prop · FW0340 · 1973-12-31 00:00:00 — Kommittén har därför inte sett svårigheterna att nånordisk rättsöverensstämmelse som något avgörande hinder mot sitt förslag. tillstyrker lagförslaget i dess helhet. Även övrigaremissorgan är positiva till kommitténs förslag men framför i olika delfrågorinvändningar eUer önskemål, som jag skall återkomma till. Deolikheter som kan komma att uppstå i förhållandet tUl övriga nordiska länderssjömanslagstiftning om kommitténs förslag genomförs tas upp till behandling avnågra remissinstanser. Hovrätten för ifrågasätter om kommitténtillräckligt beaktat de nackdelar, som kommer att vara förenade med skUdaregelsystem i de nordiska länderna. finner det beklagligt atthittillsvarande likformighet i lagstiftningen på detta område inte kommer attkunna upprätthållas. Under det fortsatta lagstiftningsarbetet bÖr möjlighetenatt undvika större skiljaktigheter ytterligare prövas. Svenska sjöfolksförbundetinstämmer i att det är beklagligt att samma principer inte följs i de nordiskaländema. Inte minst med hänsyn till den fria nordiska arbetsmarknaden liggerdet ett stort värde i likalydande texter. Förbundet är emellertid heltövertygat om att , liksom sannoUkt kommer att göra, valt denrätta linjen. och kommer sannolikt att följa efter. Somjag nämnt inledningsvis innehåller SjmL en rad centrala bestämmelser om denombordanställda personalens tjänsteförhållanden. anställningsvillkorhar sedan gammalt varit reglerade i lag. Prop.1973: 40 33 Genom1922 års SjmL bröts reglerna om sjömännens sociala förhållanden ut ursjölagen. Detsamma skedde ungefär i övriga nordiska länder. Efternordiskt samarbete utfärdades nya sjömanslagar, i och ,i och i . Härefter har den svenskalagen ändrats . De viktigaste förändringarna avserlikställande av utländska och svenska sjömän på svenska fartyg med avseende påsociala förmåner, sänkning av kvalifikationstiden för fri hemresa från två årtill 18 månader samt anpassning tUl , lagen (1965: 719, ändradsenast 1972: 276) om säkerheten på fartyg (sjösäkerhetslagen) och lagen (1970:215) om arbetsgivares kvittningsrätt. SjmLbygger som jag tidigare nämnt på principen att anställningen är knuten tillvisst fartyg och befälhavaren framstår i redarens stäUe som sjömannensarbetsgivarpart. För befälhavare och detövriga högre befälet har i praktiken sedan gammalt tillämpats en från lagensnyssnämnda grundkonstraktion avvikande ordning. Mellan redaren och dessabefattningshavare träffas nämligen i regel avtal om anställning i rederietstjänst utan att anställningen är bunden vid bestämt fartyg. För dessapersonalkategorier bryts alltså anställningsförhållandet ej vid avmönstringutan följer det mönster som tillämpas allmänt på arbetsmarknaden till lands;anställningen består även om den faktiska tjänsten ombord på bestämt fartygupphör och tjänsteavtalet med redaren hävs först efter uppsägning. infördes s. k.rederianställning i kollektivavtalen mellan och . Detta bör ses som ett första steg i en utveckling motstabilare anställningsförhållanden inom sjöfarten. Rederianställning kanvinnas hos rederi, rederikoncern eller grapp av rederier. Den omfattar endastbefattningshavare med viss längre, väl vitsordad sjötjänst. För att dennaanstäUningsform skall föreligga erfordras överenskommelse i varje enskilt fallmellan arbetsgivaren och den anställde. Avmönstring i samband med förflyttningeller ledighet skall kunna ske utan hinder av SjmL:s och avtalens bestämmelserom uppsägningstid och plats för avmönstring. Uppsägningstiden är vidrederianställning . För den rederianställde gäller förmånligare reglerför semester, hemresa och ersättning vid sjukdom och skada. Inom färjtrafikenär anslutningen till denna anställningsform hög. Däremot omfattar den hittillsendast en mindre del av de anställda i lastfartyg. Organisationstillhörighetenpå såväl arbetsgivar- som arbetstagarsidan är hög. är anslutna redare som företrädesvis har större fartyg medan demindre fartygens redare är medlemmar i för mindre fartyg.Dessa föreningar