prop · FW03185 · 1973-12-31 00:00:00 — Förordnande omtjänsteplikt bör kunna meddelas endast när läget oundgängligen kräver det.Liksom vid atomolyckor bör tjänsteplikt vid katastrofer få tUlgripas endast somen nödfallsutväg när personalbehovet i ett prekärt läge inte kan tillgodosespå annat sätt. Vid en väl organiserad och planlagd räddningstjänst förkatastroffall bör de tillfäUen då tjänsteplikten behöver tillgripas bli undantagsfall. Enligt utredningens förslag skall det ankomma pålänsstyrelsen att pröva om situationen kräver alt tjänsteplikt tillgrips ochall i förekommande faU förordna därom, 1 förordnandet skall anges vem som harrätt att beordra tjänstgöring under åberopande av tjänsteplikten. Sådanbefogenhet kan enligt förslaget ges endast ål brandbefäl och polisbefäl. Liksomenligt 7 § brandlagen omfattar den föreslagna tjänsteplikten den som underkalenderåret fyller lägst 16 och högst . För att skall fåvidgad möjlighet att anskaffa specialutbildad personal för särskUdaräddningsuppgifter föreslår utredningen att förordnande om tjänsteplikt skallkunna avse inte bara den som vistas i orten utan den som vistas i länet. Det kan, medger utredningen, hävdas alt för tjänstepliktvid bränd bör krävas samma förutsättningar som för tjänsteplikt vid andranödlägen. Ett särskilt skäl för att behålla den nuvarande tjänsteplikten försläckning av brand är emellertid att den inte kan undvaras i de fall då behovetav släckningsmanskap vid skogsbränder inte kan täckas med hjälp av Prop, 1973:185 101 Utredningen anser därför alt de nuvarandebestämmelsema om tjänsteplikt vid brand bör behåUas, Utredningen går slutligen in på frågan om skyldighet börinföras för viss personal inom civUförsvaret att medverka i räddningstjänst vidkatastrofer i fredstid. Vid nuvarande organisation inom civilförsvaret blirinställelsetiden efter larm i regel lång, något som väsentligt minskar värdetav hjälpen. Särskilda lätt gripbara beredskapsstyrkor, som kan utrustas ochinställa sig till tjänstgöring med relativt kort varsel, skulle därför fåinrättas. Eftersom de katastrofer då dessa beredskapsstyrkor skulle behövasmåste antas bli sällsynta, skuUe kostnaderna enligt utredningen inte komma attstå i rimlig proportion till nyttan. Att införa en möjlighet att göracivilförsvarsplikten gällande i fredstid skulle vidare innebära ett väsentligtavsteg från de principer som civUförsvaret vilar på. Äv dessa skäl anserutredningen att några speciella civUförsvarsstyrkor avsedda att sättas in vidkatastrofer och andra olyckor i fred inte bör organiseras. Remissinstanserna är i huvudsak positiva tUl utredningensförslag om en tiU utomordentliga katastroflägen begränsad tjänsteplikt.Förslaget tUlstyrks sålunda i princip av länsstyrelserna i ,, , och , och ,läns landstingskommun, , chefen för västrakustdistriktet och länspolischefen i län. Rätten all ta t. ex. båtar ianspråk kan, anför chefen för västra kustdistriktet, bli illusorisk ommotsvarande rätt inte föreligger i fråga om besättningen. Han anser dock,liksom länsstyrelserna i och , att tjänstepliktenbör tillgripas bara i yttersta nödfall. Ett alternativ tiU den särskUda tjänsteplikten vidkatastrofer är enligt i att utvidgacivUförsvarsplikten så att den kommer att avse också katastrofer i fredslid.Länsstyrelsen i län anser däremot att det kan antas attcivilförsvarspersonal med utbildning i räddningstjänst kommer att ställa sigtill förfogande, även om något förordnande om tjänsteplikt inte meddelas. Med hänsyn lill behovet av att åtgärder snabbt sätts invid katastrofer anser , och kommuner attbefälhavaren på olycksplatsen bör få förordna om tjänsteplikt. I annat fall kandet enligt dessa remissinstanser inträffa att befälhavaren tar t. ex. fordoneller redskap i anspråk med stöd av förfoganderätten men inte kan få tillgånglUl personal som kan använda fordonen eller redskapen. Falu kommun ochlänsbrandinspektören i anser att den nuvarande tjänstepliktenvid brand