prop · FW03130 · 1973-12-31 00:00:00 — och av närmare anvisningar om hur anmälningsskyldigheten skall uppfyllas ipraktiken framhålls i flera remissvar. SAF anser alt anmälningsskyldighetenenligt utredningsförslaget blir alltför betungande för läkare, särskiltföretagsläkare, och tillsynsorgan. Enligt SAF bör därför förslaget modifieras,, SR och statens personalnämnd anser också att den föreslagna bestämmelsenär för kategoriskt formulerad. finner förslagetsutformning helt oacceptabel. Bl, a, åberopar sällskapet all enanmälningsskyldighet av avsedd omfattning inle kan efterlevas och att det inteheller är möjligt för tillsynsorganen all registrera och följa upp inkomnaanmälningar pä ett meningsfullt sätt. Vidare anser sällskapet att denföreslagna bestämmelsen strider mot patienternas krav på sekretesskydd. 8 Sanktionssystem m. m. Sanklionssyslemet enligt arbelarskyddslag följeri stort sett mönstret i tidigare lagstiftning. Om arbetsgivare underlåter attfölja de allmänna föreskrifterna om åtgärder till förebyggande av ohälsa ocholycksfall i 2 kap. arbelarskyddslagen ger enbart denna underlåtenhet i principinte upphov tiU någol straffansvar. Förutsättningarna för att ett slraffhotskaU uppkomma anges i 53 § arbelarskyddslagen. En förutsättning förtillämpning av denna bestämmelse är att vid arbetsställe råder missförhållandei skyddsavseende, som inte hänför sig lill lagens särskilda bestämmelser i 36kap. om arbetstid, minderåriga, kvinnor och samverkan mellan arbetsgivare ocharbetstagare. En ytterligare förutsällning är all missförhållandet inte innebäröverträdelse av någon särskild straffbelagd föreskrift, Yrkesinspeklören kanunder angivna förutsättningar enligt 53 § första stycket "där så prövasnödigt" skriftligen förelägga arbetsgivaren att inom utsatt skälig tidvidla viss åtgärd för att avhjälpa missförhållandet. Alternativt kanyrkesinspektören meddela arbetsgivaren förbud mot att efler utsatt skälig tidbedriva visst arbete eller använda viss arbetslokal, maskin, redskap ellerannat hjälpmedel, visst ämne eller material eller viss arbetsmetod utan attiaktta angivel villkor. Innan föreläggande eller förbud meddelas skaU tillfälleberedas arbetsgivaren att avge yttrande. Medför ett missförhållande synnerligfara för arbetstagares liv eller hälsa kan yrkesinspektören enUgl 53 § andrastycket utan alt avvakta vederbörandes yttrande meddela förbud som haromedelbar verkan. 1 samband med verkande förbud kan tiUsynsorganlåta poUsmyndigheten vidta åtgärder pä arbetsgivarens bekostnad för altsäkerställa att förbudet upprätthälls. Dä fråga är om åtgärd beträffande lokalsom upplåtits till arbetsgivaren skall även upplåtaren beredas tillfälle attyttra sig, I sådant fall kan yrkesinspektören enligt 53 § tredje stycketmeddela förbud mot upplåtelse av lokalen till arbetslokal eller lokal för visslarbete eller ändamål till dess angiven åtgärd vidtagits med lokalen.Förutsättningarna för förbud är desamma som när det gäller förbud riklat motarbetsgivaren. Arbetarskyddsstyrelsen kan enligt 53 § fjärde stycket förordnaom åtgärd som avses i paragrafen utan föregående beslut av yrkesinspektör. Föreläggande eller förbud innebär ett hol om straff förden händelse den föreskrivna åtgärden inte vidtas av arbetsgivaren ellerupplålaren. Straffbestämmelsen finns i 63 § arbetarskyddslagen som föreskriverdagsböter eller, där omständigheterna är synnerUgen försvärande, fängelse ihögst för den som