omfattar tiUsammans i huvudsak den svenska handelsflottansredare. Befälsorganisationerna representerar i genomsnitt av far- 3 1973.1 saml Nr 40 1973: 40 34 tygs-och maskinbefälet samt telegrafisterna och befattningshavarna i befälsställninginom ekonomiavdelningen. Bland den övriga besättningen uppgårorganisationstillhörigheten till av de anställda. Här förekommerrätt stora variationer mellan olika fartyg beroende på flera faktorer såsomfartygets storlek och fartområde, de anställdas nationalitet m. m. Kommitténbehandlar de stora ekonomiska och tekniska förändringar som skett påsjöfartsområdet och redovisar sin bedömning i fråga om utformningen av nylagstiftning. Jag återger här endast huvuddragen av kommitténs synpunkter (se iövrigt SOU 1971: 6 s. 6570). Tendenseninom den svenska rederinäringen har liksom inom andra näringsgrenar i landetvarit koncentration av företagen till större enheter. Omvandlingen har undersenaste tid tenderat att alltmera påskyndas. Den tekniska utvecklingen påfartygsområdet och beträffande lasthanteringen tvingar fram nyinvesteringar,som är synnerligen kapital-krävande. Som förhållandena utvecklat sig har somregel det stora företaget bättre förutsättningar att klara sig i konkurrensen. sköts administrationen av fartygen, last- och underhåUsfrågorpå ett helt annat sätt än tidigare från land. Omdisponering av de anställda,entlediganden och nyanställning sker i stor utsträckning från rederikontoren. Pådet tekniska området går utvecklingen mot större fartygsenheter, specialfartyg,högre hastighet och långt driven automation genom tekniska hjälpmedel på detenskilda fartyget. Förändringarnaombord på fartygen har skett i takt med utvecklingen av fartygstyperna.Tekniska hjälpmedel har tillförts i stigande grad. Automationen har kommitlångt exempelvis i vad gäller förtöjning, lasthantering ochframdrivningsmaskineri. Ett antal moderna fartyg seglar med periodisktvaktfritt maskinrum under 16 av dygnets timmar. UnderhåUet förenklas genomstandardlager i förråd ombord. Även provianthållningen ombord kanrationaliseras genom central administration och bättre rekvisitionsförfarande.I vissa farter inskränks underhåUs- och reparationsarbeten på fartygen för deombordanställda och förläggs till hamnuppehållen, där de utförs av personalfrån land. Deförändringar på det ekonomiska och tekniska området som sålunda pågår är avvital betydelse för konkurrenskraften hos svensk sjöfart gentemot utlandet.För kommittén har det stått klart, att personalrekryteringen tillhandelsflottan är en central faktor vid bedömningen av rederinäringens utsikterför framtiden. Svårigheterna att på såväl befäls- som manskapssidan anställakvalificerat folk utgör ett besvärande hinder i näringen. Inteminst den långt drivna ra- 1973: 40 35 tionaliseringsom kommer att prägla skeppsfarten stäUer särskUda krav på utbildning ocherfarenhet hos de ombordanställda. I praktiken betyder detta i första hand attden nuvarande bristen på behörigt befäl samt på kunnigt och erfaret manskapmåste avhjälpas. Den komplicerade tekniken ombord kräver grandligare utbildningför de ombordanställda. är att vänta att den nautiska och tekniskautveckUngen kommer att rabba de traditionella föratsättningama förbefälsutbildningen och ställa denna inför nya perspektiv. Manbör ställa det kravet på den författningsmässiga regleringen av tjänsten ombordi fartygen, att den tar hänsyn tUl de nya förhållanden som redan börjat sättasin prägel på sjöfartsnäringen och som kommer att dominera . Kommitténutmönstrar såsom jag återkommer till senare (se avsnitt 5,2) ett stort antalbestämmelser ur lagen men finner det inte lämpligt att helt överlämna dentjänsterättsliga regleringen tUl kollektivavtalen. De spedella förhållanden,som särskilt inom den utrikes farten präglar sjömansyrket, gör det motiveratatt i lagen ta upp bestämmelser, som ger ett socialt grundskydd. Kommitténerinrar om SjmL:s grundtanke att sjömannen anställs endast för tjänst påbestämt fartyg, vUken konstraktion kommer tydligt till