bör utvidgas tUl att gälla också vid andra nödlägen. anför att oljeutflöden i samband medtankfartygs-olyckor i vissa fall kan innebära risk för så allvarligaföljdverkningar att tjänsteplikt måste kunna tUlgripas. lägen kräver säkerheten att möjlighet finns att tvångsvista ut specialut-bUdad personal för att handha rekvirerade arbetsmaskiner, båtarm. Förordnande om tjänsteplUct bör därför kunna, meddelas också vidoljeutflöde tiU sjöss eller i kustvattnen, eller , Med hänsyn tiU de kvalificerade risktagningar som kankrävas i räddningsarbetet anser arbetarskyddsstyrelsen att den nedre åldersgränsenför IjänsteplUct bör vara . Skyldighet för företag att vidta åtgärder förräddningstjänst Gällande bestämmelser m. m. Skyldighet att vidta årgärder för att förebygga olycksfaUpå arbetsplatser följer av arbetarskyddslagstiftningen. Bestämmelserna avseralla typer av olycksfall och alla olycksorsaker. Skyldighet all vidta åtgärderför att förebygga brand åligger enligt brandlagen ägare eller innehavare avbyggnader och anläggningar. Bestämmelser som har tUl ändamål att förebyggaolyckor inom särskilda verksamheter finns t. ex. i förordningarna om explosivaoch brandfarliga varor. Bestämmelser som tar sikte på arbetsgivares och företagsskyldigheter vid en olycka finns i bl, a. arbetarskyddslagen,arbetarskyddskungörelsen, brandlagen, atomenergilagen (1956:306), förordningenom brandfarliga varor, förordningen om explosiva varor, lagen (1973:329) omhälso- och mUjöfariiga varor och miljöskyddslagen (1969:387), Enligt 13 § arbetarskyddslagen skaU för lämnande av förstahjälpen vid olycks- eller sjukdomsfaU sådana anordningar finnas som kan anseserforderliga med hänsyn tiU arbetsställels storlek och belägenhet samt arbetetsbeskaffenhet och de förhållanden under vilka arbetet bedrivs. Närmarebestämmelser härom finns i 47 § arbetarskyddskungörelsen. Vid vissaarbetsplatser skaU sålunda finnas sjukvårdskunnig personal saml förbands- ellersjukrum med erforderiig utmstning, 41-43 §§ innehåller föreskrifter som avseråtgärder vid olycksfaU av speciell art. Ägare eller innehavare av byggnad, upplag eller annananläggning är enligt 8 § brandlagen skyldig att anskaffa och underhållaerforderliga brand- och livräddningsredskap saml att i övrigt vidta nödigaåtgärder för att förebygga och bekämpa brand, i den mån de ej. Om någon underiåter att fullgöra vad som sålunda åligger honom, kanlänsstyrelsen enligt 14 § förelägga vite. SärskUt för industrier innebär dessabestämmelser långt gående skyldigheter att anskaffa släckningsanordningar ochannan utrustning som behövs för anläggningens speciella förhållanden. Sådanutrustning kan självfallet i stor utsträckning användas även vid annanolyckshändelse än brand. kan däremot inte åläggas att hållaegen brandkår. Enligt 2 § atomenergilagen fordras tillstånd för attuppföra och driva alomenergianläggning. Vid meddelande av tillstånd fåruppställas de vUlkor som är påkaUade av säkerhetsskäl eller eljest från allmänsynpunkt (4 §), Med stöd härav kan anläggningsinnehavaren åläggas att håUa enviss Prop, 1973:185 103 personell och materiell beredskap samt att utarbetakatastrofplan som skall godkännas av tillsynsmyndighet. Enligt 4 § förordningen om brandfarliga varor skall densom tar befattning med brandfarlig vara iaktta den försiktighet som tillförebyggande av skada genom brand och annorledes betingas av omständigheterna.Uttrycket "och annorledes" syftar enligt förarbetena (prop, 1961:173s, 24 och 32) främst på risken att löskommen olja skall orsakavattenförorening. a. förvaring av brandfarlig gas eller brandfarligvätska i underjordisk cistern krävs särskUt tillstånd av (25 §I mom.). I tillståndsbeslut skall meddela de särskUdaföreskrifter som behövs för att förebygga skada genom brand och annorledes (16§ 2 mom.). Med stödav förordningen har kommerskollegium (kungörelse 1963:6) föreskrivit att det ioljehamn vid lastning och lossning av tankfartyg skall finnas