prop · FW0314 · 1973-12-31 00:00:00 — Procenttalen beräknas med två decimaler, 5 § Göres vid utbetalning avlivränta avdrag för annan periodisk förmån som är värdesäkrad, skall vidberäkning av ändring enligt 3 § livräntan minskas med den andra förmånen, dockicke med den del av denna som utgör gottgörelse för försämring avpenningvärdet. Dennalag träder i kraft . Lagom tillägg till vissa ansvarslivräntor Härigenomförordnas som följer. 1 §TiUägg enligt denna lag utgår till livränta som utges på grund av ansvarsförsäkring hos svenskt försäkringsbolag eUer utländskt försäk ringsbolag med koncession i , om den händelse som föranlett livräntan inträffat före utgången av . LagengäUer ej livränta på vUken lagen (1967: 663) om tiUägg tUl vissatrafiklivräntor, förordningen (1967: 666) om tiUägg till vissa trafiklivräntor,som utgår av statsmedel, m. m., eller kungörelsen (1971: 14) om tillägg tillvissa statliga skadelivräntor, m. m., är tUlämplig, ej heller livränta tiUföljd av skada som uppkommit utomlands, om icke livräntetagaren vid tiden förden händelse som föranlett Uvräntan var svensk medborgare eller utlänning medhemvist i . 2 § TUlägg utgår 1 form avalhnänt tillägg och indextiUägg. 3 § Tillägg enligt denna lagtUlkommer livräntetagaren som en särskild förmån utöver det skadestånd somförsäkringen har att täcka och utgår även om därigenom det belopp överskridestUl vilket försäkringsgivarens ansvar är begränsat på grand avförsäkringsavtalet. 4 § Allmänt tillägg tilllivränta, som faststäUts före utgången av , utgår enUgt en procentsatssom utgör, om Uvräntan fastställts år1939 eller tidigare, , år1941, tvåhundratjugo procent, år1956 eller 1957, år1958 eller 1959, , år1960 eller 1961, , år1962 eller 1963, , år1969, tjugo procent, år1970, femton procent, 5 §Indextillägg enligt denna lag utgår året närmast då basbeloppet enUgt lagen (1962: 381) om all män försäkring för december månad med överskridit Ytterligare indextillägg utgår från och med den 1januari, under förutsättning att basbeloppet för december månad närmastföregående år överskridit det basbelopp som legat tUl gmnd för senasteindextUlägg med eUer det lägre procenttal som efter ökningenligt 7 § uppgår till minst fem. IndextUläggutgår endast till livränta som fastställts före den dag från och med vilkentiUägg skall räknas. 6 §Indextillägg utgår med det procenttal med vUket basbeloppet ökat eller det högre procenttal som följer av 7 §. Tillägget får dock ej över stiga för år, räknat från eller, vid till lämpning av 5 § första stycket andra punkten, från den dag då senaste indextillägg började utgå. Uppkommervid beräkning av det procenttal med vilket indextiUägg skaU utgå brutet tal,avrandas det tiU närmast lägre hela tal. Procenttalet faststäUes av KonungeneUer myndighet som Konungen bestämmer. 7 § Vid tUlämpning av 5 § förstastycket andra punkten och 6 § första stycket första punkten skaU det procenttalvarmed basbeloppet förändrats ökas med sådant procenttal som enligt 6 § förstastycket andra punkten eller andra stycket första punkten icke beaktats vidfastställande av tidigare indextUlägg. Procenttalen beräknas med två decimaler. 8 § Allmänt tiUägg beräknas pålivräntans belopp. Indextillägg beräknas på livräntans belopp ökat med tUläggenligt denna lag. Göresvid utbetalning av Uvränta avdrag för arman periodisk förmån, som ärvärdesäkrad, skaU vid beräkning av tiUägg livräntan minskas med den andraförmånen, dock icke med den del av denna som utgör gottgörelse för försämringav penningvärdet. 9 §Ändras livräntans belopp i enUghet med vad som bestämts vid dess fastställande, ökas eUer minskas tUlägg i motsvarande mån. 10 § TUlägg utges av denförsäkringsinrättning som förvaltar livräntan. Ansvaret för tUläggetsäkerstäUes i den ordning som gäller för livräntan enligt lagen (1948: 433) omförsäkringsrörelse eller, om tUlägget utges av , enUgtmotsvarande bestämmelser för verket. 11 § Fordran hosförsäkringsinrättning på tillägg enligt denna lag får ej utmätas. Bestämmelsen i första stycket hindrar ej utmätningav livräntebelopp enligt vad som föreskrives i utsökningslagen (1877: 31 s. 1). 