prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — Maj:t bestäraraer,skyldig att i fråga om arbetsställe inom länet till översiktligtredovisa bl. a. planerade eller väntade utvidgningar eller inskränkningar iproduktionen, sysselsättningen eUer driften. Ilikhet med utredningen anser jag det vara påkallat med en särskild bestämmelse,varigenora de i det föregående förordade tiderna för varsel liUarbetsraarknadsverket saraordnas raed de varseltider som gäller enligt denföreslagna lagen om anställningsskydd eller sora eljest kan 14 1973.1 saml Nr 129 gällatill följd av särskUd föreskrift i kollektivavtal. Den bestäraraelse somutredningen föreslagit i detta hänseende innebär, att varsel om endriftsinskränkning alltid skaU lämnas till länsarbetsnämnden senast i sambandmed att arbetsvaren på grund av lag eller avtal varslar arbetstagare ellerarbetstagarorganisation om de åtgärder som föranleds av driftsinskränkningen.Denna bestäramelse har allmänt godtagits under reraissbehandlingen. Jagtillstyrker bestäramelsen med en smärre redaktionell ändring. utan erinran från remissinstansema föreslagit bör ett undantag frånde annars gällande varseltidema gälla för det fall att arbetsgivaren saknatmöjlighet att så i förväg som anges i lagen förutse de omständighetersora raedfört att han tvingats inskränka driften. Om arbetsgivaren i ett sådantfall i stället lämnar varsel så snart det kan ske, bör han anses ha fullgjortsin varselskyldighet. Närett varsel lämnas kan det ibland vara av värde för arbetsgivaren att varsletinte oraedelbart blir offentligt. Genom varslet skulle det annars kunna kommatill allmän kännedom att företaget råkat i svårigheter, vilket från flerasynpunkter kan vara till skada för företaget. I varselöverenskoraraelsen hardärför med avseende på sådana faU intagils den bestämmelsen att varsel kanlämnas till länsarbetsdirektören personligen med anhållan att varslet tillsvidare behandlas förtroligt. Enligt arbetsmarknadsverkets erfarenheterframställs en sådan begäran ganska ofta. Om länsarbetsdirektören bifaller dennabegäran brakar denne underrätta endast länsarbetsnämndens ordförande och chefenför vid AMS om detla varsel. förekoramer det attarbetsgivaren anhåller om konfidentiell behandling ,, att de iöverenskoramelsen angivna minimitiderna därigenom underskrids. I så fall skalllänsarbetsdirektören, om han bedöraer att detta kan medföra avsevärdaölägenheter från arbetsmarknadssynpunkt, underställa AMS denna fråga. informerats om den beslutade driftsinskränkningen ansesvarslet eraellertid offentligt och ges sedvanlig spridning. förslag skall varsel lämnas skriftligen. Detta anser jag ocksåvara lämpligt. I och raed att ett sådant varsel inkommit till länsarbetsnämndenär del underkastat de bestämmelser om offentlighet som enligttryckfrihetsförordningen gäller för allmänna handlingar. Enligt en avutredningen föreslagen bestämmelse som jag, för min del biträder skalltystnadspUkt gälla beträffande bl. a. sådana varselmeddelanden. Någonmotsvarighet tUl varselöverenskommelsens regel om förtrolig behandlingiimehåller förslaget dock ej. SAFhar anmärkt på att möjligheten tiU konfidentieU behandling av ett varselborttagits i utredningens förslag samt har frarahållit att den föreslagnabesläraraelsen om tystaadsplikt inte ger det sekretesskydd som kan vara avvitalt intresse för ett företag i vissa situationer. Isamband med tillkomsten av sysselsättningslag infördes isekretesslagen (1937: 249) en ny paragraf, 22 §, av innehåll att handling iärende som avses i sysselsättningslagen är belagd med sekretess i den raån deninnefattar upplysning ora bl. a. enskUt företags affärs-ellerdriftsförhållanden. Denna bestäramelse bör ändras så att den blir tillärapligpå handUngar i ärende som avses i lagen om vissa anställningsfrämjandeåtgärder. Härigenom kommer ett sekretesskydd alltså att gälla även förvarselmeddelanden, sora tystnadsplikt föreligger. Därraed äremeUertid inte frågan löst vilka tjänstemän inom AMS' verksamhetsområde ellereventuellt vilka andra