prop · FW0331 · 1973-12-31 00:00:00 — yrkarpå att straff stadgas för såväl försummelse att ansöka om förhandsprövning somunderlåtenhet att iaktta vad som föreskrivits i beslut om godkännande. Ävenlänsstyrelsen i anser att straffsanktion måste införas, om syftetmed förslaget skall nås. Prop.1973: 31 12 Kastrering innebär att djurets testiklar elleräggstockar avlägsnas eller avdödas. Därigenom upphör möjligheten tillfortplantning. Operationen inverkar på organismen i såväl fysiskt som psykiskthänseende. De flesta kastreringar görs på handjur. Avlägsnande av testiklarnasker genom operativt ingrepp. Testiklarnas avdödande kan ske genom s. k.oblodig kastrering, varigenom testiklarnas till- och avförande blodkärl samtsädesledarna krossas. Genom att vävnaden dör blu: testiklarna overksamma.Oblodig kastrering sker med tång. Kastrering av husdjur sker i relativt storomfattning utan att operationen är motiverad av medicinska skäl. Sådankastrering utförs dels för att göra vissa djur mer lätthanterliga, dels för attpå ett för människan fördelaktigt sätt påverka köttet hos vissa slaktdjursåsom exempelvis svin. Syftet med kastrering kan också såsom inom renskötseln Vtrtyn ni-4- *i1 n 11* M n-».i *-111 »* ryy-rt 1 r\ f r-n ri jn-rrt »-vti -» y-»-c* 1 rl *i-i *> o/ ii t/-*t" riTr*! U& U. J.i,U.LlUJ . OJM.l.X l_/\./i,110 V Ui, CL llllllUJL XUIHUU AWl, U V VI. I 9 § DL stadgas att kastrering av häst får utförasendast av veterinär. Detsamma gäUer annat djur som uppnått fyra månadersålder, om inte Kungl. Maj:t förordnar annorlunda. Enligt detta förbehåll tordeKungl. Maj:t kunna göra bestämmelsen om anlitande av veterinär undantagslösbeträffande vissa djur, fastställa en lägre eller högre åldersgräns eller frånbestämmelsens gUtighet helt undanta visst djurslag. Sådant undantag har gjortsbeträffande ren i kungörelsen (1966: 513) med vissa bestämmelser om kastreringoch slakt av ren. I 1 och 3 §§ föreskrivs att också ren som uppnått fyramånaders ålder får kastreras av annan än veterinär, om kastrermgen utförs medtång av typ som godkänts av lantbruksstyrelsen. Enligt DL föreUgger såledesintet hinder mot kastrering av husdjur eller andra djur som hålls i fångenskap.Lagens reglering i ämnet innebär bara att veterinär måste anUtas förkastreringen när det gäller häst samt annat djur med undantag av ren om detuppnått en ålder av . Den som bryter mot bestämmelserna om kastreringstraffas med böter enligt 21 § DL. Om ett kastrerande ingrepp är att anse somotillbörligt och orsakat djmret Udande, kan gärningsmannen straffas för djurplågerienUgt 16 kap. 13 § . Lantbruksstyrelsens förslag i fråga om kastreringav djur grundar sig på ett förslag från veterinärförbimds utskott fördjurskydd i skrivelse tUl veterinärstyrelsen och yttranden översistnämnda förslag som avgivits av statens veterinärmedicinska anstalt, länt- 1973: 31 13 bmksnämndemai , , , och , professoremavid , och NUs samtchefveterinären vid djursjukhuset i , . Svenska fåravelsförening-en och . Lantbmksstyrelsen anför tiU en början att ingreppetvid kastrering av djur varierar i storlek och svårighetsgrad med djurslag ochdjurets ålder. om kastrering bör med h'änsyn därtUl utformasmer differentierat med beaktande av djurslag och ålder än vad f. n. är fallet.Vid kastrering kan bedövning komma i fråga endast när ingreppet görs avveterinär. Enligt lantbruksstyrelsens mening följer av DL och allmännaveterinärinstruktionen (1971: 810) att veterinär vid kastrering är skyldiganvända bedövning. I fråga om nötkreatur anför lantbmksstyrelsenföljande. Eftersom det inte går att åstadkomma tillräcklig smärtlindring vidkastrering av äldre djur, måste det ur djurskyddssynpunkt anses fördelaktigtatt utföra tjur-kastrering på ett tidigt stadium. Förslaget frånVeterinärförbundets utskott för djurskydd, innebärande att kastrering avnötkreatur bara skall vara tUlåten upp till en viss högsta ålder hos djuret, ärdärför värt beaktande. Uppgifter från veterinärerna ute på fältet visar attdjurägarna i allmänhet är positivt inställda