prop · FW0317 · 1973-12-31 00:00:00 — När det gäller bestämmelserna ommärkningsskyldigheten bör varudeklarationsutredningens arbete beaktas. Utredningens förslag i fråga om skyldighet förmyndighet att avge responsum, dvs. att på begäran ge besked humvida en vara äratt anse som hälso- eller miljöfarlig, har delvis mött skarp kritik. Attresponsaskyldighet skall gälla i fråga om. hälsofarligheten hos kemiska varorråder det inga delade meningar om men mot utredningens förslag att inte låtadenna skyldighet avse den speciella miljöfarligheten hos sådana varor höjs mångakritiska röster. Det är enligt min mening i hög grad önskvärt att besked skallkunna lämnas på förhand inte bara om en kemisk varas eventuella hälsofarlighetutan även om dess miljöfarlighet. går det inte att komma ifrån atten utvidgad responsaskyldighet med all sannolikhet skulle låsaproduktkontrollens resurser till förfång för andra angelägna uppgifter. Vidaremåste frågan om en begränsning av responsa numera bedömas från fall till fall.Som utredningen anfört kan nya riskaspekter tillkomma vilka inte var kändaeller kunde förutses när ett responsum avgavs. Nya rön kan också krävaomprövning av ett avgivet responsum. Vidare framgår av utredningens betänkandeatt frågan om hälso- och miljöfarligheten hos olika varor inte kan bedömas utanatt hänsyn tas till varans avsedda eller beräknade användning.Responsaverksamheten måste som två av reservanterna påpekar utformas så attmyndigheten får ta ställning till huruvida en vara vid ett visst angivetanvändningssätt i en viss konkret situation är att betrakta som hälso- ochmiljöfarlig eller inte. Mot bakgrunden av vad jag nu anfört förordar jagför min del att Kungl. Maj:t får bemyndigande att meddela bestämmelser omskyldighet för myndighet att i vissa fall på begäran meddela beslut humvidaämne, beredning eller annan vara med hänsyn tUl användning och egenskaper äratt anse som hälso- eUer mUjöfarlig. I samband med all responsaverksamhet böravgift utgå. Reglerna om skyldighet att vidta skyddsåtgärder ochandra försiktighetsmått vid hantering av hälso- och mUjöfarliga varor börmedföra att Men dessutom måste som utredningen framhållitmyndigheterna ges effektiva möjligheter att alltefter behov ingripa mot olikahälso- och miljöfarliga varor i olika situationer med mer eller mindrelångtgående åtgärder. Det regelsystem som utredningen föreslagit har godtagitsav remissinstanserna och inte heller jag har något att erinra i sak mot deföreslagna bestämmelserna. Jag vill framhålla att en lagstiftning som skalltillämpas i fråga om ett mycket stort antal olika varugrupper och som dessutomskall behålla sin aktualitet i den snabba utvecklingen på det kemiska områdetmåste bli allmänt hållen. Jag delar därför utredningens uppfattning att någonmer preciserad lagteknisk utformning än förslaget upptar inte kan komma ifråga. Givetvis kommer det under sådana förhållanden att bli av stor betydelsehur reglerna tUlämpas. De anvisningar som utredningen lämnar för den praktiskatillämpningen torde kunna bli till god vägledning för myndigheterna. Jag vill idetta sammanhang särsldlt peka på den från säkerhetssynpunkt viktigabestämmelse som innebär att Kungl. Maj:t får bemyndigande att förordna attvisst slag av hälso- och miljöfarliga varor får hanteras eller importerasendast efter särskilt tillstånd. Med stöd av en sådan bestämmelse kan antaletvamgrupper som måste förprövas innan de får släppas ut på marknaden efter handutvidgas. Så t. ex. finns allt skäl att tillämpa en dylik bestämmelse på sådanakemiska varor som i fråga om egenskaper och användning står bekämpningsmedlennära. Jag föreslår i enlighet med det anförda att Kungl. Maj:t får bemyndigandeatt föreskriva att hälso- och miljöfarliga varor av visst slag får hanteraseller importeras endast efter särskilt tillstånd eller att för hantering ellerimport av sådan vara skall gälla annat särskilt villkor, allt underförutsättning att det är påkallat från hälso- eller miljöskyddssynpunkt. Vidareföreslår jag i överensstämmelse med