uttryck i ett flertalparagrafer i nuvarande lag. Denna uppbyggnad av tjänsteavtalet var försvarligi , när kommunikationerna mellan arbetsgivaren-redaren ocharbetsplatsen-fartygsledningen var bristfälliga och fartygen på annat sätt ännu utgjorde ekonomiska enheter som förvaltades självständigt. Mot bakgrandenav dessa förhållanden skall också ses, att befälhavaren i lagen skjutits frami redarens ställe som arbetsgivarpart i förhållande tUl övrigaombordanställda. Dennuvarande bemanningssituationen med korttidsseglare som dominerande inslag vidrekryteringen av manskap är enligt kommittén ett allvarligt hot motutvecldingen av sjöfarten som näringsgren. Under-måUg rekrytering blandmanskapet motverkar den tekniska rationalisering som är nödvändig.Rekryteringssvårigheterna är också ägnade att störa arbetstrivsdn i stort påfartygen och minskar på det sättet attraktionen hos fartygen somarbetsplatser. På lagstiftningssidan har SjmL central betydelse för dessafrågor och kommittén fäster särskild vikt vid att lagen utformas så, attföråldrade bestämmelser rensas ut och att lagen lämnar vägen fri för denutveckling som börjat och siktar till principiellt samma anstäUningstrygghetför sjömän som för landanställda. Detanses emellertid självfallet att en reviderad SjmL måste ta hänsyn tUl attsjöfarten även framgent kommer att rekrytera en del folk som endast tillfälligtgästspelar i sjömansyrket. Kommitténhar sett bestämda nackdelar förbundna med att i lagen behålla den gmndläggandepresumtionen att den ombordanställde är bunden enbart till anställning påbestämt fartyg. 1973: 40 36 nadav lagen är ägnad att konservera de anställningsförhållanden, som kommitténkritiserat. Kommittén stannar därför för att låta en reviderad SjmL heltgrunda sig på det på arbetsmarknaden till lands gängse arbetsrättsliga betraktelsesättetsom innebär, att arbetsgivare och arbetstagare står i ett omedelbartavtalsförhållande till varandra och att anvisningen av arbetsplats endast utgörett led i fullgörandet av anställningsvillkoren. Därmed kommer den nuvarandelegala förutsättningen att tjänsteavtalet knyter an tUl tjänst på bestämtfartyg att falla bort och sjöfolkets tjänsterättsliga ställning att på ettprincipieUt viktigt plan likställas med andra arbetstagares. De sociala ochoffentligrättsliga motiv som talar för en lagreglering av sjömannensanställningsvillkor har sin giltighet vare sig anställningsavtalet, som ärregel, begränsas att avse bestämt fartyg eller innefattar en fastare anknytningtill redaren. Hur tjänstgöringsskyldigheten vid denna fastare anknytning tillredaren kommer att utformas blu: en fråga som helt beror på detanställningsavtal som parterna träffat. Det är att räkna med att avtalen, ivart fall för den mera erfarna delen av sjöfolket, kommer att i stigandeomfattning innebära en sådan anknytning till redaren, attanställningsförhållandet ej upphör i och med att sjömannen lämnar sinbefattning på fartyget. EttanstäUningsavtal som binder sjömannen fastare till rederiet kan som nämntsmedföra skyldighet för honom att flytta över från ett av rederiets fartyg tillett annat. Sjömannen kan, t. ex. efter semester, placeras i ett annat fartygdär en befattning är ledig. I dessa fall kan uppkomma perioder, när sjömannentill lands avvaktar att tillträda den nya fartygsbefattningen. Enligt avtaletkan sjömannen under sådana förhållanden vara skyldig att fullgöra annat arbeteför redaren än det som åligger honom ombord på fartyget, t. ex. tillfälligtkontors- eller servicearbete. Hurden enskilde sjömannens anställning hos redaren skall utformas bUr en fråga somhelt beror på det anställningsavtal, som redaren träffat med sjömannen.Eftersom kollektivavtalen här spelar den centrala roUen innebär den blivandelagens konstruktion, att arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna får ledautvecklingen mot större anställningstrygghet. Den revision av SjmL:s avsnittom anställningsavtalet som kommittén sålunda förordar medför en betydandeomarbetning av lagen, beroende