prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Dei förevarande paragrafs andra stycke upptagna reglema om förfarandet när en samfäUighetskall anslutas till en förefmtUg förening svarar mindre väl mot den ordning somenligt remissprotokollet är avsedd. Så måste läsaren få det intrycket att deti stadgandet omtalade samtycket av föreningen är en för föreningen bindandeutfästelse. Detta är dock ej avsett. Ej heller ger paragrafen någon antydan omatt som ett led i det slutliga avgörandet ingår frågan om stadgeändring i föreningen.Lagrådet förordar jämkning i andra stycket första punkten av innebörd attsammanträdesledaren skall inhämta yttrande från föreningens styrelse huruvidaden förordar att samfälligheten anslutes tiU föreningen. Föratsättning förparagrafens tillämpning därefter bör angivas vara att sådant förord lämnas.Slutligen föreslås att sista punkten i andra stycket utbytes mot två punkter avföljande lydelse: "Fattas beslut om anslutning, skall föreningen upptagafråga om den ändring av föreningens stadgar som behövs för att anslutning skallske. Till dess det slutligt avgjorts huravida anslutning kommer tUl stånd,skall frågan om bUdande av ny samfällighetsförening vUa." Förslagetsmening är att uttaxering i fall som avses i förevarande paragraf skall ske fråndem som var föreningsmedlemmar vid tiden för föreningens upplösning eller, iden mån så kan ske enligt allmänna regler, deras universalsuccessorer. Har ddägarfastighetefter upplösningen överlåtits eller eljest övergått tUl ny ägare, uppkommerfrågan om den nye ägarens ansvar. Med den utformning av 44 § lagrådet förordatkommer den nye ägaren att mot föreningen svara för belopp som påförts dentidigare ägaren före det att fastigheten övergick. För belopp som efterfastighetens övergång påföres tidigare ägaren ålägger däremot nämnda paragrafnye ägaren intet ansvar. Vad angår den särskilda förmånsrätten uppkommer avskäl som berörts vid 44 § sådan endast för belopp som påförts tidigare ägarenmedan denne ännu ägde fastigheten. Detta innebär, att om den tidigare ägarenbrister i betalning i fall då nye ägaren ej svarar, ny uttaxering avbristbeloppet får ske hos övriga delägare för upplösningen.Detta resultat synes lagrådet rimligt. Att beakta är nämligen att nye ägarenvid undersökning före sitt förvärv ej kan få annat besked än att föreningen ärupplöst och han har då ej anledning att i annat fall än att tiUäggsuttaxeringenligt förevarande paragraf redan gjorts räkna med att ansvar för uttaxering tUlföreningen kan drabba honom, övriga delägare måste därför anses närmare än dennye ägaren att bära den uppkomna förlusten. Förslagettill lag om införande av anläggningslagen och lagen om förvaltning av samfälligheter Denjämställdhet med fastighet som genom förevarande paragraf tUlagts lott som utiagtsvid gUtig sämjeddning torde böra utsträckas att avse även sådant genomarealöverlåtelse utbrutet område som kan legaUseras. Lagrådet föreslår därföratt i paragrafen måtte stadgas att vad i de däri angivna lagama föreskrives omfastighet skaU äga motsvarande tUlämpning på sådan lott eller sådant områdesom kan komma att utgöra fastighet för sig genom legalisering. ÖvergångsbestämmelsernatUl anläggningslagen är uppbyggda på det sättet att i förevarande paragraf skaUregleras i vUka fall bestämmelsema i LGA skall tUlämpas vid inrättande av gemensamhetsanläggningefter det att anläggningslagen trätt i kraft. Den avgörande tidpunkten skallvara om förrättning påbörjats före utgången av . I motiven uttalas, attförrättning torde anses påbörjad när första förrättningssammanträde hållits.Detta påstående slår inte väl i överensstämmelse med 15 § LGA. Anläggnmgsbeslutenligt LGA kan sålunda meddelas utan föregående sammanträde. Vidare är attbeakta att om förrättaingsmannen påbörjat utredningsarbetet men icke lämpligenkunnat hålla sammanträde , förrättningsmannen blir obehörig ochutfört arbete kanske utan värde. Det förefaUer lagrådet