde man välja att stifta en särskild lag om oljeskadeansvaret. Denna olikheti valet av lagtekniska lösningar har med nödvändighet fått vissa återverkningarnär det gäller lagtextens utformning. Avvikelserna är emeUertid av formell artoch motsvaras inte av några nämnvärda sakliga skUlnader. I allt väsentligt haralltså enighet uppnåtts beträffande lagstiftningens materiella innehåU.Önskemålet om nordisk rättsenhet har sålunda tUlgodosetts så långt det varitmöjUgt. Detär möjUgt att i vissa avseenden ge den svenska lagen ett störretillämpningsområde än som föreskrivs i konventionen. Denna är tilllämpligendast på skador orsakade av fartyg som vid olyckstillfäUet faktiskttransporterade olja som bulklast. Detta följer av definitionerna av begreppen"fartygskada genom förorening" i artikel I i konventionen.Har oljeskada orsakats av ett torrlastfartyg eller ett tankfartyg som går ibarlast gäller konventionen således inte. Det är emellertid inte något somhindrar en fördragsslutande stat att i sin interna lagstiftning göraansvarighetskonventionens regelsystem tUlämpligt även på andra fartyg än demsom omfattas av konventionen. I promemorian föreslås(avsnitt 13.2) att konventionens ansvarsregler i sin helhet görs tUlämpUga ävenpå fartyg som inte befordrar olja som bulklast, om skadan har uppkommit iSverige eller förebyggande åtgärder har vidtagits för att förhindra ellerbegränsa skada på svenskt område.Däremot bör enligt promemorian reglerna om den särskilda och högre gränsen föransvaret inte gälla beträffande dessa fartyg. En följd av detta blir enligtpromemorian att inte heller reglerna om ansvarskanaUsering bör gälla för dessafartyg, dvs. de regler som inskränker den skadelidandes möjligheter att riktaersättningskrav mot annan än fartygets ägare och som innebär att dennesregressrätt är i viss mån begränsad. Förslagen i promemorian har godtagits avremissinstansema. anser dock att något behov inte föreliggerf. n. av regler om strikt ansvarighet för torrlastfartyg, eftersom oljeutsläppfrån sådana fartyg bara förekommer i begränsad omfattning. I den mån ettstörre frivilligt utsläpp förekommer strider detta regelmässigt mot gällandelag och tyder därför på uppsåt eller försum-. melse från redarens sida.Redareföreningen förordar därför att ikraftträdandet av den bestämmelse i lagensom gäUer fartyg, som inte för olja som bulklast, får anstå t. v.Redareföreningen har vidare förordat att reglerna om kanalisering av ansvaretför skador uppkomna i samband med bärgning görs tiUämpliga också vid bärgningav torrlastfartyg. Föregen del finner jag att de skäl som har anförts till stöd för den i promemorianförordade lösningen är tungt vägande och ansluter mig till förslaget i dennadel. Med anledning av redareföreiungens yttrande vill jag särskUt erima om attden ifrågavarande bestämmelsen i promemorieförslaget gäller inte baratorrlastfartyg utan också tankfartyg i barlast. Ett mycket stort antal av deoljeskador som inträffar i svenska vatten härrör från tankfartyg i barlast,vilka i strid mot gällande bestämmelser släpper ut oljeblandatrengöringsvatten från tankarna. Men det förekommer också att oljeblandat vattensläpps ut från torrlastfartyg. Från den skadelidandes synpunkt innebär enregel om strikt ansvarighet den fördelen att han befrias från den skyldighetatt bevisa uppsåt eller vårdslöshet som han eljest skulle ha och attföljaktligen skaderegleringsförfarandet blir snabbare och bilUgare. Enligt minmening föreUgger det därför behov av en regel om strikt ansvarighet också föroljeskador som orsakas av tankfartyg i barlast och torrlastfartyg. Jag anserinte att det finns någon anledning att just för torrlastfartygens deluppskjuta ikraftträdandet av denna bestämmelse. Vad sedan angåransvarskanaliseringen vill jag särskilt understryka att för tankfartyg ibarlast och torrlastfartyg kommer att gälla den lägre gräns