12 §Närmare bestämmelser för tillämpningen av denna lag meddelas av Konungen eUer myndighet som Konungen bestämmer. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i skadeståndslagen (1972: 207) Härigenom förordnas, att i skadeståndslagen (1972:207) skall införas en ny paragraf, 5 kap. 9 §, av nedan angivna lydelse, 9§ Om ändrmg av skadeståndslivränta med anledning av förändringar ipenningvärdet gäller särskilda föreskrifter. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1967: 663) om tillägg till vissa trafiklivräntor Härigenom förordnas, att 1, 4, 9 och 16 §§ lagen(1967: 663) om tiU-lägg till vissa trafiklivräntor skall ha nedan angivnalydelse. TiUägg enligt denna lag utgår till livränta som utges enligt lagen (nr 77) om trafikförsäkring å motorfordon eller på grand av annan försäkring mot ansvar för skada i följd av trafik med motorfordon som avses i 2 § nämnda lag (trafiklivränta). TUlägg enligt denna lag utgår tUl livränta somutges enligt lagen (nr 77) om trafikförsäkring å motorfordoneller på grand av annan försäkring mot ansvar för skada i följd av trafik medmotorfordon som avses i 2 § nämnda lag (trafiklivränta), om den händelse somföranlett livräntan inträffat före utgången av . Lagen gäller ej trafiklivränta till följd av skada som uppkommit utomlands och ej heller livränta på grand av försäkring på staten tillhörigt motorfordon eUer motorfordon som användes uteslutande inom järnvägs- eller fabriksområde eller inhägnat täv-Ungsområde eller annat sådant inhägnat område. Lagen gäUer ej trafiklivränta tiU följd av skadasom uppkommit utomlands, om icke livräntetagaren vid tiden för den händelsesom föranlett livräntan var svensk medborgare eller utlänning med hemvist iSverige. Lagen gäller ej heller livränta på gmnd av försäkring på statentUlhörigt motorfordon eller motorfordon som användes uteslutande inomjämvägs-eller fabriksområde eller Inhägnat tävlingsområde eller annat sådantinhägnat område. Allmänt tillägg tUl trafiklivränta, som fastställts föreutgången av , utgår enligt en procentsats som utgör, om livräntan fastställts eller tidigare, tvåhundratjugofemprocent, åren 19421947, etthundratjugoprocent, åren 19481950, , åren 19521955, , eller 1957, , eller 1959, , eUer 1963, femton procent, Allmänt tillägg till trafikllvrän-ta, som fastställts föreutgången av till följd av skada som uppkommit i , utgår enligten procentsats som utgör, om Uvräntan fastställts år 1939eller tidigare, , , ,, , åren 19421947, etthundratjugo procent,åren 19481950, , , , åren 19521955,, eller 1957, , eller 1959,, eller 1961, , eller 1963,femton procent, , , . Allmänt tillägg till trafiklivränta, som fastställts föreutgången av till följd av skada som uppkommit utomlands, utgår enligtde procentsatser som anges i 4 § lagen (1973:000) om tillägg till vissaansvarslivräntor. Indextillägg tlU trafiklivränta utgår från och med den 1januari det år, då basbeloppet enligt lagen (nr 381) om aU-mänförsäkring för januari månad med överskii-der basbeloppet förjanuari 1967. Ytterligare mdextillägg utgår varje årbasbeloppet för januari månad med överskrider det basbeloppsom ligger till grand för senaste indextillägg. Indextillägg tUl trafiklivränta utgår från och med den 1januari det år, då basbeloppet enligt lagen (nr 381) om allmänförsäkring för januari månad med överskrider basbeloppet förjanuari 1967. Ytterligare indextillägg utgår varjeår basbeloppet för december månad närmast föregående år med minst fem procentöverskridit det basbelopp som ligger tUl grund för senaste indextUlägg. I fråga om trafikllvränta, som fastställes efterdet att indextiUägg tUl tidigare fastställda livräntor börjat utgå enligtförsta stycket, utgår indextillägg från och med den dag närmast efterlivräntans fastställande då ytterligare indextillägg till de tidigarefastställda livräntorna börjar utgå. IndextUlägg utgår med det procenttal med vUketbasbeloppet ökat. Bmtet procenttal avmndas tUl närmast lägre hela procenttal.Det procenttal med vilket indextillägg skall utgå fastställes av Konungeneller myndighet som Konungen bestämmer. 