tUl tidig kastrering. Underförutsättning att de informeras grundligt och om innebörden aveventuella skärpta bestämmelser och ges möjlighet anpassa sin uppfödning därefter,torde kastrering av äldre tjurar mycket sällan komma att påfordras och ingaekonomiska olägenheter av någon betydelse behöva uppkomma. Styrelsen anser atten föreskrift om högsta tUlåtna ålder för kastrering av nötkreatur bör intas iDL. Styrelsen finner vara den lämpligaste åldersgränsen förnormalfallen. Det bör dock finnas möjlighet att kastrera även äldre djur när såanses påkallat av veterinärmedicinska skäl. Annan än veterinär bör vidarekunna få utföra kastrering av tjurkalvar under fömtsättning att det rör sig omdjur samt att operationen sker oblodigt med avstyrelsen godkänd tång. När det gäller kastrering av svin redovisas ilantbmksstyrelsens framställning uppgifter från bl. a. och . Enligt utskottets uppgifter kastreraspraktiskt taget alla galtgrisar. TUl stöd för detta förhållande kan åberopasbåde samhällsekonomiska och andra skäl. Kastrering utförs regelmässigt av lekmänutan föregående bedövning. Det är inte realistiskt att h'ävda att ingreppet istället skulle göras av veterinär. Lämplig ålder för kastrering är enligtutskottet . Lekmän bör inte tUlåtas kastrera svin som uppnått enålder av . Enligt svinavelsföreningen är tre normalkastreringstid i besättningar med slaktsvin. 1973: 31 14 sättningarsker däremot kastrering av de galtar som ej godkänns tUl avel ofta först eftersex veckors ålder, eftersom urvalet i stor utsträckning baseras påutvecklingen efter awänjningen. Föreningen anser därför att ifrågavarandeåldersgräns bör dras vid . Lantbmksstyrelsen framhåller attgriskastrering bör ske så tidigt som möjUgt. Med beaktande av det anfördaföreslår styrelsen som lämplig åldersgräns. Beträffande spörsmålet om kastiering av fåransluter sig lantbruksstyrelsen i sin framställning tiU yttrande som avgivitsav . Däri påpekas att det inte är försöksmässigtutrett huruvida det från fåmäringens synpimkt är nödvändigt eller fåmpUgt attkastrera bagglamm. I är kastrering av får sällsynt. Förlekman-nakastreringar gäUer i övriga länder i samma regel som här,nämUgen att lekman tUlåts kastrera bagglamm, om djuren inte uppnått fyramånaders ålder. Lekman bör vid kastrering använda tång av godkänd typ. Av nuanförda skäl föreslår lantbruksstyrelsen bara den ändringen i gällandebestämmelser om lekmans kastrering av får att ingreppet skall utföras med tångav typ som godkänts av styrelsen. EnUgt lantbruksstyrelsens framstäUning förekommerdet att friska hanhundar kastreras. Frekvensen av sådana kastreringar uppvisarlokala variationer. Enligt styrelsen finns inte vägande skäl att kastrera enfrisk hund. Kastreringen synes i dessa faU i hög grad vara föranledd av subjektivaföreställningar hos ägaren. Sådan kastrering bör inte tUlåtas.Lantbmksstyrelsen föreslår därför att kastrering av hund skall få göras endastnär det föreligger medicinska skäl. Till sådana skäl bör räknas abnormt ökadkönsdrift och vissa former av aggressivitet. I fråga om häst och ren föreslår lantbmksstyrelseningen ändring av gällande bestämmelser. Vad slutligen g'äller övriga djur på vilka DL ärtillämpUg föreslår lantbruksstyrelsen att kastrering av sådant djur iförekommande fall alltid skall företas av veterinär. Sammanfattningsvis innebär lantbruksstyrelsensförslag att om kastrering bör få följande innehåll.Kastrering av nötkreatur och av hund får utföras baraom medicinska skäl föreligger. Endast veterinär får utföra kastrering av djur.Undantag från sistnämnda regel skall dock gälla för nötkreatur och svin undertvå månaders ålder och för får . När kastrering avnötkreatur eller får utförs av annan än veterinär, skall tång av typ somgodk'änts av lantbmksstyrelsen användas. För kastrering av ren skall Kungl.Maj:t kunna meddela särskilda bestämmelser. 