på att den nuvarande grundsynen i så hög gradpräglat lagens innehåll. I frågaom förslagets grandinställning till anställningsförhållanden uttalarsamtliga de remissinstanser som tagit ställning härtill positiva omdömen ochanser förslaget väl ägnat att läggas till grand för lagstiftning. Sjöfartsverketinstämmer i kommitténs beskrivning av huvuddragen av de ekonomiska och tekniskaförändringar som skett på sjöfartsområdet. Verket erinrar omatt sjösäkerhetslagen med dess centrala bestänunelser har tillkommit under dentid som nuvarande SjmL varit i kraft. I sjösäkerhetslagen har införts ettsärskilt kapitel om ansvarsfördelningen ombord. Ett annat viktigt avsnitt ärdet som reglerar systemet med minimibesättning. Verket har att fastställabesättningens kvalitet och kvantitet. För verket har uppgiften att faststäUaen betryggande minimibesättning från kvalitetssynpunkt varit vansklig, i allsyrmerhet som företagna rationaliseringar i fartygens drift framtvingarreduceringar av antalet ombordanställda. En allmän målsättning från verketssida särskilt med beaktande av att den tekniska utvecklingen ställerspeciella krav på sjöpersonalen måste vara att verka för att kvalitativtdålig personal hålls borta från sjömansyrket. Allt klarare har framståttbehovet av att tillföra sjöfarten en mera fast anställningsform än dentraditionella påmönstringen av visst fartyg för viss resa. Den begynnandeutvecklingen i allt flera rederier mot rederianställnmgar av sjömän måstedärför anses vara till stort gagn för sjöfarten. Verket understryker att dennaanställningsform i regel är en föratsättning för att nuvaranderekryteringsproblem i sjömansyrket minskas och att erforderligvidareutbildning kan ske i yrket. I detta sammanhang hänvisar verket till denav intemationella arbetsorganisationens () sjöfarts-konferens år 1970antagna rekommendationen nr 139 om sysselsättningsproblem för sjöfolk (tekniskutveckling). Verket ansluter sig i alla delar till kommitténs gnmdsyn och anseratt den uppläggning och det innehåll som givits den nya lagen är riktiga ochväl i överensstämmelse med vad som bör krävas av en modem SjmL. Arbetarskyddsstyrelsen ochTCO finner det särskUt betydelsefullt att kommittén i förslaget sökt nåöverensstämmelse mellan de ombordanställdas och övriga arbetstagares arbetsrättsligaställning. Generalkonsulatet i anser att denna utveckUng är tidsenligoch att den ökar anställningstryggheten. Den närmare anknytningen mellanredaren och sjömannen är önskvärd från konsulär synpunkt, eftersom konsulernasingripanden i dessa ärenden härigenom kommer att begränsas väsentligt. noterar med tillfredsställelse att förslaget bryter motnuvarande presumtion att den ombordanställde är knuten enbart tUl anställningpå bestämt fartyg och att förslaget i stället grundar sig på det påarbetsmarknaden till lands gängse betraktelsesättet att arbetsgivare ochanstäUd står i ett avtalsförhållande till varandra. Följdriktigtförsvinner befälhavarens hittillsvarande arbetsgivarställning. Samma uppfattninguttalas i huvudsak av , som tillägger attförslaget i denna del skapar förutsättningar för de fackliga organisationernaatt med redarna komma överens om och sätta upp regler för sättet att antasjömän och skUja dem från 1973: 40 38 anställningen.Befälhavarens nuvarande enväldiga ställning finner förbundet vara ettfrämmande element på en modern arbetsmarknad med väl utbyggdaintresseorganisationer på arbetsgivar- och löntagarsidan. SR finner det varabra att arbetsgivare och arbetstagare kommer varandra närmare iavtalsförhållandet och att anvisningen av arbetsplats endast utgör ett led ianställningens fullgörande. Generalkonsulatet i Antwer-pen anser förslaget intebara utgöra ett viktigt steg mot större social trygghet för sjömannen utanockså ge redaren större möjligheter att rationellt utnyttja tillgängligarbetskraft. Endastkonsulatet i uttalar viss tveksamhet i fråga om kommitténs förslag.Skälet är att förslaget bryter mot den syn på anställning somåterspeglas såväl i andra sjöfartsnationers