16 § Fordran hos försäkringsinrättning på tilläggenligt denna lag får ej utmätas. Bestämmelsen i första stycket hindrar ej utmätningav livräntebelopp enligt vad som föreskrives i utsökningslagen (1877: 31 s.1). Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i förordningen (1967:666) om tillägg till vissa trafiklivräntor,som utgår av statsmedel, m. m. Härigenom förordnas, att 1 och 6 §§ förordningen(1967: 666) om tiUägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m.m., skall ha nedan angivna lydelse. 1 § TUlägg enligt denna förordning TiUägg enligt denna förordning utgårtUl livränta som i anledning utgår tiU livränta som i anledning av skada, vUken uppkommit här av skada, vilken uppkommit till i landet till följd av trafik med följd av trafik med motorfordon, motorfordon, utges av statsmedel utges av statsmedel eller på grund eller på grund av en av staten ta- av en av staten tagen ansvarig gen ansvarighetsförsäkring (trafik- hetsförsäkring (trafiklivränta), om livränta). Med motorfordon för- den händelse som föranlett liv stås därvid sådant fordon som av- räntan inträffat före utgången av ses i 2 § lagen . Har skadan uppkommit (nr 77) om trafikförsäkring å mo- utomlands, utgår dock tillägg torfordon. endast om livräntetagaren vid ti- denför den händelse som föranlett livräntan var svensk medborgare eller utlänningmed hemvist i . Med motorfordon förstås vid tillämpning av dennaförordning sådant fordon som avses i 2 § la- genden (nr 77) om trafikförsäkring å motorfordon. 6 § Fordran hos staten eller försäkringsinrättningpå tillägg enligt denna förordning får ej utmätas. Bestämmelsen i första stycket hindrar ej utmätningav livräntebelopp enligt vad som föreskrives i utsökningslagen (1877: 31 s.1). Dennalag träder i kraft . Protokoll,hållet i lagrådet . Närvarande: justitierådet , regermgsrådet , justitierådet ,justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommetutdrag av protokollet över justltieärenden, håUet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet , har Kungl. Maj:t förordnat, att lagrådetsyttrande skall inhämtas över upprättade förslag till 1. lag om ändring avskadeståndsUvräntor, 2. lag om tillägg till vissaansvarslivräntor, 3. lag om ändring iskadeståndslagen (1972: 207), 4. lag om ändring i lagen (1967:663) om tiUägg till vissa trafiklivräntor. Förslagen,som finns bUagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslagettill lag om ändring av skadeståndslivräntor Genom den förevarande lagen regleras i visstavseende omfattningen av skadevållarens ersättningsskyldighet mot denskadelidande. Reglema i lagen har emellertid ej utformats så att de direktanger skyldighetens omfattning. Lagen fömtsätter, att ersättningen bestämmesgenom dom eUer avtal. Först därefter ingriper lagen och utsäger att livräntaskall utgå med annat belopp än vad domen eller avtalet utvisar. Enligt lagrådetsmening vore det naturligt, att omfattningen av skadevållarensersättningsskyldighet direkt angavs i skadeståndslagen. Med hänsyn till detsamband som föreligger mellan den nu föreslagna lagstiftningen och 1967 årsreform beträffande trafikUvräntoma och till det läge i övrigt, i vilketlagstiftningsärendet nu kommit, får dock den valda metoden anses kunnagodtagas. Enligt förevarande paragraf gäller för lagenstillämplighet att livränta skall utgå till fullgörande avskadeståndsskyldighet. För att så skall vara fallet får, såsom föredragandestatsrådet framhåller, fordras att skyldigheten att utgiva Uvräntan gmndar sigpå skadeståndslagen, skadeståndsrättslig speciallagstiftrung eller irättspraxis utbildade gmndsatser om skadeståndsansvar. Har såsom skett iavtalen på arbetsmarknaden om s. k. trygghetsförsäkring någon åtagit sig attutgiva ersättning för skada som inträffar i vissa angivna situationer ochuppkommer senare sådanskada, blir livränta som