prop · FW0377 · 1973-12-31 00:00:00 — Till dessa hörlänsstyrelsen i som påpekar att glesbygdskommunerna harrelativt låga poängtal som grund för nedsättning av skolledarnas undervisningsskyldighet,vUket ger begränsad tid för skolbesök under lärarnas sohematid. Skolstyrelseni kommun anser att detla förhåUande bör leda till att en utredninggörs om nedsättning i undervisningsskyldigheten och andra möjUga åtgärder föratt ge skolledare i glesbygd möjlighet att fungera som pedagogisk ledare,personalledare och administratör. i kommun anser attmålsättningen bör vara att det skall finnas en rektor vid varje högstadium.Vidare finner nämnden det angeläget med en översyn av skolstadgans poängsystemför skolväsendet. Detta har sin grund i att en rad faktorer, såsom antaletskolanläggningar, deras avstånd från varandra och antalet skolskjutsar, i höggrad påverkar arbetet med skolväsendet och kostnaderna för detsamma men intevärderas poängmässigt f. n. Denna ståndpunkt intar även länsskolnämnden iJämtlands län. och Skola och . RRV hänvisar till sitt yttrande över betänkandet (SOU1969: 47) Mel-lanskolans ledning och påpekar att andra och mer rationella kriterierän de nuvarande bör vara styrande för dimensioneringen av skolledarorganisationen.Skolstyrelsen i utpekar möjligheten av att lösa skoUedarproblemet vidett Utet högstadium genom att detla samverkar med ett större. Utredningen föreslår under denna punkt att man vidintagning tiU speciallärarutbildning bör ge förtur åt lärare som har sintjänstgöring förlagd i glesbygder och önskar fortsätta denna där. Drygt hälftenav de remissinstanser som yttrat sig i frågan, bland dem flertalet länsskolnämnderoch kommuner, tillstyrker visserUgen förslaget men flera gör det med viss tveksamhet eller med reservationer. De senareanför då, att det ej tillräckUgt utretts huruvida åtgärden verkligen skulle fåden åsyftade effekten, Länsskolnämndeni anser inte den av utredningen föreslagna åtgärden tillräckligutan förordar att intagningsförfarandet till utbildning av speciaUärare ändrasså att även yngre personer och mindre kommuner ges en möjlighet att konkurrera,genom exempelvis kvotering. i län förutsätter att företrädeges åt lärare från samtUga de län, där tillgången på speciaUärare markant understigerriksmedeltalet, EnUgt TCO:smening bör utredningsförslaget bli föremål för ytterligare undersökning innanbeslut fattas, då konsekvenserna ej kan anses tillräckligt klarlagda, TCO pekaremeUertid på en annan möjlighet att rekrytera speciallärare till de kommuner,där bristen på behöriga lärare är särskilt stor. Arbetsgivaren har nämligen enUgtAST 19 § möjlighet att medge studier med oavkortad lön »när fråga är omutbildningskurs vid verket eller om studier som av arbetsgivaren prövas varasynnerligen betydelsefulla från tjänstesynpunkt». Ett antalremissinstanser ställer sig emellertid negativa till förslaget. Socialstyrelsenanser att en kvotering inte är att rekommendera av rättviseskäl, vartillkommer att inget garanterar, att vederbörande speciallärare efter utbildningenåtergår tiU glesbygdstjänst. SÖ motsätter sig inte definitivt en åtgärd av denföreslagna typen, men ställer sig tveksam till om den skulle ge önskad effekt.SÖ avser att utarbeta förslag till ny studiegång på försök med visskursverksamhet, självstudier m. m. för lärare som tjänstgör som speciaUärareutan speciallärarutbildning. Skolstyrelseni menar att behovet av specialundervisning i glesbygder snarare tordeminska än öka. Vid skolor med lågt elevantal finns nämUgen redan genom det lågaelevantalet den lärarresurs som kan erfordras för den mera individualiseradeundervisningen. uttrycker en liknande uppfattning och tillägger att detmed dagens totalt sett svåra brist på behöriga speciallärare knappast kan ansesmotiverat att söka styra specialundervisningsresurserna bort från de områdendär de behövs bäst. anser att det vore mer ändamålsenligt att medspeciella förmåner förmå speciallärare att ta tjänst i glesbygdsskolorna. Vissaremissinstanser pekar på