underlåter att ställa sig lill efterrättelseföreläggande eller förbud. Bestämmelser om Ivångsförfaranden av liknande konstruktionsom enligt 53 § finns i 54-58 §§ arbelarskyddslagen. Med stöd av 54 § kan arbetarskyddsslyrelsen meddelaarbetsgivare föreskrifter för att trygga arbetarskyddslagens bestämmelser omarbetstiden. Föreskrifier kan också meddelas om arbetsgivare åsidosatt bestämmelseni 26 § första stycket arbelarskyddslagen om arbetsgivares aUmänna åligganden ifråga om minderårig. Enligt 55 § kan yrkesinspeklör förbjuda arbetsgivare attanvända minderårig i arbete om inle läkarundersökning enligt 28 §arbelarskyddslagen skett och intyg om undersökningen förts in i arbetsboken.Direkt straffpåföljd finns inte för överträdelse av nämnda bestämmelser om arbetstideneller om användande av minderårig, I stället kan underlåtenhet att iakttaföreskrifier enligt 54 § eller förbud enligt 55 § medföra straff enligtbestämmelsen i 63 § arbetarskyddslagen. Ej heller bestämmelserna i 45 och 46 §§ arbetarskyddslagenom vissa skyldigheter för tillverkare m. fl, motsvaras av direktastraffbestämmelser. Enligt 56 § första stycket arbetarskyddslagen kanarbetarskyddsstyrelsen förbjuda tillverkare, försäljare eller upplåtare attavlämna eller utställa teknisk anordning om inte de skyddsåtgärder vidtas somstyrelsen finner erforderliga. Beträffande installatör som åsidosätter gällandeföreskrifter kan arbetarskyddsstyrelsen enligt 57 § föreskriva vUlkor attiakttas vid installationsarbete eller utfärda förbud mol visst slag av sådantarbete. Mot grustagsägare m. fl, som eftersätter sina skyldigheter enligt 46 §arbetarskyddslagen kan enligt 58 § motsvarande åtgärder riktas som enligt 53 §.Även vid underlåtenhet alt följa förbud, föreskrift eller föreläggande enhgt56-58 §§ kan straff utdömas enligt bestämmelserna i 63 § arbetarskyddslagen. Möjlighet för tiUsynsorgan att förelägga vite finns enbarti ett speciellt avseende. Enligt 59 § arbetarskyddslagen kanarbetarskyddsslyrelsen eller yrkesinspektör anmoda arbetsgivare all låtaundersöka ämne eller material, som arbetsgivaren använder eller framställer isin verksamhet, eller tUlhandahålla prov för sådan undersökning. Genomförfarandet avses all fä konstaterat om särskild åtgärd är påkallad frånskyddssynpunkt. Vid underlåtenhet att efterkomma sådan anmodan kanarbetarskyddsstyrelsen förelägga arbetsgivaren vite av högst 1 000 kr.Styrelsen kan föreskriva alt arbetsgivaren skall bekosta undersökningen. Straffbestämmelser som ansluter sig lill föreskrifterna iarbetarskyddslagen om minderåriga och kvinnliga arbetstagare finns i lagens62, 64 och 66 §§. Straffet är dagsböter, i vissa fall penningböter, I 65 § arbetarskyddslagen föreskrivs dagsböter för den somfått anvisning att vidla åtgärd och lämnar arbetarskyddsslyrelsen eller yrkesinspektöroriktig uppgift om åtgärden och för den som lämnar styrelsen elleryrkesinspeklör oriklig uppgift om anordning som avses i 45 §, Enligt 67 § arbetarskyddslagen straffas arbetstagare somolovligen och utan giltigt skäl borttagit eller försatt ur bruk skyddsanordningmed böter. För åtal krävs alt yrkesinspektör anmält förseelsenliU åtal. I 68 § arbetarskyddslagen slutligen föreskrivs dagsbötereller fängelse för brott mot bestämmelsen i 51 § arbetarskyddslagen om tystnadsplikt för dem som har befattning med tillsyn över efterlevnadenav lagen eller som ingår i yrkesinspektionens förtroenderåd. Angivelse avmålsäganden krävs för åtal. Kungl, Maj:t kan meddela särskilda föreskrifter i defrågor som avses i lagens 8-13 §§ (14 §) samt närmare föreskrifter angåendetillämpningen av lagen (74 § första stycket). Enligt 75 § arbelarskyddslagenäger Kungl. Maj:t vid meddelande av föreskrift med stöd av lagen utsätta straffför förseelse mot föreskriften, dock högst fängelse . Med stödhärav har intagits straffbestämmelser i såväl arbetarskyddskungörelsen somvissa andra kungörelser. 