utgår till följd av detta åtagande icke obetingat atthänföra till sådan livränta som avses i förevarande paragraf. Härför erfordrasatt situationen är sådan att livräntan skulle utgått även om åtagandet ejförelegat. TUl den del åtagandet avser förpliktelse att utgiva livränta utanatt skyldighet därtill eljest förelegat är åtagandets innehåll avgörande förfrågan om storleken av den ersättning som skall utgå, däribland spörsmålet omsäkerställandet av en livräntas realvärde vid inflation. En annan sak är att omi åtagandet angives att ersättning skall bestämmas enligt allmännaskadeståndsregler, åtagandet som regel torde vara att så förstå attvärdesäkring enligt förevarande lag skall tillämpas på en livränta som utgår pågmnd av åtagandet. Somannan fömtsättning för lagens tillämplighet gäller att Uvräntan skall hafaststäUts. Så får anses vara fallet när genom dom eller avtal uppkommit enförpliktelse att utgiva en till beloppet bestämd Uvränta, Utgivande avprovisoriska livräntor torde oftast ske utan att sådan förpliktelse föreliggeroch de är då ej heller att anse som fastställda i lagens mening, A andra sidankan den omständigheten, att vid fixerandet av förpliktelse att utge en bestämdlivränta förbehåll intages att livräntan skaU kunna omprövas , ej anses innebära att livräntan ej är fastställd. Lagen ärdärför i och för sig tiU-lämpUg på livräntan. Ettspörsmål som ej diskuteras i remissen är betydelsen av att vid bestämmandet avlivränta överenskommelse träffats om att värdesäkring skall ske på aimat sättän lagen anger eller att lagens regler om värdesäkring ej skall tillämpas, t,ex, därför att den skadelidande er-hålUt högre gmndlivränta än den som eljestskolat utgå, Lagens ordalydelse utvisar ej att den skulle vara indispositiv.Ej heller kan anses ligga i sakens natur att lagen måste vara tvingande.Fastmera talar den omständigheten att avtalsfrihet föreligger beträffandefrågan om ersättning över huvud taget skall utgå i form av Uvränta starkt föratt sådan frihet gäller även beträffande värdesäkringen. Anledning föreUggerdärför ej att antaga annat än att vUlkor av antydd art är gällande. Lagen är ej så utformad att av den kan direktutläsas i vad mån den blir tillämplig på livränta tUl följd av skada somuppkommit utomlands. I remissprotokollet framhålles emellertid, att avgörandehäratin-nan är om svensk lag tiUämpas vid prövrungen av skadeståndsskyldigheten.Såvitt gäUer trafikskador, som utomlands drabbar svenskar och här bosattautiänningar, framhåUes vidare under hänvisning tUl tra-fUrförsäkringsbolagensåtagande beträffande tillämpning av svensk skadeståndsrätt vid reglering avutlandsskador att bolagens åtagande i praktiken torde leda till att svensklag så gott som alltid blir tUlämpad. I anledning härav får lagrådet framhållaatt enligt allmän gmndsats skadestånd i utomobligatoriska förhållanden bestämsi enlighet med la- geni det land där skadan inträffade, I fråga om utiandsskador har därför svensk domstoli allmänhet att tiUämpa utländsk lag vid prövningen avskadeståndsskyldigheten, om den som våUat skadan ej medger annat, och dettaförhållande påverkas icke av det av försäkringsbolagen gjorda åtagandetbeträffande trafikskador utomlands. En annan sak är att man torde ha anledningräkna med att den skadeståndsskyldige praktiskt sett aldrig kommer attmotsätta sig tiUämpning av svensk rätt, om av honom tecknad försäkring svararför skadestånd som genom att svensk rätt tUlämpas kan åläggas honom. Skulleförsäkrmgs-bolag i fall som avses utge livränta utan att skadevållarenmedgivit eller får anses ha medgivit tUlämpning av svensk rätt, torde livräntanicke kunna anses utgå tUl fullgörande av skadeståndsskyldighet, och förevarandelag blir då icke tUlämplig på livräntan, I specialmotiveringen tUl förevarande paragraf görföredragande statsrådet vissa uttalanden angående innebörden av tredje stycket.Till vad där sägs må anföras följande. Om mål om bestämmande av livränta fullföljes iflera instanser, torde livräntan få anses fastställd genom