myndigheter som skall få del av ett sådant varsel. Jagvill inte utesluta att det i vissa fall kan finnas behov av en sådan ordningsora f.n. tillärapas i praktiken, nämligen att ett varsel under ett inledandeskede delges endast länsarbetsdirektören, länsarbetsnärandens ordförande ochchefen för utredningsbyrån vid AMS. Jag finner eraellertid inte erforderligtatt i den nu aktuella lagen intages särskUda bestäramelser härom. AMS kanenligt den för AMS och länsarbetsnämnderna gäUande instmktionen besluta om ettsådant systera, om detta anses erforderligt. förslag skall ett varsel innehålla uppgift om orsaken tiU ocharten av driftsinskränkningen, den tidpunkt-då denna är avsedd att genomförassamt antalet berörda arbetstagare, fördelade på yrkesgrupper. Så snart del kanske skall arbetsgivaren uppge även vUka arbetstagare som berörs avdriftsinskränkningen. Förslaget, som i huvudsak står i överensstämmelse medraotsvarande bestämmelse i varselöverenskommelsen, har inte föranlett någotpåpekande under remissbehandlingen. Jag fiimer förslaget vara lämpligt. I enlagreglering av skyldigheten att lärana varsel ora driftsinskränkningar kan enpåföljd för underlåtenhet att fullgöra denna skyldighet inte undvaras.Utredningens förslag innebär att arbetsgivare, sora uppsåtligen eller av grovoaktsarahet underlåter att varsla ora driftsinskränkning inora föreskriventid, kan åläggas att utge en särsldld varselavgift till statsverket. Avgiftenskall fastställas för varje påbörjad vecka som varsel försummats och bestäramastill lägst 100 och högst för varje arbetstagare som berörs avdriftsinskränkningen. Möjlighet till järakning av avgiften skaU dock finnas. Enpåföljd, konstruerad på detla sätt, har godtagits under remissbehandlingen.Även jag finner denna påföljd vara lämplig. Erfarenhetenhar visat att de varseltider som gäller enligt varselöverenskoraraelsen oftaunderskridits eller över huvud taget inte iakttagits i sådana fall när arbetsgivarenär i konkurs. Med hänsyn tiU att en varselavgift skulle kunna bli verkningslösora avgiftsskyldigheten skulle gälla enbart för konkursboet, har utredningenföreslagit att avgiften i denna situation i stället skall utges av den somföreträder boet. Häremot har under remissbehandlingen invänts att något behovav en så- danbestäraraelse inte föreUgger, eftersom det av allmänna rättsregler torde följaatt en konkursförvaltare som uppsåtligen eller av grov oaktsarahet åsamkatkonkursboet varselavgift kan ådraga sig skadeståndsskyldighet genteraotkonkursboet. Detta kan vara ett arguraent för att någon genereU skyldighet attutge varselavgift inte bör åläggas släUföreträdare för arbetsgivare som ärjuridisk person. Vad som utmärker konkursfallen är emeUertid att konkursboetofta kan sakna medel till varselavgiften. Det allmännas möjligheter att fåkonkursboet att föra talan om skadestånd mot konkursförvaltaren är begränsade.Skyldigheten att utge varselavgift skulle därför i reaUteten kunna framstå somett innehållslöst hot, om avgiften inte kunde uttas av konkursförvaltaren. Jagtillstyrker på grand härav den av utredningen föreslagna undantagsbestämmelsenom skyldighet för konkursförvaltare att utge varselavgift. Ilikhet med utredningen anser jag att varselavgift bör kunna åläggas endast avdomstol och endast på talan av AMS. framhållit bör de varselregler som jag nu genoragått i principgälla för hela arbetsraarknaden. Jag är dock raedveten ora att det inom vissabranscher kan råda speciella förhållanden där de föreslagna varselreglernainte kan tUlämpas fuUt ut eller där behovet av inforraation om väntadedriftsinskränkningar åtminstone delvis tillgodoses på annat sätt. a. byggnadsbranschen, där arbetsmarknadsmyndigheterna fortlöpandeinsaralar ett orafattande inforraationsraaterial sora kan läggas till grandför en bedöraning av behovet av sysselsättningsåtgärder. I likhet raedutredningen anser jag emellertid inte lärapligt alt i de lagregler som nuföreslås införa detaljerade undantagsbestämmelser för sådana branscher som kanha behov av en