prop · FW03140 · 1973-12-31 00:00:00 — Ombegränsningsfond har upprättats i annan konventionsstat gäller bestämmelserna iförsta och andra styckena endast under föratsättning att denersättningsberättigade har rätt att föra talan vid den domstol eller myndighetsom förvaltar fonden och har möjlighet att av fondens medel utfå vad sombelöper på hans fordran. Bestämmelse härom meddelas i tredje stycket. Somanförts under artikel VI andra stycket i ansvarighetskonventionen (avsnitt8.2) fär det senare kravet anses innebära att möjlighet skall finnas för denersättningsberättigade att få betalning ur begränsningsfonden av ersättning,som han tillerkänts av domstol vilken är behörig enligt artikel IX ikonventionen. Han skall vidare ha rätt att i den stat där fonden upprättatsföra talan om fördelning av och utbetalning frän fonden. Som anmärkts i anslutningtill artikel VI i ansvarighetskonventionen (avsnitt 8.2)föreskriver ansvarighetskonventionen i motsats till konvention inteuttryckUgen att begränsningsfonden endast är tUlgänglig för betalning avfordringar som omfattas av ansvarsbegränsningen. Av skäl som där angivits tordedock denna princip vara underförstådd. Även den föreslagna lagen bygger påsamma princip. Någon uttrycklig föreskrift i detta avseende torde inteerfordras i lagen. Inte heller behövs någon bestämmelse motsvarandeansvarighetskonventionens artikd VII nionde stycket, som föreskriver att beloppsom härrör från försäkring ellersäkerhet som avses i konventionen endast får tas i anspråk för betalning aversättning enligt konventionen. Idetta sammanhang bör beröras frågan om belopp resp. säkerhet som avsatts sombegränsningsfond kan återvinnas om fartygsägaren eller annan som upprättatbegränsningsfonden går i konkurs. Den nu gällande lagstiftningen torde knappastmedge sådan återvinning. Lagberedningen har 1970 avgivet betänkande,Utsökningsrätt X (SOU 1970: 75), föreslagit nya regler omåtervinning i konkurs. De sålunda föreslagna reglerna lägger mindre vikt än somär fallet enligt gällande rätt vid de subjektiva rekvisiten, dvs. vadkonkursgäldenären eller hans medkontrahent insett eller bort inse. Det är inteuteslutet att de av lagberedningen föreslagna återvinningsreglema (främst 33 §)skulle kunna bli tUlämpliga på medel som avsatts tUl begränsningsfond. I denmån återvinning enligt de konkursrättsliga reglerna inte kan äga rum kommer deavsatta medlen resp. den ställda säkerheten inte att beröras av konkursen. Paragrafeninnehåller preskriptionsbestämmelser, som motsvarar ansvarighetskonventionensartikel VIII. Iförsta punkten har upptagits en regel om treårspreskription av anspråk påersättning för oljeskada. Utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning ärdagen då skadan uppkom. Talan om ersättning måste väckas förepreskriptionstidens utgång. Krav som framställs utom rätta medför alltså intepreskriptionsavbrott. I andra punkten föreskrivs vidare att talan inte i någotfall får väckas senare än för den olycka som orsakade skadan.Om denna olycka utgjordes av en serie händelser skall sexårsfristen räknas frånden första av dessa. Bestämmelseni andra punkten avser bl. a. det fall att ett oljelastat fartyg har sjunkit.Preskriptionsfristen löper då från tidpunkten för för-lisningen, oavsett vidvilken tidpunkt olja läcker ut från det sjunkna fartyget. Dennaparagraf innehåller en erinran om att skadelidande, fartygsägare och derasförsäkringsgivare i vissa fall har rätt till ersättning av den Internationellaoljeskadefonden. Med hänsyn till att den föreslagna lagen i övrigt innehålleren fullständig reglering av rätten till ersättning för oljeskada har detansetts lämpligt med en sådan erinran. Ianslutning till artikel VII i ansvarighetskonventionen upptas under dennarubrik i 1216 §§ regler om skyldighet för fartygsägare att teckna försäkringeller ställa säkerhet för sin ansvarighet för oljeskada. Idenna paragraf behandlas försäkringsskyldigheten såvitt avser svenska fartyg. Enligt paragrafens förstastycke åläggs ägare av svenskt