dom av den domstolsom slutligen prövat frågan. Att så är fallet om den högre instansen ändratdet livräntebelopp som lägre instans bestämt eller bestämt att livränta skallutgå i ett fall då lägre instans ogUlat yrkande därom, torde vara självfallet.Detsamma måste emellertid anses gälla, om högre instans fastställt lägreinstansens dom. I fråga om den situation som föreligger, då ändringav fastställda livräntor enligt förevarande paragraf skall ske från en tidpunktsom ligger efter den lägre instansens men före den högre instansens dom,uttalar föredragande statsrådet, att avgörande för om livräntan skall ansesvara fastställd av den högre instansen bör vara om den högre instansen lagt ettannat penningvärde till grund för livräntan än den lägre instansen. Attuttrycket "fastställts" i den föreliggande situationen skall hadenna innebörd torde emellertid svårligen kunna utläsas av det föreslagnastadgandet; ordet kan här näppeUgen ha annan innebörd än i 1 §, där den högreinstansens avgörande uppenbarligen åsyftas. Mot förslaget kan även riktasanmärkningen, att ett stadgande med angivna innehåll har den svagheten attbetydande svårigheter kan vållas de tillämpande myndigheter som har att tolkaden högre instansens dom. Någon presumtion för att fastställelse av lägreinstansens dom betyder att den högre instansen lagt penningvärdet vid tiden förden lägre instansens dom till grund för sitt avgörande torde icke kuima ansesföreligga. Föredragande statsrådet har hänvisat till att reglerna om förbud motreformatio in pejus i vissa fall leder tUl att den högre instansen är tvungenatt lägga ett tidigare penningvärde tUl gmnd, Hum- vidadessa regler verkligen måste få denna konsekvens kan, med hänsyn tUl denfrikoppUng från fast penningvärde som den föreliggande och Ukartade reformerinnebär, ifrågasättas men skall här icke närmare analyseras. Möjlighet finns att skapa en ordnmg, varigenom sådanatolkiungssvårigheter som berörts såvitt möjligt förebygges. För detta syfteskulle det i tredje stycket upptagna stadgandet kunna kompletteras med enbestämmelse om att ändring även skall ske av Uvränta som genom dom fastställtssenare, dvs, senare än den dag då ändringen skall ske, om första domstols dom imålet meddelats före nämnda dag. Genom en sådan regel skulle den skadelidandesintresse tUlgodoses i den utsträckning lagstiftningen åsyftar. Regeln skulletvinga den högre instansen att vid prövningen ta hänsyn till att det belopp denbestämmer skall utgå med den procentuella ändring som skett beträffandelivräntor efter den lägre instansens dom. Enligt förevarande paragraf får ändring ejöverstiga för år från den dag då ändring senast skedde. Dettainnebär, att ändring ej skett, det på detta år belöpande utrymmet förändring står till förfogande följande år. Så snart en ändring skett, kommerdäremot ett då förefintligt utrymme, som ej tagits i anspråk, ej att stå tUl förfogandeett kommande år; ändringen ett sådant år får nämligen enligt stadgandet ejöverstiga de 5-procentiga utrymmen som uppkommit efter den senaste ändringen.Till belysning av det anförda må följande exempel åberopas. Antag att pennmgvärdet ej undergår någon ändring men att det tredje året ensänkning av penningvärdet inträder. TUlgängUgt utrymme förhöjning av Uvräntan uppgår då det tredje året till , medan denändring som sker uppgår till . Outnyttjat utrymme för ändring är 9procent Antag vidare att det fjärde året en sänkning av penningvärdet på 12procent inträder. Eftersom föregående år ändring skett, är det fjärde årettiU-gängUgt utrymme för ändring föregående år tillgängligamen ej i anspråk tagna har ju fallit bort och ändring kommeralltså att ske , medan återstående procenttal balanseras till ett kommande år. Kommer i fortsättningen penningvärdet attvara , kan livräntetagaren dessa år få höjning svarande mot debalanserade . Inträffar däremot livräntanutgår en årlig penningvärdesförsämring på , kommer livräntetagarenaldrig i åtnjutande av den 7-procentiga höjning han bort få. Det sagda innebär,att livräntetagaren gör en förlust i vart fall på det sättet att höjnmgenkommer senare än egentligen är avsett eller eventuellt så att den helt uteblir,medan en motsvarande vinst göres av skadevåUaren eller i praktiken försäkringsinrättnuigen,som torde ha uttagit beräknade efter en årlig höjning på . Den ofullständighet i konsekvens som på denna punktföreligger kan botas om man i Ukhet med vad som föreslagits beträffande ejtUl-godosedda procenttal av verkligen inträffad penningvärdesförändring tUlåter, att ej utnyttjat utrymme för ändring får balanseras även från ett årdå ändring av livräntan skett. Detta kan ernås om tUl andra punkten iförevarande paragrafs första stycke göres ett tillägg av följande innehåll: "----- senastskedde samt dämtöver med, om vid tidigare ändringtiUgängligt utrymme för ändring ej helt tagits i anspråk, vad som återstårdärav", Av uttalanden i samband med reformbeträffande trafiklivräntoma framgår, att en fömtsättning för att TLL:smotsvarighet tUl den 1 förevarande paragraf upptagna samordningsregeln skaUfyUa det syfte som avsetts bedömdes vara, att utbetalaren av samordningsförmånenej utövade regressrätt mot skadevållaren för de värdesäkringstUl-lägg hanskulle utgiva på basis av samordningsförmånen. Har utbetalaren avsamordningsförmånen regressrätt i sådant hänseende, bUr nämligen följden attindextUläggen på den livräntedel skadevållaren eUer hans ansvarsförsäkring har att direkt utgiva skulle komma att helt eller delvis tagas i anspråk föratt tillgodose regresskravet; är tUläggen på samordningsförmånen större äntilläggen på den livränta skadevållaren har att direkt utgiva, kommer ävendenna livräntas gmndbelopp att naggas i kanten. De samordningsförmåner som vanligen kommer i frågatorde numera på gnmd av tydlig lagföreskrift sakna regressrätt på såvälförmånens grandbelopp som tillägg därå. Det synes dock ej kunna uteslutas, attfaU kan föreligga då regressrätt är för handen för såväl samordningsförmånensom värdesäkring därav. Som ett tänkbart exempel kan anges den värdesäkradelivränta en arbetsgivare enligt anställningsavtal har att utgiva till enarbetstagare, som invalidiserats genom en skadevål-lare. MöjUgt är dock att faUav denna tänkta art över huvud taget ej längre förekommer och att man därförkan bortse från dem. Ett annat spörsmål är humvida tUlkomsten avförevarande lagstiftning kan påverka frågan huruvida regressrätt förvärdesäkringstillägg på samordningsförmånen föreligger. Det kan hävdas, attdenna lag ej sysslar med frågan om skadevållarens ansvar församordningsförmånen och dess värdesäkring och att därför regressrätten för densom utger värdesäkringsförmånen ej påverkas av lagen. Har denne regressrätt förvärdesäkringen av samordningsförmånen, skall vid utbetalning av delivräntebelopp skadevåUaren har att utgiva avdrag ske utom försam-ordningsförmånens grundbelopp även för värdesäkring därav. förlivräntetagaren blir med en sådan ordning uppenbarligen ej vad som åsyftats medlagstiftningen. Den andra möjUgheten är att genom denna lagstiftning och då främstgenom förevarande stadgandes utformning utgivaren av värdesäkringstillägg påsamordningsförmånen skall, när det kan gå ut över livräntor på vilka lagen ärtillämplig, vara betagen regressrätt för värdesäkringsbelopp på samordningsförmånen.Det måste emellertid anses tvivelaktigt om förevarande bestämmelse kan ha ensådan effekt. Det är nämUgen svårt att förklara varför regressrätten församordningsförmånen skall vara en annan än eljest just därför att en livräntautgår jämsides. Ensärskild svårighet uppkommer i det fall att den värdesäkradesamordningsförmånen skall utgå endast under viss begränsad tid och att därförden av skadevållaren direkt utgivna livräntan skall i motsvarande mån ökas vidsamordningsförmånens upphörande. Det rimliga vore att skadevållaren därefterhade att utgiva livränta med brattobeloppet jämte tillägg, som beräknas påbrattobeloppet och summan av de tUlägg som skulle ha utgått på detta beloppalltifrån livräntans fastställande.