1 72 § arbelarskyddskungörelsen anges vissa fall dågenerella föreskrifier som arbelarskyddsstyrelsen meddelar är försedda meddirekt straffsanktion. Efterlevnaden av de anvisningar arbelarskyddsstyrelsenmeddelar med stöd av 74 § arbetarskyddslagen tryggas inte av någon direktstraffbestämmelse. För att ell slraffhot skaU uppkomma i ett avseende sombehandlas i styrelsens råd och anvisningar fordras att föreläggande ellerförbud utfärdals enligt 53, 56, 57 eller 58 §, Ej heller har styrelsenbefogenhet att själv förse anvisningarna med straffbestämmelser. Styrelsensanvisningar ges dock stundom en imperativ form ("skall"). Syfiet meddelta får antas vara alt tillsynsorgan skall utfärda föreläggande eller förbudnär del framkommer att ej efterlevs. Föreläggandeoch förbud enligt 53 § arbetarskyddslagen kan enligt 60 § samma lag intetillgripas när det gäller verksamhet som bedrivs av staten. Dä ingripande ärpåkallat vid arbetsställe inom statlig verksamhet har yrkesinspektören alt göraanmälan till arbetarskyddsslyrelsen. Styrelsen skall, då missförhållanden somsägs i 53 § föreligger, påkalla erforderlig åtgärd hos den myndighet som haröverinseende över verksamheten. Vidtas inte sådan åtgärd kan ärendetunderställas Kungl, Maj:t, Ärende som gäller eller dess verk skalldock underställas det organ som bestämmer, Sammaförfarande föreskrivs beträffande statlig verksamhet i fall som avses i 54 §arbelarskyddslagen. Enligt 70 § första stycket arbetarskyddslagen skallbeträffande verksamhet som drivs av staten vad som i lagen föreskrivs omarbetsgivare gälla arbetsföreståndaren. Denne har enligt samma bestämmelse ävendet ansvar som är föreskrivet för tillverkare eller annan som avses i 45 eller46 § arbelarskyddslagen, 1 fråga omannan verksamhet än statlig finns regler om arbetsföreslåndare i 70 § andrastycket arbetarskyddslagen. Bestämmelserna om arbetsgivare skall här gällaarbetsföreständaren vad avser efterlevnaden av arbelarskyddslagens särskildabestämmelser om arbetstid saml om minderåriga och kvinnor. Ett villkor är dockbeträffande verksamhet, som bedrivs av annan än staten eller kommun, attarbelarskyddsstyrelsen på framställning av arbetsgivaren godtagit viss personsom arbetsgivare i hans ställe. Däremot kan någon överflyttning inte ske avansvaret enligt arbetarskyddslagen för åtgärder som avser att förekomma ohälsaoch olycksfall i arbete. Vad som i arbetarskyddslagen är föreskrivet omarbetsföreslåndare har enhgt särskilda bestämmelser, som hänvisar till 70 §,motsvarande tUlämpning i fråga om arbetarskyddskungörelsensordningsföreskrifter och bestämmelserna i vissa andra med stöd avarbetarskyddslagen utfärdade kungörelser. Enligt 61§ arbetarskyddslagen förs talan mot föreläggande eller förbud som meddelats avyrkesinspektör genom besvär hos arbelarskyddsstyrelsen. Arbetarskyddsslyrelsenär enhgt 73 § första stycket arbelarskyddslagen slutinstans i vissadispensärenden enligt lagen. Klagan är vidare utesluten i frågor om