prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — Vidbifall till det nu gjorda förslaget erfordras ej regeln i 27 § andra stycketalt i beslut om förskott skall angivas hur betalningsskyldigheten skall fördelasmeUan delägama i anläggningen. Stycket bör därför utgå. Ianspråktagandeav utrymme och inlösen av mark enligt förevarande lag företer i det stora helalikhet med expropriation. Enligt nya ExL är hu-vudprindpen att ersättning skallha erlagts innan expropriationen är fullbordad och därrried tillträde får ske.Enligt det föreliggande förslaget har ingen koppling skett meUan ersättningenserläggande och tillträdet. Meddelas anläggningsbeslut i samband med attförrättningen avslutas, kan tillträdesdagen vara så bestämd att den inträffarföre det att ersättningen enligt 32 § är förfallen till betalning. Möjlighetför den ersättningsberättigade att utfå ersättningen får visserligen anses varaförhållandevis stor. Fullföljes talan i ersättningsfrågan, kan det emellertiddröja avsevärd tid innan ett lagakraftägande ersättningsbeslut föreligger.Reglerna om förskott ger väl den ersättningsberättigade vissa möjligheter attfå betalning på ett någorlunda tidigt stadium. Om tillträde skett utan attförskott eller slutiig ersättning erlagts, ger dock förskottsregeln begränsatskydd. Den belalnirigsskyldige kan nämligen genom att överklagaförskottsbeslutet förskjuta tidpunkten för betalningen. mening talar övervägande skäl för att även på detta område låta nya ExL:sprincip bli huvudregel. Därmed finns också möjlighet att undvika detremitterade förslagets anmärkningsvärda ordning, att när förskott bestämts,tillträde får ske först sedan förskottet erlagts. medannär slutiigt ersättningsbeslut föreligger, tUlträde kan äga ram även ombetalning ej skett. Vad sålunda förordas kan uppnås genom att i andra punktenav 26 § såsom ytterligare förutsättning för att tillttäde får ske upplages attersättning enligt 13 § betalats. Undantag från huvudregelnöppnas genom bestämmelserna i 27 § första stycket om förskott. Då huvudregelnenligt lagrådets förslag är, att betalning av ersättning är en föratsättningför tillträde, bör dessa bestämmelser undergå sådan omformulering att deangiver att tillträde får ske i de situationer som det remitterade förslagetupptager. Med hänsyn till den ändrade bakgranden för bestämmelsema synes skälföreligga att ej göra fastställande av förskott beroende av yrkande frän sakägaressida. Stycket kan vid nu angivna förhållanden givas följande lydelse;"Utan hinder av att ersättning enligt 13 § ej betalats får tillträde ske,om berörda sakägare medger det. Även utan medgivande får tillträde ske, sedanfastighetsbildningsmyndigheten bestämt förskott på den ersättning somslutligen fastställes och detta betalats. Är det uppenbart att förskottetskulle uppgå till endast obetydligt belopp, kan fastighetsbildningsmyndighetenföreskriva att tillträde får ske ulan att förskott betalas," Frånpraktisk synpunkt torde omformuleringen ej innebära någon nämnvärd ändring iförhållande tUl det remitterade förslaget. Möjlighet böruppenbarligen finnas att bestämma förskott även sedan tillträde skett, t, ex, idet faU att det, efter tUlträde utan förskott, drager ut innan ettdefinitivt ersättningsbeslut föreligger. Redan med den utformning förstastycket i 27 § har i det remitterade förslaget kan viss tvekan råda beträffandefrågan huruvida förskott kan bestämmas sedan tillträde skett. Den nuföreslagna omformuleringen gör att tveksamheten måste bli än större. mening synes därför lämpligt, att i ett andra stycke i 27 § upptagesen bestämmelse av innehåll, att även sedan tillträde skett, fastighetsbUdningsmyndighetenkan pä begäran av sakägare bestämma att förskott skall utgå. Med den uppbyggnad av 27 §första stycket som här förordats synes knappast erforderligt att i lagen angivaförfallodag för förskottet. Vill anläggningsförelaget få tillträde till utrymmet,fär förskottet erläggas. Skulle å andra sidan förskottet anses för högt, börföretaget ha rätt att avstå från