1973: 31 15 Lantbruksstyrelsens förslag har mottagits positivtav remissinstanserna. PrincipieUa synpunkter på kastrering av djur har anlagtsav några remissinstanser. framhåller attkastrering av levande varelser utgör en såväl kroppslig som mental stympning.Då dessutom själva det operativa ingreppet ofta förorsakar djuren Udande, börenligt förbundets mening kastrering förekomma endast i fall då verkligt bärandeskäl föreligger. Som bärande skäl för sådant ingrepp i djurens natur har sedanlänge betraktats ekonomisk . Förbundet kan acceptera denna mänskUgtegoistiska princip under förutsättning att de men och lidanden djuren åsamkasstår i rimlig proportion till de ekonomiska fördelama. anmärker att kastrationen är en del av denstörte frågan om operativa ingrepp på djur. Ingreppen kan ha tiU syfte attavlägsna kroppsdelar eller organ för att därigenom åstadkomma ett förbättratproduktionsresultat eller ge djuret ett bättre utseende. Enligt riksförbundetsuppfattning är det nödvändigt att utreda denna större fråga men en sådan utredningbör inte få fördröja föreslagen ändrad lagstiftning om kastrering. Förslaget om förbud mot kastrering av nötkreatursom uppnått åtta månaders ålder och av hund, om ej medicinska skäl föreligger,tUlstyrks allmänt. anser dock attåldersgränsen för nötkreatur bör sättas . föreslår i detta sammanhang införande av en regel att djur äldre över huvud ej får kastreras annat än om vägande skäl föreligger. I fråga om lekmannakastrering av djur framförremissinstanserna en del från' förslaget avvikande uppfattningar.Lantarbetareförbundet uttalar sålunda att alla kastreringsingrepp i principborde företas av veterinär med tiUgång tUl djursjukhusmässig utmstning. Mantorde dock ännu få godta att kastrering utförs av djurägarna ochhos dem anställda. Svårigheten att utan veterinärt kunnande och utrustningsnabbt och utan större lidande utföra operationen ökar med djurens ålder.Därför bör den högsta ålder, vid vUken lekm'än tillåts utföra kastrering,sättas så låg som möjligt. torde enligt förbundets mening vara engodtagbar åldersgräns för samtliga djurslag. Antalet fall, då det kan bliaktuellt med kastrering senare än vid , torde vara rätt begränsat viden ordentlig planering av djurhållningen. En'är den veterinära servicen ärstarkt subventionerad, bör det för djurägarna vara ekonomiskt överkomligt att idessa få fall anlita veterinär. LRF finner föreslagna åldersgränser i stort settväl avvägda, men anser det dock vara tveksamt om det är motiverat att förkastrering av 1973: 31 15 Lantbruksstyrelsens förslag har mottagits positivtav remissinstanserna. PrincipieUa synpunkter på kastrering av djur har anlagtsav några remissinstanser. framhåUer attkastrering av levande varelser utgör en såväl kroppslig som mental stjonpning.Då dessutom själva det operativa ingreppet ofta förorsakar djuren lidande, börenligt förbimdets mening kastrering förekomma endast i fall då verkligt bärandeskäl föreligger. Som bärande skäl för sådant mgrepp i djurens natur har sedanlänge betraktats ekonomisk . Förbim-det kan acceptera denna mänskligtegoistiska pruicip under förutsättning att de men och lidanden djuren åsamkasstår i rimlig proportion tUl de ekonomiska fördelama. anmärker att kastrationen är en del av denstörre frågan om operativa ingrepp på djur. Ingreppen kan ha till syfte attavlägsna kroppsdelar eller organ för att därigenom åstadkomma ett förbättratproduktionsresultat eller ge djuret ett bättre utseende. Enligt riksförbundetsuppfattning är det nödvändigt att utreda denna större fråga men en sådan utredningbör inte få fördröja föreslagen ändrad lagstiftning om kastrering. Förslagetom förbud mot kastrering av nötkreatur som uppnått åtta månaders ålder och avhund, om ej medicinska skäl föreligger, tUlstyrks allmänt. Föreningarna Djurensvänners riksorganisation anser dock att åldersgränsen för nötkreatur bör sättasvid . föreslår i dettasammanhang införande av en regel att djur äldre än över huvud ejfår kastreras annat än om vägande sk'äl föreligger. I fråga om lekmannakastrering av djur framförremissinstanserna en del från'förslaget avvikande uppfattningar.Lantarbetareförbundet uttalar sålunda att alla