tiUsältandeav regionalt skyddsombud och överflyttning av arbetsgivaransvaret. Motarbelarskyddsstyrelsens beslut rörande förbud, föreläggande eller föreskriftenUgt 53-59 §§ förs talan hos kammarrätten. Talan mot beslut avarbetarskyddsslyrelsen i annan fräga enligt arbetarskyddslagen förs hos Kungl,Maj:l. Utredningen framhåller inledningsvis att ett framgångsriktskyddsarbete vid företag och förvaltningar i första hand bygger på attsamarbete sker mellan arbetsgivare, arbetstagare och tUlsynsmyndighet. Strävanbör även i fortsättningen vara alt lösa arbetsmiljöfrågor i samförstånd och påövertygelsens väg. Enligt utredningen är del dock av vikt att effektivatvångsmedel står till förfogande för tillsynsmyndigheten och all myndigheteninte tvekar all vid behov använda dessa medel. Utredningenredovisar en genomgång av anvisningar, förelägganden, förbud, åtal och domarför att ge en bild av hur sanklionssyslemet i arbetarskyddslagstiftningen harfungerat i praktiken. Som ett negativt drag noterar utredningen därvid att långtid ofta förlöper innan yrkesinspektionens framställning till arbetsgivare gerresultat. Även då del varit fräga om rätt allvarliga missförhållanden har detofta tagit åtskilliga är från del första ingripandet tUls påkallade åtgärdervidtagits. Det har f, ö, ocksä hänt att förfarandet avstannat ulan alt rättelsekommit till stånd av klart olillfredsslällande förhållanden. I vissa fall harej ens efter dom någon ändring kunnat konstateras av yrkesinspektionen. Vadgäller ålalsförfarandel lorde stundom ha avvaktats att något ingripande frånyrkesinspektionens sida är aktuellt varefter åtalet nedlagts.Detta framstår för utredningen som särskilt anmärkningsvärt eftersomåtalsanmälan i regel gjorts först sedan yrkesinspektionen under lång tidförsökt komma till rätta med missförhållandena på ett arbetsställe. Denverkställda genomgången av domar ger ocksä vid handen att domstolarna sett miltpå överträdelser av arbetarskyddslagstiftningen. Med hänsyntill de svårigheter som visat sig föreligga att komma till rätta medmissförhållanden inom arbetslivet med slöd av de medel arbelarskyddslagenanvisar lar utredningen redan i den första etappen av utredningsarbetet uppfrågan om ändringar i arbetarskyddslagens sanktionssystem. Sädana ändringarkan enligt utredningen också motiveras av önskemål om att ge den föreslagna tillsynsorganisationenökad tyngd. Utredningenfinner att den nuvarande konstruktionen av tvångsförfarandet enligtarbetarskyddslagen i många fall inle är ändamålsenlig. För alt ökaeffektiviteten av tillsynsorganens verksamhet bör det vara värdefullt om ettvitesförfarande står till förfogande. Det låga straff som i regel utdöms efterdet att föreläggande visat sig verkningslöst anser utredningen ej varatillräckligt pådrivande. Vid ett vitesförfarande kan däremot vitcsbeloppetsältas i direkt relation.till vad som i det enskilda fallet krävs för att fåtill stånd åtgärder enligt föreläggandel. Vitet kan bestämmas till högre beloppän vad som skulle kunna dömas ut i form av dagsböter. Beloppet kan faslstäUasmed hänsyn både till handlingens svårighetsgrad och tiU exempelvis storleken avde ekonomiska insatser som krävs för att uppfylla ett föreläggande. Med hänsynlill den förstärkning av yrkesinspektionen med en nämnd som utredningenföreslår har de betänkUgheter som anfördes vid arbetarskyddslagens tiUkomst motvilesförfarande i arbelarskyddsärenden inte längre samma