tillträde genast men då också ej vara skyldigtatt betala förskottet. Med hänsyn härtill bör bestämmelsen i 32 § omförfallodag för förskott utgä. Utan särskild föreskrift torde vara klart, attnär förskott bestämmes efter det tillträde skett,fastighetsbildningsmyndigheten har att ange förfallodag för förskottet. Oavsett om lagen upptagerbestämmelse om förfallodag för förskott, bör bestämmelsen i 27 § tredje stycketsista punkten i det remitterade förslaget avse även det fall att betalningskett utan att tUlträde ägt rum. Detta kan ske genom att till punkten fogasorden "eller förskottet ändå har betalats". Underförutsättning som angivils vid 24 § bör andra stycket i 27 § i det remitteradeförslaget utgå. Vid bifall lill lagrådels förslag angående 27 § blir alltsåresultatet att andra stycket i lydelsen enligt det remitterade förslagetersattes av det i det föregående förordade stycket med föreskrift om attförskott kan bestämmas även sedan tillträde skett. Isamband med att genom lagstiftning infördes möjlighet för fastighetsbUdningsmyndighetenatt taga initiativ till förrättning enligt LGA upptogs i lagen bestämmelse omatt i sådant faU ägarna av de fasligheter som ingår i fastighetsregleringenanses såsom sökande när fråga är om betalning av förrättningskostnader.Liknande stadgande infördes i EVL. Bestämmelse av detta slag torde böra upptagasäven i förevarande lag för det fall att fastighetsbUdningsmyndigheten förordnatatt anläggningsfrågan skall prövas enligt lagen. Lagrådet förordar därför atttill andra stycket i paragrafen fogas en ny punkt av följande lydelse:"Om fastighetsbildningsmyndighet förordnat, att anläggningsfråga skallprövas enligt denna lag, skall ägarna av de fastigheter som ingår ifastighetsregleringen anses som sökande till förrättningen enligt dennalag." I paragrafen reglerasfrågan om fuUföljd av talan mot beslut eller åtgärd vid förrättning. Nar enförrättning skall anses påbörjad har ej angivits. Icke heller i FBL harupptagits något stadgande i sådant avseende. Vid motiveringen till 4 kap. 14 §FBL anförde emellertid departementschefen (prop. 1969; 128 s. B 234), attförrättningen bör anses inledd så snart ansökan inkommit tillfastighetsbildningsmyndigheten. Anlägges samma betraktelsesätt på förrättnmgenligt förevarande lag, följer därav att ett beslut om avvisning av ansökanenligt 17 och 18 §§ anses meddelat vid förrättning; även förordnande av särskUdförrättningsman enligt 4 § andra stycket är ett beslut vid förrättning. Medden avfattning förevarande paragraf erhållit i förslaget blir då reglema i 15kap. FBL att tillämpa beträffande fullföljd av talan mot beslut av nämnda slag.Enligt lagrådets mening är det emellertid icke nödvändigt att i lagtextenanknyta till att beslutet fattats vid förrättnmg; så har icke skett i 15 kap. FBL.Även beträffande talan mot andra beslut enligt förevarande lag se 43 § torde 15 kap. FBL böra äga tiUämpning. Lagrådet förordar därför att orden"vid förrättning" i första punkten utgår och ersattes av orden"av fastighetsbildningsmyndigheten". Enligt 15 kap. 2 § 3 FBLskall talan föras särskilt mot beslut i fråga om förskott på inlösenersättning.Hänvisningen i förevarande paragraf till 15 kap. FBL torde fä anses medföra,att nämnda bestämmelse skall tillämpasäven beträffande beslut enligt 27 § om förskott på annan ersättning äninlösenersättning. Uttryckligt stadgande torde därför ej erfordras. Avhänvisningen tUl bestämmelserna i 15 kap. FBL följer att talan mot beslutangående förordnande av särskild förrättningsman enligt 4 § andra stycketförevarande lag kan föras endast genom besvär sedan förrättningen förklaratsavslutad eller inställd (15 kap. 6 § FBL). Detta innebär en ändring i förhåUandetiU vad som för motsvarande situation f. n. gäller enligt LGA. Länsstyrelsesbeslut om förordnande av förrättningsman (12 § LGA) kan nämligen enligt 44 §andra stycket LGA genast överklagas hos kammarrätten (jfr prop. 1971: 151 s.63). Enligt lagrådets mening bör möjlighet öppnas för sakägare att föra talansärskilt mot