vissa problem som uppslår i samband med den samordnadespecialundervisningen och det s. k. kompanjon-lärarsystemet, SÖ anseratt den samordnade specialundervisningen blott liU viss del kan komma attersätta undervisningen i specialklasser, kommun medger att kompanjonlärarsystemetgjort det lättare att organisera specialundervisningen i glesbygder menkonstaterar att många problem kvarstår inte minst i skolor där det bara finnsen Värare.Skolsly-relsen i anser att kompanjonlärarsystemet är mest tillämp- ligt vid större skolor. De mindre skolorna kan ofta ge deelever som så behöver (extra) samordnad undervisning inom den normalatimplanens ram eller exempelvis på lunchrasten eller om skolskjutsarnaanländer i god lid, kommun förespråkar att specialklasserna bibehålls iså stor utsträckning som möjligt detta för att det för vissa elever är lämpUgastatt ha en lugn arbetsmiljö med en enda lärare, som väl känner de olika barnensproblem. Även kommun anser att specialklasser skall få inrättas påmindre orter i glesbygdsområdena. Skolstyrelsen i anser att huvudlärarljänster inomspecialundervisning bör inrättas för samordning och pedagogisk ledning. Nuvarandebestämmelser när det gäller ledandet av specialundervisningen är till glesbygdskommunemasnackdel, då erforderligt underlag för särskUd skolledare inom området oftastsaknas. Remissinstanserna anser nästan samtliga alt nuvarande g-orteri glesbygd bör bibehållas åtminstone och att ett minskandeelevunderlag bör mötas med inre organisatoriska förändringar. Bland deremissinstanser som mer eller mindre reservationslöst stöder utredningensuppfattning på denna punkt märks , länsskolnämnderna ochlänsstyrelserna i , och , AMS, ,och . SÖ har ej funnit anledning att närmare kommentera dennapunkt, utan hänvisar tUl det förslag rörande den fortsatta planeringen av gymnasieskolansom SÖ utarbetat på Kungl, Maj:ts uppdrag. Några kommuner, nämUgen och , ger exempel påvilka inre organisatoriska förändringar som skulle kunna vidtas. Bl, a,föreslås ändrade bestämmelser för språkval, elevantal för kurser/linjer och eventuallsenareläggning av linje- och grendelning för att göra det möjligt för elevernaatt i större utsträckning få den grundläggande utbildningen i den egnagymnasieskoleregionen. i tillsammans medskolstyrelsen i Filip-stad pekar på den betydelsefulla roll som tUlgången tiUutbildning på gymnasial nivå spelar för serviceförsörjningen i ett område ochanser därför att gymnasial utbildning på nuvarande g-orter bör garanteras underen än , dvs. Vad avser fortsatt och vidgad försöksverksamhet medsärskild gymnasial undervisning resp, korrespondensundervisning på gymnasialnivå i glesbygd har denna endast mött kritik från ett mindre antal remissinstanser.Sålunda stöds förslaget av bl, a, , , länsstyrelserna iGöteborgs och län och , samarbels- nämnden i Svegs kommunblock, kommun samtSvenska landstingsförbundet. RRVställer sig i princip positivt till förslagen men framhåUer att utredningenskostnadsresonemang endast torde vara relevant under förutsättning att det tiUdessa försöksutbildningar rekryteras elever som annars skulle studerat vidannan gymnasieskola, och att det således inle är fråga om nya elevgrupper. Såväl som Överlorneå kommun pdkar på de storaelevavgifter som kommuner utan gymnasieskola tvingas betala till kommuner medgymnasial utbildning och anser att staten bör betala dessa kostnader. Länsskolnämndeni motsätter sig särskild försöksverksamhet i de former somutredningen föreslagit, åtminstone för del. Enligtlänsstyrelsens mening tillfredsställer dessa skolor endast de teoretiskautbildningarnas behov medan elever på de yrkesinriktade linjema inte skullegynnas på samma sätl utan även i fortsättningen tvingas resa eller boinackorderade. Även kommun varnar för att man genom filialgymnasierkan komma att återskapa den gamla uppdelningen i gymnasium och fackskola, och kommuner ställer sig mycket tveksammatill vidgad försöksverksamhet med särskild gymnasial undervisning i glesbygd,då denna kan komma att medföra