bärkraft. Utredningenanmärker att utredningen också föreslår att förstärkningar skall tillförastillsynsmyndigheterna för att förbättra deras kapacitet att träffa avgörandeni frågor av juridisk karaktär. Utredningen lägger således fram förslag om atttillsynsmyndighet ges befogenhet att utsätta vite i beslul om föreläggande (53§ arbetarskyddslagen). Utredningenanser det dock inle lämpligt att använda vite i alla de situationer då föreläggandekrävs för alt komma lill rätta med otillfredsställande skyddsförhållanden, del fall behövs endast alt tillsynsmyndighelen fastställer rättsläget genomett föreläggande. Det är då onödigt all tillföra handläggningen det ytterligaremoment som Ugger i utsättande av vite. Vidare kan ett vitesföreläggande varaolämpligt genom att påföljdens ekonomiska natur skjuts i förgrunden.Arbetsgivaren kan av denna orsak föranledas att överklaga ärendet för att fåvitet nedsatt, vilket medför fördröjning. Det bör därför finnas envalm.öjlighet för tillsynsmyndigheten alt vid utfärdande av föreläggandeantingen sätta ut vite, när detta framsiår som den mest effektiva och lämphgapåföljden, eller också meddela föreläggande ulan vite. För det senare falletbör man bibehålla den nuvarande ordningen med slraffhot vid överträdelse avföreläggande. Utredningens lagförslag har utformats i enUghet härmed. Gäller det förbud mol viss verksamhet eller del avverksamhet är enligt utredningens uppfattning vilesförfarandel inte på sammasätt som vid föreläggande ägnat att verka pådrivande. Förbud meddelas iallvarliga fall då verksamheten under inga förutsättningar får fortsätia ominte villkor som meddelats vid förbudet iakttas. Då förbud meddelats böremellertid möjlighet alllid finnas att säkerställa förbudet genom attpolismyndigheten lämnar handräckning. Utredningen föreslår all en bestämmelsei detla avseende tas in i 50 § arbelarskyddslagen. Som en anpassning till straffbestämmelserna i jämförhglagstiftning anser utredningen att straffmaximum vid överträdelse av påbud somtillsynsmyndighet meddelat bör höjas till fängelse (63 § arbelarskyddslagen).Utredningen understryker betydelsen av att straff utdöms med beaktande av alt underlåtenhet att ställa sig tillefterrättelse meddelade förelägganden eller förbud enUgt arbetarskyddslagen kanvara av allvarlig art. Den som överträtt vitesföreläggande bör enligt utredningenej kunna dömas tiU straff enligt arbetarskyddslagen för gärning som omfattas avföreläggandet. En bestämmelse i detla avseende föreslås i 63 § arbetarskyddslagen.Utredningen framhåller att nytt föreläggande, eventuellt vid förhöjt vite,eller förbud kan meddelas sä snart påkallad åtgärd ej vidtagits inom utsatttid. Förbud ellerföreläggande som meddelas för en arbetsgivare rörande t. ex. användandet av enanordning bör enligt utredningen omfatta varje användning av anordningen somsker vid arbetsställe där arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning.Gäller påbudet hel anläggning som tidigare drivits med anställd arbetskraft börpåbudet avse även sådant arbete som utförs endast av arbetsgivaren själv.Följden blir annars bl, a, att förbudet eUer föreläggandel inte kansäkerställas genom polismyndighetens försorg. En uttrycklig bestämmelse iberörda avseende föreslås i 53 § arbetarskyddslagen, 1 samma paragraf föreslåsockså en regel som säkerställer alt förbud mot upplåtelse av arbetslokal kommerall omfatta varje upplåtelse av ifrågavarande slag till arbetsgivare