utredningens förslag att Kungl. Maj:teller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer får bemyndigande att förbjudahantering eller import av hälso- och miljöfarliga varor av visst slag, om detär av särskild betydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt. Utredningen har föreslagit att myndighet som Kungl.Maj:t bestämmer får för utredning om hälso- och miljöfarligheten hos ämneneller beredningar föreskriva skyldighet för den som importerar eUer yrkesmässigthanterar varan att lämna uppgifter om dess sammansättning, egenskaper ochhantering. De flesta remissinstanser som yttrar sig över förslaget biträderdetta. Från några håll görs gällande att den föreslagnarapporteringsskyldigheten är alltför omfattande. Det hävdas att skyldighetenåtminstone bör begränsas till kemiska varor som konstaterats eUer kanmisstänkas vara farliga. Jag ansluter mig till utredningens förslag. a. bördet finnas möjlighet att ålägga producenter och importörer skyldighet attkontinuerligt redovisa resultatet av kemiska undersökningar inom olikavamområden. Behovet av att kunna ingripa mot en farlig vara som tidigare ansetts riskfri kan göradet angeläget att ha tUlgång tUl uppgifter om varans användning för attåtminstone i efterhand snabbt kunna spåra upp riskfaktorer. Med hänsyn till deresurser som står tiU buds torde rapporteringsskyldigheten till en börjanfrämst få inriktas på varor som kan tänkas medföra risker från hälso- ellermiljösynpunkt. Med anledning av mina förslag i det föregående bör smärreföljdändringar göras i vissa andra författningar. En ändring bör också göras iförordningen (1961: 381) om tillverkning av och handel med fodermedel m. m.Dessa frågor behandlas närmare i specialmotiveringen. Jag vill slutligen beröra frågan omskyldighet att ersätta skada som vållas av hälso- och miljöfarUga varor. Någonremissinstans har påpekat att det f. n. inte finns särskildaförfattningsbestämmelser som reglerar denna fråga och att inte hellerutredningen gjort några uttalanden i frågan. Jag vill i det sammanhangeterinra om att Kungl. Maj:t på anmälan av statsrådet chefen för att tillkalla sakkunniga för utredningangående ersättning för produktskador. Enligt miljökontrollutredningensförslag till organisation för kontrollen av hälso- och miljöfarliga varor börden centrala tillsynsmyndigheten i första hand ha till uppgift att utfärdaförbud och föreskrifter för tUlämpningen av den nya lagstiftningen, attövervaka efterlevnaden av gällande bestämmelser samt att utöva fortlöpandekontroll av det kemiska produktområdet. Utredningens utgångspunkt är att dencentrala tillsynen bör anförtros en redan befintlig myndighet. Utredningenanser att endera av , arbetarskyddsstyrelsen, kommerskollegium,giftnämnden och kan komma i fråga som tillsynsmyndighet.Utredningen föreslår att blir central tillsynsmyndighet. Somskäl härför anför utredningen det nära sambandet mellan verkets nuvarandeverksamhet och produktkontrollen. Utredningen anför också rationaliserings-och effektivitetsskäl. Utredningen föreslår vidare att ett särskilt organ,kaUat produktkontrollnänrmden, inrättas vid för frågor omhälso- och miljöfarliga varor. föreslås bli ettspecialistorgan med både beslutande och rådgivande funktioner. Dess uppgifterskall bestämmas av styrelse. övertar dess arbetsuppgifter. I en reservatlon föreslår enutredningsledamot att giftnämnden skall bestå som fristående organ,fortsättningsvis benämnd produktkontrollnämnden, med uppgift att vara centraltillsynsmyndighet enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor. I en annanreservation föreslår två ledamöteratt produktkontrollnämnden skall vara endast ett rådgivande organ inomnaturvårdsverket. Utredningens organisationsförslag har fått ettblandat mottagande vid remissbehandlingen. De remissinstanser som tar ställningtUl förmån för utredningens förslag åberopar i första hand effektivitetsskäl.Flera av dessa remissinstanser anser dock att produktkontrollnämnden endast börha rådgivande funktioner. Den kritik som många remissinstanser