tillgång tillanordning, varigenom kan förhindras att brandfarlig vätska som rinner ut påvattnet sprider sig. Det skall vidare finnas möjlighet att undanskaffa elleroskadliggöra utrunnen vätska. Åtgärderna ankommer på den som inneharoljehamnen, dvs. i regel kommun eller enskUt förelag. Tankfartygets lastningoch lossning av brandfarlig vara skall övervakas av säkerhetsvakt.Kommerskollegium' har vidare (kungörelse 1970:1) föreskrivit att den som äransvarig för förvaring eUer hantering av brandfarlig vätska inom med stöd avvattenlagen fastställt skyddsområde skall, när sådan vätska kommit lös, samlaupp och omhänderta vätskan. Enligt förordningen om explosiva varor fordras tillståndför bl. a. tillverkning av explosiva varor. TiUstånd meddelas enligt 10 § avlänsstyrelsen och skall förbindas med de villkor och föreskrifter som i varjesärskilt fall anses nödvändiga. Det ankommer på kommerskollegium (numera industriverket)att meddela ordningsföreskrifter för tillverkningsställen ochförvaringslokaler. Även i övrigt skall kommerskollegium (industriverket)meddela tillämpningsföreskrifter till förordningen. Varken förordningen om explosiva varor ellerkommerskollegiets föreskrifter innehåUer bestämmelser om räddningsåtgärder videxplosion. Vid åtminstone de större anläggningarna finns beredskapsorganisationför explosionsolyckor. Bestämmelser med samma syfte som de nu redovisade ges vadbeträffar mUitär verksamhet i kungörelsen (1962:500) om brandfarliga varor, somomhänderhavas av krigsmakten, m. m. samt i instruktionen för förvaring ochtransport av försvarets explosiva varor (IFTEX), som utfärdals med stöd avkungörelsen (1957:232) med vissa bestämmelser rörande explosiva varor förförsvarets behov m. m. Genom lagen om hälso- och miUöfarliga varor, som har trätti kraft den I juh 1973, har tillskapats en skärpt produktkontroll över varorsom med hänsyn till sina kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper ochhantering kan befaras medföra skada på människor eller i miljön. Med hanteringavses enligt 2 § lagen strängt taget alla förfaranden med hälso- ochmiljöfarlig vara, bl. a tillverkning, bearbetning, behandling, förvaring och Prop,1973:185 104 användning, I fråga om brandfarlig eller explosiv varaäger lagen tillämpning endast i den mån varan är hälso- eller miljöfarlig avannat skäl än som föranlett att den har hänförts till dessa varukategorier (3§). Om det är påkallat från hälso- och miljöskyddssynpunkt, kan Kungl. Maj:teller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer föreskriva att hälso- och miljöfarligvara av visst slag får hanteras eller importeras endast efter särskilt tillståndelieratt för hantering eller import av sådan vara skall gälla annat särskiltvillkor (6 §). Föreskrifter som innebär att särskilt tillstånd krävs för visshantering eller för import av hälso- och miljöfarlig vara finns i kungörelsen(1973:334) om hälso- och mUjöfariiga varor. Fråga om tillstånd prövas iflertalet fall av . Enligt 5 § lagen skall den som hanterar ellerimporterar hälso- och miljöfarlig vara vidta de åtgärder och iaktta deförsiktighetsmått i övrigt som behövs för att hindra eller motverka skada påmänniskor eller i miljön. Ett särskilt produktkontrollorgan, produktkontroUnämnden,har inrättats för att - i den män prövningen inte ankommer på annan myndighet- pröva frågor som avses i lagen om hälso- och mUjöfarliga varor. Nämnden ärknuten till . Nämndens främsta uppgift är enligtdepartementschefens uttalande i prop. 1973:17 s. 103 att meddela generellaföreskrifter om import och hantering av hälso- och miljöfarliga varor, attleda, samordna och i stort övervaka produktkontrollen samt att med denbegränsning som följer av organisationen för löpande tillsyn överlagstiftningens efterlevnad i övrigt fungera som centralt organ för ärendensom kan aktualiseras genom lagstiftningen om hälso- och mUjöfariiga varor.Tillsyn enligt lagen utövas enligt kungörelsen om hälso- och