prop · FW03166 · 1973-12-31 00:00:00 — Av dupletternaskall enligt förslaget den ena sändas tUl den polismyndighet som har meddelat tiUslåndetmedan den andra skall behållas av vapenhandlaren. Vid överlåtelse ellerupplåtelse från annan än vapenhandlare, förutsätts att vapnets fabrikat ochtillverkningsnummer kommer att vara kända för polismyndigheten redan i sambandmed dess prövning av ansökningen om tUlstånd. De aktuella uppgifterna kan dåredan från början tas in i lUlståndsbevisel. I sådana fall kommer överiåtareneller upplåtaren således inte att behöva underrätta polismyndigheten om vapnetsfabrikat och nummer. Liksom f.n. är fallet skall överlåtelse eller upplåtelse dockinte få ske förrän dupletlen av tillslåndsbeviset har mottagits av överlåtaren. RPShar föreslagit ett annat tillvägagångssätt, som i korthet innebär alt endast dupletterav tillslåndsbeviset och inte originalet till detta skall få lämnas ut tUl tiUståndshavareni de fall då tillståndet inte redan från början avser etl visst bestämt vapen.Först sedan han har bestämt sig för etl vapen och fått säljarens påskrift omvapnets fabrikat och tillverkningsnummer antecknat på en duplett avtillståndsbeviset, skulle han vara berättigad att få hämta ut originalbevisethos polismyndigheten. Vapnet skulle inte få lämnas ut annat än mot företeendeav detta bevis. Föregen del finner jag Övervägande skäl tala för ett system som innebär en vissmodifiering av det i promemorian föreslagna tillvägagångssättet. Delbör sålunda enligt min mening vara tiUräckligt att man ålägger den som fått tUlståndalt färvärva eller inneha vapen att efter förvärvet lämna uppgiftom det aktuella vapnets fabrikat och tillverkningsnummer lill denpolismyndighet som utfärdat tillståndsbeviset. Vid fullgörandet av dennauppgiftsskyldighet skall tUlståndshavaren vidare vara skyldig att förete originalbevisel,som polismyndigheten därefter kompletterar med de aktuella uppgifterna. Rentpraktiskt bör ifrågavarande uppgiftsskyldighel enklast kunna fullgöras på såsätt att tUlståndshavaren vid förvärvet av vapnet får ett intyg avvapenförsäljaren angående vapnets fabrikat och tiUverkningsnummer. Blankett försådant intyg kan lämpligen tiUhandahållas av polismyndigheten i samband medutskriften av tillslåndsbeviset. Omvapenköparen önskar använda en sådan intygsblankell som jag här avser, kanantingen han själv eller vapenförsäljaren fylla i blanketten. Intyget tiUställsdärpå polismyndigheten. För den händelse tiUståndshavaren inte har föredragitatt låta originalbeviset ligga kvar hos polisen skall ocksådenna handling lämnas in till myndigheten. Sedan uppgifterna om fabrikat ochtillverkningsnummer förts in på originalet av tillståndsbeviset och ivapenregistret skall orginalhandlingen återlämnas till vapenägaren. Det börgivetvis inte föreligga något hinder mot att den aktuella uppgiftsskyldigheten fullgörespå annat likvärdigt sätt än med användning av nu avsett intyg, t.ex. genom vidpersonligt besök lämnade muntliga uppgifter eller genom företeende av vapnet. Detförekommer all äldre och i något enstaka faU även nytUlverkade vapen saknar tUlverkningsnummer.I dessa fall kommer det sålunda inte att bli möjligt att individualisera vapnetpå tidigare angivet sätt. Jag utgår emeUertid från att polismyndigheten i dessafall, som torde vara ganska sällsynta, likväl kommer att kunna ange sådanauppgifter om vapnet, eventueUt med hjälp av något särskilt kännetecken, att manfår goda möjligheter att särskUja vapnet från andra. RPS bör kunna lämna erforderligaanvisningar liU polismyndigheterna angående det lämpligaste förfaringssättet inu berörda undanlagsfall. Sedandet vapen som förvärvats med stöd av tUlslåndsbeviset har individualiseratsgenom här avsedda, av tillståndsmyndigheten verksläUda anteckningar påoriginalet av liUståndsbeviset kan delta givetvis inte åberopas som stöd förrätt att inneha något annat vapen. Denna följd av åtgärden anser jag såsjälvklar att det inte torde finnas något behov av en särskild erinran därom i förfai.