riktar motförslaget grundar sig huvudsakligen på farhågor att arbetarskyddsfrågor intekommer att bli tillräckligt beaktade mom . De remissinstansersom uttalar denna uppfattning anser därför att kontrollen över hälso- ochmiljöfarliga varor centralt bör åvila ett fristående organ såsom giftnämnden.Vissa av dessa remissinstanser framhåller att nämnden administrativt kan knytastill annan myndighet men med bibehållen beslutanderätt. Några remissinstanserförordar att frågan övervägs ytterligare innan slutlig ställning tas. Inledningsvis viU jag utveckla min principiella synpå hur denna organisationsfråga lämpligen bör lösas. Som jag redan anfört är den föreslagna lagen omhälso- och miljöfarliga varor en central ramförfattning som med vissa närmareangivna undantag skall kunna tillämpas på hela det kemiska vamområdet. Effekternapå såväl människans hälsa som på hennes miljö skall omfattas av lagen. Denhelhetssyn som enligt vad jag tidigare anfört måste läggas på dessa problem böräven komma till uttryck vid utformningen av den organisation som fordras förlagstiftningens tUlämpning. Utredningsförslaget är i enlighet med direktiventill utredningen i huvudsak inriktat på skyddet av den yttre miljön. Likvälmåste såsom flera remissinstanser anfört betydande hänsyn tas tillarbetsmUjöns krav. Den satsning på arbetarskydd och andra arbetsmiljöfrågorsom kommit tUl stånd överensstämmer med kraven från en bredopinion på förbättrad arbetsmiljö och ökad anställningstrygghet. Enligt min meningbör denna inriktning komma till uttryck även vid lösandet av föreliggandeorganisationsfråga. Organisationen måste enligt min mening utformas så attsåväl naturvårdens och miljöskyddets som arbetarskyddets intressen kantillgodoses. De myndigheter som i första hand företräder dessa intressen,nämligen och arbetarskyddsstyrelsen, intar naturligen encentral ställning i diskussionen om organisationens utformning. Även andra intressen än de nu nämnda bör beaktas isammanhanget. Jag avser då närmast den allmänna häbovården ochlivsmedelskontrollen. Konsumentintressena kommer även in i bilden.Socialstyrelsen har som central förvaltningsmyndighet för hälso- och sjukvårdenvitala intressen att bevaka beträffande hälso- och miljöfarliga varor. Frågorav allmänhygienisk och medicinsk karaktär spelar givetvis stor roll vid bedömningenav kemiska varors hälso- och miljöfarlighet. kemedelsprövandeverksamhet är den enda myndighet vid sidan av giftnämnden somf. n. besitter erfarenheter av registrerings-plikt inom en kemisk varugrupp.När det gäller livsmedelskontrollen har jag förordat att livsmedel undantasfrån tillämpningsområdet för lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Nuvarandelagstiftning och organisation för kontroll av livsmedel är helt ny. Emellertidhar den pro-duktkontroU som utövas I fråga om livsmedel, särskUt i fråga omtillsatser och främmande ämnen, nära samband med kontroll av hälso-ochmiljöfarliga varor. Detta förhållande innebär enligt min mening attlivsmedelsverket har ett starkt behov av att kunna öva inflytande och medverkai frågor om hälso- och miljöfarliga varor. Detsamma gäller sombl. a. har till uppgift att skydda konsumenterna mot produkter som inte fyllerrimliga säkerhetskrav. Vad jag nu anfört talar enligt min mening för attett särskilt produktkontrollorgan i form av en självständigt beslutande nämndbör göra de centrala bedömningar som blir aktuella i fråga om hälso- och miljöfarligavaror. Detta organ bör även överta giftnämndens arbetsuppgifter.Produktkontrollorganet bör organiseras så att de intressen som jag an-gett idet föregående blir representerade. Jag anser att en sådan lösning germöjligheter att tillvarata arbetarskyddsintressena i sådan utsträckning att desynpunkter i frågan som framförts vid remissbehandlingen blir tillgodosedda.Emellertid anser jag att man från administrativa och rationella synpunkter börta tillvara de administrativa basresurser som redan finns tUlgängliga.Produktkontrollorganet bör därför såsom några remissinstanser