miljöfarligavaror centralt av och arbetarskyddsstyrelsen, styrelsen inomsitt område och i övrigt. Under arbetarskyddsstyrelsen utövasden närmare tillsynen av yrkesinspektionen. I övrigt utövar dennärmare tillsynen inom länet och hälsovårdsnämnden den omedelbara tillsyneninom kommunen. Enligt 5 § miljöskyddslagen är den som utövar eller ämnarutöva miljöfarlig verksamhet, dit bl. a, kan räknas oljehantering och annanverksamhet som innebär risk för miljöförstöring till följd av utnyttjande avolja, skyldig att vidta de skyddsåtgärder, tåla den begränsning av verksamhetenoch iaktta de försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för attförebygga eller avhjälpa olägenhet tiU följd av verksamheten, I beslut omtillstånd till miljöfarlig verksamhet skall enhgt 18 § anges bl, a. de villkorsom skall gälla. I praxis har i tillståndsbeslut meddelats bestämmelser om bl.a. oljeskyddsberedskap. EnUgt 1 § är miljöskyddslagen tillämplig på delsutsläppande av avloppsvatten, fast ämne eller gas frän mark, byggnad elleranläggning i vattendrag, sjö eller annat vattenområde, dels användning av mark,byggnad eller anläggning på sätt som eljest kan medföra förorening avvattendrag, sjö eller annat vattenområde, dock endast om användningen inte utgörbyggande i vatten, dels användning av mark, byggnad eller anläggning på sätt som kan medföra störning föromgivningen genom luftförorening, buller, skakning, ljus e.d., om störningeninte är helt tillfällig. Lagen är alltså inte tillämplig på användning av mark,byggnad eUer anläggning på sätt som endast kan medföra förorening av grundvattnet.Föreläggande om skyddsåtgärd eller annat försiktighetsmått med stöd av lagenkan således inte meddelas med anledning av att viss verksamhet kan medföraförorening av grundvattnet. Sådant föreläggande kan inte heller meddelas pågrund av att verksamheten kan medföra t. ex. helt tillfälliga luftföroreningar. Den som vUl utföra grävning eller sprängning, anordnaupplag eller vidta annan åtgärd som kan befaras medföra menlig inverkan pågrundvattentillgång som utnyttjas eller kan antas bli utnyttjad är enligt 2kap. 63 § vattenlagen skyldig att till skydd för grundvattnet vidta deanordningar, tåla den begränsning av verksamheten och iaktta de försiktighetsmåtti övrigt som skäligen föranleds av omständigheterna. För att bereda skydd försådan grundvattentillgång kan enligt 64 § fastställa skyddsområdeför grundvattentillgången och meddela allmänna föreskrifter om vad som enligt63 § skall iakttas inom området. Vattendomstol kan enligt 62 § meddelaskyddsbestämmelser som går utöver vad som gäller enligt 63 §. kanockså, enligt 65 §, vid vite förelägga den som ämnar vidta åtgärd som avses i63 § att iaktta vad som åUgger honom enligt enligt denna paragraf eller enligtföreskrift som meddelats med stöd av 64 §. Hantering av klor förekommer inom flera företag ochverksamheter. av klor i större mängder finns hos tillverkarna men ävenhös de stora avnämarna. av klor i varierande mängder finns också hos dekommunala vattenverken, Klortillverkarna och vissa industrier där klorhanteringenär omfattande har upprättat beredskapsplaner för klorolyckor.Beredskapsplanerna har uppgjorts i samråd med och de lokalapolis- och brandmyndigheterna. Någon skyldighet att hälla särskild beredskaputöver vad arbetarskyddsintresset kräver föreligger dock inte. För transport avklor pä järnväg har SJ i samråd med klortillverkarna organiserat särskildaklorskadebekämpningsgrupper som larmas vid inträffade olyckor vidklorlransporter. Även i övrigt är vid SJ vissa beredskapsåtgärder för sådanaolyckor vidtagna, såsom upprättande av åtgärdskalendrar och kartläggande avtransportvägarna. Oljeskyddsulredningen föreslog en särskild bestämmelseenligt vilken skyldighet skulle kunna åläggas företag, vilka bedrev verksamhetsom innebar särskild fara för oljeutflöde, att hälla viss personell ochmateriell beredskap. Skyldighet skulle också kunna