prop · FW0330 · 1973-12-31 00:00:00 — Reglerna, som återfinns i 4 §, företer dock vissa olikheterjämfört Prop,1973:30 23 medRB, är sålunda mera översiktligt utformade än RB:sdetaljerade reglering. Liksom RB avslutas 4 § FL med en generalklausul . Vadsom främst skiljer från RB :s är släktskaps- ochställföreträdarjäven, 1 fråga om släktskapsjäven anges i lagtexten blott vissasärskilt nära släktförhållanden som under alla förhållanden skall grunda jäv,nämligen sådana fall där saken angår tjänstemannens make, föräldrar, barn ellersyskon, I övrigt skall jäv föreligga då saken angår annan tjänstemannen'närstående' person, efter en prövning av omständigheterna i det enskildafallet. Det s,k, ställföreträdarjävet, som återfinns i andra punkten avparagrafen, skiljer sig från RB huvudsakligen därigenom, att någon särskildbestämmelse inte ges för det fallet, att den handläggande är ledamot avstyrelsen för bolag, förening, stiftelse etc, eller kommun eller dess organ,utan att vara behörig att företräda densamma. I promemorian framhållstill en början att någon lagändring som kan riskera förtroendet till våradomstolar uppenbarligen inte kan komma ifråga. Det förtjänar dock attövervägas om inte en viss förenkling av den något svårtillgängliga texten i 4kap, 13 § RB är möjlig, utan att syftet med jävsreglerna därför behöver trädasför när. bör övervägas om inte RB:s synsätt är något föråldrat närdet gäller släktskapsförhållandens betydelse som jävsgrund. Enligt promemorianutgör numera släktskapet inte samma dominerande föreningsband mellan olikaindivider som förr, 1 stället har andra bindningar mellan människorna trätt iförgrunden (jfr prop, 1971:30 s,355). Den utveckling som sålunda ägt och ägerrum bör beaktas vid utformningen av bestämmelserna om släktskapsjäv varvid deni FL gjorda modernare regleringen kan tjäna till förebild. Härigenom kan manockså uppnå en viss redaktionell förenkling. Mot den antydda bakgrunden föreslås i promemorianatt jäv på grund av släktskap skall föreligga om saken angår domarens make,föräldrar, barn eller syskon eller någon annan honom närstående. Huruvida enperson skall betraktas som närstående får, påpekas det, liksom enligt FL prövasfrån fall till fall. Med hänvisning till motiven till FL framhålls attuttrycket 'närstående' formellt täcker såväl situationer då släktskap ellersvågerlag föreligger som fall då någon av annan anledning är att karakteriserasom närstående, t.ex. genom att stadigvarande sammanbo med den som har atthandlägga visst mål eller ärende. Relationen måste dock vara av familje-mässigkaraktär. Enligt promemorian kan skäl anföras för enförenkling också av ställföreträdarjäven i RB så att den som endast är ledamoti styrelse eller nämnd hos bolag, kommun eller motsvarande som är part, men somsaknar behörighet att företräda parten, inte utan vidare skulle vara jävig.Eftersom den nuvarande regleringen knappast medför några olägenheter ipraktiken hardock inte föreslagits någon ändring. De flesta remissinstanserna delarpromemorians uppfattning att en modernisering och förenkling av bestämmelsernaom domarjäv i 4 kap, 13 §RB är önskvärd. Endast advokafsam/wndet motsätter sigatt den nuvarande regleringen ändras. Några av de principiellt positivaremissorganen är dock mer eller mindre kritiska till det ändringsförslagpromemorian innehåller. Bland dem anser hovrättatt utformningen avsläktskapsjäven i RB visserligen ger ett ålderdomligt intryck och attbestämmelserna därför kan vara i behov av översyn, men att en sådan Översynmåste föregås av ett grundligare förarbete än som skett i promemorian. Medhänsyn till att enskilda intressen i stor utsträckning står mot varandra vid deallmänna domstolarna bör enligt hovrätten inte företas en lagändring som medföratt part, som vet om ett släktskaps- eller svåger-lagsförhållande mellan hansmotpart och någon domare i saken, inte av lagtexten får klart besked omförhållandets jävsbetydelse. Hovrätten erinrar