enklare och meraföljdriktigt att anse att förrättning får anses påbörjad, när förrättningsman förordnas. Föreskriftemai förevarande paragraf avser handläggningen och prövningen hosförrättningsinstansen ävensom fuUföljdsbestämmdsema i 21 § LGA och verkstälUghetsreglernai 3538 §§ samma lag. Den valda tekniken kan enligt lagrådets mening i och försig godtagas. För att paragrafen skaU få den avsedda verkan torde denemellertid böra ges det innehållet att lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningarfortfarande skall tUlämpas vid förrättning enligt lagen som påbörjats föreutgången av ävensom i fråga om verkställighet i anledning av beslut vidsådan förrättning. Med denna utformning blir även andra regler i LGA än de nyssnämnda som har betydelse för verkställigheten tillämpliga. Imotiven tUl denna lag har icke angivits när förrättning som där avses skallanses ha påbörjats. Det torde ligga närmast tUl hands att anlägga sammabetraktelsesätt på denna fråga som angivits under 7 § för där angivna fall. har i anledning av ett remissyttrande anfört, att av grunderna förbestämmelsen i första punkten av förevarande paragraf synes följa attåterförvisad förrättning som regel skall handläggas enligt äldre lag medan, omförrättaingen i sin helhet undanröjts, ny lag dock torde böra tUlämpas närhandläggningen återupptas i förrättningsinstansen. Om förrättning undanröjtsoch ärendet återförvisas för ny handläggning, kan emellertid enligt lagrådetsmening den fortsatta handläggningen icke gärna anses som annat än fortsättningpå en redan påbörjad förrättning. En annan sak är om förrättningen undanröjtsdärför att den aldrig borde ha kommit till stånd, dvs. om ansökan om förrättningenborde ha avvisats. I det senare fallet fordras ny ansökan, vUket icke behövs idet förra fallet. Iförsta stycket av paragrafen har upptagits en bestämmelse om att 5 kap. EVLskall gälla enskUd väg som tUlkommit med stöd av anläggningslagen. Stadgandetsynes vara överflödigt, då 5 kap. EVL torde gälla oberoende av på vUket sättden enskUda vägen tiUkommit (jfr 1 kap. 1 § EVL). Lagrådet förordar därför attdetta stycke får utgå. Enligtparagrafens andra stycke är för tillämpningen av 67 och 68 §§ EVL bestämmande huravidasammanläggningen eller delningen beslutats före eller efter utgången av år1973. Sammanläggning eller delning torde få anses beslutad genom avgörandet avden instans som sist prövar saken, dvs. om talan fullföljts motförrättningen genom fastighetsdomstolens utslag eller högre rätts beslut,även i de faU då avgörandet innebär fastställdse. Syftet med det föreslagnastadgandet synes emellertid vara, att tidpunkten förfastighetsbildningsmyndighetens beslut skall vara bestämmande för tUlämpningenav nämnda paragrafer i . För att detta skall komma till tydligt uttryckförordar lagrådet alt stadgandet omformuleras och ges lydelsen, att bestämmelsemai 67 och 68 §§ lagen om enskUda vägar ej äger tillämpning, om i ärendet angåendesammanläggning eller delning beslut av fastighetsbildningsmyndigheten meddelasefter utgången av . Omförsta stycket i enUghet med lagrådets förslag utgår, torde vad som stadgas iandra stycket lämpligen böra föras till 9 § och där upptagas i ett andrastycke. Godtages detta, bör 1114 §§ i förslaget om-numreras och betecknas1013 §§. Vid10 § har lagrådet förordat att förevarande paragraf betecknas 10 §. förslag vid 10 § varvid förevarande paragraf får betecknmgen 11 § bör i första punkten "11 §" ändras tiU "10 §". Enligtvad som framgår av motiveringen är avsikten, att 41 och 42 §§ anläggningslagenskall tillämpas på anläggning som avses i första stycket av förevarandeparagraf vUken enligt lagrådets förslag vid 10 § blh 12 § endast när beslutom fastighetsbildningsåtgärden meddelas efter den nya lagstiftningens ikraftttädande.Detta har emellertid icke kommit tUl uttryck i lagtexten. Enligt lagrådetsmening bör ett stadgande härom meddelas. Stadgandet torde böra ges ettinnehåll motsvarande