ellerensamföretagare, intill dess påkallad åtgärd vidtagits med lokalen. Regelnmotiveras med att i tillämpningen förbud inte ansetts hindra upplåtelse avlokalen till ny arbetsgivare eller i vart fall till ensamföretagare trots attdenne driver verksamhet av samma slag som avsetts med förbudet. Enligt utredningens uppfattning föreligger starka skäl förden nuvarande konstruktionen av arbetarskyddslagens ansvarsbestämmelser sominn bär att ett straffhot i aUmänhet inträder först sedan tillsynsmyndighetmeddelat föreläggande eller förbud och påkallade åtgärder inte vidtagits inomutsatt tid. Utredningen framhåller all del Ugger i sakens natur attarbetsuppgifter kan innehålla vissa riskmoment. Skälig skyddsstandardbeträffande arbetslokaler, anordningar för arbetets bedrivande och arbetsmetoderär dessutom begrepp som förändras under inflytande av teknikens utveckling ochtillgängliga resurser. Vad som i det särskilda fallet är alt anse som ellmissförhållande framkommer därför ofta först efter en avvägning av olikaomständigheter, bör i dessa fall med beaktande avarbetsgivares och arbetstagares synpunkter fastställa vad som bör gälla ochdärefter vid behov tillgripa tvångsmedel. Utredningen framhåller att det sagda inle innebär attdirekt straffsanktion saknas om allvarliga missförhållanden föreligger vidarbetsställe. Utredningen fäster uppmärksamheten pä vissa bestämmelser somfinns i och som kan bli aktuella i sådana fall. Förutom straffbestämmelserför situationer då skada eller sjukdom åsamkas annan uppsåtligen nämnsansvarsbestämmelserna i 3 kap, 7-9 §§ som gäller vällande lillannans död, vållande till kroppsskada eller sjukdom saml framkallande av faraför annan. Utredningen har emellertid funnit alt det i anslutningtill arbelarskyddsmyndighetens befattning med förprövning av arbetslokaler kan finnas behov för arbelarskyddsstyrelsen all meddelaföreskrifier som är direkt straffsanktionerade. Utredningen föreslår därför attKungl. Maj:t genom ändring i 14 och 75 §§ arbetarskyddslagen ges möjlighet attdelegera till arbetarskyddsstyrelsen all meddela föreskrifter av sådan art.Utredningen erinrar i sammanhanget om alt arbetarskyddsslyrelsen numerainrymmer bl, a. representanter för arbetsmarknadens huvudorganisationer ochatt man i arbetarskyddsstyrelsens styrelse kan diskutera principieUa frågor ianslutning till en vidgad räll för arbetarskyddsslyrelsen att meddelastraffbelagda föreskrifter. Utredningen anser alt del på arbelarskyddsområdel i likhetmed vad som gäller på vissa andra områden bör finnas möjlighet för myndigheternaall, när någon underlåter att vidla en åtgärd som åUgger honom, låta verkstäUaåtgärden på den försumliges bekostnad. Institutet tvångsut förande kan visserligen,framhåller utredningen, vara något svårhanterligt om mera omfattande åtgärderkrävs för att komma till rätta med missförhållanden på ett arbetsställe. Om detemellertid rör sig om exempelvis skyddsanordningar, som saknas på ettarbetsställe men som kan köpas i färdigt skick, kan det vara praktiskt altyrkesinspektionen har möjlighet att för tredskande arbetsgivares räkning inköpaanordningen. snabbt resultat av ingripandet kan härigenom åstadkommas.Kanske främst som påtryckningsmedel kan möjligheten till Ivångsul-förande bliav icke ringa betydelse. En bestämmelse om tvångsutförande föreslåsföljaktligen i arbetarskyddslagen (53 §), Utredningen ger vissa rekommendationer beträffandelillsynsmyndig-hetemas