lagstiftning som i deinternationella konventionerna på det sjöfartssociala området. SjmL:stillämplighet i fråga om fartyg begränsas ej av bestämmelse i lagen. Den skaUsåledes tillämpas på anställda i fartyg såväl i kommersiell som i annan drift.Någon begränsning finns inte i fråga om fartyg som ägs eller nyttjas avoffentligt organ. I praktiken har dock vissa begränsningar ansetts böra göras.Sålunda tillämpas lagen inte på örlogsfartyg eller på mindre fartyg, däruteslutande medlemmar av en och samma familj arbetar. Medörlogsfartyg förstås enligt hävdvunnen svensk terminologi flottans ochkustartilleriets fartyg samt av flottan bemannade isbrytar-och sjömätningsfartyg. Hit hör också maruit hjälpfartyg, dvs. fartyg som hyrsav marinen eUer som eljest tagits ut för marinen eller tagits i anspråk aveller tUlhandahåUits marinen. Nuvarandelags tillämplighet i fråga om arbetstagare inskränks tUl dem som är antagna avredaren eller befälhavaren men gäller å andra sidan också sådan av redareneller befälhavaren anställd personal som ej utför egentiigt fartygsarbete, t.ex. en arbetsstudieman. För dem som arbetar på fartyget utan att vara anstäUdaav redaren eller befälhavaren gäller enligt 71 § SjmL reglerna om minimiålder,läkarandersökning, rätt till vård vid könssjukdom, underrättelse m. m. viddödsfall, redarens regressrätt mot statsverket för kostnad för viss sjukvård m.m., lydnadsplikt och andra skyldigheter i tjänsten, medtagande av gods ombord,vilotid för minderårig och om tvångsmedel. Det är här främst fråga ombefattningshavare som är anställda hos en av redaren antagen entreprenör, somdriver viss rörelse Prop.1973: 40 39 ombord,t. ex. ekonomiavdelningen eller del av denna, försäljnings-, friser-, tvätt-eller spelrörelse. Som nämnts gällerSjmL för anställda på fartyg som ägs eller nyttjas av det allmänna. I fråga omoffentligt anställda finns emellertid även en särskild arbetsrättsligreglering. Efter SjmL:s tillkomst har stats- och kommunaltjänstemänsanställningsförhållanden reglerats i statstjänstemannalagen (1965: 274, ändradsenast 1971: 637) och kommunaltjänstemannalagen (1965: 275, ändrad 1970: 716)samt i författningar, som utfärdats av Kungl. Maj:t med stöd av dessa lagar. Ikungörelsen (1971: 940) om tjänstemannaanstäUning för arbetstagare hos statenföreskrivs, att sådan arbetstagare skall anställas som tjänsteman.Statstjänstemannalagen och av Kungl. Maj:t med stöd av lagen utfärdadeförfattningar är sålunda tillämpliga på samtliga arbetstagare hos staten medundantag för vissa i kungörelsen nämnda mindre gmpper, bland dem däcks- ochintendenturpersonal samt motormän på statens fiskeriundersökningsfartyg. Iövrigt regleras anställningsförhållandena av kollektivavtal i den utsträckning3 § statstjänstemannalagen medger. För arbetstagare som tjänstgör som däcks-eller intendenturpersonal eller motormän på statens fiskeriundersökningsfartygär som nämnts tjänstemannalagstiftningen inte tillämplig. Deras anställningsförhållandenregleras av kollektivavtal, som ingåtts mellan fiskeristyrdsen och deanställdas organisationer. Örlogsfartygen bemannas till väsentlig del avpersonal tillhörande krigsmakten. I sjömätningsfartygen och isbrytarna ingårbland besättningen även civilt anställda statstjänstemän. Detsamma gällervissa försvaret tillhöriga färjor och mindre fartyg. På hjälpfartyg, som intetillhör krigsmakten, tjänstgör likaledes civil personal. Denna stårregelmässigt under miUtärt befäl ombord under tid när försvaret disponerarfartyget. I anställningshänseende kan förekomma att personalen inte tillhörkrigsmakten utan är anställd hos redaren av hjälpfartyget.Statstjänstemannalagstiftningen är i så fall inte tillämplig. Fartygägda av kommuner förekommer i viss utsträckning. I anställningsförhållande medkommun som arbetsgivare och tjänsteman som arbetstagare gällerkommunaltjänstemannalagen. Anställningsvillkoren regleras genom kollektivavtalutom i de avseenden där avtal enligt lagen inte får träffas. För övrigakommunalt anställda bestäms