kastreringsingrepp i principborde företas av veterinär med tillgång tiU djursjukhusmässig utmstning. Mantorde dock ännu få godta att kastrering utförs av djurägarna ochhos dem anstäUda. Svårigheten att utan veterinärt kunnande och utmstningsnabbt och utan större lidande utföra operationen ökar med djurens ålder.Därför bör den högsta ålder, vid vUken lekmän tillåts utföra kastrering, sättasså låg som möjligt. torde enligt förbundets mening vara engodtagbar åldersgräns för samtiiga djurslag. Antalet fall, då det kan bliaktuellt med kastrering senare än vid , torde vara rätt begränsat viden ordentlig planering av djurhållningen. Enär den veterinära servicen ärstarkt subventionerad, bör det för djurägarna vara ekonomiskt överkomligt att idessa få fall anlita veterin'är. LRF finner föreslagna åldersgränser i stort settväl avvägda, men anser det dock vara tveksamt om det är motiverat att förkastrering av Prop.1973: 31 17 I den inledningsvis nämnda motionen (1972: 1300)anfördes att kupering av svansen på hund, när den utförs av lekman, oftavållar hunden onödigt lidande och även kan förorsaka besvärande infektioner.Endast veterinär borde därför tillåtas utföra sådant ingrepp. I motionen hemställdesatt hos Kungl. Maj:t skulle anhåUa om ett lagförslag som tillgodosågdenna uppfattning. Lantbruksstyrelsen avstyrkte förslaget i sittyttrande över motionen och anförde bl. a. följande. Då svanskupering är lättareatt utföra ju yngre djuret är, utför hundägarna det alldeles övervägandeantalet kuperingar redan när valpama är tUl någon vecka gamla.Valpar som närmar sig två månaders ålder förs däremot enligt uppgift tillveterinär. Varken tUl dåvarande véterin'ärstyrelsen eller lantbmksstyrelsenhar rapporterats att djuren i samband med av ägarna utförda kuperingarförorsakats besvärande infektioner. Enligt lantbruksstyrelsens menuig medfördessa ingrepp inte några olägenheter ur djurskyddssynpunkt. Redan vidremissbehandlingen av det förslag som låg till gmnd för DL ansåg ett parremissinstanser att svanskupering på hund inte borde tUlåtas annat än avmedicinska skäl, medan andra ville sänka åldersgränsen för kupering som utförsav annan än veterinär tUl . Lantbruksstyrelsen anser sig av fleraskäl böra avstå från att nu aktualisera frågan om principiellt förbud motsvanskupering på hund. Däremot synes erfarenheterna från de senaste decenniernatala för att stadgandet angående åldersgränsen bringas i överensstämmelse medpraxis, vilket innebär att gränsen sätts vid . Motionen avstyrktes också av Svenska kennelklubbensom i sitt yttrande uppgav bl. a. följande. Kupering av svansen på hund utförsnormalt då valpen är två till gammal. Tekniken är mycket enkel ochingreppet synes inte förorsaka valpen någon smärta eller medföra några negativaföljdverkningar. Uppfödare av hundar av de s. k. kuperingsrasema har i mångafall skaffat sig en betydande erfarenhet av svanskupering. Det saknasanledning att biträda motionärernas yrkande att ingreppet skulle få företasenbart av veterinär. Däremot bör frågan om maximiåldern för kupering utförd avlekman omprövas. Den i lagen angivna maximiåldern bör ändras tUl . Med hänsyn till att det också förekommer att svansen på svin kuperas,ansåg riksförbundet det angeläget att en sk'ärpning av bestämmelserna försvanskupering inte enbart kommer att gälla för hund. Jordbruksutskottetanförde i sitt betänkande (JoU 1972: 45) bl. Med hänsyn tiU vad somframkommit vid remissbehandlingen finner utskottet inte tiUräckliga skäl föratt förorda förbud mot att kupering av svans på hund alltjämt i vissutsträckning gÖrs av annan person än 1973: 31 18 veterinär.När kupering förekommer, bör den givetvis utföras på sådant sätt att hundenåsamkas minsta möjliga lidande. Emellertid vill utskottet förorda att denåldersgräns, över vUken endast veterinär får utföra kupering, för hund sänksfrån nuvarande tUl exempelvis en a . Enligt den gmndläggande bestämmelsen i lagen (1944:219) om djurskydd (DL) skall husdjur och andra djur som hålls i fångenskap behandlasväl