föreslagitadministrativt knytas tUl en myndighet inom organets verksamhetsområde. Motbakgrund av syftet med den föreslagna lagstiftningen och desstillämpningsområde är enligt min mening i egenskap av centralförvaltningsmyndighet på mUjövårdsområdet mest lämpat som administrativ basför produktkontrollorganet. Jag vUl därför förorda att produktkontrollorganetknyts till . Denna anknytning bör innebära attpro-duktkontroUorganet i förhåUande till blir helt självständigtnär det gäller att tUlämpa lagen om hälso- och miljöfarliga varor.Naturvårdsverkets styrelse bör däremot ansvara för frågor om ekonomi ochadministration som berör produktkontrollorganet. Produktkontrollorganet bör få en sådansammansättning att det auktoritativt kan hävda mUjöintressena och tUlgodose deav mig antydda samordningsbehoven. förslag tillsammansättning av den av utredningen föreslagna produktkontrollnämnden, vilketbygger bl. a. på fömtsättningen att styrelse skall vara detbeslutande organet med möjlighet att delegera frågor tiU nämnden föravgörande, innebär att nämnden skulle vara ett expertorgan med i huvudsak densammansättning giftnämnden nu har. Enligt min mening börproduktkontrollorganet företräda såväl myndighetsintressen Detta bör ske genom att som självskrivna ledamöter i organetingår cheferna för , arbetarskyddsstyrelsen, ,livsmedelsverket och . Jag anser vidare att representanter förarbetstagarna och näringslivet bör ingå i organet. Det ankommer på Kungl. Maj:t att besluta omproduktkontrollorganets sammansättning och benämning. Produktkontrollorganets främsta uppgift blir attmeddela generella föreskrifter om import och hantering av hälso- ochmiljöfarliga varor, att leda, samordna och i stort övervaka produktkontrollensamt att med den begränsning som följer av vad jag kommer att föreslå beträffandelöpande tillsyn över lagstiftningens efterlevnad i övrigt fungera somcentralt organ för ärenden som kan aktualiseras genom den nya lagstiftningen omhälso- och mUjöfarliga varor. Produktkontrollorganets arbete bör inriktas påatt ta initiativ till och samordna kartläggning och undersökning av varor somkan misstänkas vara farliga. Härför fordras bl. a. undersökningsresurser,vartill jag återkommer i det följande. För beredning av de frågor som produktkontrollorganetskall handlägga bör vid inrättas en särskildproduktkontrollenhet, som i huvudsak kan organiseras genom att giftnämndenskansli överförs till . Härutöver fordras viss förstärkning. Jagåterkommer senare till denna fråga. Det centrala ansvaret för den löpande tillsynenöver efterlevnaden av lagstiftningen och produktkontrollorganets bestämmielserför tillämpning av denna bör av praktiska skäl inte handhas av produktkontrollorganet.Jag vill i stället förorda att och arbetarskyddsstyrelsen varför sig skall ansvara för den tillsyn som har samband med deras verksamhet iövrigt. Detta innebär i princip att arbetarskyddsstyrelsen bör svara förtillsynen när det gäller hanteringen av hälso- och miljöfarliga varor iverksamhet varöver arbetarskyddsstyrelsen redan nu utövar tillsyn enligtarbetarskyddslagstiftningen. I övrigt bör vara ansvarigtillsynsmyndighet. En sådan ordning bör leda till att kompetenskonflikterundviks. Vidare bör den kunna bidra till ett effektivt utnyttjande avbefintliga resurser. mån speciella uppgifter i fråga om tillämpningen av lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor lämpligen bör ankomma på annan central myndighet änproduktkontrollorganet, eller arbetarskyddsstyrelsen bör detfå ankomma på Kungl. Maj:t att besluta härom i administrativ ordning. anser med hänvisningfrämst till rådande brist på utbildad personal att regional eller lokalmyndighet inte skall ges direkta tillsynsuppgifter enligt lagen om hälso- ochmiljöfarliga va- ror.En utredningsledamot anser dock att yrkesinspektionen bör utöva tillsyn ävenenligt lagen om hälso- och mUjöfarliga varor. Remissinstanserna har även i dennaorganisationsfråga olika meningar. Några stöder reservationen. Andra återförordar att tUlsyn skall utövas av och