fartyg, vilket befordrar oljasom bulklast, skyldighet att ha försäkring eller ställa annan betryggandesäkerhet till täckande av sin ansvarighet enligt denna lag eller motsvarandelagstiftning i annan konventionsstat. Försäkringen eller säkerheten skalluppgå till det ansvarighetsbelopp som anges i 5 § första stycket. Dennaskyldighet åvilar dock inte svenska staten. Skyldigheten att haförsäkring eller ställa säkerhet omfattar enligt lagförslaget endast fartyg sombefordrar olja som bulklast. I fråga om de skäl som anförtsför denna begränsning av försäkringsskyldigheten hänvisas till vad som anförtsi den allmänna motiveringen (avsnitt 13.2). Försäkringen skall täckaall ansvarighet som omfattas av ansvarighetskonventionen upp till det förfartyget gällande begränsningsbeloppet. Försäkringsskyldigheten gäller oavsettvar fartyget befinner sig, alltså även utanför svenskt sjöterritorium. Försäkringen ellersäkerheten skall enligt andra stycket godkännas av Kungl. Maj:t eller denmyndighet som Kungl. Som anförts i det föregående (avsnitt13.5) bör uppgiften att avgöra frågor om godkännande av försäkring ellersäkerhet för svenska fartyg anförtros åt försäkringsinspektionen. Närmare föreskrifter omvilka krav en försäkring eller säkerhet skall uppfylla för att godkännas börutfärdas av Kungl. Dessa föreskrifter bör i första hand grandas påbestämmelserna i artikel VII femte stycket i ansvarighetskonventionen. I frägaom dessa bestämmelser hänvisas till vad som anförts i redogörelsen för nämndaartikel (avsnitt 8.2). Paragrafens tredje styckeinnehåller föreskrifter om utfärdande av sådant certifikat som föreskrivs iansvarighetskonventionen. Om fartygsägaren fullgjort sin skyldighet att haförsäkring eller ställa säkerhet skall myndighet som Kungl. Maj:t bestämmerutfärda certifikat som bestyrker att denna skyldighet har fullgjorts. I frågaom fartyg som ägs av svenska staten och som därför inte omfattas avförsäkringsskyldigheten skall myndigheten i stället utfärda certifikat som bestyrkeratt fartyget ägs av staten och att dess ansvarighet är täckt intUl det ansvarighetsbeloppsom anges i 5 § första stycket. Som ovan nämnts (avsnitt 13.5) bör det ankommapå försäkringsinspektionen att utfärda certifikat för svenska fartyg. Certifikat skall enligtfjärde stycket utfärdas på formulär, som fastställs av Kungl. I frågaom certifikatets innehåll finns föreskrif- teri artikel VII andra och tredje styckena i ansvarighetskonventionen. Vidareföreskrivs i andra stycket i nämnda artikel att certifikatet skall varauppställt i överensstämmelse med ett till konventionen fogat formulär. Ifjärde stycket i förevarande paragraf föreskrivs vidare att certifikatet skallmedföras ombord på fartyget. Ikonventionens artikel VII fjärde stycket föreskrivs att en avskrift avcertifikatet skall deponeras hos fartygets registreringsmyndighet. Registeröver svenska fartyg förs av . I remiss tilllagrådet av lagförslag angående fartygsregister, sjöpanträttm. m. föreslås att förandet av fartygsregister skall ankomma på myndighet somKungl. Enligt motiven tiU lagförslaget avses att en avtingsrätterna skall utses till registermyndighet. Det torde få ankomma på Kungl.Maj:t att utfärda föreskrift om att avskrift av certifikat skall deponeras hosregistreringsmyndigheten. Idenna paragraf ges bestämmelser om försäkringsskyldighet för utländska fartygoch vissa därmed sammanhängande frågor. / första stycket föreskrivsatt utländskt fartyg, som befordrar olja som bulklast, skaU haförsäkring eller ställa säkerhet för ägarens ansvarighet enligt den föreslagnalagen intUl det ansvarighetsbelopp som gäller enligt 5 § första eller andrastycket. TUl skUlnad frän vad som gäller enligt 12 § i fråga om svenska fartygföreligger emellertid denna skyldighet för utländska fartyg endast då sådantfartyg anlöper eller lämnar svensk hamn eller på svenskt sjöterritorium belägentUläggsplats. Lagtextengrandas i detta avseende på artikel VII elfte stycket i ansvarighetskonventionen.Visserligen gäller enligt första stycket