negativa effekter för gymnasieskolor i närUggandeområden i form av vikande elevunderlag, Samarbetsnämndeni kommunblock ifrågasätter om försöksverksamheten bör utvidgas tillytterligare orter av ett annat skäl. Den pågående försöksverksamheten ärnämligen nu inne på sitt tredje år, det år då eleverna överförs tUlmodergymnasieskolan, anser att man först bör utvärderaresultaten av försöken även under detla tredje år innan verksamheten utvidgas, föredrar filialklasser av gymnasieskolan framförkorrespondensundervisning på gymnasial nivå. Dessutom bör i störreutsträckning än f, n, årskurs I och möjligen årskurs 2 kunna decentraliserasoch knytas till högstadieskola. Den bör dock stå under modergymnasieskolanspedagogiska och administrativa ledning. Förslagetatt man bör pröva förutsättningarna att inordna undervisningen i form avspecialkurser vid vissa f, d, centrala yrkesskolor på icke g-ort som linjer igymnasieskolan kommenteras av flertalet remissinstanser. De flesta ställer sigpositiva, bland dem AMS, länsstyrelserna i , och Värmlandslän, skolstyrelsen i och samarbetsnämnden i Svegs kommunblock. i avstyrker förslaget.Skolstyrelserna i och kommuner påpekar att man bör beakta riskenför att en g-regions utbildning spUltras så alt varken g-orten eller övrigaorter i g-regionen kan erbjuda en tiUfredsställande utbildning. rättadoch väl fungerande gymnasieskola får således inte försvagas genom sådanaåtgärder som utredningen föreslagit, Länsskolnämndeni hör också till de .tveksamma remissinstanserna, eftersomutredningens förslag enligt nämndens mening skulle innebära att elever som borpå en ort med endast få gymnasieskolelinjer frestas att välja bland de linjersom där erbjuds dem endast för att slippa resor eller inackordering. Även ensådan utveckling skulle allvarligt kunna försvaga underlaget för den redanexisterande gymnasieskolan i regionen. Skolstyrelseni kommun förordar att skolenheter med s, k, specialkurser bibehållsså länge tiUräckligt elevunderlag finns. Men om antalet sökande elever inteskulle vara tilhäckUgt menar skolstyrelsen i likhet med kommun bör söka förlägga andra utbildningar med stora upptagningsområden tilldessa enheter. Som exempel ges statliga utbildningar och omskolningsverksamhet,Övertorneä kommun framhåller att kommuner som har lokaler, lärare och eleversjälva bör få anordna specialkurser i den omfattning som elevintresse finns, LRFdelar inte utredningens uppfattning att de yrkesinriktade specialkurserna är attbetrakta som övergångsföreteelse. Inte heller anser riksförbundet att allundervisning måste bedrivas inom linje i gymnasieskolan för att varafullvärdig, I anslutning härdll påpekar förbundet att flertalet skolenheterinom lantbruks- och skogsbruksutbildningen och även vårdutbildningen framgentkommer att vara lokaliserade utanför de egentliga g-orterna. Det bör dock varamöjligt att finna sådana organisatoriska och andra lösningar att gymnasialutbildning skall kunna bedrivas även vid ett flertal tidigare yrkesskolor, TCOanser att hela frågan om utbildning inom specialkurser bör utredas snabbt ochförutsättningslöst. Enligt TCO:s mening är det på grund av ett odifferentieratnäringsliv nu svårt i glesbygderna att få fram elevplatser i företag medinbyggd yrkesutbildning som förutsätts på vissa av gymnasieskolans hnjer.Därför borde de statsbidrag som utgår för hel termin till myndighet ellerföretag med ovan nämnda utbildning utformas så att del av det kan utgå även förkortare yrkespraktik än som förutsätts i vederbörande studieplan förgymnasieskolan, förordar att viss gymnasial utbildning börkunna knytas till näringsliv eller industri i den ort som har resurser attmeddela sådan undervisning i stället för att den lokaliseras tillgymnasieskoleort som saknar naturlig anknytning lill näringsgrenen i fråga. Endasten remissinstans motsätter sig utredningens uppfattning att elever igymnasieskola skall kunna nå hemmet inom två timmars restid i samband medveckoslutsresor, RRV anser att restiden bör kunna överstiga . Deflesta remissinstanserna behandlar på något sätt frågan om vuxenutbildningen isina yttranden, men endast ett mindre antal av dem kommenterarutredningsförslaget om ökade insatser inom radio- och TV-undervisningen påområdet. ,länsstyrdsen i och ansluter sig helttill utredningens uppfattning, men de övriga stäMer sig tveksamma. iGävleborgs län anser att insatserna på delta område bör inriktas på behov somför glesbygdens del är svåra att tillgodose genom andra vägar snarare än på enkvantitativ ökning av programutbudet. i länmenar att utredningen betydligt överdrivit betydelsen av radions ochtelevisionens kursverksamhet. Det finns en rad hinder för ett effektivtutnyttjande av undervisningen såsom olämpUga sändningstider, skiftarbete ochovana vid studier. Skolstyrelsernai , och VUhdmina år samtliga tveksamma om radio- och TV-undervisningenverkligen har den stora betydelse i glesbygd som utredningen anser. Det stårbl, a, klart att ett stort antal personer aldrig fullföljer den påbörjadeundervisningen. Skolstyrelsen i kommun föreslår att enuppföljningsundersökning kommer till stånd vad avser lyssnarfrekvensen påolika kurser, antalet lyssnare på resp, kurs, hur många som fullföljerstudierna osv. Innan denna undersökning gjorts bör inte insatserna inom radio-och TV-undervisningen ökas, anför liknande betänkligheter mot radio- och TV-utbildningenseffekter i glesbygd. Sågott som samtliga remissinstanser är av den meningen att utredningen ejbehandlat vuxenutbildningsfrågorna i glesbygd så ingående som varit önskvärt,SÖ anser t, ex. att vuxenutbildningsproblemen är sänskilt stora i glesbygd,eftersom bl, a, andelen lågutbildade torde vara hög som de hittUlsvarandeinsatserna inom den kommunala vuxenutbildningen har varit av mindre omfattningän i tätortsområdena, DärtiU kommer andra faktorer som sammanhänger med destora avstånden, gör en liknande bedömningoch understryker att vuxenutbildningen är av synnerUgen stor betydelse för glesbygdsbdfoMcningenmed hänsyn till den omfattande arbetslösheten inte minst bland kvinnorna. Ävenlänsstyrelsen i kritiserar utredningens uppfattning. Enrad remissinstanser föreslår att kravet på antalet deltagare i vuxenutbildningskurserbör sättas lägre än f, n. De anser sålunda inte att beslut att sänkaminimiantalet från tolv till åtta i orter utanför gymnasieorter inom detallmänna stödområdet är tillräckligt. styrelsen i län förordar alt dessa bestämmelsersamordnas med motsvarande bestänunelser avseende tillvalsämnen i grundskola ochgymnasieskola. Generellt skuUe då gälla att minimiantalet elever i vuxenutbildningskursbestäms lill åtta i gymnasial och till fem i förgymnasial kurs, med rätt för länsskolnämndatt för vuxenutbildningskurs i stödområde medge undantag efter ansökan i varjesärskUt fall. Flera instanser, bl. a, och kommuner,anser att regeln om minimiantalet åtta elever bör kunna tillämpas även i orterutanför det allmänna stödområdet. i menar attreducerat statsbidrag bör utgå till kurs med färre än åtta elever i proportiontill det faktiska elevantalet. kommun i likhet med skolstyrelsen iKalix koininiin förordar att minimiantalet åtta utsträcks till att gälla ävengymnasieorter i glesbygd medan enUgt LO:s mening vuxenutbildning börfå anordnas i orter utanför g-orter inom det allmänna stödområdet även omelevantalet i en kurs skulle vara lägre än åtta. alternativ är att kursbör kunna påbörjas generellt inom det aUmänna stödområdet redan vid ett antal avfem elever. Även flera andra remissinstanser förespråkar att kraven på deltagandeskärs ned, dock utan att närmare presentera någon siffra. Enligt kommunbör minimiantalet kunna sättas lägre om en kurs anordnas som en kombination av lärarleddundervisning och korrespondensundervisning, då antalet lärarledda timmarreduceras, I övrigt föreslås av de flesta remissinstanserna attsamverkan ökas och samordningen förbättras dels mellan studieförbund, kommunalvuxenutbildning och stathg vuxenutbildning, dels mellan de oliika vuxenutbildningsformernaoch ungdomsskolan, SÖ föreslår även att man prövar och utvecklar kombinationerav de tre ovannämnda vuxenutbildningsformerna med korrespondensundervisning,radio- och TV-program och kortare kurser vid t, ex, folkhögskolor. Vidare anserSÖ det önskvärt all man undersöker möjlighetema att inräkna vuxenutbildningen itjänstgöringsunderlaget för lärare inom ungdomsutbildningen. Detta bör kommatill stånd inom ramen för en utvärdering av effekterna av de nya bestämmelserom den kommunala vuxenutbildningen som infördes av riksdag. Ävenskolstyrelsen i tiUstyrker att i tjänsteunderlaget för högstadie- ochgymnasieskollärare räknas in tjänstgöring i sludieförbundsorganiserad och kommunalvuxenutbildning. Ett sådant alternativ anses lämpligt för vissförsöksverksamhet under SÖ:s överinseende. vid i anseratt en kombination av vuxenutbildning och grundskoleutbildning skulle kunna bidratill att områden med vikande elevunderlag i kunde tillförsäkrasskolor ii erforderlig omfattning. Skolstyrelsen i kommun föreslår atten utredning görs för att utröna möjligheterna till koncentrationsläsning avhögstadiekurser under turistnäringens lågsä- song liksom möjUgheterna till korrespondensundervisning ihögstadiekurser med högstadielärare som handledare eUer kontaktman. Lärarenskulle då sammanträffa med eleverna endast ett begränsat antal lektioner och iövrigt ha telefonkontakt med de vuxenstuderande. i jämte flera kommuner i landetförordar att resebidrag ges till de glesbygdsbor som vill delta ivuxenutbildning men har lång resväg. Dessutom bör bidrag ges cirkelledare somhandhar kurser långt från hemorten. Vidare bör ett Vidgat statligt stöd föranordnande av universitetscirklar och decentraliserad akademisk utbildning gestill »pemfera regioner», i föreslår enförsöksverksamhet för såväl den kommunala vuxenutbildningen som studieförbundenmed i huvudsak följande åtgärder. Vilka gränser vi än sätter för att få starta enklass/cirkel (tolv-åtla-fem elever) kommer vi alltid i det läget i de periferabyarna, att minimiantalet inte uppnås, eUer att folk på grund av skiftarbeteinte kan passa vissa lektionstider. Försöksverksamheten bör därför bygga på atteleverna samlas ett fåtal gånger t, ex, vid veckoslut för sludierådgivning, laborationeroch uttalsträning, I övrigt studerar eleverna fritt. Varje elev skall för visstämne tilldelas en bestämd lärare vid kommunens högstadium eller närmastegymnasieskola. Eleven sikall ha möjUghet att få slå i telefonkontakt medläraren på överenskomna tider, vUket innebär att eleven skall kunna fråga, menframför allt alt läraren skall se till att inte studierna avstannar utan ringaupp eleven och stödja honom. Försöksverksamheten skulle inte få bU dyrare än omklasser/cirklar bildades. Statsbidragsbestämmelserna skulle därför i stora dragse ut på följande sätt. Var och en som vill studera ett ämne skall få det.Klasser/cirklar skall i första hand anordnas med lägst åtta resp, fem elever. Inom kommunen får undervisning i ett och samma ämne ochmed en och samma målsättning inle anordnas mer än av en huvudman. Samordning sker genom vuxenutbildningsrådet. Statsbidrag till organiserade klasser utgår enligtnuvarande grunder. För övriga elever, som på grund av bostadsort ellerarbetets art inte kan delta i klassundervisning anordnas kombineradveckosluts/telefonundervisning. Statsbidraget utgår med 1/8 av en lärarlön per elev.Statsbidraget bör få disponeras som en resurs, så att en svagare elev ellersvårare ämne kan erhålla större del av resursen än en elev med bättre studie-förutsättniingareller lättare ämne. Som lektionstid för läraren räknas dels lektionerna vidveckosluten, dels teleifontid enligt av rektor uppgjort telefontidsschema. 