-.ingstexten. Dettorde inte vara nödvändigt att införa en särskild straffsanktion för den somlämnar oriktiga uppgifter i här avsedd anmälan till polismyndighet. Redan det förhåUandetatt tillståndsbeviset inte blir gällande för annat vapen än det som anges på tillslåndsbevisettorde sålunda vara tillräckligt för att avhålla tillståndsinnehavaren från altlämna inkorrekta uppgifter. Skyldighetenatt lämna nu avsedda uppgifter till polismyndigheten bör fullgöras så snart sommöjligt och sist inom efter förvärv av vapen. Försummelse all lämnauppgift inom föreskriven lid bör kunna medföra böter. EnligtVF förfaller tillstånd alt inneha skjutvapen om vapnet inte har förvärvals inomviss lid, i regel från den dag då tillståndet meddelades. 1 sådantfall skall skriftlig anmälan om att förvärv inte har skett göras lillpolismyndigheten inom efter ifrågavarande tids utgång. 1departementspromemorian föreslås en straffsanktionerad skyldighet att i sambandmed sådan anmälan även återlämna det tillståndsbevis som sålunda inte harutnyttjats. Underremissbehandlingen har detta förslag lämnats utan erinran. Jagkan för egen del ansluta mig till uppfattningen att del är angelägel att hindraatt ogUtiga vapenlicenser kan komma i cirkulation och alt förfallna tUlståndsbevisdärför regelmässigt bör återlämnas tUl tUlståndsmyndigheten på samma sätt somredan f.n. gäller i de fall då etl tillstånd har återkallats. Denna fråga avserjag att ta upp i samband med alt jag anmäler ärendet omtillämpningsföreskrifter för Kungl. Genomdel här systemet kan polismyndigheten få bättre möjlighet än f.n. altkontrollera om ett tillstånd lill förvärv av vapen har utnyttjats eller inte. TUlståndshavarekommer ju att vara skyldig att lämna en anmälan om förvärvat vapens fabrikatoch tillverkningsnummer. Om inte polismyndigheten har erhållit sådan uppgiftoch inte heller inom föreskriven lid från tillståndets meddelande har återfått lUlståndsbeviselmed besked om alt detta inte har utnyttjats måste detta innebära alt tiUståndshavarenhar underlåtit att iaktta endera av nu aktuella bestämmelser som förutsätts blistraffsanktionerade. Anledning föreligger sålunda alltid alt göra en närmareutredning i ärendet. Vid en sådan undersökning kan man få besked om det rättaförhållandet och antingen få in tidigare omtalade uppgifter om ett förvärvatvapen eller få tillbaka ett outnyttjat tillståndsbevis. skuUevisa sig att det är fråga endast om ett rent misstag från tillstånds-havarenssida eller att det i övrigt finns någon rimlig utsäkl för hans underlåtenhetbör det enligt min mening kunna komma i fråga alt meddela rapporteftergifteller att underlåta åtal. I ett remissyttrandeföreslås att det bör införas en regel med innebörd att samtliga licenser och duplettiicensersom är giltiga skall ges in tUl polismyndighet, exempelvis sedanlicensinnehavaren har överlåtit sitt vapen tUl annan. En sådan ordning skulleenligt min mening föra för långt. Risken för missbruk av äldre licenser tordeinte böra överdrivas, i synnerhet inte om man genomför det av mig här förordadesystemet att uppgifter om vapnets fabrikat och tillverkningsnummer regelmässigtskall antecknas på tillståndsbeviset. Vad särskilt gäller tillstånds- ellerdeklarationsbevis för vapen som har förklarats förverkat bör i detta sammanhangäven noteras att ett sådant beslut alltid bör få tiU följd attinnehavstillståndet återkallas resp. att förbud mot innehavet meddelas. ÅterkaUelseneller förbudet medför då i sin tur att den tidigare vapeninnehavaren blirskyldig att efter anmaning även lämna ifrån sig sin tillståndshandling. IVL bör tas in en bestämmelse att polismyndighet skall föra register övertillstånd till innehav och övriga beslut enligt VL. Detaljregleringen bör inte lasin i VL utan RPS bör få bemyndigande att utfärda närmare föreskrifter. Deriktlinjer jag nu dragit upp i vissa registerfrågor bör därvid vara normgivande. 