särreglering. Det torde få ankomma på AMS att undersöka inomvilka branscher avvikelser från lagreglerna kan anses påkallade. Maj:teller, efter Kungl. Maj:ts bemyndigande, AMS bör ha möjlighet att föreskrivaom undantag från lagens varselbestämraelser för att raöjliggöra särskildavarselöverenskoraraelser för speciella branscher. Medett väl fungerande varselsyslera underlättas den samverkan mellanarbetsmarknadens parter, koramunema och arbetsmarknadsverket sora är nödvändigför att driftsinskränkningar skall kunna genomföras så friktionsfritt som detöver huvud taget är möjligt. Deima samverkan har ägtrara i särskilda sararådsgrapper, vilka enligt varselöverenskoramelsen kantiUsättas vid varslade driftsinskränkningar för att följa omställningensförlopp samt diskutera och till länsarbetsnämnden föreslå åtgärder för attunderlätta denna oraställning. Erfarenheterna av denna verksamhet är mycketgoda. Utredningen har emellertid inte funnit anledning att lagregleraverksamheten med dessa sararådsgrapper utan uttalat att dessa även ifortsättningen bör bildas på frivillighetens väg. AMS har instärat i dettauttalande, sora i övrigtlämnats utan erinran under remissbehandlingen. Även jag är av sammauppfattning. Liksom utredningen förutsätter jag att de riktiinjer förverksaraheten som AMS tidigare utfärdat koraraer att iakttas även fraradeles. 5.3.2Åtgärder för alt främja anställning av äldre arbetstagare och arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga Arbetsraarknadspohtikensuppgift är att genom stöd och service i olika former ge den enskUde möjlighettill meningsfull sysselsättning i ett så fritt valt yrke som möjUgt. Som jag inledningsvis harredogjort för har utvecklingen på arbetsmarknaden lett tiU att en växandegrupp människor, främst äldre och handikappade, fått allt större svårigheteratt göra sig gällande i det ordinarie arbetslivet. Självfallet har derasmöjligheter att finna sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden påverkats avden aktuella konjunkturutvecklingen. Probleraen för dessa arbetstagare äreraellertid i hög grad av långsiktig karaktär. De särskildaarbetsmarknadspolitiska åtgärderna för äldre och handikappade har sedan slutetav präglats av ökade insatser för att söka lösa dessa grupperssysselsättningsproblem i första hand inom det ordinarie arbetslivet.Målsättningen har därvid varit att medverka tUl att arbetsplatser ocharbetsuppgifter på den öppna arbetsraarknaden ulforraas raed hänsyn tUl dearbetssökandes olika förutsättningar, så att fler äldre och handikappade gesmöjlighet att utföra arbete utan hinder av sin ålder eller sitt handikapp.Först när alla raöjligheter ut-törats att genom dylika insatser bereda deraarbete i det vanliga förvärvslivet bör det bli aktuellt med sysselsättning iskyddat arbete. För att förverkliga dennaraålsättning har arbetsmarknadsverket inlett ett saraarbete medarbetsraarknadens parter för att åstadkoraraa förbättradeanställningsraöjligheter för äldre och handikappade på den ordinariearbetsraarknaden. Ett avgörande steg för detta samarbete togs , då AMSanraodade länsarbetsnäranderna alt ta initiativ till överläggningar raedarbetsgivarna och raed arbetstagarnas organisationer inom företagen för attunderlätta i första hand för svårplacerad arbetskraft att få eller behållaanställning på den öppna arbetsraarknaden. Genora tillkomsten av 1971års sysselsättningslag har arbetsraarknadsverket fått ökade möjligheter attinleda saraarbete med företagen om åtgärder som bör vidtas för att bereda äldrearbetstagare bättre anställningsraöjligheter. Denna lag bygger på tanken, attarbetsgivare, arbetstagare och arbetsraarknadsrayndigheter i samförstånd skallverka för att arbetet anpassas till den äldre arbetskraftens förutsättningaroch attmöjligheter skapas för nyanställning av fler äldre arbetstagare. Lagen gervidare arbetsmarknadsverket befogenhet att, om samförståndslösningar inle kanuppnås, meddela arbetsgivaren anvisningar om vilka åtgärder som bör vidtas föratt anställningsförhållandena för