beslut enligt 4 § andra stycket. Ett stadgande härom kan lämpligenupptagas såsom ett andra stycke i förevarande paragraf med lydelsen, att motfastighetsbildningsmyndighetens beslut enUgt 4 § andra stycket denna lag talanföres särskilt på sätt och inom tid som anges i 15 kap. 2 § FBL. I15 kap. 8 § FBL ges bestämmelser om länsstyrelses rätt att överklaga beslutsom strider mot bestämmelse i FBL som meddelats tUl förmån för allmäntintresse. Av den i förevarande paragraf upptagna regeln om motsvarandetillämpning av 15 kap. FBL torde följa att länsstyrelse kan överklagaanläggningsbeslut, som strider mot bestämmelse i anläggningslagen sommeddelats tiU förmån för allmänt intresse. Enligt15 kap. 9 § andra stycket FBL äger den som sökt fastighetsreglering enligt 5kap. 3 § andra stycket FBL föra talan mot beslut om inställande av förrättning.Avsikten torde vara att motsvarande skall gälla beträffande den som påkaUatförrättning enligt 18 § tredje stycket förevarande lag. Detta torde uppnås utanatt ett uttryckligt stadgande härom upptages i förevarande lag. Fastighetsbildningsmyndighetenkan enUgt 43 § förevarande lag godkänna överenskommelse om fastighets inträdei eller utträde ur samfällighet eller angående fastighets andelstal. Sådantgodkännande lämnas i form av ett beslut. Vad som skall gäUa i fråga om talanmot beslut av fastighetsbildningsmyndigheten i ärende om godkännande framgår ejav remissen. Ändras första punkten av förevarande paragraf på sätt lagrådetförordat, kommer bestämmelsema i 15 kap. FBL att bli tUl-lämpliga. Besvärslidenenligt 15 kap. 6 § FBL torde få räknas från det fastighetsbildnmgsmyndighetensbeslut meddelades. Ett stadgande härom bör upptagas i förevarande paragrafsåsom ett tredje stycke med förslagsvis följande lydelse: "Vidtillämpning av 15 kap. 6 § fastighetsbildningslagen i ärende om godkännandeenligt 43 § denna lag skall besvärstiden räknas förfastighetsbildningsmyndighetens beslut." Hänvisningen i förevarandeparagraf till 15 kap. 7 och 8 §§ FBL medför icke att ellerlänsstyrelsen får rätt att överklaga ett godkännandesom fastighetsbildningsmyndigheten lämnar enligt 43 §. Det kan ifrågasättas omicke sådan rätt borde tUlerkännas dessa myndigheter. Detta kan ske genom att ien särskUd punkt anges, att mot beslut om godkännande får ochlänsstyrelsen föra talan såsom mot anläggningsbeslut. På grund av hänvisningen iförevarande paragraf till 16 kap. 1 § FBL kommer att gälla, att ombesvärsinlaga ej inom föreskriven tid inkommit till fastighetsdomstolen, talanomedelbart skall avvisas. Emellertid gäller enligt förvaltningslagen, att ombesvärsinlaga inkommit till den instans som fattat det överklagade beslutetinom rätt tid men först därefter till besvärsinstansen, besvären likväl skallprövas. Genom lag (1973: 240) om ändring i RB har för rättegångsmålens delmotsvarande princip med den jämkning som föranledes av att fullföljdsinlagandär skall ingivas till den beslutande instansen och ej fullföljdsinstansen blivit införd fr. o. m. . TUl undvikande av rättsförluster synesönskvärt att principen att klagande kan ingiva fullföljdsinlaga antingen tUlden instans som har meddelat det överklagade beslutet eller tillprövningsinstansen får så vidsträckt tillämpning som möjligt. Anledning attundantaga besvär över beslut av fastighetsbildningsmyndighet enligt förevarandelag från den sålunda godtagna grandsatsen synes ej föreligga. Med densammankoppling som kan ske av anläggningsförrättning ochfastighetsbildningsförrättning skulle det emellertid uppenbarligen varaolämpligt om olika regler i det hänseende varom nu är fråga skulle gälla fördessa två arter förrättningar. Hinder synes ej möta att låta den förat berördaordningen gälla även besvär över beslut av fastighetsbildningsmyndighet enligt FBL.Lagrådet föreslår därför att till 16 kap. 1 § FBL måtte fogas en ny punkt avinnehåll, att om besvärsinlaga inkommit tUl fastighetsbildningsmyndigheten förebesvärstidens utgång, den omständigheten att inlagan inkommit tUl fastighetsdomstolenförst