yrkesinspektionen. Fleraremissinstanser anser dessutom att hälsovårdsnämnden bör vara lokaltillsynsmyndighet. Enligt min mening kan en effektivtillsynsverksamhet enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor inte kommatill stånd utan medverkan av regionala och lokala myndigheter. En sådanmedverkan är särskilt angelägen med hänsyn tUl att tillskillnad från arbetarskyddsstyrelsen saknar regional tillsynsorganisation.Därför bör de organ utnyttjas som regionalt eller lokalt verkar inomnaturvården, miljöskyddet, arbetarskyddet, den allmänna hälsovården och livsmedelskontrollen. lyder underarbetarskyddsstyrelsen som är dess chefsmyndighet. Därför utgöryrkesinspektionen ett naturligt element i en tillsynsorganisation för hälso-och miljöfarliga varor, särskilt mot bakgrund av den av mig förordadeuppdelningen av den centrala tillsynen. De förstärkningar somyrkesinspektionen tillförts möjliggör en effektivaretillsynsverksamhet på arbetsplatserna. I årets statsverksproposition har Kungl.Maj:t föreslagit ytterligare resursförstärkningar föryrkesinspektionen. Med hänsyn tUl den negativa verkan kemiska ämnen ofta kanha i arbetsmUjön är det angeläget att yrkesinspektionen har möjligheter attingripa inte bara enligt arbetarskyddslagen utan även vid överträdelse av lagenom hälso- och miljöfarliga varor eller av föreskrifter som meddelats med stödav lagen. Härigenom uppnås på ett naturligt sätt en samlad mUjökontroll på arbetsplatserna,vilket står i överensstämmelse med kraven på skärpning av tillsynen överarbetsmiljön. Jag anser vidare att motsvarande sammanhållning avtillsynen som jag förordat beträffande arbetsmiljön bör kunna åstadkommas närdet gäller att tillgodose övriga mUjöintressen genom att låta länsstyrelsensvara för tillsynen över bestämmelsernas efterlevnad i samband med annanhantering än sådan varöver arbetarskyddsmyndigheterna utövar tillsyn. Härigenomuppnås även utom arbetsmiljön en enhetiig miljökontrollorganisation på grundav nuvarande tUlsynsuppglfter på naturvårdens, miljöskyddetsoch livsmedelskontrollens områden. Syftet med den av mig nu förordade uppdelningen avde regionala tillsynsuppgifterna enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varorär alltså att ansluta till den organisation som gäller beträffandemiljötillsynen på det regionala planet. Detär emellertid inte tillräckligt med regional tUlsyn. löpandetillsyn fordrar verksamhet även på lokal nivå. Jag anser därför i likhet medvad som framförts av flera remissinstanser att hälsovårdsnämnden bör kunnafylla en viktig uppgift i tillsynsarbetet. Med hänsyn till hälsovårdsnämndensnuvarande uppgifter betonas härigenom även på lokal nivå sambandet mellanmiljöskydd, arbetarskydd, allmän hälsovård och livsmedelskontroll. På dessaområden dehär hälsovårdsnämnden i tillsynsverksamheten,beträffande arbetsmiljötillsynen dock i begränsad omfattning genom de avnämnden utsedda kommunala tillsynsmännen, vilka biträder yrkesinspektionen. Hälsovårdsnämndensuppgifter enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor bör dock inte omfattaarbetsmUjöfrågor i vidare utsträckning än som gäller . När det gällerhälsovårdsnämndens tillsynsverksamhet bör den numera gällande skyldigheten attha hälsovårdsinspektör anställd i varje kommun öka möjUgheterna förhälsovårdsnämnden att utöva effektiv tUlsyn. Den utredning som f. n. ser överhälsovårdsinspektörernas utbUdning kan förväntas lägga fram sådana förslag attdessas utbildning blir lämpad för den tUlsyn som fordras enligt lagen om hälso-och miljöfarliga varor. understryker behovet avvidgat samarbete mellan olika regionala och lokala myndigheter och avutbildnings- och informationsverksamhet från den centrala myndighetens sida.Vissa remissinstanser föreslår att observationsplikt åläggs viss personal iallmän tjänst. Denna observationsplikt förutsätts inledningsvis böra begränsastill skyldighet att rapportera missförhållanden. Jagvill i anslutning till det senast anförda något beröra samordningen avkontrollverksamheten på olika nivåer. För att