handhavande av föreläggande- och förbudsförfarandena isyfte att undvika lidsutdräkt när det gäller att komma tiU rätta med brister iarbetarskyddet, I anslutning härtill finner utredningen alt tillsynsmyndighetbör ha generell befogenhet att förordna att dess beslut skall gälla utan hinderav att det inte vunnit laga kraft. Sådant förordnande avses således kunnameddelas inle bara då det gäller missförhållanden som medför synnerlig fara förarbetstagares liv eller hälsa utan i alla de fall då det är angeläget atträttelse av ett missförhållande snabbt kommer lill stånd. Utredningen föreslåren bestämmelse härom i arbetarskyddslagen (70 §). Utredningen anmärker altmöjligheten all meddela interimistiskt förordnande bör användas med tillbörligvarsamhet. Utredningen pekar på alt det från yrkesinspektionshållanförts att nuvarande särreglering beträffande del statliga arbetsgivaransvareti 60 § arbelarskyddslagen inneburit vissa svårigheter när det gäller att fälill stånd erforderiiga skyddsåtgärder beträffande verksamhet som bedrivits avstaien, Efiersom utredningen förordar att ansvar enligt arbetarskyddslagensstraffbestämmelser skall inträda bara när uppsåt eller oaktsamhet föreligger,anser utredningen att del inte längre finns skäl att bibehålla särregleringenför staten. Utredningen framhåller, att det med angivna förutsättning i frägaom subjektivt rekvisit i straffbestämmelserna inle bör kunna bli aktuellt medstraffansvar för arbetsföreståndare vid statlig verksamhet, om denne trots allhan gjort vad som ankommil på honom inle fått medel anslagna för vidtagande avpåkallad åtgärd. bakgrund föreslår utredningen all reglerna i 60 § arbetarskyddslagen upphävs. Utredningens ståndpunkt i fråga om subjektivaförutsättningar för ansvar leder också till överväganden om ändrad konstruktionav arbetsgivaransvaret enligt arbetarskyddslagen i ett annat hänseende.Utredningen framhåller att om ansvaret för förelagaren är strikt dvs.inträder utan hänsyn lill om företagaren handlat med uppsåt eller varitvärdslös -kan det finnas påtagliga skäl alt föreskriva att denne genomöverflyttning av ansvaret tUl annan person kan undgå att själv drabbas avansvar. Härigenom undviks nämligen stötande resultat då arbetsgivaren varitovetande om förseelsen eller av annat skäl saknat praktiska möjligheter attingripa. Om det däremot fordras uppsåt eller oaktsamhet för att straffansvarskall inträda ligger i detta en anvisning att ansvaret skall riktas mot den somenligt arbetsfördelningen inom företaget har del faktiska ansvaret päifrågavarande punkt. I samband med att ändringar genomförs iarbetarskyddslagens sanktionssystem anser utredningen det följaktligen önskvärtatt slopa de stela bestämmelserna om arbetsföreslåndare i 70 §arbetarskyddslagen lill förmån för de mera flexibla regler om ansvarigt subjektsom kan knytas till straffstadganden utan strikt ansvar. Utredningen föreslårdärför att dessa bestämmelser upphävs. Om förslaget genomförs bortfallerarbetarskyddsstyrelsens prövning av om viss person kan godtas som arbetsföreståndare.Utredningen understryker att det även i fortsättningen blir av vikt alt inomföretag och förvaltningar klargörs vem som i olika avseenden bär ansvaret förall arbetarskyddslagsliftningens bestämmelser följs. Utredningen föreslår f. n. ingen ändring vad gällerarbetstagares allmänna skyldighet att följa arbetarskyddslagen ellerföreskrifter som meddelats med slöd av lagen.