4.10Tillverkning och ändring av vapen Densom för egen del vill liUverka etl skjulvapen är enligt särskild föreskrift i VF5 § 1 mom. första stycket sista punkten skyldig att söka tillstånd till innehavav vapnet. Yrkesmässig tiUverkning av skjutvapen regleras i andraförfattningar. Bestämmelsenom tillståndsplikl för vapenlillverkning som inte är yrkesmässig är enligt minmening onödig. Redan av den allmänna regeln om tillstånd som förutsättning förinnehav av skjulvapen följer sålunda att den enskilde tillverkare som ulansärskilt tUlstånd innehar en arbetsprodukt som enligt gällande definitionerskall anses som ell skjulvapen gör sig skyldig lill ett olaga vapeninnehav.Överlåter tillverkaren vapnet tiU annan som inte heller är berättigad attinneha del, kan både han själv och mottagaren straffas. Jagföreslår därför att den nuvarande särbestämmelsen om tillverkning av skjulvapeninte förs över lUI den nya vapenlagstiftningen. I11 § VF finns vidare etl förbud mot ändring av vapen utan tillstånd. Förbudetär straff saklionerat. Föreden ändring av VF;s straffbestämmelser som genomfördes stadgades sammastraff för otillåten ändring av skjutvapen som för olovligt innehavav sådant vapen. Ändringen innebar en höjning av straffskalan för olovligtinnehav. är alltså straffet för sådant innehav strängare än det somgäller för ändring av vapen, för vilket tillstånd finns. Denna skillnad behöverinte nödvändigtvis uppfattas som etl definitivt ställningstagande till fråganom de två aktuella gärningarnas inbördes svårighetsgrad. Tvärtom framgår det avpropositionen med förslag till ändring av straffet för olaga innehav av vapenatt avsikten inte var att föregripa de överväganden som den pågående översynenav vapenförfattningarna kunde leda fram tUl (prop 1971:109 s. 9). Eftersom det kanförutsättas alt ett avslag på en ansökan om tillstånd till ändring av vapenkommer att meddelas endast i fall då del finns beaktansvärda skäl mot den tillämnadeåtgärden torde del i princip inte föreligga någon nämnvärd skillnad i graden avstraffvärdhet mellan del fall alt någon innehar etl skjutvapen ulan tillståndoch det fall att någon ändrar etl vapen, som han har tillstånd att inneha, såalt del därefter till funktion eller verkningsgrad kommer att vara fråga om ettväsentligt annorlunda vapen än det som tUlståndet avser. 1 båda fallen kan detnaturligtvis finnas speciella omständigheter som gör alt brottet framstår sommer eller mindre allvarligt. Gällande straffskala för olaga innehav av vapenmedger att påföljden i ringa fall bestäms till endast böter och får därmedanses lämpligt avpassad även för brott mot föreskriften om otillåten ändring avvapen. Om samma strafflatitudsålunda anses böra gälla för olovligt innehav av skjulvapen och för otillåtenändring av sådant vapen behövs det enligt min mening inte längre någonsärbestämmelse om straff för sådan ändring. Tillstånd till innehav som gäUervisst skjutvapen bör sålunda inte anses innefatta rätt alt även inneha vapnetsedan detta genomgått en sådan väsentlig förändring att det i praktiken ärfråga om ell lill funktion eller verkningsgrad påtagligt annorlunda vapen.Detta torde gälla redan nu men för tydlighets skull bör en uttryckligbestämmelse med denna innebörd tas in i lagtexten. Därmed klargörs all etlfortsatt innehav av etl sålunda ändrat vapen utan stöd av etl nytt tillståndfår till följd alt straffbestämmelsen om olaga vapeninnehav blir tillämplig. Idepartementspromemorian föreslås en straff skärpning för brott mot de grundläggandereglerna i VF. Enligt delta förslag bör straffskalan för normala brott omfattaböter eller fängelse , medan straffet för grovt brott skallvara fängelse i högst . RÅoch RPS har såväl i framställningar före departementspromemorians tillkomst somi sina remissyttranden över promemorian gett uttryck för uppfattningen attstraffet för dessa brott även i normalfallet bör vara fängelse. Somframgår av redogörelse blev frågan om en skärpning av straffet förolaga innehav av vapen föremål för särbehandling i avvaktan på den nuaktuella översynen av hela vapenlagstiflningen. Straffet för