vad som föreslagUs vid 10 § andra stycket. Lagrådetförordar därför att tUl första punkten i första stycket fogas satsen:"dock endast om i ärendet beslut av fastighetsbildningsmyndighetenmeddelas efter utgången av ". Deerinringar som lagrådet vid 1 § anläggningslagen gjort mot att regeln iförevarande paragrafs första stycke placerats bland övergångsbestämmelsemaäger giltighet även beträffande den föreskrift som upptagits i andra stycket.Den gjorda placeringen är även såvitt angår denna föreskrift av beskaffenhetatt kunna godtagas. Sedande nämnda föreskrifterna, på sätt föreslagits vid 10 §, flyttats tUl 13 §,kan under förevarande paragraf upptagas den vid 13 och 49 §§ anläggningslagenberörda övergångsregeln. Såsomframhålles i remissprotokollet bör domstolsbeslut med stöd av bysamfällighetslagenäven i andra fall än då det avser fastställande av reglemente enligt 5 § eUerförordnande av god man enligt 10 § verkstäUas enligt föreskrifterna i nämndalag. Lagen bör alltså såsom namnes tUlämpas beträffande ett uppdrag atthålla sammanträde för fråga om försäljning av mark. Tillämpningen kan dock ejbegränsas till själva uppdraget utan måste omfatta också reglerna som gerdelägare rätt att vid domstol klandra beslut som fattats vid sammanträdet. Vadsom åsyftas med bestämmelserna i förevarande paragraf skulle enligt lagrådets mening komma till tydligare uttryck om paragrafen får följande lydelse: "Har domstol enligt lagen (1921: 299) om förvaltning av bysamfäUigheter och därmed jämförliga samfällda ägor och rättighe ter meddelat beslut med avseende på samfällighets förvaltning, skall nämnda lag fortfarande galla i det hänseende beslutet avser. Utan hin der av vad nu sagts skall, om delägare begär det, enligt lagen ( ) om förvaltning av samfälligheter bildas samfällighetsförening, som har att övertaga förvaltningen. Finnes syssloman eUer god man enligt först nämnda lag, göres begäran om sammanträde för bUdande av förening hos honom och har han att utan förordnande häUa sammanträdet." Vid 7 § förevarande laghar lagrådet förordat en komplettering av lagtexten innebärande att LGAfortfarande skall tiUämpas i fråga om verkställighet i anledning av beslut vidförrättning enligt LGA. Den föreslagna lydelsen kommer att omfatta även degrandläggande bestämmelser om anläggningens utförande som upptages i 6 § LGAoch gäller alla samfäUigheter enligt LGA, icke endast sådana som kan förvärvarättigheter och ikläda sig skyldigheter. Om lagrådets förslag beträffande 7 § godtages,synes 6 § LGA icke böra medtagas i uppräkningen i förevarande paragraf. Iparagrafen anges durekt de stadganden i LGA som fortfarande skall tUlämpas ifråga om sådana samfälligheter som kan förvärva rättigheter och ikläda sigskyldigheter. För att någon tvekan icke skall råda i fråga om talan motlänsstyrelses beslut rörande sådan samfäUighet, torde även stadgandet i 44 §andra stycket LGA böra medtagas i uppräkningen. Att stadgandet i 44 § förstastycket LGA alltjämt skall äga tillämpning för där avsett fall framgår av 7 §förevarande lag. Genomatt förevarande paragrafs första stycke gäller endast i fall, då beslut träffaspå samfällighetsstämma, omfattar stadgandet endast samfälUgheter som kanförvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. Det i andra stycket upptagnaundantaget för samfälligheter som anges i 18 § dvs. sådana samfälligheter somicke kan förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter är därför opåkallatoch bör utgå. Sambandet skulle enligt lagrådets mening framstå klarare omdärjämte första punkten i första stycket gives lydelsen att på samfällighetsstämmai samfällighet som avses i 17 § kan beslutas att samfälligheten skall ombildastill samfällighetsförening. Vidtages sistnämnda jämkning bör orden"delägare i" utgå ur tredje stycket. Förslagettill lag om förmånsrätt för fordringar enligt lagen om förvaltning av samfälligheter Härmå endast erinras om de uttalanden som gjorts vid 44 och 65 §§ i förslaget tilllag om förvaltning av samfälligheter. Förslagettill lag om ändring i lagen om samäganderätt Isamband med att vissa inskränkningar föreslås i samäganderättslagenstillämpningsområde har första stycket i 19 § givits en ändrad lydelse. Därvidhar företagits vissa redaktionella ändringar i syfte att tydligareän ange undantagen från lagens tUlämpningsområde. Lagrådet finneranledning påpeka att även paragrafens tredje stycke i förtydligande syfte börundergå viss förändring. I detta stycke hänvisas nämligen till 22 kap. 3 § ärvdabalkenoch 4 kap. 8 § jordabalken, varmed avses dessa lagrum i äldre lydelse. I derasställe gäller numera 15 kap. 16 § . I lagen om förvaltning av samfälligheterhar för en snarlik sitaation ansetts obehövligt att upptaga en regel motsvarandeden i förevarande stycke; specialregleringen i sistnämnda lag har ansetts utansådan regel gälla före de allmänna bestämmelserna i . Ettlikartat betraktelsesätt skulle kunna anläggas här. Lagrådet anser emellertidspörsmålet ej behöva upptagas tUl bedömning utan förordar blott, att i sambandmed att paragrafen i övrigt erhåller ändrad lydelse hänvisningen tiU de äldrelagrummen utbytes mot en hänvisning till det nämnda stadgandet i . Förslagettill lag om ändring i lagen om handläggning av domstolsärenden Härmå blott erinras om att, sedan förevarande förslag remitterades tiU lagrådet,genom lag (1973: 656) ändrmg gjorts i 6 § andra stycket punkt1, vilken innebär att fr. o. m. hänvisningen till 2 kap. 4 §giftermålsbalken utbytes mot hänvisning tUl 2 kap. 2 § . Förslagettill lag om ändring i lagen om rätt till fiske Enligtvad som framgår av remissprotokollet skall upplåtelse, som skett enUgt 24 §andra stycket i lagrummets äldre lydelse, ej rubbas genom den nya lagen. Entydlig regel härom bör upptagas sist bland övergångsbestämmelsema och kanlämpligen erhålla lydelsen att beträffande upplåtelse, som skett enligt 24 §andra stycket i dess äldre lydelse, äldre lag fortfarande skall ägatillämpning. Förslagettill lag om ändring i fastighetsbildningslagen Imotiveringen tUl 3 kap. 3 § andra punkten uttalar föredragande statsrådet, attom det kan väntas att flera fastigheter avsedda för bebyggelse skall bildasinom visst område, tätbebyggelse undantagslöst föreligger enligt 6 §byggnadslagen. Lagrådet vUl härtill anmärka, att enligtbyggnadslagen med tätbebyggelse förstås sådan samlad bebyggelse somnödvändiggör eller kan väntas nödvändiggöra särskilda anordningar förtillgodoseende av gemensamma behov, varjämte uttalas att vid prövning huravidatätbebyggelse föreUgger hänsyn skall tagas även tUl bebyggelse som är attvänta. För att tätbebyggelse skall anses föreligga är det således enligt dennadefinition icke tillräckligt, att det kan väntas att flera fastigheter avseddaför bebyggelse skall bUdas inom visst område. Vid tillämpningen av det nubehandlade stadgandet torde tätbebyggelsebegreppet enligt byggnadslagen böravara vägledande. På sätt angivits vid 31 §anläggningslagen förordas ett tillägg tUl 16 kap. 1 §. Vid bifall härtill ärjämkning av ingressen till denna lag erforderlig. Förslagenlämnas utan erinran. Utdragav protokollet över justitieärenden, hållet inför istatsrådet på . Närvarande:Statsministern , ministem för utrikes ärendena , statsråden ,, , , , , , , , ,. StatsrådetLidbom anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöterlagrådets yttrande över förslag till 1. anläggningslag, 2. lag om förvaltning av samfälligheter, 3. lag om införande av anläggnuigslagen( ) och lagen ( ) om förvaltaing av samfälUgheter, 4. lag om förmånsrätt förfordringar enligt lagen ( ) om förvaltning av samfälligheter, 5. lag om ändring i lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt, 6. lag om ändring i lagen (1938;274) om rätt tUl jakt, 7. lag om ändring i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 8. lag om ändring i lagen (1950:596) om rätt tUl fiske, 9. lag om ändring ifastighetsbildningslagen (1970: 988), 10. lag om ändring i väglagen(1971: 948), 11. lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, 12. lag om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker, 13. lag om ändring i lagen (1956;216) om jordbrukskasserörelsen, 14. lag om ändring i lagen (1969:732) om postbanken. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådetuttalar som sin mening att i lagen klart bör utsägas att fastighet kananslutas till gemensamhetsanläggning mot fastighetsägarens vilja. För dettaändamål förordar lagrådet att till första stycket i 1 § läggs en ny andra punktav innehåll att fastighetsägarens samtycke ej utgör förutsättning för attfastighet skall anslutas utom i den mån så föreskrives. För egen del kan jagemellertid inte dela lagrådets mening om behovet av en sådan bestämmelse.Denna skuUe sakna självständig betydelse. Det remitterade förslaget och dåsärskilt bestämmelserna i 16 § omsakägarnas dispositionsfrihet måste anses ge tydligt och tUlräckligt besked omi vUken mån de enskUda sakägama har rätt att själva bestämma rörandeinrättande av gemensamhetsanläggning. Motsättningsvis och med hänsyn till lagstiftningensart framgår därav också att i övrigt kan tvängsanslutning komma i fråga. Vad gäller de i andrastycket av 1 § gjorda begränsningarna av anläggningslagens tUlämplighetpåpekar lagrådet att vissa gemensamma anläggningar, som avses skola kunnainrättas med stöd av denna lag, också skulle kunna inrättas enligt FBL. I såfall skulle bestämmelsen i andra stycket första punkten kunna tolkas så, att såsnart det är tänkbart att inrätta en gemensam anläggning enligt FBL prövningförst skall ske enligt FBL och att förfarande enligt anläggningslagen kan ägaram först sedan fastighetsbUdningsmyndigheten förordnat därom. För undvikandeav en sådan tolkning föreslår lagrådet att FBL uttryckligen undantas från desärskilda bestämmelser som enligt andra stycket första punkten skall ägaföreträde framför anläggningslagen. Jag kan såtiUvida ansluta mig tUl lagrådetsförslag att också enligt min mening ett uttryckligt undantag beträffande FBLbör göras. Som lagrådet vidare framhåller får emellertid av allmänna rättsgrandsatseranses följa att reglerna i en speciallag sådan som anläggningslagen skall haföreträde framför bestämmelserna i som har mer allmän räckvidd. Med hänsynhärtUl synes den av lagrådet föreslagna avfattningen av lagtexten vara någotmissvisande. Den bör sålunda enligt min mening jämkas så att därav inte kandras den felaktiga slutsatsen att FBL utgör speciaUagstiftnmg i förhållandetill anläggningslagen. Som torde framgå av vad jag nu anfört biträder jaglagrådets uppfattning att om såväl FBL som förevarande lag kan vinna tiUämpningoch sakägarna är oeniga om vUken lag som bör gäUa,fastighetsbildningsmyndigheten bör tiUämpa förevarande lag. Lagrådet föreslår vid 6 §att en redaktionell jämkning görs i första stycket andra punkten. Jag har föregen del ingen erinran mot den föreslagna jämkningen. Vidare bör enligt minmening i sakligt hänseende gälla att båtnadsprövning normalt skall underlåtasvid anläggningsförrättning inte bara i de faU som angetts i det remitteradeförslaget utan också när anläggningen förutsatts i tomtindelning. Jag föreslåratt nämnda bestämmelse utformas i enlighet med vad jag nu anfört. I fråga om de generella bestämmelsemai 11 § om skydd för allmänna intressen anför lagrådet att paragrafen synesinnebära en komplettering tUl de i 9 § upptagna bestämmelserna om att gemensamhetsanläggningskaU stämma överens med planer och andra bestämmelser om marks bebyggande ochanvändning. Däremot är enligt lagrådets mening 11 § inte behövlig somkomplettering tUl bestämmelsen i 10 §, enligt vilken gemensamhetsanläggningutanför område med detaljplan inte får inrättas så, att den försvårar områdetsändamålsen- Ugaanvändning, föranleder olämplig bebyggelse eller motverkar lämpligplanläggning av området. Vid de planmässiga överväganden, som sålunda skall skeenligt 