de åtgärder som vidtas påmiljövårdsområdet i form av lagstiftning, ökad tillsynsverksamhet och andraförebyggande åtgärder skall bli effektiva, fordras nära samarbete mellan ettflertal myndigheter vare sig dessa direkt eller indirekt handläggermiljöfrågor. Det gäller att effektivt söka samordna myndigheternas åtgärder.Det centrala produktkontrollorganet i samarbete med i första handnaturvårdsverket och arbetarskyddsstyrelsen bör ta sådana initiativ på det nuaktuella området som sedan kan omsättas i praktiskt handlande. Samarbetetmåste omfatta även andra organ än de egentliga tillsynsmyndigheterna enligtlagen om hälso- och miljöfarliga varor. Här kan nämnas länsläkarorganisationen,lantbruksnämnderna, skogsvårdsstyrelserna samt personalen inom växtskyddet ochveterinärväsendet. Utnyttjande av och samverkan mellan olika centrala,regionala och lokala organ med skilda arbetsuppgifter inom eller med näraanknytning till miljövården är således en viktig förutsättning förmiljöproblemens lösande. Jagvill allmänt betona att det kan bli anledning att se över dessa organisationsfrågori deras helhet när resultatet av arbetsmiljöutredningens ochmiljökontrollutredningens fortsatta arbete föreligger. Intill dess får denföreslagna organisationen betraktas som ett provisorium. Ett flertal myndigheter bedriver undersökningsverksamhetdirekt inom eller på områden med nära anknytning till miljövården.MiljökontroUutredningen framhåller att något reglerat samarbete eller samordnadverksamhet f. n. inte förekommer mellan befintliga laboratorier och andrautredande organ. Utredningen konstaterar vidare att ett nöjaktigtkunskapsunderlag för bedömning av hälso- och miljöfarligheten hos kemiskavaror förutsätter försök och annan utredning beträffande deras tänkbaraeffekter på människan och hennes miljö. Utredningen diskuterar olika formerför samordning av existerande undersökningsverksamhet. Det förslag somutredningen lägger fram bygger på bedömningen att ett nära samband föreliggermellan den undersökningsverksamhet som fordras för miljöskyddet, dvs. denverksamhet som f. n. bedriver, och den undersökningsverksamhetsom fordras för produktkontrollen. Därför bör enligt utredningen undersökningsverksamhetenså långt möjligt koncentreras till . Utredningen föreslår attnaturvårdsverkets nuvarande undersökningslaboratorium, delar av verketsomgivningshygieniska avdelning samt vissa av verket med forskningsmedelfinansierade enheter sammanförs till ett laboratorium inom naturvårdsverket.Härjämte föreslås att tre regionala laboratorieenheter knyts tiU verket. En utredningsledamot anför i reservation att ettför produktkontrollen centralt laboratorium bör vara fristående fråntillsynsmyndigheten. Remissinstansernaställer sig i allmänhet kritiska till utredningens laboratorieförslag. Flera avdem anser att ett fristående laboratorium bör organiseras. SärskUt betonas attarbetarskyddets behov inte tillgodosetts i det föreslagna laboratoriet. Fleraandra remissinstanser kräver ny utredning av laboratoriefrågan. a.framhålls att utredningen inte tillräckligt analyserat de olika behoven avlaboratorieresurser. Även förslaget om regionala laboratorier möts med stortveksamhet. Särskilt påpekas att hänsyn inte tagits till redan befintligaresurser. Vidare påtalas att utredningen bort behandla behovet avtoxikologiska resurser och samordningen med forskningens behov utförligare. Engrundförutsättning för kunskaper om de kemiska ämnenas hälso-och miljöfarlighetär tillgång till resurser för forskning och andra undersökningar. arbetarmånga laboratorier vid myndigheter, universitet och högskolor med frågor somhar mer eller mindre nära samband med de frågor som kan förväntas uppkomma ianslutning till tillämpningen av lagen om hälso- och miljöfarliga varor. ligmening samordnad verksamhet förekommer f. n. inte, vUket bl. a. beror på deolika utgångspunkter från vilka problemen angrips. De laboratorier som ärknutna tUl olika tillsynsmyndigheter bevakar i första hand de områden somtUlsynsverksamheten är inriktad på.