vidare om den särskildajävsprocedur varom bestämmelser finns i bl.a, 4 kap. 14 och 15 §§,49 kap. 3 och7 §§ samt 54 kap, 3 § RB, Också från processekonomisk synpunkt är det därförmindre lämpligt att i lagtexten angivna släktskapsjäv är opreciserade. Även DONunderstryker vikten av att lagtexten är klar och ej allt för summarisk.Bestämmelsen måste kunna lätt förstås inte bara av yrkesjurister utan även avnämndemän och av den rättssökande allmänheten, 1fråga om det sakliga innehållet i bestämmelsen om släktskapsjäv framhåller DONatt ändringen av lagtexten inte får medföra att nära anhöriga i störreutsträckning än nu godtas som domare. Även om släktskapsbanden i många fallrent faktiskt har mindre betydelse nu än förr är det olämpligt att domaren ärnära anhörig till någon av parterna. Möjligen kan en uppmjukning vara motiveradi fråga om mera avlägsna svåger-skapsjäv. Hovrätten för Nedre Norrlandifrågasätter om det är lämpligt att utmönstra de släktskaps- ochsvågerlagsförhållanden som anges i 13 § 2, så att de inte längre skulle varaabsolut jävsgrundande. Även om släktskapsbanden i nutida uppfattning inte ärlika fasta som förr anser dock säkerligen aUa människor att dessa släktskaps-och svågerlagsförhållanden är av sådan betydelse att de alltjämt bör utgöraabsoluta jäv, antar hovrätten. Flera remissinstanser anser att innebörden avuttrycket 'närstående' inte blivit tillräckligt klarlagd i promemorian,erinrar om att förslagets närståendebegrepp är inskränkttill rent familjemässiga relationer. Begreppet torde därför vara snävare än detnärståendebegrepp som gäller i 12 kap, 34 § jordabalken för fall av överlåtelseav avliden hyresgästs hyresrätt, Å andra sidan är förslaget i vissa hänseendenmera vidsträckt än det skatterättsliga familjebegreppet som bara rör sammanboendesom är eller varit gifta eller som har eller haft barn gemensamt. hänsyntUl att uttrycket 'närstående' används med delvis olika betydelse iförvaltningslagarna och jordabalken bör enligt tingsrättens mening uttrycket ejinföras i 4 kap. 13 § RB utan att en närmare precisering lämnas av uttrycketsinnebörd i förevarande sammanhang. och konkurslagskommittén hänvisar ifråga om närståendebegreppet till lagberedningens förslag (SOU 1970:75)Utsökningsrätt X, enligt vilket närstående vid återvinning i konkursär make, trolovad, bröstarvinge, förälder, far- eller morförälder, syskon ellerden som eljest står vederbörande personligen särskilt nära. Flera remissorgan framhåller att jävsbestämmelserfinns också på andra håU i RB, Även dessa jäv bör ses över i förevarandesammanhang så att balkens reglering av olika släktskapsjäv blir enhetlig. Den föreslagna regleringen av ställföreträdarjävenhar berörts av ett par remissinstanser, ifrågasätter omreglerna bör vara så utformade att det exempelvis kan bli nödvändigt attinställa huvudförhandlingen i ett mål där bolag eller liknande sammanslutningframställt enskilt anspråk, enbart på grund av att en nämndeman ärstyrelseledamot i bolaget utan rätt att teckna dess firma, 1 motsats tillpromemorian anser tingsrätten att övervägande skäl talar för en vissinskränkning av dessa jäv. Det är föga troligt att det skulle rubba tilltrontill domstolarnas opartiskhet. Även uttalar sig i dennariktning. Fastän någon uttryckligbestämmelse därom inte finns gäller som en oskriven förutsättning att svenskaspråket skall användas vid domstolar och andra myndigheter. I 5 kap, 6-8 §§ RBges bestämmelser om domstols tolk. Tolk kan vara antingen allmän tolk, som ärfast knuten till viss domstol, eller för visst mål särskilt förordnad tolk.Allmän tolk förekommer endast vid de båda nordligaste tingsrätterna. Allmäntolk får ersättning enligt särskilda bestämmelser. Annan tolk dvs, sådan somförordnats för visst mål är berättigad till arvode av allmänna medel ochersättning för kostnad och tidsspillan efter vad rätten prövar skäligt. Ibrottmål där åklagare för talan bekostas ersättningen till tolk av