åläggas sådant företag attingripa med erforderliga åtgärder när olja har kommit lös i verksamhet sombedrevs av företaget. De företag som oljeskyddsulredningen främst avsåg varoljeraffinaderier och företag som höll stora lager av olja. motiverade förslaget med att vid sådana företag riskerförelåg för mer eller mindre katastrofbetonade oljeutflöden, för vilka denkommunala oljeskyddsberedskapen normalt ej kunde avpassas. ansåg utredningen det naturligt att den för verksamheten ansvarigeskuUe kunna förpliktas att själv vara verksam för att förhindra skada. Detskulle ankomma på att efter förslag från det kommunalaberedskapsorganet besluta om erforderliga ålägganden, som dock inte fick varamer betungande än som var skäligt med hänsyn till det avsedda syftet. Åläggandeskulle kunna riktas även mot statliga företag. förslag har inte föranlett någraprincipieUa invändningar från remissinstanserna. Utredningen tar upp frågan om det vid sidan av de förutredovisade bestämmelserna behövs en aUmän lagbestämmelse som gör det möjligtför myndighet att ålägga företag och andra ägare av anläggningar alt anordnaberedskap mot olyckor i eller till följd av deras verksamhet. Utredningenkonstaterar att de åtgärder som kan åläggas företag med stöd avarbetarskyddslagen endast avser arbetstagarnas skydd. Brandlagens bestämmelseromfattar företag och anläggningar av alla slag samt avser att skydda bådearbetstagare, andra personer och egendom. Lagen ger dock inte stöd förålägganden som innebär att förelag skall hålla en personell beredskap.AtomenergUagen och, i begränsad omfattning, arbetarskyddslagen möjliggördäremot sådana ålägganden. Detsamma gäller enligt utredningens meningmiljöskyddslagen, vars tillämpningsområde är vidsträckt men inte omfattarverksamhet som kan befaras medföra endast förorening av grundvattnet eller helttillfäUiga luftföroreningar eller andra störningar. Med stöd av förordningen ombrandfarliga varor har vidare meddelats allmänna föreskrifter som innebärskyldighet att anordna viss personell beredskap. Som redovisats närmare i det föregående föreslårutredningen att de lokala räddningsorganen skall avpassas efter förhållandenainom sina verksamhetsområden. Detta innebär att organen byggs upp med hänsynslagandebl. a. till de särskilda olycksrisker som föreligger vid anläggningar inomverksamhetsområdena. De anläggningar som oljeskyddsutredningens förslagnärmast tar sikte på, nämhgen oljeraffinaderier och anläggningar med mycketomfattande lagerhållning av olja, måste anses speciellt fariiga på grund av demycket allvarliga konsekvenser för samhället som en mera omfattande oljeolyckakan få, om ej omedelbara åtgärder för att begränsa oljans spridning sätts in,Samma synpunkt kan också läggas på verksamheten i de större oljehamnarna. Detär enligt räddningstjänstutredningens mening av största betydelse att det inomoljeraffinaderier och anläggningar med mycket omfattande lagerhållning av oljafinns en beredskapsorganisation, som har materiella och personella resurser attomgående vidta åtgärder för att begränsa och i görligaste mån Prop,1973:185 107 förhindra spridning av löskommen olja, eftersom de lokalaräddningsorganen ej ensamma torde kunna svara härför. Utredningen anser vidare att, med hänsyn till denomedelbara fara för människoliv som föreligger när klorgas har kommit lös, enhög beredskap vid klorolyckor är ett oundgängligt krav. En sådan beredskapmåste vara organiserad på de platser där risken för klorutsläpp kan bedömas somstörst, dvs. hos klortillverkarna och större kloravnämare. Mot denna bakgrund och med hänsyn tUl begränsningarna imiljöskyddslagens tillämpningsområde och till att allmänna föreskrifter somhar meddelats med stöd av förordningen om brandfarliga varor kan behövakompletteras med föreskrifter avpassade för ett visst företags verksamhet anserutredningen att det behövs en särskild bestämmelse som gör det möjligt attålägga företag, vUka bedriver verksamhet