äldre arbetstagare skall förbättras. I detpraktiska arbetet har det samarbete som avses i lagen bedrivits i form avsärsldlda anpassningsgrupper, vilka under medverkan av parterna påarbetsmarknaden börjat inrättas vid företag med minst 50 anställda. Dessagrupper, i vilka som regel någon tjänsteman från arbetsförmedlingen medverkar,har även fått i uppgift att behandla frågor rörande personer med arbetshinder.Sådana anpassningsgrupper bildas f. n. i en accelerande takt. beräknasantalet anpassningsgrupper komraa att uppgå till mer än 3 500. Erfarenhetemafrån verksamheten i dessa anpassningsgrupper är mycket positiva. Utredningensförslag innebär, att arbetsraarknadsrayndigheterna skall ges möjlighet attvidta särskilda åtgärder för att fräraja anställning inte bara av äldrearbetstagare utan även av arbetstagare sora på grund av handikapp fått sinarbetsförraåga nedsatt. I lagförslaget anges inle vilka sora är att betraktasom äldre eller som kan anses ha nedsatt arbetsförmåga. Utredningenfrarahåller dock i sin motivering, att härmed avses sådana personer som pågrund av ålder eller nedsatt arbetsförraåga har svårigheter att behålla ellererhålla anställning på den ordinarie arbetsraarknaden eller sora kan väntas fåsådana svårigheter ora inte särskilda åtgärder vidtas. Remissinstansernadelar allmänt utredningens uppfattning att arbetsmarknadsmyndigheterna skallkunna vidta anstäUningsfrärajande åtgärder även för annan svårplaceradarbetskraft än äldre arbetstagare. Flera remissinstanser framhåller dock attbegreppet "nedsatt arbetsförmåga" är för vagt för att kunna användasi detta saramanhang. SAF anser att en mera adekvat benämning skulle vara"personer sora på grund av fysisk eller psykisk sjukdom eUer skada harbetydande svårigheter att erhålla sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden".Några handikapporganisationer föreslår att lagen skall göras tUläraplig påarbetstagare som är svårplacerade på grund av kroppsliga, psykiska eller intellektuellafunktionsbegränsnmgar. Statens personalnärand och framhåller att även personer raed sociala handikappbör omfattas av lagen. VidtUlkomsten av sysselsättningslag framhöll jag att den omständigheten,att man då gav sig i kast med den äldre arbetskraftens problera,inte fick tas tUl intäkt för uppfattningen att de handikappades bekyraraerskulle ha en lägre angelägenhetsgrad. Som jag redan inledningsvis har anförtfinner jag det därför vara naturligt. attarbetsraarknadsverket riu får ett lagfäst stöd att verka för bättreanställningsraöjligheter även för den handikappade arbetskraften. Otvivelaktigtfinns det åtskilliga handikappade för vUka deras handikapp inte innebär någonbelastning i deras yrkesutövning och inte heller utgör något hinder för deranär de söker ny anställning. Någon anledning att lagen ges tillärapning ävenpå dem föreligger knappast. I så fall skulle skyddet för de verkligtskyddsvärda handikappade arbetstagarna kunna tunnas ut. Som utredningen funnitbör skyddet alltså tillkoraraa endast dera sora på grund av sitt handikappfått sin arbetsförraåga nedsatt. En handikappads arbetsförmåga kan eraellertidvara nedsatt i förhåUande till vissa men inte andra arbetsuppgifter. Skyddetbör därför reserveras för dera sora har svårigheter attbehålla eller erhålla anställning på grund av sin nedsatta arbetsförraåga. Vadsora föranlett nedsättningen i arbetsförmågan saknar enligt min meningbetydelse. Det kan röra sig ora fysiska, psykiska eller intellektuellafunklionsnedsältningar. Lagen bör även kunna tillärapas på arbetstagare sorafått sin arbetsförraåga nedsatt på grund av oraständigheter av social natur.Avgörande för lagens tUlärapning är ora raöjligheterna för handikappade altulföra en raeningsfull sysselsättning kan ökas genora all arbetsuppgifter ocharbetsrailjö anpassas till deras särskUda förutsättningar. I likhet med vad somgäller enligt sysselsältningslag skall arbetsraarknadsrayndigheternaenligt utredningens förslag själva kunna reglera i vilken utsträckning debefogenheter sora lagen ger