för ansvarighetensom föreskrivs i 255 § (235 § enligt prop. 1973: 42) sjölagen. Inom dennagräns får oljeskadorna konkurrera med andra skador. Enligt min mening bör detdärför inte komma i fråga att låta reglerna om kanalisering av ansvarighetengälla i fråga om sådant fartyg. Ipromemorian har vidare föreslagits att lagens regler om ansvarighet,ansvarsbegränsning och kanalisering av ansvaret skall tillämpas på krigsfartygoch därmed jämställda statsfartyg under förutsättning att oljeskadanhar uppkommit i eller åtgärder vidtagits för att förhindra ellerbegränsa skada på svenskt område. Någon invändning mot detta förslag har inteframförts under remissbehandlingen och jag kan också för egen del ansluta migtill det. Jag vill understryka att dessa regler i och för sig gäller inte barasvenska utan även utländska statsfartyg. Om utländskt statsfartyg förorsakarskada i kan dock, som påpekas i promemorian, talan inte väckas vidsvensk domstol, och ersättningsfrågorna får då regleras genom förhandlingarmed den främmande staten. Ansvarighetskonventionen(och därmed även fondkonventionen) är tillämplig endast på skada genomförorening orsakad av s. k. beständig olja, såsom råolja, eldningsolja 2 ellertjockare, tjock dieselolja, smörjolja och valolja. Skador orsakade av ickebeständiga petroleumprodukter, såsom bensin, fotogen, nafta, diesdbrännoljaoch eldningsolja 1, faller alltså utanför konventionens tillämpningsområde. Ipromemorian föreslås att lagen om ansvarighet för oljeskada, i överensstämmelsemed konventionen, endast skall vara tUlämplig på skada orsakad av beständigolja. Som skäl härför anförs att icke beständiga oljor avdunstar för-håUandevissnabbt om de läcker ut från ett fartyg, att de även bortsett därifrån inteorsakar lika svåra skador som beständig olja samt att sjötransport av ickebeständig olja äger ram endast i mindre omfattning. ochgeneraltuUstyrelsen har kritiserat förslaget i denna del och hävdat att denföreslagna lagstiftningen bör göras tUlämplig även på skada orsakad av ickebeständiga oljor. Det bör nämnas att den finska lagstiftningen troligen kommeratt bli tillämplig även på dylika skador medan man i och tordekomma att begränsa lagstiftningens tillämpningsområde i detta avseende iöverensstämmelse med konventionen. Det är visserligen riktigtsom påpekat att den lokala sjöfarten i omfattartransport av avsevärda kvantiteter icke beständiga oljor och att antaletfartygsanlöp med last av dylika produkter är betydande. Det är också riktigtatt lätta oljor genom sitt innehåll av betydande mängder aromatiska kolvätenkan orsaka allvarUga skador på det livet i strandzonen och i grundarekustvatten. Det rör sig emellertid då om skador på den miljön iaUmänhet. Någon enskUd skadelidande torde i dylika fall inte kurma påvisas. Dentraditionella skadeståndsrätten kan därför knappast ge någon lösning på fråganom ersättning för sådana allmänna miljöskador. På detta område finns i ställetanledning att överväga t. ex. någon form av internationell fondbildning för rehabiliteringav skadade miljöer. Den frågan kan emellertid inte aktualiseras i dettasammanhang. Som redan nämnts vållar de icke beständiga oljoma inte likaomfattande förorerungsskador som beständiga oljor. Allvarliga skador kan dockuppkomma om ett utsläpp av icke beständiga oljor skulle inträffa vid Motsvarande skador kan emellertid vållas genom utsläpp även avandra ämnen än oljor, t. ex. gifter av olika slag. Inom Mellanstatligarådgivande sjöfartsorgarusationen (IMCO) har irUetts överläggningar ommöjligheten att utvidga ansvarighetskonventionens regelsystem till att gällaäven skador orsakade av andra ämnen än beständig olja. Enligt min mening börman t. v. avvakta den vidare utvecklingen av detta arbete innan ställning tastill frågan om införande av särskild lagstiftning beträffande ansvarighet förskador orsakade av icke beständiga oljor.