10 §, skall, anför lagrådet, liksom vid detaljplanläggning varjeallmänt intresse beaktas. Eftersom bestämmelsema i 11 § alltså enligt lagrådetsmening saknar självständig betydelse i andra fall än då gäUande stadsplan ellerbyggnadsplan finns men förhåUandena ändrats efter planens fastställande,förordas att paragrafen ges en ändrad lyddse i enlighet härmed och placerasföre den i 10 § i det remitterade förslaget upptagna bestämmelsen. anför ger mig emellertid inte anledning att gå från utformningen avdet remitterade förslaget på denna punkt. Väl kan jag ge lagrådet rätt i attvarje allmänt intresse skall beaktas vid planmässiga överväganden. 10 § i detremitterade förslaget framhäver emellertid enligt mui mening inte ensam dettamed tUlräcklig tydlighet. Man kan anta att den i praktisk tUlämpning geranledning i huvudsak tUl översiktliga överväganden. När i förslaget införs ensärskild regel om hänsyn tUl allmänna intressen, bör den därför hänföra sig tUlförhållandena både när detaljplan finns och när sådan saknas. HärtUl kommeratt i det senare faUet vad som föreskrivs i 11 § är avsett att gälla även omsådana planmässiga överväganden som skall ske enligt 10 § leder tUl detresultatet att det allmänna intresse som motverkas av anläggningen måste vikai den tänkta detaljplanen. Ett uppgivande av detta intresse till förmån för engemensamhetsanläggning bör dock inte ske annat än genom att detaljplanupprättas och fastställs. Undantagsregeln i 11 § andra stycket öppnarmöjlighet att uppge ett allmänt intresse när ett eller flera andra sådanaintressen talar med större styrka tiU förmån för anläggningens inrättande. Vid12 § behandlar lagrådet det fallet att sådan lös egendom som avses i 2 § skalldelta i anläggningsföretag när inlösen av mark skall ske. Av 14 § förstastycket i det remitterade förslaget följer, påpekar lagrådet, att den inlöstamarken i fastighetsbildningshänseende blir att betrakta som en samfällighet,som gemensamt hör inte bara tUl de deltagare i företaget som utgör fastigheteri vanlig mening utan också tUl nyssnänmda lösa egendom. Förslaget innebär pådenna punkt en nyhet av principiell natur. Lagrådet viU dock förorda en annanlösning i det avsedda fallet. Sålunda föreslås att inlösen skall ske bara förde egentUga fastigheter, som skall delta i företaget, och att löseskUlmgen aUtsåskall betalas enbart av dessa. Därefter skaU upplåtas rätt för samtligadeltagare i företaget att mot intrångsersättaing begagna marken som utrymmeför anläggningen. TUl följd härav föreslår lagrådet att till 12 § andra stycketfogas en ny punkt av innehåU att uilösen av mark sker för de fastigheter som skaUdelta i anläggningen utom sådana som avses i 2 §. Föregen del vUl jag instämma i att det givetvis inte bör komma ifråga att tillägga lös egendom andel i mark som är att anse som samfälld. Idetta avseende har det remitterade förslaget onekligen fått en mindre lämpligutformning. Jag biträder därför lagrådets förslag till ändring i 12 § andrastycket. Jag vill här endast tUlägga att det ekonomiska resultatet fördelägarna i en gemensamhetsanläggning som regel inte bör bli annorlunda med dettillvägagångssätt som sålunda skall tUlämpas, när mark skall inlösas, än medden metod som del remitterade förslaget enligt lagrådets påpekande skulle haföranlett Den intrångsersättning som av övriga deltagare i anläggningsföretagetskall betalas tUl de inlösenskyldiga deltagarna för utrymmet tUl anläggningentorde m. a. o. uppgå tUl vad som av det belopp de inlösenskyldiga har attbetala i löseskilling belöper på de övriga i förhållande tiU deras andelar.Undantagsvis kan dock tänkas att de inlösenskyldiga genom inlösningen tUlförsvärden som överstiger det intrång som an-läggningsservitatet innebär. Jag ärvidare ense med lagrådet om att när de deltagande eller vissa av dem ärtomträtter, fastighetsreglering bör kunna ske, varvid de med tomträtt upplåtaa fastighetematiUäggs den mark som annars skuUe ha inlösts.