dera' skall utnyttjas. Utredningsförslagetinnehåller inga begränsningar för rayndigheternas rätt alt ta uppöverläggningar raed en arbetsgivare om åtgärder för att främja anställning aväldre arbetstagare eller arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga. Å andrasidan uppställs i utredningsförslaget inte heller några särskildaförutsättningar under vilka sådana överläggningar skall eller bör inledas.Enligt utredningen bör det överläranas åt arbetsraarknadsrayndigheterna attraed hänsyn till oraständigheterna i varje enskUt fall avgöra om anledningfinns att ta upp överläggningar med en arbetsgivare ora förbättradeanställningsraöjligheter för äldre och personer raed nedsatt arbetsförraåga. Utredningsförslagethar i denna del raött kritik huvudsakligen endast från SAF, som anser att denför tillämpningen av lag uppställda gränsen ora fera anställda börbehållas. TCO påpekar att arbetsraarknadsverket bör koncentrera sinaansträngningar till de större arbetsplatserna. Från flera håll betonas vidareatt ett effektivt utnyttjande av de raöjligheter, sora lagen gerarbetsraarknadsrayndigheterna att verka för bättre anställningsmöjligheter åtäldre och personer raed nedsatt arbetsförmåga, kräver att arbetsraarknadsverkettillförs betydande personalförstärkningar. Enligtmin mening är det rikligt att nu bygga vidare på det selektiva systemsom för den äldre arbetskraftens del infördes genom 1971 årssysselsättningslag. Jag delar aUtså utredningens uppfattning att arbetsraarknadsmyndigheternabör ges befogenhet att från fall tiU fall avgöra i vad raån det är påkallat medingripande med stöd av lagen. I likhet med TCO anser jag att dessa myndigheterav resursskäl i första hand skall inrikta sig på företag som har ett flertalanställda. Detta synes även påkaUat med hänsyn tUl att utryraraet för att vidtavissa åtgärder för äldre och personer med nedsatt arbetsförmåga naturligtvisrainskar ju färre anställda som en arbetsgivare har. Detta utesluter dock inteatt myndigheterna bör kunna ta upp överläggningar även raed en sådanarbetsgivare, om det skulle finnas anledning härtUl. Jag ansluterraig därför tiU utredningens förslag att något uttryckligt undantag inte skallgöras för arbetsgivare med endast ett fåtal anstäUda. Jag delar ävenutredningens uppfattaing att det inte i lagen bör anges att arbetsraarknadsrayndigheternai vissa fall skall eller bör ingripa raed slöd av lagen. I sista hand beror detgivetvis på tillgängUga resurser i vilken utsträckning dessa rayndigheterkoraraer att kunna agera. Enligt1971 års sysselsättoingslag skall utgångspunkten för arbetsraarknadsmyndigheternasbedömningar av föratsättningama att förbättra den äldre arbetskraftensanställningsmöjligheter vara att länsarbetsnämnderna får möjUghet att infordravissa grandläggande uppgifter om arbetskraflsstrakturen på olika arbetsplatser.Dessa uppgifter kan avse antalet anställda samt dessas namn, ålder, kön,nationalitet, arbetsplats och huvudsakliga arbetsuppgifter. Uppgifterna skalllämnas på tider som nämnden bestämraer. Vidare kan länsarbetsnärandemaförelägga en arbetsgivare att fortlöpande anmäla uppsägningar ochpermitteringar för längre sammanhängande tid än av arbetstagare som omfattasav lag ora anställningsskydd. Föreläggande ora uppgiftsskyldighet kanförenas med vite. Ävenenligt utredningens förslag skall länsarbetsnämndema kunna infordra vissauppgifter som kan behövas som tmderlag för bedömningen om överläggningar börupptas med en arbetsgivare om åtgärder för att förbättraanställningsmöjligheterna för äldre och personer raed nedsatt arbetsförraåga.Utredningen anser att sararaanfattande beskrivningar av arbetskraftensstruktur och sammansättning ofta kan vara att föredra fraraför de meradetaljerade uppgifter i detta hänseende som anges i 1971 årssysselsättningslag. Vidare synes arbetsmarknadsmyndigheterna enligtutredningens raening kunna ha behov av uppgifter om förestående nyanställningar.Däremot anser utredningen att något behov av uppgifter om uppsägningar ellerpermitteringar inte