statsverket.Eljest föreligger skyldighet för parterna att slutligen svara förtolkkostnaderna (18 kap, 13 § RB), Part som har fri rättegång är inte skyldigatt återgälda statsverket dess kostnad för tolk (6 § lagen 1919:367 om frirättegång, jfr 9 § andra stycket 6, rättshjälpslagen 1972:429), Bestämmelserna i om tolk avser endast densituationen att någon som inte talar svenska skall höras muntligen införrätten. Det finns inte några bestämmelser för det fallet att någon som intebehärskar svenska språket meddelar sig skriftligen med domstolen. Inlagor ochandra handlingar förutsätts i princip vara avfattade på svenska språket ellermöjligen på danskaeUer norska (jfr prop, 1971:30 s,376 och SOU 1964:27 s,228). Regler omöversättning av skrifter saknas alltså i RB, 1 princip finns inte heller medelanslagna för sådant ändamål. Som ett undantag härifrån gäller dock enligtKungl, beslut att rätten vid de båda nordligastetingsrätterna får ombesörja översättning från finska till svenska språketvarvid kostnaden betalas av statsverket. Bestämmelserna i om tolk är p,g,a hänvisning i11 § lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden tillämpliga också vidhandläggning av ärende. När det gäller bevisupptagning åt utländsk domstoleller åt vissa internationella organ finns det särskilda bestämmelser enligtvilka bl,a, kostnaden för tolk skall gäldas av statsverket. Bestämmelsernahärom återfinns i 9 § lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstolresp, 6 § lagen (1946:818) om bevisupptagning åt vissa internationella organ. Förförvaltningssektorn har, bortsett från något enstaka specialfall, bestämmelserom tolkning och översättning tidigare saknats. Genom FL och FPL har enuttrycklig reglering av dessa frågor kommit till stånd, 19 § FL anges sålundaatt myndighet får anlita tolk när den har att göra med någon som inte behärskarsvenska språket, och en motsvarande bestämmelse finns i 50 § FPL, I 52 § FPLlämnas bestämmelser om ersättning till tolk vid förvaltningsdomstol. Tillskillnad från bestämmelserna i skall i förvaltningsmål kostnaden för tolkalltid betalas av allmänna medel. Ordet 'tolk' har i FL och FPL getts en meravidsträckt innebörd än som kanske i dagligt tal brukar läggas in i begreppet.Som påpekas särskilt i motiven till 9 § FL avser bestämmelserna om tolk intebara muntliga kontakter med icke svenskspråkig person utan också sådana fall dåinlaga eller annan handling pä främmande språk ges in till en myndighet, ellernär myndigheten skall meddela sig skriftligen med någon som inte förstårsvenska. Med tolk avses sålunda både den som tolkar muntligen från ett språktill ett annat och den som gör en skriftlig översättning av en handling, 1motiven till 50-52 §§ FPL, som i huvudsak hänvisar till bestämmelserna 9 § FL,uttalas bl,a, att reglerna om tolk för förvaltningsdomstolarnas del börutformas med hänsyn inte bara till muntliga förhandlingar utan också tillskriftlig handläggning. I promemorian återges början vissa av de skäl som anfördes i prop, 1971:30 till stöd förbestämmelserna om tolk på förvaltningsområdet. Bl,a, pekas det på att Sverigeunder senare år upplevt en mycket stark invandring. Även antalet utlänningar påmer tillfälligt besök i har ökat betydligt. Vid ingången av var4,av hela landets befolkning utlänningar. Utlänning är i ett flertalhänseenden i huvudsak likställd med svensk medborgare. Han har sålunda rätttill undervisning och utbildning, till hälso- och sjukvård och andra socialaförmåner. Han är också skattskyldig i om han är bosatt här. Enutlänning kan, likaväl som en svensk medborgare, komma att bli föremål för myndighets ingripande i något avseende, t.ex, enligtbarnavårdslagen eller lagen om nykterhetsvård. Det är särskilt i sådana fall avvikt att myndigheten genom anlitande av tolk ser till att den som åtgärdenriktar sig mot får klart för sig vad saken gäller och vad myndighetens beslutinnebär. En bestämmelse om att myndigheten får anlita tolk när