i nämnda artikelförsäkringsskyldigheten för fartyg som är registrerat i fördragsslutande statoavsett var detta befinner sig. Utom i de avseenden som avses i artikelns elftestycke ankommer det emellertid endast på den stat, vars flagga fartyget för,att tillse att denna skyldighet uppfylls. Somnämnts skall försäkringen eller säkerheten täcka ansvarigheten intill detbelopp som gäller enligt 5 § första eller andra stycket. En fartygsägare somhar rätt att begränsa sin ansvarighet med stöd av 5 § andra stycket behöveralltså endast ha försäkring eller säkerhet som täcker det ansvarighetsbeloppsom gäller för fartyget enligt 255 § sjölagen. Iparagrafens första stycke görs undantag från försäkringsplikten för fartyg somägs av främmande stat. Paragrafensandra stycke innehåller bestämmelser om skyldighet för utländskt fartyg attmedföra certifikat. Sådant fartyg skall sålunda ombord medföra certifikat somvisar att den i första stycket föreskrivna Detta gäller oavsett fartygets nationalitet. I fräga om certifikatför fartyg som ägs av främmande stat ges en bestämmelse av samma mnebörd somden i 12 § tredje stycket angående fartyg som ägs av svenska staten. I den allmännamotiveringen (avsnitt 13.5) har berörts de svårigheter som uppkommer dåsvenska myndigheter skall kontrollera att försäkringsskyldigheten uppfyllts ifråga om utländskt fartyg. Första och andra styckena i förevarande paragrafinnehåller de grundläggande bestämmelserna om skyldighet för utländskt fartygatt ha försäkring och medföra certifikat. Som anförts i den allmännamotiveringen torde de bestämmelser som behövs för att nämnda kontroll skallkunna utföras böra utfärdas i administrativ ordning. Tredje stycket i förevarandeparagraf innehåller därför en bestämmelse av innebörd att Kungl. Maj:t ellerden myndighet . Maj:t bestämmer skall meddela närmare bestämmelser om certifikatför utiändska fartyg. Paragrafengrundar sig på artikel VII åttonde stycket i ansvarighetskonventionen ochinnehåller föreskrift om rätt för ersättningsberättigad att få ut ersättningendirekt av försäkringsgivaren samt om vilka invändningar försäkringsgivaren isådant fall fär åberopa. Av bestämmelserna i 16 § följer att förevarandeparagraf äger motsvarande tillämpning i fråga om sådan säkerhet som avses i 12och 13 §§. Paragrafens första styckeföreskriver sålunda i överensstämmelse med konventionen att försäkringen skallför den som är berättigad till ersättning medföra rätt att fä ut ersättningendirekt av försäkringsgivaren. Den skadelidande får härmed möjlighet att väckatalan direkt mot försäkringsgivaren utan att behöva föra talan motfartygsägaren. Detta kan vara av betydelse bl. a. i de fall då fartygsägaren ärhemmahörande i utlandet och det är svårt eller omöjligt att delge honomstämning att svara vid svensk domstol. Vidare ger bestämmelsen den skadelidandemöjlighet att få en dom som kan verkställas mot försäkringsgivaren. Iaiidra stycket föreskrivs att försäkringsgivaren är fri från ansvarighet omfartygets ägare är fri från ansvarighet för skadan. Försäkringsgivaren fåralltså göra gällande de ansvarsfrihetsgrunder som avses i 3 § andra stycket.Vidare är bestämmelsen om medvåUande i 3 § tredje stycket tUlämplig när talanförs mot försäkringsgivaren. Dessutom föreskrivs att försäkringsgivaren är frifrån ansvarighet, om fartygets ägare själv uppsåtUgen vållat skadan. I sistnämndafall får den skadelidande vända sig mot fartygsägaren. Enligt andra stycketgäller vidare att försäkringsgivarens ansvarighet inte i något fall överstigerdet ansvarighetsbelopp som gäller för fartyget. Försäkringsgivaren får sålundaåtnjuta ansvarsbegränsning även om fartygets ägare enligt 5 § tredje stycketinte har rätt till ansvarsbe- gränsningpå grund av att olyckan vållats genom fel eller försummelse av ägaren själv. Tredjestycket innehåller en bestämmelse som är nödvändig med hänsyn till att direkttalan tUlåts mot försäkringsgivaren. När talan förs mot försäkringsgivaren avannan än ägaren, kan försäkringsgivaren enligt denna