med särskUd fara för klorgas- elleroljeulflöde, som kan orsaka avsevärd skada, att hålla särskild beredskap. Utredningen avvisar tanken på en lagbestämmelse som germöjlighet att ålägga företag att anordna beredskap för alla typer av olyckorsom kan tänkas inträffa i anläggningar av skiftande slag. En sådan bestämmelseskulle behöva bli myckel allmänt hållen och därför ge föga ledning framför alltför den nödvändiga avvägningen mellan trygghet och skälig kostnad.Bestämmelsens tUlämpning skulle vidare kräva teknisk sakkunskap på många olikaområden. De olägenheter som är förenade med en generell lagregel kan enligtutredningen undvikas genom att man reglerar skyldigheten att håUa beredskap ien säkerhetslagstiftning som tar sikte på farlig verksamhet av visst slag. I enlagstiftning om räddningstjänst i allmänhet bör skyldigheten att anordnaberedskap enligt utredningens uppfattning regleras endast i fråga om farligverksamhet beträffande vilken sådan skyldighet framstår som särskUt angelägen.Utredningen föreslår därför att i en lagstiftning om räddningstjänst tas inendast en bestämmelse om beredskap för klorgas- eller oljeutflöde. Utredningenpåpekar att det naturligtvis kan ifrågasättas om en sådan bestämmelse börbegränsas till klorgas och olja, EnUgl utredningens mening är emellertid dennabegränsning motiverad f, n. Det bör enligt utredningens förslag ankomma påbrandinspektionen att följa utveckUngen och vid behov göra framställning omförfattningsändringar som ger möjlighet att ålägga företag beredskap i fråga omandra ämnen somvisar sig vara Uka farliga. De frågorsom uppkommer vid bedömningen av om beredskap bör åläggas kan enligtutredningen antas bli likartade och med hänsyn till företagens omfattning ochart kräva särskild sakkunskap. Utredningen anser att inte inomsig har tillgång till sådan sakkunskap och att inte heller kanskaffa sig den överblick som är önskvärd för en likformighet i åläggandena.Ärendena skulle därför behöva underställas brandinspektionen. Utredningenanser det vara lämpligare alt beslut om åläggande att håUa särskild beredskapmeddelas av inspektionen. För att eventueUa regionala och lokala synpunkterskall tillgodoses bör dock beredas tillfälle att yttra sig. Prop, 1973:185 109 allmänt hållen bestämmelse kan innebära svårigheter menanser att det bör övervägas om inte skyldigheten att hålla beredskap bör kunnaavse ytterligare ämnen som är lika skadliga som olja och klor, kommunmenar att även varv bör kunna åläggas att hålla särskild beredskap. föreslår, med hänsyn tillden oklarhet som enhgt utredningens uppfattning råder i frågan om när räddningsorganenskall avbryta sitt arbete, att bestämmelsen om skyldighet att hålla beredskaputformas så att det framgår att skyldigheten avser endast en rimligt avpassadberedskap för katastrofsituationer och alt den inte avser beredskap försaneringsåtgärder. framhåller att det ärväsentligt att företagen inte åläggs skyldigheter som medför oskäligakostnader. Flertalet remissinstanser har inte något att erinra motutredningens förslag att det skall ankomma på brandinspektionen att - efterhörande av länsstyrelse besluta om åläggande. En del remissinstanser kanemellertid inte ansluta sig till förslaget. Sålunda menar länsstyrelserna iKronobergs, , och att befogenheten börtillkomma , varvid brandinspektionen förutsätts utfärdaanvisningar till ledning för länsstyrelserna och även yttra sig i ärendena.Länsstyrelsen i menar vidare att förordnanden om åläggande kanbehöva samordnas med särskilda regionala åtgärder, t. ex. beredskapshåUande avskyddsmasker, varningar via regionalradio och andra åtgärder, där länsstyrelsenbör vara ansvarsmyndighet, och kommuner anser också attbefogenheten bör tillkomma , medan kommun anser attlänsstyrelsen bör ha samma befogenhet som brandinspektionen. Enligt naturvårdsverketär det mest ändamålsenligt att verket som tillsynsmyndighet påmiljöskyddsområdet får befogenhet att ålägga beredskap.