därefter ej skall föranleda att den avvisas. På grund av deninledningsvis nämnda hänvisningen blir bestämmelsen tUlämplig även på besväröver beslut enligt förevarande lag. Under hänvisning till vadlagrådet anfört vid 30 § må framhållas att uttrycket"inlösenersättning" i 16 kap. 14 §, 17 kap. 3 § och 18 kap. 2 § FBL fär,när fråga är om anläggningsförrättning, anses inbegripa även ersättning förutrymme som tagits i anspråk och för sådan särskild rätt till fastighet somupphört eller rubbats genom förrättningen. Av skäl som anförts vid 26och 27 §§ bör föreskriftema i första stycket förevarande paragraf inskränkasatt avse ersättning enligt 13 §. Orden "eller 27" i första stycketbör därför utgå. Andra stycket bör fort- farandeavse även förskott varför i detta stycke efter uttrycket "som avses iförsta stycket" bör inskjutas orden "och förskott enligt 27 §". Innebördenav att ett anläggningsbeslut förfaller enligt förevarande paragraf har ickenärmare behandlats i remissen. Tydligt är att verkställighet för genomförandeav anläggningen icke därefter kan ske. Även ersättningsbeslutet torde varaförfallet, och någon ersättning kan icke utkrävas enUgt detta beslut; jfrmotsvarande stadgande i 37 § LGA som medför att bestämmelser om ersättning,vilka skall ha upptagits i anläggningsbeslutet, också förfaller. Enligt12 § tredje stycket förevarande lag äger bestämmelserna i 1 kap. 3 och 4 §§ nyaExL motsvarande tillämpning på upplåtelse och inlösen som sker genomanläggningsförrättning. Det betyder vid inlösen av mark att särskild rätt tillfastigheten i vissa fall upphör och att fastighetens ansvar för fordranupphör. Om fastighet tages i anspråk utan att inlösas, får den upplåtaa rätteni många fall företräde framför annan rätt till fastigheten, utan attsistnämnda rätt likväl upphör. När denna verkan av anläggningsförrättningeninträder är ej klart. Vid expropriation inträder verkan när expropriationen ärfullbordad (6 kap. 9 och 10 §§ nya ExL). Sakrättsliga verkningar vidfastighetsbildning inträder när uppgift om åtgärden införts ifastighetsregistret (1 kap. 2 § andra stycket FBL). Det synes ligga närmasttill hands att anse även förrättning enligt förevarande lag fullbordad närförrättningen registrerats. Verkan är därmed icke i och för sig beroende avatt ersättning erlagts, och tillträde som sker innan förrättningen är avslutadfår endast den betydelsen att det faktiska utövandet av särskild rätt tillfastigheten förhindras. Även om en annan lösning skulle väljas, torde underalla omständigheter den verkan av förrättningen som berörts ha inträtt,innan anläggningsbeslutet förfaller enligt förevarande paragraf. Innebärförrättningen att utrymme upplåtes utan att inlösen sker av fastighet, tordeanläggningsbeslutets förfallande ha tUl följd att sådan rätt tUl fastigheten,som fått träda tillbaka för den rätt som skapats genom förrättningen, kanutnyttjas i den omfattning som gällde före förrättningen i den mån rätten ejupphört av annan anledning. Har däremot inlösen skett, torde annan utvägknappast stå till buds än att låta den fastighetsbildande verkan avförrättningen kvarstå. En motsatt regel skulle välla betydande svårigheter. Fordringsrätteroch särskilda rättigheter som upphört kan icke lämpligen återappstå. mening bör lagen ge klart besked i denna fråga. Lämpligen torde därförvad som stadgas i andra stycket i förslaget flyttas till första stycket såsomen andra punkt och i ett nytt andra stycke i paragrafen stadgas, att om enligtanläggningsbeslut fastighet eller del därav skall inlösas. anläggningsbesluteti denna del skaU utan hinder av bestämmelserna i första stycket bestå. Ensådan regel betyder icke, att innehavare av särskUd rätt, som underlåtit attbegära verkställighet av ersättningsbeslutet innan anläggningsbeslutet förfalUt,har möjlighet att därefter begära ersättning för att rätten upphävts. Någonytterligare verksamhet för att tillgodose innehavare av sådan fordran, förvilken fastigheten ej längre svarar, kan icke heller ske. I de fall dåinbetalning till