och såvitt möjligt skyddas mot lidande. När det gäller sådana djursStallmUjö föreskriver lagen att stall eller annat förvaringsrum skall erbjudatillräckligt utrymme och skydd och hållas tillfredsställande rent. Vidareföreskrivs att djur inte får hållas bundet eller tjudrat på ett för djuretplågsamt sätt eller så att det inte kan få behövlig vUa. Tillsynenav att efterlevs utövas lokalt av hälsovårdsnämnden genom eneller flera tillsyningsmän. Också tjänsteveterinärerna deltar i tillsynen.Länsstyrelsen utövar tillsyn inom länet. Högsta tUlsynen över lagensefterlevnad tillkommer lantbmksstyrelsen, som meddelar de råd och anvisningartill ledning för övriga tUlsynsor-gan som behövs. Åsidosättslagens bestämmelser om staU, får hälsovårdsnämnden eller meddelaföreskrift om rättelse. kan förenas med vite. I sista hand kanföreskriven åtgärd verkställas på den försumliges bekostaad. Sådantåsidosättande är inte belagt med straff i DL, men det kan föranleda ansvar fördjurplågeri enligt 16 kap. 13 § , om gämingen skett uppsåtligeneller av grov oaktsamhet och medfört att djur otUlbörUgen utsatts för Udande. Inomområde med generalplan, stadsplan eller byggnadsplan gäller skyldighet att sökabyggnadslov för stall. Även utanför sådant område gäller byggnadslovsskyldighetför vissa djurstallar, nämligen sådana som inte är att anse som ekonomibyggnadför jordbmk, skogsbmk eller därmed jämförlig näring. Byggnadsnämndensgranskning i dessa fall avser inte byggnadens utformning fråndjurskyddssynpunkt utan är inriktad på bl. a. frågor av byggnadsteknisk art ochbrandsäkerhetsfrågor. Det alldeles övervägande antalet jordbmksföretag äremellertid inte skyldiga söka byggnadslov för sina stallbyggnader, eftersomföretagen ligger utanför planlagt område. Förprövning av djurstallar sker också enUgt vissaförfattningar om statiigt stöd till jordbmkets rationalisering. Prop.1973: 31 19 bmksnämnden.Stöd till staUbyggnader beviljas bara om lantbruksnämnden godkänner tekniskplan som innefattar ritnuigar och byggnadsbeskrivning. Till ledning förgranskningen finns vissa typritningar som rekommenderats av lantbmksstyrelsen.Enligt beslut av styrelsen skall ärenden rörande staUbyggnader fr. o. m. den 1juli 1970 särskUt granskas från djurskyddssynpunkt. Vid denna granskningmedverkar djurskyddssakkimnig som är veterinär. Vid varje lantbmksnämnd finnstvå sådana sakkunniga. Den ena av dem är f. n. som regel länsveterinären.Lantbruksnämndens förhandsgranskning omfattar sannolikt mer än hälften avde ny- och ombyggnader av jordbmkets stallar som företas. Även i fallsom inte berörs av denna förprövning kan viss påverkan av stallbyggnaders utformningfrån djurskyddssynpunkt ske genom lantbruksn'årtmdens rådgivningsverksamhet,som också omfattar företag som inte begär statligt stöd. Iframställning från lantbruksstyrelsen och dåvarande veterinärstyrelsenföreslås att DL kompletteras med bestämmelser om skyldighet att inhämtalantbmksnämndens godkännande av stall avsett för andra husdjur änsäUskapsdjur, innan nybyggnad eller väsentlig tUl- eller ombyggnad företas.Lantbmksstyrelsen föreslås få rätt att medge undantag från skyldigheten vadgäller mindre djurstallar. Till stöd för förslaget åberopas bl. a. följande.Eftersom husdjurens hälsa är starkt beroende av deras närmiljö, blir det avgrundläggande betydelse för djurskyddet inom djurhåUningen att stallen ärutformade med klart beaktande av djurskyddsaspekter. Det har förekommit falldär relativt nyuppförda stallar varit utformade på sådant sätt att de givitupphov tUl så stor sjukdomsfrekvens hos husdjuren att produktionen blivitförlustbringande. I en del svinstallar har använts viss inredningsdetalj, s. k.protectabåge, som skadat djuren och därför ansetts oacceptabel fråndjurskyddssynpunkt. I sistnämnda fall har ett flertal djurägare nödgats byggaom inredningen i stallen. Från djurskyddssynpunkt olämpUga djurstallar orsakarsålunda sjukdom, skador och lidande för djuren och olägenheter för djurägaren iform av sämre produktionsresultat och kostnader