olaga vapeninnehavbestämdes därvid till fängelse i högst eller, i ringa fall, till bötereller fängelse (prop. 1971:109, JuU 14, rskr 205). Denna slraffskärpningträdde i kraft (SFS 1971:236) och normalslraffet för olagavapeninnehav är alltså numera fängelse. Eftersom den efterföljande utvecklingeni varje fall inte gett anledning lill någon mildare bedömning av ifrågavarandebrott torde straff skalorna för de allvariigaste brotten mot vapenf örfattningarnasregler därmed få anses vara givna. Denår 1971 genomförda ändringen av straffbestämmelserna i innebar en skärpningi förhållande lill det förslag som lades fram i departementspromemorian. Medhänsyn bl.a. härtill finns det nu anledning undersöka i vad mån det finns andraöverträdelser mot här förordade bestämmelser som i svårighetsgrad kan börajämställas med olaga vapeninnehav och på grund därav bör omfattas av sammastraffskalor som detta brott. Tilldenna kategori av överträdelser hör enligt min mening överlåtelse och upplåtelseav skjutvapen till den som inte har rätt att inneha vapnet. sådant brottkan i många fall te sig som minst lika straff värt som etl illegalt innehav t.ex.om gärningen ger upphov lill eller framkallar fara för att vapnet kommer tiUanvändning i brottsligt syfte eller missbrukas på annat sätt. Med hänsynhärtill torde det finnas goda skäl för en ordning som innebär att samma slraffskalorsom gäller för olaga vapeninnehav även blir tiUämpliga på den som överlåtereller upplåter vapen i strid mot gällande bestämmelser. Detmåste emellertid förutsättas att en olaga överlåtelse eller upplåtelse avskjulvapen och i något enstaka undantagsfall måhända även etl olaga innehav avvapen kan komma att ske av oaktsamhet. För sådana fall synes det knappast varatillfredsställande alt tUlämpa en för uppsåtiiga brott avsedd straff skala med etlmaximum fängelse. Om brottet har begåtts av oaktsamhet, bör detenligt min mening alltid vara tUlräckligt att tillämpa den straff latitud,böter eller fängelse , som gäller för ringa fall av uppsåtligthandlande. Densom med uppenbart missbruk av sin rätt att inneha skjutvapen använder vapnetför annat ändamål än han är berättigad till kan enligt nu gäUande regler dömastill dagsböter eller fängelse i högst etl år. Ettsådant missbruk torde inte sällan innebära att vapeninnehavaren hargjort sig skyldig till annan straffbar handling av mer eller mindre allvariigbeskaffenhet t.ex. olaga hot, allmänfariig vårdslöshet eller olovUg jakt. Medhänsyn härtill synes del inte finnas något behov av annan slraffskala än bötereller fängelse för ifrågavarande självständiga brott. Detbör i förevarande sammanhang emellertid betonas att det i nu avsedda fallgivetvis även framstår som angeläget att söka förhindra alt vapnet ånyo kommeratt missbrukas. Det bör därför förutsättas att ett brott mot ifrågavarandestraffbestämmelse, i varje fall så snart det är fråga om ett missbruk sombedöms som allvarligt, kommer att anses utgöra en tillräcklig grund för ettbeslut om återkallelse av tUlstånd att inneha vapnet. Jaghar tidigare föreslagit att den bestämmelse om förbud mot viss ändring avskjutvapen ulan tillstånd som finns intagen i 11 § VF inte skall få någondirekt motsvarighet i den nya VL. En större ändring medför enligt VL att nytttillstånd till innehav krävs. Som en följd därav behövs inte heller någonmotsvarighet till den särskilda straffbestämmelse i 36 § 1 mom. VF som gällersådan otUlåten ändring. Fortsalt innehav av ett ändrat vapen innebär enligt VLansvar för olaga vapeninnehav. EnligtVF föreligger i vissa fall skyldighet att efter anmaning avlämna vapen ochammunition till polismyndighet eller tiU den som myndigheten bestämmer.Underlåtenhet att efterkomma sådan anmaning kan som tidigare nämnts medförapåföljder böter eller fängelse i högst . Enanmaning att avlämna vapen och ammunition kan meddelas bl.a. i fall dåtillstånd till innehav av vapen eller handel med vapen har återkallats, samt ivissa fall när domstol underlåtit att förverka vapen som innehafts