myndighet och fördelning skall ske enligt 5 kap. 16 § FBLankommer det enligt paragrafens sista stycke på den myndighet, tUl vUkeninbetalningen skall ske, att vidtaga åtgärder för att medlen uttages hos denbetalningsskyldige. Det torde därför knappast behöva befaras, attanläggningsbeslut kommer att förfalla av den anledningen att medel som skall tUlfaUafordringshavare icke erlagts. Godtagesvad lagrådet förordat, bör ur tredje stycket i förslaget orden "ellerandra" utgå. Lagrådetvill här blott erinra om de uttalanden som gjorts vid 2 § om verkningama för enanläggning av att en byggnad på ofri grund, som deltager i anläggningen, riveseller brinner ned. Denav lagrådet vid 2 § berörda situationen, att byggnad på ofri grund som äransluten till en gemensamhetsanläggning upphör att vara av nämnda natur ochövergår tUl att höra till den fastighet på vilken den finns, företer storlikhet med de åtgärder som åsyftas med bestämmelserna i förevarande paragraf.Den grundsats som kommit till uttryck i denna synes lämpligen kunna vinna tUlämpningäven i den nu åsyftade situationen. Det byggnaden åsatta andelstalet övergår dåtill den fastighet till vilken byggnaden kommit att höra. Till skUlnad från defall som avses i det remitterade förslaget där överförandet av andelstalalltid är en följd av en förrättaingsåtgärd åstadkommes motsvarande effekt iden nu behandlade situationen genom avtal eller annat privaträttsUgt institut,såsom arv eller testamente, varigenom byggnaden övergått tUl fastighetsägaren eUermarken förvärvats av byggnadens ägare. Även i detta fall bör den inträffadeförändringen registreras men då nägon förrättning ej föregått fårregistreringen grundas på att anmälan om förhållandet göres av byggnadens ellerfastighetens ägare, annan delägare i anläggningen eller samfällighetsföreningen.Den omständigheten att det kan komma att dröja innan registrering sker synes ejvara av beskaffenhet att hindra den nu ifrågasatta ordningen. Bestämmelser omregistreringen synes kunna meddelas i administrativ väg.För grundbestämmelsen erfordras däremot ett stadgande i lagen. Detta syneslämpligen kunna upptagas som ett tredje stycke i förevarande paragraf ochgivas innehållet, att om byggnad eller annan anläggning, som ej hör tUlfastighet men som är ansluten tUl gemensamhetsanläggning, kommit att höra tillfastighet, bestämmelsen i första stycket äger motsvarande tillämpning. Anmärkasmå att en liknande anordning kunde tänkas i det fall att tomträtt upphör attgälla. Sådant upphörande torde emellertid vara så pass sällan förekommande attreglering av spörsmålet ej kan anses erforderlig. Enligt34 § skall registrering ske först sedan förrättningen eller domstolensavgörande vunnit laga kraft. Även för registrering enligt förevarande paragraftorde motsvarande böra gälla. Lagrådet förordar att i paragrafen anges, attuppgift införes i fastighetsregistret möjligt sedan fördelningen eUergodkännandet vunnit laga kraft. Eftersom beslut om fördelning enligt 42 § tillföljd av 15 kap. FBL icke kan överklagas särskilt, kan registrering icke ske förränfastighetsbildningsförrättningen avslutats och vunnit laga kraft. anfört vid 13 § angående frågan om lämpliga värderingsregler harmotsvarande giltighet beträffande bestämmelserna i förevarande paragrafs andrastycke. Jämkas 13 § i nämnda avseende, bör motsvarande jämkning göras i dettastycke. Bibehålies stadgandet enligt det remitterade förslaget, bör den vid 13§ omförmälda övergångsbestämmelsen utformas så att den gäller även situationensom avhandlas i förevarande paragraf. Oavsetthur det spörsmål som behandlats i det föregående löses, bör motsvarighet tillden av lagrådet förordade bestämmelsen i ett nytt andra stycke i 13 § upptagasi förevarande paragraf. Dåersättningsreglerna här i sak överensstämmer med dem i 13 § synes vad som avsesenklast kunna uppnås genom att andra stycket i förevarande paragraf fårlydelsen att i fråga om ersättnmg för upplåtelse enligt första stycket gällerbestämmelserna i 13 §. Demateriella regler som skall