bestämmelse inte i vidaremån än som följer av andra stycket till befrielse från ansvarighet åberopaomständighet som han kunnat åberopa mot ägaren. Bortsett från fall avuppsåtlig skadegörelse av fartygsägaren själv får försäkringsgivaren sålundainte göra gällande invändningar som han skulle ha varit berättigad att göragällande mot ägaren. Han kan alltså inte mot den skadelidande åberopainvändningar grundade på försäkringsavtalet eller över huvud taget påförhållandet mellan honom och fartygsägaren. Motsvarande bestämmelser finns i19 § lagen (1929: 77) om trafikförsäkring å motorfordon och 25 § tredje stycketatomansvarighetslagen (1968: 45). Ettförbehåll i försäkringsavtalet som befriar försäkringsgivaren från ansvarighet,om skadan har vållats genom grov vårdslöshet av ägaren själv, blir därmed utanverkan såvitt avser skada på vilken den föreslagna lagen är tUlämplig.Förbehåll med detta innehåU förekommer i regel i fråga om deansvarsförsäkringar som vanligen tecknas av redare, s. k. P &I-försäkringar. Eftersom fartygsägaren skall ha för-säkrmg som täcker fartygetsansvarighet enligt den föreslagna lagen kan godkännande enligt 12 § andrastycket inte ges av en försäkring, om försäkringsavtalet innehåller ett dyliktförbehåll. Ansvarighetskonventioneninnehåller i artikel VII åttonde stycket sista punkten en föreskrift om attsvaranden, dvs. försäkringsgivaren, har rätt att få ägaren instämd i målet.Innebörden av bestämmelsen är något oklar. Den torde dock närmast böra tolkaspå det sättet att, om svaranden vid viss utgång i fråga om den mot honom fördatalan vill framställa ätergångskrav eller annat krav på ersättning mot fartygsägaren,han har rätt att få talan härom mot fartygsägaren handlagd i den rättegång ivUken målet mot honom handläggs. Sådan rätt finns redan enligt 14 kap. 5 §första punkten . Visserligen uppställs där som förutsättningför rätten tUl gemensam handläggning att försäkringsgivaren väcker sin talanmot ägaren innan talan mot honom själv företas till huvudförhandling. Dettakrav kan inte anses vara oförenligt med konventionen. Någon särskUd bestämmelsei anledning av föreskriften i artikel VII åttonde stycket behövs därför inte. Dennaparagraf, som saknar motsvarighet i ansvarighetskonventionen, innehåller entolkningsregel i fråga om försäkringsgivarens rätt att av fartygsägaren krävaåter vad han utgivit i ersättning. I bestämmelsen, som utformats efter förebildav 3 § trafikförsäkringslagen och 24 § atomansvarighetslagen,föreskrives att, om försäkringsgivaren inte gjort annat förbehåll, försäkringengäller för fartygets ägare mot hans ansvarighet enligt denna lag ellermotsvarande lagstiftning i annan konventionsstat. Bestämmelsen är emellertiddispositiv, varför försäkringsgivaren i försäkringsavtalet kan förbehåUa sigregressrätt i förhållande till fartygsägaren. På grund av bestämmelsen i 2 §tredje stycket i lagförslaget gäller förevarande paragraf även i fråga omförsäkring som tecknats hos utiändsk försäkringsgivare. Paragrafenäger enligt 16 § motsvarande tillämpning när ägaren, i stället för att tecknaförsäkring, har ställt säkerhet för sin ansvarighet. Enligtförevarande paragraf skall vad i 14 och 15 §§ föreskrivs om försäkring ägamotsvarande tillämpning i fråga om sådan säkerhet som avses i 12 eUer 13 §.Härigenom undviks att i 14 och 15 §§ tynga lagtexten med uttrycket"försäkring eller annan säkerhet" och "försäkringsgivare ellerden som ställt säkerhet". Lagadomstol m. m. Underdenna rubrik innehåller förslaget dels i 17 och 18 §§ bestämmelser ombehörighet för svensk domstol att pröva talan om ersättning för oljeskada, delsi 19 § regler om verkställighet av domar meddelade i annan konventionsstat. 