4.8 Skolskjutsar, inackordering och skolsociala frågor Utredningens förslag att skolor med många inackorderadeeller skol-skjutsade gymnasieskoleelever bör ges större elevvårdsresurser harfram- kallat många kommentarer från remissinstanserna. De flestastöder utredningens uppfattning, men många yttranden innehåller också alternativalösningar. Instämmeri utredningens uppfattning gör bl, a, , iGollands län, Ärjängs och kommuner. och Skola, och . i har samma inställning men anseratt statliga bidrag för skolsociala åtgärder Uksom för inackorderingsverksamhetdessutom bör kunna utgå till högstadieskolor. SÖ finner det angeläget att kartlägga behovet av extrauppehållsrum och studierum för inackorderade och resande elever, då det börvara behovet i varje enskilt fall som avgör hur dessa frågor avgörs och inte genereUalokalnormer. Skolstyrelseni Väslervik anser alt även utanför det allmänna stödområdet bör ges statligaschablonbidrag för speciella skolsociala åtgärder. iGävleborgs län delar denna uppfattning i likhet med SkeUefteå kommun.Skolstyrelsen i kommun förespråkar att statsbidrag utgår för att geglesbygdskommuner rimliga möjligheter att utnyttja skolpsykologisk expertisoch skolkuratorsljänster. SIAtillstyrker utredningens förslag om att kommunerna bör ha ansvaret för de skolsocialaåtgärderna och att staten skall lämna ett scha-blonbidrag. Men anser ocksåatt kommunerna mera aktivt måste ta tiU vara de möjligheter till aktiverandeoch personlighetsutvecklande fritidsverksamhet som de resande elevernasväntetider skapar. Utredningens uppfattning att statsbidrag skall kunna utgåför extra uppehållsrum och studiemm genom att kommunerna inom det allmännastödområdet vid lokalbehovsprövningen i bidragsunderlaget får inräknaytterligare ytor för sådana lokaler kan dock inte tillstyrka. Dåutnyttjandet av vissa speciaUokaler i mindre skolenheter och även undervisningslokaleri större skolenheter är relativt dåligt, bör i första hand sådana lokalerutnyttjas som uppehållsrum. Underutnyttjandet är särskilt markerat i början ochslutet av skoldagen, då behovet av fritidslokaler är störst. Genom noggrannschemaläggning kan ytterligare undervisningslokaler disponeras. Ett annat sättatt öka tillgången på fritidslokaler är att integrera skolans lokaler medkommunala servicelokaler såsom fritidsgårdar, folkbibliotek o. d, TCO framhåller att kostfrågorna för resande ochinackorderade gymnasieskoleelever bör uppmärksammas, och föreslår därför altmellanmål ges dessa. Fleraremissinstanser har pekat på möjligheterna att minska eller helt eliminerabehovet av skolsociala åtgärder för de ifrågavarande elevkategorierna genomatt samordning görs av lästider och skolskjutstider, Försöksveriksamhet pådetta område pågår redan på flera håll i landet och den har lett till såväl minskade skolskjutskostnadersom reducerat antal skoltimmar, I sammanhanget har även utnyttjats en bättresamordning av skolskjutsverksamheten med övrig kollektiv trafik. För attovannämnda goda resultat skall kunna spridas till hela landet krävs bl, a, altkommunerna medges jämkningsrätt i gällande timplaner. De remissinstanser somförordar utvidgad försöksverksamhet i enlighet med ovanstående är främst SÖ, länsskolnämndenoch i län samt . LO föreslår att privatbilar utnyttjas för att underlätta skolresornai glesbygd. Med hjälp av ekonomisika bidrag ooh organisatoriska insatser skullebilskjuts, enligt LO:s mening, kunna ordnas genom att oUka pri-vatbiUster åtogsig att svara för sikolskjuts olika dagar , kommun ställer sig tveksam tiU förslaget att huvudmannen dvs, kommunen skall ha ansvaret för att det finns tUlfredssläl-lande inackorderingsmöjligheler,F, n, ordnar de flesta eleverna själva inackorderingsfrågan. Om kommunernaövertar organisationen och tiUsynen över hela verksamheten skulle ökadepersonella resurser krävas med åtföljande höjda kostnader. Enligtskolstyrelsens i mening bör statsbidrag utgå till dessa, annars tordehöjda elevavgifter vid elevhemmen bli nödvändiga. Även kommun hyserfarhågor för en dyrbar administration om utredningens förslaggenomförs. Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget att statsbidriagmed högsta satsen () bör utgå generellt tiU elevhemsbyggen på gymnasieskoleorterinom det allmänna stödområdet. Så gör t, ex, i Västernorrlandslän, samarbetsnämnden i Svegs kommunblock. och Skola, och .