gälla för rättigheter som avses i 49 52 §§ angesdels i dessa paragrafer dels genom hänvisningarna i förevarande paragrafs andrastycke. Första stycket i denna paragraf reglerar förfarandet vid upplåtandetav sådan rättighet. Att bestämmelsen i detta stycke är inskränkt att gällaendast förfarandet framgår ej vid läsningen. melsernai förevarande paragraf skulle enligt lagrådets mening bli lält-tillgängligareom styckena finge byta plats. Därmed skulle också dispositionen närmareöverensstämma med den som tUlämpats i lagens avsnitt om gemensamhetsanläggningar. Vadangår innehållet av de materiella bestämmelser som skall gälla böruppenbarligen rättighet, varom nu är fråga, äga samma företräde framför äldre,på den av rättigheten belastade fastigheten vilande rätt som den vilken gemensamhetsanläggninghar. Hänvisning torde i första punkten av det remitterade förslagets andrastycke därför böra göras även till 12 § tredje stycket i lagen. Jämkas 12 §tredje stycket i enlighet med vad lagrådet förordat, bör hänvisningen avsestycket i dess sålunda jämkade utformning. Föreskriftenatt fråga om rättighet som avses i 4952 §§ prövas vid förrättning enligt dennalag får anses gälla alla de bestämmelser som i lagen upptagits bland reglernaom förfarandet. Ehuru stadgandet i 23 § i vad det avser den kommunalavetorätten måste anses vara av materiell natur, får den anses omfattad avhänvisningen och alltså gälla även vid upplåtelse av rättigheter varom här ärfråga. Då det beslut varigenom rättigheten upplåtes blir att betrakta såsom ettanläggningsbeslut, finnes möjlighet för förrättningsmyndigheten att förordnaatt talan mot beslutet om upplåtelse skall föras särskUt. Ipromemorieförslaget har framhållits att närmare föreskrifter för tillämpningenav lagen behövs och alt vissa av dessa föreskrifter bedömts vara av sådannatur att bemyndigande bör inhämtas. Föredragande statsrådet harförklarat sig dela uppfattningen att bemyndigande bör inhämtas ifråga om meddelande av till-lämpningsföreskrifter. förevarande paragraf föreslagna lagtexten har samma lydelse som sådanaslutbestämmelser brukar ha när de förekommer. En slutbestämmelse med dettainnehåll har icke någon självständig betydelse och bör undvikas. BibehåUesbestämmelsen kan den i vart faU icke tilläggas den betydelse sompromemorieförslaget anger. Det skulle nämligen innebära alt påförevarande område helt allmänt delegerade sin lagstiftningsmakt tUl Kungl. Maj;t.Ett sådant förfarande torde icke vara förenligt med grandlagen. Förslagettill lag om förvaltning av samfälligheter Iförevarande paragraf anges i första stycket under fyra punkter vad som skallanses som samfällighet. I lagen lämnas icke något be- skedom vid vUken tidpunkt en samfällighet skall anses ha uppkommit och när lagenalltså är att tUlämpa. Vid33 § anläggningslagen har lagrådet anfört, att sakrättsliga verkningar avbeslut om inrättande av gemensamhetsanläggning torde inträda när uppgift omförrättningen registreras. Sådan samfällighet som de deltagande fastigheternaenligt 14 § andra stycket anläggningslagen utgör torde emellertid uppkommatidigare. Redan när anläggningsbeslut rörande anläggningen vunnit laga kraft,bör en samfäUighet anses föreligga, och till följd av 1 § 4 förevarande lagblir lagens bestämmelser om förvaltningen då tillämpliga. Iandra stycket av förevarande paragraf ges en definUion av vad lagen menar med ddägarfastighet.Däremot sägs intet om vem som är delägare. Det kan synas självklart att meddelägare avses ägare av en ddägarfastighet. Helt klart är emellertid ickedetta. När i lagen talas om delägare i samfällighet avses enligt vadföredragande statsrådet uttalar icke i alla sammanhang ägare av fastighetsom har del i samfällighet. Sålunda uttalas vid 12 § angående röstning, att omfastighet innehaves med samäganderätt av flera personer dessa tUlsammans har enröst och att om en person äger flera fastigheter han anses som endast endelägare och har endast en röst. Medlemmar i samfäUighetsförening är enUgt 17 §delägarna i samfälUghet.