för ombyggnad. Den granskningav planerade djurstaUar från djurskyddssynpunkt som pågått vidlantbruksnämnderna har enUgt lantbmksstyrelsenuppskattats av de allra flesta djurägare som berörts av verksamheten. Styrelsenanser det otillfredsställande att samhällets bevakning av attdjurskyddsaspektema tillgodoses vid uppförande eller ändring av stallbyggnaderär beroende av om djurägaren begär statligt stöd eller inte. Samtliga remissinstanser utom planverket ochlantbmksnämnden i län tUlstyrker förslaget i princip. Underremissbehandlingen har kraftigt understmkits vikten av att man tar störtehänsyn än f. n. till djurskyddssynpunkter vid utformningen av husdjursstallar.Det mås- Prop.1973: 31 20 tefrån allmän synpunkt anses otillfredsställande att djurstallar som byggs utanstatligt stöd inte obUgatoriskt är underkastade sakkunnig granskning fråndjurskyddssynpunkt. Utvecklingen inom jordbraket ger anledning anta att antaletny- och ombyggnader av djurstallar kommer att öka markant under 1970-talet.Vissa beräkningar tyder på att mer än halva antalet befintiiga stallar kommeratt byggas om eller ersättas med nya. Inte minst mot bakgrund härav anser jagdet angeläget att i överensstämmelse med förslaget den ordningen införs att ihuvudsak samtliga djurstallar underkastas förprövning från djurskyddssynpunkt. Denna reform synes lämpligen i överensstämmelsemed numera tiUämpad lagstiftningsteknik böra genomföras på det sättet att detallmänna stadgandet om stall i 2 § DL kompletteras med ett bemyndigande förKungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att i fråga om stalleller annat förvaringsrum för djur meddela bestämmelser omförprövningsskyldighet och andra föreskrifter som påkallas fråndjurskyddssynpunkt. Med stöd härav bör sedan Kungl. Maj:t kunna meddela debestämmelser om förprövningsskyldighet som behövs. Motsvarandelagstiftningsmetod används i DL bl. a. i fråga om transport av djur (6 §) och ifråga om offentlig förevisning av djur (8 §). För information villjag i det följande nämna några av huvudpunkterna i den reglering i ämnet somjag avser att föreslå Kungl. Ilikhet med remissinstanserna godtar jag att förprövningen skall omfatta stallaravsedda för i första hand husdjuren häst, nötkreatur, ren, svin, får, get ochfjäderfä, medan stallar eller förvaringsmm för sällskapsdjur bör lämnas utanförregleringen. Denna kommer sålunda tUl alldeles övervägande del att gällajordbmkets stallbyggnader. Av sällskapsdjuren torde endast hundar i vissa fallhållas i sådan omfattning eller under sådana förhållanden att djurens förvaringsutrym-menbehöver ägnas s"ärskild uppmärksamhet från djurskyddssynpunkt. Jag syftardärvid på hundar som hålls för yrkesmässig uppfödning eller försäljning och påbandhundar. Frågan om kontroll från djurskyddssynpunkt av förvaringsrum fördessa båda kategorier hundar får anses tillfredsställande löst i gällande lag.Enligt 8 a § DL får yrkesmässig hunduppfödning inte bedrivas utan tUlstånd avhälsovårdsnämnden. Byggnader och andra utrymmen för hundarna torde prövassamtidigt med fråga om tillstånd. Beträffande bandhund stadgas i 8 b § DL atthunden enligt föreskrifter som meddelas av lantbruksstyrelsen skall ha tUlgångtill koja eller annan viloplats som ger tillfredsställande skydd mot väder ochvind. Skyldighetatt i förväg inhämta godkännande av djurstallar bör gäUa inte bara nybyggnad ibyggnadsstadgans (1959: 612) mening utan också sådan ändring av befintligtstall som, utan att räknas tUl nybyggnad, har väsentlig betydelse fråndjurskyddssynpunkt. 1973: 31 21 kunnagöras för de minsta stallen. Vidare bör krigsmaktens stallar vara undantagna. Vid utformningen av jordbrukets stallbyggnadermåste givetvis hänsyn tas även till andra faktorer än sådana som gällerdjurskyddet. Ekonomiska och produktionstekniska faktorer måste beaktas.Samtidigt medför större hänsynstagande till djurskyddssynpunkter vidutform-rungen av stallar såsom framhållits av lantbruksstyrelsen och av någraremissinstanser ofta ekonomisk fördel för djurägaren.