den har att göramed en icke svenskspråkig person får, heter det i propositionen, ses som enrekommendation att anlita tolk där det behövs. Enligt promemorian har deuttalanden som görs i propositionen om behovet av uttryckligt bemyndigande förmyndighet att anlita tolk där så bedöms erforderligt motsvarande giltighet förde allmänna domstolarnas del. De nuvarande bestämmelserna i om domstols tolkanses inte uppfylla moderna krav på samhällsservice. Liksom när det gällerförvaltningsärenden och allmänna förvaltningsmäl bör i rättegångsmål möjlighetges att fritt kommunicera också med den som inte behärskar svenska språket. Attsom göra skillnad mellan fall där kontakten mellan utlänningen ochdomstolen sker muntligen vid förhandling och fall där kontakten är skriftligkan inte vara motiverat, 1 det sammanhanget påpekas att möjligheterna till skriftlighandläggning i överrätt numera vidgats ej obetydligt. Liksom motsvarandeföreskrifter för förvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar bör därförbestämmelserna i om allmän domstols tolk göras generellt tillämpliga så attde också gäller t.ex, beträffande översättning av inlagor och andra skriftligahandlingar, I enlighet härmed föreslås i promemorian att 5 kap, 6 § RB jämkasså att domstol får möjlighet att förordna tolk även i andra fall än då någonskall höras inför rätten. föreslås att den ytterst sällan utnyttjademöjligheten enligt andra stycket andra punkten samma lagrum att hoslänsstyrelsen påkalla biträde för tolks erhållande upphävs. Det torde numera,heter det, ligga närmare till hands för domstolarna att i sådana frågor vändasig till statens invandrarverk vilket anordnar vissutbildning och examination av tolkar för rättsväsendets behov. Efter mönster frånförvaltningsrättslagsstiftningen föreslås vidare att den för åklagarbrottmålengällande regeln att statsverket bekostar tolk utsträcks till även indispositivatvistemål. 1 sådana mål kan det vara stötande att en part belastas med högreprocesskostnader bara därför att han eller hans motpart råkar vara utlänning.Också bland de dispositiva tvistemålen torde det enligt promemorian förekommaåtskilliga fall där det är skäligt att det allmänna svarar för tolkkostnaden.När så är fallet bör rätten kunna förordna att kostnaden skall stanna påstatsverket. Om tolk måste anlitas i mål där enskild person är part finns somregel skäl att låta kostnaden för tolk stanna på statsverket. Om det i ettaffärsmål åberopas vidlyftig bevisning muntlig eller skriftlig på främmandespråk är det däremot ofta rimligt att parterna får stå för kostnaden föröversättning därav på sätt som gällt ,I de fåtaliga brottmål där endast mälsäganden för talan anses det mycket sällanfinnas anledning för det allmänna att bekosta tolkersättningen, Ipromemorian erinras om att statsverket står förkostnaden för tolk i den utan all jämförelse vanligaste typen av mål, nämligenbrottmål där åklagare för talan. Med hänsyn härtill anses knappast någon merpåtaglig kostnadsökning för det allmänna behöva uppkomma även om statsverketsansvarighet för sådan kostnad utsträcks i enlighet med förslaget. Den i promemorian föreslagnautvidgningen av möjligheten för domstol att anlita tolk hälsas genomgående medtillfredsställelse. Det understryks i flera remissvar att den nuvarandeordningen är otillfredsställande och otidsenlig mot bakgrund av den betydandeinvandring som ägt rum i . JK framhåller sålunda attförslaget att tolks uppgifter skall avse också översättning av skriftligtmaterial eliminerar en brist i de nuvarande reglerna. I fråga om översättningav skriftligt material tar upp vissa praktiska problem. anser attdomstolarna inte utan vidare bör skicka kallelser, underrättelser eller andraskrivelser på svenska till den som inte kan beräknas förstå svenska språket.