20§ innehåller en bestämmelse angående förordnande som skall meddelas i svenskdom, som skall verkställas mot i utlandet upprättad begränsningsfond. Paragrafenansluter sig till artikel IXförsta stycket i ansvarighetskonventionenoch innehåller bestämmelser om svensk domstols behörighet att pröva talan omersättning för oljeskada. Huvudregeln är enligtparagrafens första stycke att talan om ersättning fär väckas i endastom oljeskada genom förorening uppkommit här i landet eller förebyggandeåtgärder vidtagits fÖr att förhindra eUer begränsa sådan skada i . Somanförts vid 2 § första stycket avser uttrycket "skada här i landet"även skada som uppkommit inom svenskt sjöterritorium. Av lagrummets formuleringframgår att, om förebyggande åtgärder vidtagits för att förhindra skada iSverige, behörighet för svensk domstol föreligger enligt första stycket ävenom dessa åtgärder vidtagits på det fria havet eller inom annan stats område ochnägon oljeskada inte har uppkommit inom svenskt område. Det kan givetvis förekommaatt samma olycka orsakar oljeskada i olika stater. Ansvarighetskonventionenöppnar i sådant fall möjlighet att i en enda stat handlägga alla mål omersättning för skada orsakad I överensstämmelse härmed föreskrivs i andra stycket iförevarande paragraf att, om svensk domstol är behörig enligt första stycket,talan fär väckas vid svensk domstol även såvitt avser annan oljeskada somorsakats av samma olycka. Detta innebär att svensk domstol är behörig attpröva alla ersättningsanspråk som grandas på en viss olycka, om i anledning avdenna olycka oljeskada tUl någon del har uppkommit i eller förebyggandeåtgärder vidtagits för att förhindra eller begränsa oljeskada i . Föratt behörighet skall föreligga enligt andra stycket är det inte nödvändigt attsådan talan väckts, i fråga om vilken behörighet föreligger enligt förstastycket. Paragrafeninnehåller interna forumregler. Ansvarighetskonventionen saknar bestämmelser idetta avseende. Fråganom vUka forumregler som bör gälla i fråga om mål om ersättning enligt denföreslagna lagen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.6).Bestämmelserna i denna paragraf har utformats i överensstämmelse med vad somdär har anförts. Somanförts i den allmänna motiveringen är enUgt 336 § sjölagen i dess nu gällandelydelse sju tingsrätter (, , , , ,och tingsrätter) behöriga att handlägga sjörättsligatvistemål. I den tidigare nämnda lagrådsremissen av föreslåsatt behörighet att handlägga dylika mål skall tillkomma tingsrätt som utses avKungl. För sådan domstol föreslås beteckningen sjörättsdomstol. Enligtföredragande departementschefen är ändringen betingad av praktiska skäl; omdet på grund av ändrade förhållanden skulle visa sig motiverat att ersättanågon av de i 336 § nämnda domstolarna med annan domstol i samma del av landetkan det vara en onödig omgång att ändra själva sjölagen. Förevarande paragrafhar utformats med utgångspunkt från den i lagrådsremissen föreslagna l)'delsenav 336 § sjölagen. Iförsta stycket föreskrivs sålunda, att talan om ersättning för oljeskada, ifråga om vilken svensk domstol är behörig enligt 17 §, skall väckas vid densjörättsdomstol som är närmast den ort där skadan uppkom. Med en på detta sättutformad bestämmelse finns alltid behörig svensk domstol så snart talan enligt17 § får väckas i . Detta gäller även om förebyggande åtgärder vidtagitspå det fria havet eller i annan stat för att förhindra skada på svenskt område. Iandra stycket regleras det fall att talan om ersättning för skada som uppkommitpå grund av samma olycka väckts vid flera domstolar. Det ankommer då på Kungl.Maj:t att förordna en av dessa domstolar att handlägga samtliga mål. Enligtartikel IX tredje stycket i ansvarighetskonventionen tillkommerbehörighet att avgöra frågor angående fördelning av och utbetal- ningfrån begränsningsfond endast domstolarna i den stat där fonden upprättats. Itredje stycket i förevarande paragraf föreskrivs att, om begränsningsfondenupprättats i , frågor om ersättningsbeloppets fördelning skall prövasav domstol som är behörig enligt paragrafens första eller andra stycke.Bestämmelsen gäller dock endast om ägare eller försäkringsgivare mot vilkentalan väckts har rätt att begränsa sin ansvarighet. Paragrafeninnehåller bestämmelser om verkställighet av utiändsk dom om ersättning föroljeskada. Den grundas