finns sedan skyldigheten att lärana varsel oradriftsinskränkningar lagreglerats. Utredningens förslag innebär därför attlänsarbetsnärandema kan före- läggaarbetsgivare att lärana uppgift ora arbetsstyrkans storlek och sara-mansättningsamt om förestående nyanställningar. Sådant föreläggande skall kunna förenasmed vite. Utredningsförslagethar i denna del i huvudsak godtagits under reraissbehandlingen. Någraarbetsgivarorganisationer anser dock alt arbetsgivarna inte skall kunnaåläggas skyldighet att lärana uppgift om varje förestående nyanställning.Enligt dessa reraissinstanser bör det i stället vara tillräckligt att uppgiftlämnas om sådan planerad utökning av arbetsstyrkan som avser rainst 50arbetstagare. Vidare anser LO att länsarbetsnärandema bör ha kvar möjlighetenatt infordra uppgifter om uppsägningar och perraitteringar särat att dedessutora bör ges rätt att inhärata uppgift om förestående oraplaceringar. För attlänsarbetsnärandema skall kunna bilda sig en uppfattning ora förutsättningarnaför att åstadkomma förbättrade anställningsmöjligheter för äldre arbetstagareoch arbetstagare raed nedsatt arbetsförmåga är det nödvändigt att de har enöverblick av personalförhållandena hos arbetsgivarna inora länet. Ofta tordenämnderna genom sina kontakter med arbetsgivarna i det dagligaförraedlingsarbetet ha erhållit en tillfredsställande sådan överblick. Vidföretag där anpassningsgrapper finns inrättade tordearbetsraarknadsrayndigheterna vidare som regel få erforderlig kännedom oraanstäUningsförhållandena för äldre arbetstagare och arbetstagare raed nedsattarbetsförmåga. Värdefull inforraation i dessa hänseenden torde dessarayndigheter ofta få även genora de anställdas organisationer. Detta utesluterdock inte att länsarbetsnäranderna i vissa fall kan behöva fordra in direktauppgifter från arbetsgivarna ora personalförhållandena hos dem. I första handföreligger därvid givetvis behov av inforraation ora storleken ochsararaansättningen av den hos arbetsgivaren sysselsatta arbetsstyrkan. Jagbiträder därför utredningens förslag om att länsarbetsnämndei-na skall kunnainfordra dylika uppgifter. Denna uppgiftsskyldighet bör ges en något merallraän utforraning i lagen än vad fallet är enligt lag.Uppgiftsskyldighelen bör vidare även avse hur raånga arbetstagare raed nedsattarbetsförraåga arbetsgivaren sysselsätter. I lagen bör sålunda föreskrivas altarbetsgivare kan föreläggas att lärana uppgift ora arbetsstyrkans storlek ochdess sararaansättning raed avseende på arbetstagarnas ålder, kön, nationalitetoch huvudsakliga arbetsuppgifter liksora även ora antalet arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga. Vadgäller utredningens förslag att arbetsgivarna skall kunna föreläggas att lämnauppgift ora förestående nyanställningar vill jag erinra om att jag i åretsstatsverksproposition uttalat en viss tveksamhet i fråga ora lärapligheten avett system med obligatorisk anmälan av lediga platser till den offentiigaarbetsförmedlingen. Det nu väckta förslaget innebär eraellertid att dennauppgiftsskyldighet skall fullgöras inora raraen för ett selektivt system, somgår ut på att derma skyldighet skall anpassasefter förhållandena i varje särskilt fall. För alt syfiet med den nu föreslagnalagstiftoingen skall kunna tillgodoses kan del vidare ibland otvivelaktigtföreligga ett behov för arbetsmarlcnadsmyndigheterna att få kännedora ora alten arbetsgivare avser all nyanställa personal. Av dessa skäl biträder jagutredningsförslaget i denria del. I likhet med LO anser jagall del i vissa fall kan vara av värde för länsarbetsnärandema att få vetskapäven oni andra förändringar i arbetsgivarens arbetsstyrka, såsom uppsägningar,permitteringar eller omplaceringar. Länsarbetsnäranderna bör därför inomraraen för del selektiva systera sora jag har förordat kunna inhämtauppgifter också i dessa hänseenden. Ienlighet med vad jag förut har sagt bör några begränsningar inte uppställas förlänsarbetsnämndernas raöjligheter att infordra uppgifter i de avseenden sora nugenomgåtts.