ulantillstånd eller sedan den som förvärvat vapen genom arv eller testamente ellerpå grund av giftorätt förvägrats tillstånd till innehav. Eftersom det i samtligadessa fall finns ett direkt beslut eller en bestämmelse som anger attvederbörande är berättigad att inneha den aktuella egendomen tordeen sådan anmaning i praktiken inte böra tillmätas någon annan självständigbetydelse än att det därigenom även klargörs inom vilken tidsfrist sominnehavet senast måste upphöra. Underlåtenhet att efterkomma anmaningen måstevid sådant förhållande få tiU följd att vederbörande kan drabbas av ansvar förolaga vapeninnehav. Med hänsyn härtill finns det enligt min mening inte någotbehov av att särskilt straffsanklionera en sådan underlåtenhet i vad den avservapen. I fråga om ammunition är förhåUandet annorlunda i och med att kravet på tiUståndhär är knutet till förvärvet och inte till innehavet. Jag föreslår därför altden nya lagen tar in en särskild straffbestämmelse som anger att den somunderlåter alt efter anmaning avlämna ammunition kan dömas till böter ellerfängelse . Föreden genomförda ändringen av straffbestämmelserna i bedömdes olagaförvärv, överlåtelse eller upplåtelse av ammunition lika strängt sommotsvarande förfarande med skjutvapen. En sådan sträng syn påolaga hantering med ammunition är enligt min mening inte nödvändig. Det primäraär sålunda att se till att vapen inte kommer i händerna på andra än dem som ärlämpliga alt inneha dem. Vad jag nu sagt får naturligtvis inte undanskymma detförhållandet att det ur säkerhetssynpunkt även är viktigt att söka hindra attammunition kommer i orätta händer. Normalt gäller dock att en olaga hanteringav ammunition mest framstår som en följdföreteelse lill etl olaga innehav elleren sådan överlåtelse av vapen eller till annan allvarlig brottslighet. Motbakgrund härav synes böter eller fängelse i högst sex.månader enligt min meningutgöra en tillräckligt omfattande straffskala för olaga förvärv, överlåtelseeller upplåtelse av ammunition. Vapenhandlares förvärv av skjulvapen skall enligt nugällande regler (29 § VF) ske efter skriftiig rekvisition. Denna regel ärnärmast att betrakta som en ordningsregel som syftar till att man skall kunna kontrolleravapenhandlarens inköp och försäljning av vapen. Hans rätt tUl förvärv av vapenregleras i första hand av hans tillstånd att idka handel med skjutvapen.Bestämmelsen om att förvärv skall ske efter skriftlig rekvisition bör liksomstraffbestämmelsen inte tas in i den nya VL. Jag avser att senare ta upp fråganom erforderliga föreskrifter i ämnet. Överlåter någon vapen utan rekvisition kan han enligt 36 §2 mom. VF straffas med dagsböter eller fängelse i högst . Enligt minmening föreligger det en väsentlig skillnad mellan en överlåtelse av ett vapentill en vapenhandlare och andra överlåtelser av vapen. De risker som kan varaförenade med en försäljning till vapenhandlare måste betraktas som mycketobetydliga. Ansvaret för att formalia kring en försäljning lUl vapenhandlareiakttas bör i första hand åvila vapenhandlaren som ju självfallet måste varaväl insatt i gällande bestämmelser. Del finns därför enligt min mening intenågra bärande skäl alt straffa den som överlåter vapen lill en vapenhandlareutan att skriftlig rekvisition upprättas. Jag förordar därför att det inteskall finnas någon motsvarighet i VL till bestämmelsen i VF att den somöverlåter vapen utan skriftlig rekvisition skall straffas. Enligt VF gäller som tidigare nämnts att den som för egeneller annans räkning innehar skjutvapen eller ammunition är skyldig att lasådan vård om egendomen att obehörig inte kommer ål den. Överträdelse av dennaregel från sammanslutnings eller vapenhandlares sida är förenat med straffansvar.Däremot är försumlighet att ta vård om vapen inte särskilt straffbelagt när delgäller enskild vapeninnehavare. RÅ och RPS har lagt fram förslag om att ifrågavarandestraffansvar skall vidgas att avse även enskilds bristfälliga förvaring avvapen. 