på artikel X i ansvarighetskonventionen. Ansvarighetskonventionensregler innebär att laga kraft vunnen dom som har meddelats av domstol som är behörigenligt konventionen kan verkstäUas i vilken som helst av de övrigakonventionsstaterna, så snart de formella förutsättningar som föreskrivits iverkställighetslandet har blivit uppfyllda, under förutsättning att den kanverkställas i den stat där den meddelades. I förevarande paragrafsförsta stycke har i första punkten tagits upp bestämmelser som helt anslutersig tUl dessa konventionsregler. Sålunda föreskrivs, att om dom har meddelats iannan konventionsstat i mål om ersättning för oljeskada och domstolarna i denstaten är behöriga enligt ansvarighetskonventionen, domen skall, när den vunnitlaga kraft och kan verkställas i den staten, verkställas i utan att nyprövning sker av den sak som avgjorts genom domen. Fastänansvarighetskonventionen inte innehåller något stadgande härom är detuppenbart, att skyldighet att verkstäUa utiändsk dom inte föreligger i den månden ansvarsbegränsning som gäUer för svaranden därigenom skulle överskridas. Iparagrafens första stycke har intagits en erinran härom. Såsom anmärkts ianslutning tUl artikel X i ansvarighetskonventionen torde i överensstämmelsemed allmänna rättsgrundsatser gälla, att verkstäUighetsregler i en konventioninte medför skyldighet att verkställa utländsk dom om avgörandet är uppenbartoförenligt med rättsordningen i verkställighetslandet (ordre public) eller atttillämpa vad den utländska domen kan innehålla om tvångsmedel. Någon uttryckligföreskrift härom torde inte behövas. Enligt ansvarighetskonventionen fårfördragsslutande stat vägra verkstälUghet om domen erhållits genom svikligtförfarande eller den part mot vilken domen har meddelats inte haft skäligamöjligheter att föra sin talan. Verkställighet av dom som erhållits på sådantsätt eller under sådana omständigheter som anges i konventionen måste ansesuppenbarligen oförenlig med rättsordningen här i riket. Någon särskildbestämmelse, som täcker dessa fall, har därför inte heller ansetts erforderlig. Prop.1973; 140 176 Iparagrafens andra, tredje och fjärde stycken har upptagits bestämmelser omförfarandet då fråga uppkommer om verkställighet i av dom som meddelatsi annan konventionsstat. Bestämmelserna har utformats efter mönster avmotsvarande regler i 38 § atomansvarighets lagen. De innebär bl. a., att ansökanom verkställighet skall göras hos , att ansökan inte fårverkställas utan att motparten haft tillfälle att yttra sig samt att bifalltill ansökningen möjliggör verkstäl-. lighet av domen på samma sätt somverkställighet av svensk domstols lagakraftägande dom, om inte högsta domstolenförordnar annat efter klagan över hovrättens beslut. Idenna paragraf behandlas det fall att begränsningsfond har upprättats i annankonventionsstat och rätt tUl ansvarsbegränsning föreligger för ägare ellerförsäkringsgivare mot vilken ersättningstalan väckts vid svensk domstol. Dennadomstol skall då i domen förordna, att domen får verkställas endast efter detfrågor om fondens fördelning prövats i den stat där fonden upprättats ochenligt den statens lag. Paragrafenföranleds av föreskriften i artikel IX tredje stycket iansvarighetskonventionen att endast domstolarna i den stat där fondenupprättats är behörig att pröva frågor om fördelning av och utbetalning frånfonden. Innan verkställighet får ske måste behörig domstol i nämnda statberedas tillfälle att pröva om ansvarighetsbeloppet kommer att överskridas ochersättningsbeloppen därför måste nedsättas. Dennaparagraf innehåller vissa straffbestämmelser för det fall för säkringsskyldighetåsidosatts eller certifikat inte medföres ombord. I fråga om de övervägandensom ligger till grund för förslaget i denna del hänvisas tiU den allmännamotiveringen (avsnitt 13.7). Iförsta stycket föreskrivs sålunda straffansvar för den som uppsåtligen ellerav oaktsamhet åsidosätter föreskrifterna i den svenska lagen omförsäkringsskyldighet. Straffet är böter eller fängelse .