villkoren av kollektivavtal. Dei 1 § andra stycket kommunaltjänstemannalagen med kommun likställda organ ochinrättningar, t. ex, landstingskommun, kommunalförbund, församling ellerallmän försäkringskassa, torde f, n, inte driva sjöfart. Ävenom nuvarande SjmL i princip gäller för samtliga nu berörda offentligt anställdaarbetstagare, torde lagens bestämmelser endast i ringa utsträckning komma tillanvändning. Prop.1973: 40 40 SjmL:sbegränsning i tiden tUl den period när sjömannen tjänstgör på fartyget eUer påland i omedelbar anslutning tUl fartygstjänsten framgår av ett flertalbestämmelser. LiksomSjmL upptar förslaget inte någon begränsning när det gäUer lagens tillämpligheti fråga om fartyg. Kommittéförslaget innebären förskjutning av SjmL:s tillämplighet i fråga om arbetstagare så till vidasom lagen i sin helhet i fortsättningen föreslås bli tillämpad endast på anställda,som fullgör typiskt fartygsarbete, dvs. i praktiken på personer, som ärsysselsatta i sjömansyrkena och i dagligt tal brukar sammanfattas med uttrycketombordanställda. Detta kommer till uttryck i den inledande meningen av 1 §, sombegränsar lagens tUlämplighet till sådant skeppsarbete som utförs av somhar befattning ombord. Redan definitionen av begreppet skeppsarbete utesluter,att befattning ombord kan innehas av arbetstagare, vilka är landbaserade ochgår ombord endast för att utföra arbete medan fartyget ligger i hamn.Befattning ombord innebär att det arbete som tilldelats arbetstagaren skall hasamband med fartygets nyttjande och innefatta mera stadigvarande ellerregelbundet återkommande sysslor. Till personal med sådana uppgifter räknasalltså inte bara medlemmarna av den egentliga besättningen utan också sådanaarbetstagare som t. ex. läkare och övrig sjukvårdspersonal. Utanför faller densom visserligen är anställd av redaren och arbetar ombord men vars arbete inteberör fartygets nyttjande, såsom en rederianställd konstruktör som följer medför studier inför ett kommande fartygsbygge. Ej heller räknas hit enarbetsstudieman, som tillfälligtvis följer med för viss utredning. Den som harrent tillfälliga sysslor, t, ex. tillfälligt underhålls- ellerreparationsarbete, kan inte anses ha befattning ombord. Samma är förhållandetmed en rederianställd ingenjör, som följer med ett fartyg under en resa förkontroll av instrumenteringen. Iöverensstämmelse med gällande lag (71 §) innebär kommittéförslaget attarbetstagare, som anställts av annan än redaren, står utanför lagens allmännatillämpning. På dessa arbetstagare skall enligt 2 § i förslaget endast vissaföreskrifter äga tillämpning såsom om minimiålder, om skeppsarbetet, om tvångsmedeloch om straffansvar. Det kan här vara fråga om högst olika slag av personal medtjänstgöring ombord, t. ex. kiosk- och servicepersonal på vissapassagerarfartyg, kontrollpersonal från ett varv, lastägares superkarg,anställda vid speciella servicebolag eller reparatörer från ettleverantörföretag. Sistnämnda grupper av arbetstagare har ofta endasttillfällig tjänstgöring ombord. Det har framför allt blivit entendens att överlåta driften inom serviceavdelningarna, huvudsakligen på störrepassagerarfartyg, på enföretagare utanför rederiet, vilken anställer personal. I dessa fall intarpersonalen i fråga om arbetsuppgifter samma ställning som om den varit anställdi rederiet. har personal som avses här kollektivavtalsvägentillförsäkrats samma avtalsförmåner som övriga ombordanställda. Därmed hardessa arbetstagare i praktiken också kommit i åtnjutande av väsentiigen sammasociala skydd som SjmL ger. Kommittén anser inte att denna ordning rubbas genomförslaget. I detta sammanhangaktualiserar kommittén en begränsning av redarens rätt att överlåta på annanatt som entreprenör anställa personal för fartygsdriften. Det kan nämligen inteanses förenligt med redarens och befälhavarens ansvar för sjösäkerheten ombord,att sådan personal inom däcks- och maskinavddningarna som tUlhörminimibesättningen i sitt anställningsförhållande är beroende av arman änredaren.