Översättning till något av världsspråken bör bUäggas. Domstolarnas arbete pådetta område måste underlättas genom att standardöversättningar i så storutsträckning som möjligt görs av formulär och liknande som används merafrekvent. Detta är av betydelse också från arbetsmässig och allmänt ekonomisksynpunkt. Vidare borde broschyrer på lämpliga språk rörande svenskträttsväsende och förfarandet vid domstol hållas rättssökande utlänningartillhanda, F,n. saknas dock sådana broschyrer t.o.m, på svenska, har tyvärrinte resurser för det i och för sig angelägna arbetet, Iåtskilliga remissyttranden görs påpekanden av teknisk och praktisk natur. remissinstanser reagerar mot att ordet 'tolk' i promemorian liksom i detförvaltningsrättsliga förfarandelagarna fått avse så väl muntlig som skriftligöversättning. Hovrätten över och B/efcingeframhåller att denna utvidgadebetydelse av ordet strider mot vanligt språkbruk, 1 andra sammanhang gör manskUlnad mellan tolk och översättare. De utför helt olika slag av arbete. Derasutbildning är vanligen inte densamma och de krav som ställs på en fullgodprestation av en tolk och en översättare är helt olika. Enligt hovrättensmening är det förvillande och ägnat att leda till missförstånd om man på dettasätt blandar samman begreppen tolk och översättare. Oavsett vilken betydelsesom lagts in i ordet tolk i förvalt-ningsrättslagsstiftningen bör i RBskillnaden mellan tolk och översättare bibehåUas och bestämmelser omöversättning meddelas särskilt. En liknande ståndpunkt intas av som anseratt också 9 § FL och 50 § FPL börändras på motsvarande sätt. Även lagberedningen och berör frågan. Flera remissinstanser diskuterar när rätten skallanlita tolk. Lagberedningen menar att promemorians förslag kommit att fä enalltför kategorisk avfattning. En uppmjukning bör ske. Danska och norskaspråken bör sålunda regelmässigt godtas och beredningen anser att även t,ex,engelska och tyska bor kunna få användas om det sker med urskillning, t,ex. isjömål eller vanliga affärsmål. Från DONs sida görs liknande uttalanden. efterlyser vägledande uttalandenangående den utsträckning i vilken tolk bör anlitas för översättning avskriftligt material. Föreningen antar att promemorians ståndpunkt är att ivarje fall stämningsansökningar, stämningar och kallelser i fall av behov böröversättas till främmande språk och anser det i och för sig motiverat att ävenöversätta domarna. Även om en så vidsträckt service är principiellt motiveradvill föreningen dock framhålla att det innebär en inte obetydlig extraarbetsbelastning för domstolarna och avsevärda kostnader för statsverket.Föreningen ifrågasätter f .ö. om de nu använda tolkarna är kapabla att göratillförlitliga skriftliga översättningar. Översättning genom auktoriseradetranslatorer är emellertid erfarenhetsmässigt mycket kostsamt. Också DONunderstryker vikten av att den föreslagna möjligheten till ökad tolk- ochöversättareservice inte missbrukas. Det bör exempelvis inte godtas attskriftväxling sker på främmande språk eller att omfattande sakkunnigutlåtandenpå sådant språk inges utan översättning, när det rimligen kan begäras att partkorresponderar på svenska eller själv ordnar översättning. Överhuvud ter sigviss restriktivitet motiverad eftersom kostnderna annars lätt kan skjutaalltför kraftigt i höjden. läns södra tingsrätt förutsätter att iSverige bosatt utlänning, som inte behärskar svenska, själv skall ha att påegen bekostnad låta avfatta exempelvis ansökning om stämning och Uknandekonstitutiv partsinlaga till domstol på svenska språket. I sådant fall börskyldighet inte föreligga för domstol att anlita tolk. Också tingsrättframhåller att den vidgade befogenheten att anlita tolk inte får leda tilluppluckring av kravet att inlaga i rättegäng skall vara avfattad på svenskaspråket. Någon generell skyldighet för domstol att sörja för översättning avt.ex. en stämningsansökan kan inte godtas. Att det i vissa mål, såsom brottmåloch familjemål där det råder ett allmänt intresse av att saken blirfullständigt utredd, finns behov att anlita tolk för översättning av vissainlagor är däremot enligt