1 departementspromemorian avvisas detta förslag. Som skäl härför angesatt förvaringsregdn i VF är så allmänt hållen att det skulle vara mindretilltalande all knyta en ansvarsbestämmelse lill den utan att närmarekonkretisera dess innebörd. Det framhålls vidare att kontrollen av förvaringsbestämmdsenskulle erbjuda stora praktiska svårigheter som förekomsten av ettstraffhot skulle kunna tänkas göra en vapenägare mindre benägen att anmäla enförlust av vapen i de fall då han var medveten om att han därigenom skulleavslöja att han hade brustit i sin vårdnadsplikt.I departementspromemorian hänvisas i stället tiU det här tidigare behandladeförslaget om att polismyndighet skall få befogenhet att meddela särskildföreskrift om förvaring av vapen. Med hänsyn till att överträdelse av sådanföreskrift föreslås kunna leda till straff och till den generellt föreliggandemöjligheten att ompröva en försumlig vårdnadshavares rätt att inneha vapen, bördet enligt promemorian inte anses nödvändigt att även införa en straffsanktionför den enskilde vapeninnehavare som åsidosätter den allmänna förvaringsregdn.1 detta sammanhang framhålls dock behovet av en ökad upplysning om viklen av enbetryggande förvaring av vapen. Jag har tidigare anslutitmig lill departementspromemorians förslag att polismyndighet skall gesmöjlighet att ge bindande föreskrifter om hur skjulvapen skall förvaras och altöverträdelse av sådan föreskrift skall vara förenad med straffansvar (avsnitt5.5). När del gäller de allmännakrav på den enskilde vapeninnehavarens förvaring av sill vapen som jag föruthar föreslagit, är det naturliga sättet all söka komma till rätta med brister ifråga om förvaring av vapen enligt min mening att lillståndsmyndighelen iförsta hand utnyttjar föreliggande möjlighet att utfärda särskilda straffsanktioneradeföreskrifter angående den försatta förvaringen av det eller de aktuella vapnen.Är del fråga om ett mera flagrant åsidosättande av reglerna eller framstår detsom uppenbart att sådana föreskrifter skulle vara verkningslösa, bör tUlståndsmyndighetåterkalla tillståndet. Del kan givelvis även föreligga fall då del kan varatillräckligt att bara påpeka en brist i nu förevarande avseeende eller erinra omtidigare angivna åtgärder för att åstadkomma en bättring och förhindra ettåterupprepande. Mot bakgrund av vad som nusagts och med hänvisning till all del i även finns regler somtorde kunna bli tillämpliga på de allvarligare fallen av bristande förvaring avvapen ansluter jag mig till den i departementspromemorian uttaladeuppfattningen att det inte bör införas någon särskild straffbestämmelse förenskild vapeninnehavare som bryter mot de generella vårdnadsföreskrifterna iden nya lagen. Förvaring av ammunition påett inte godtagbart sätt är f.n. straffbart enligt VF (36 § 3 mom.) bara ifråga om ammunition som innehas av skytteföreningar och liknande sammanslutningar.Vapenhandlares befattning med ammunition regleras i explosivvaruförordningenmedan enskilds försumlighet vid förvaring av ammunition över huvud taget inteär särskilt straffbelagd. Av motsvarande skäl som jag anfört när del gäller förvaringav vapen anser jag inte att del är befogat med någon ändring i sak i dessaavseenden. För all likväl betona den vikt jag fäster vid frågorna om förvaringav ammunition och med hänsyn lill de stora kvantiteter som det i sådana fallofta är fråga om anser jag att straffsatsen vid bristande förvaring avsammanslutnings ammunition bör bestämmas lill böter eller fängelse i högst i stället för som enbart böter. Den somidkar handel med skjulvapen ulan tillstånd kan enligt nu gällande regler (36 §5 mom. VF) straffas med böter. Även i detta fall anser jag all del finns beaktansvärdaskäl som talar för att straffskalan bör inrymma fängelse, högst . Denföreslagna nya VL kommer sålunda all innehålla etl flertal straffbestämmelsermed en strafflatitud om böter eller fängelse . I samtUgadessa fall bör i överensstämmelse med nuvarande praxis införas krav på uppsåteller oaktsamhet för straffbarhel.