tingsrätten ovedersägligt. Lagberedningen påpekar atten betydelsefull fråga i detta sammanhang är om skrift t.ex. besvär får tasemot av domstol, om den är avfattad på främmande språk, eUer om den skallavvisas. Uppenbarligen kan det i undantagsfall vålla myndigheterna storasvårigheter om skriften är helt obegriplig för vederbörande tjänsteman. andra fall, såsom när skriften är avfattad på franska,engelska eller tyska är det alltid möjligt att konstatera vad det rör sig om.Beredningen anser att det bör klargöras, om skrift på främmande språk alltidskall tas emot och om rättens diskretionära befogenhet enligt den föreslagna 6§ första stycket andra punkten bl.a. avser att i så fall göra det möjligt attåstadkomma behövlig översättning. Om skriften tas mot måste översättning åstadkommas,åtminstone om inte domstolen och motparten behärskar det i skriften användaspråket, 1 fråga om kostnaderna för tolk vid domstol godtar deallra flesta remissinstanserna den i promemorian gjorda avvägningen mellansådana fall där statsverket bör stå för kostnadsansvaret och sädana fall därkostnaderna lämpligen bör stanna på parterna. Ett par remissinstanser,hovrätten över och samt domareföreningen, anser dock attutgiften för tolkning generellt bör bekostas av det allmänna. Hovrätten anseratt domstol bör vara fritt tillgänglig ocksä för den som inte behärskar svenskaspråket och att tolkkostnaden därför oavsett målets art bör betraktas som endomstolskostnad som parten inte skall behöva återgälda. Även om förslaget idetta hänseende utvidgar det fall då tillgången till tolk skall vara fri gårdet enligt hovrättens mening inte tUlräckligt långt. Detta synes bero på farhågorför att part i dispositiva mål skulle kunna lägga kostnaden för vidlyftigtöversättningsarbete på det allmänna. Farhågorna uppkommer alltså som en följdav den enligt hovrättens mening olyckliga sammanblandningen av begreppen tolkoch översättare. Om en skillnad görs mellan dessa begrepp synes däremot intenågra vägande invändningar kunna göras mot att tolkning vid allmän domstolskall bekostas av det allmänna. Några remissinstanser, bl.a, Sveahovrätt och , är skeptiska mot uttalandet i promemorian att förslaget inteskall behöva medföra alltför stora kostnadsökningar för statsverket. Omskriftliga översättningar utförs på det allmännas bekostnad tordekostnaderna bli ganska betydande, menar man, i synnerhet om auktoriseradetranslatorer anlitas, I flera remisssvar efterlyses enprecisering mellan fall där det allmänna avses bekosta tolkningen och fall därparterna skall göra detta. Detta spörsmål behandlas väl knapphändigt ipromemorian, heter det. Av lagtexten bör det sålunda framgå tydligare atthuvudprincipen är att tolkningen bekostas av det allmänna även i dispositivamål och att parts kostnadsansvar endast är avsett att tillämpas i särskildafall. Ett ämne som tas upp i åtskilliga remissvar är frågan omtolkeden. Man anser från flera håll att sådan ed bör kunna få avläggas en gångför alla när tolken första gången anlitas och att förnyad edsavläggelse inteskall behövas för varje nytt uppdrag. Ed bör liksom enligtförvaltningsprocessen avläggas endast när det är fråga om tolkning vid muntligförhandling, anser att bestämmelsen om ed bör kompletteras med enbestämmelse att översättnings riktighet skall betygas på heder ochsamvete. Detta skulle vara av särskild betydelse när översättningen gällerskriftliga bevis. Hovrätten över och anser för övrigt atttolkeden kan avskaffas. ger ju inte någon garanti för att tolken kan tolkafrån det uppgivna språket. Enligt hovrätten har edsavläggelserna numera gåtttill sådan överdrift att de närmast kan betecknas som 'förargelseväckande'.Många remissinstanser efterlyser en reglering av de olika praktiska frågor somhänger samman med tolkning vid domstol. Det behövs en allsidig utredning så attfrågor om tolks kvalifikationer, auktorisation av tolk, kunskapskontroll,normer för ersättningar etc, blir belysta.