prop · FW03129 · 1973-12-31 00:00:00 — TCO lar ocksåupp frågan ora utgångspunkten för beräkning av varseltiden. arbetstagarnasanställningar upphör , skall varseltiden enhgt utredningenberäknas från den tidpunkt då första gruppen arbetstagare lämnar företaget ochdess längd bestämmas raed hänsyn till uppsagda arbetstagare. TCOanser det riktigt att arbetstagare skall räknas sararaan menfinner del oklart hur regeln skall tolkas ora arbetsgivaren hävdar att det inlerör sig ora en och samma driftsinskränkning utan om flera på varandra följandedriftsinskränkningar. Samraanräkningsskyldighelen kan kringgås och varseltidenförkortas ora raan tillåter en uppdelning i etapper videxempelvis successiva inskränkningar på flera företagsenheter. TCO anser attbestämmelsen kan bli svårtolkad och all det behövs ett förtydligande. SAFframhåller att möjligheten att snabbt placera om en arbetsstyrka i annanverksamhet till stor del beror på vilka resurser arbetsförmedlingen har och hureffektivt den arbetar. Däremot ökar placeringsmöjligheterna inle nödvändigt iproportion med varseltidens längd. Av utredningens uttalanden framgår att denbästa efterlevnaden av varseltidema har skett i nedläggningssiluationer. Företagenkan som regel bättre förutse en driftsnedläggning än en driftsinskränkning.Enligt SAF är det därför tveksamt om det innebär en lämplig avvägning mellanolika intressen att förlänga varselliden enligt varselöverenskommelsen,som är , tUl vid uppsägning av minst 100 arbetstagare.Skall en så lång varseltid införas, bör den enligt SAF begränsas lill att avseendast nedläggning av företag. anser all de föreslagnareglema om varseltider lämnar för litet utrymrae för flexibilitet inom t. ex.glesbygdsområden. En driftsnedläggelse i ell glesbygdsområde kan få storakonsekvenser och de åtgärder som arbetsmarknadsmyndigheterna bör vidta måstekunna sättas in i ett mycket tidigt skede. Enligt förbundet är det därförnödvändigt alt länsarbetsnämnderna får befogenhet att anpassa varseltidernatill de speciella sysselsättningssvårigheter sora förekoraraer i länet. SAF,SFO, byggnadsinduslriförbundel och för hotelloch restauranger anser att säsong- och objeklanslällda av praktiska skäl inlebör orafattas av lagstiftningen. Den frivilliga varselöverenskoraraelsen har inleansetts kunna eller behöva tUlärapas på objeklanslällda byggnadsarbetare utan istället saralar arbetsmarknadsverket in ett orafattande raaterial orasysselsättningen för dessa arbetstagare. Reraissinstanserna föreslår att besläraraelsenskall utgå. Denföreslagna undanlagsbesläniraelsen ora varseltid för arbetsgivare som hellsaknar möjlighet att förutse den inträffade utvecklingen bör enhgt SAF inle gesen alltför snäv tillärapning. anser att undantagsbestämmelsenuppenbarligen bör tUlärapas i de fall då konkursförvaltare i samråd med rätlensorabudsraan beslutar att inte fortsätia konkursgäldenärens rörelse. Någrareraissinstanser tar upp frågan ora varselavgifl. JK frarahåller att sådan avgifiuppenbarligen inle bör kunna åläggas staien. SAF raolsälter sig inte attpåföljden införs men frarahåller att mindre företag kan komraa all drabbashårt av avgiften. Vid utdöraandet bör man därför enligt SAF ta sådana hänsynalt inte lagens syfte att främja sysselsättningen går förlorad och nedläggningeller konkurs framtvingas. Enligt AMS har erfarenhetema visat allkonkursförvaltare ofta inte kunnat hålla verksaraheten i gång sora gällt enligt den frivilliga överenskoraraelsen.Konkurssituationer kännetecknas ofta av nedläggningshot och utredningen harföreslagit all företrädare för konkursboet skall kunna drabbas av varselavgift.I övriga fall då arbetsgivaren är juridisk person finns enligt AMS ingen raotsvaranderegel. Det innebär att ställföreträdare för arbetsgivare som är juridisk personhelt slipper undan det ansvar sora har lagts på konkursförvaltare.Vederbörande kan alltså utan risk för påföljd underlåta att varsla. Är bolagetsställnmg dålig kan det kanske inle svara för varselavgiften. AMS förordardärför alt den sora företräder arbetsgivare sora är juridisk person bör jämtearbetsgivaren bli betalningsskyldig för varselavgiften. Vidare föreslår AMSatt talan om åläggande av varselavgifl skall väckas inora från utgången avdet år, varunder driflsförändringen avslutas. anser att detinte finns något behov av besläraraelsen ora konkursförvaltares ansvar förvarselavgift med hänsyn till det skadeståndsansvar denne har i sådana fall.Fabriksarbetareförbundet föreslår att arbetsgivare, som har underlåtit attvarsla vid driftsinskränkning, bör kunna åläggas att förutora varselavgift utgeett norraerat skadestånd till den anställde. SAFpåpekar att utredningen ulan motivering har tagit bort möjligheten till s. k.konfidentiellt varsel, dvs. en anhållan till länsarbetsdirektören om förtroligbehandling tills vidare av läranat varsel. denföreslagna sekretessbestämraelsen inte del skydd sora kan vara av vitalt intresseför ett företag i vissa situationer. 3.3Åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagare och arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga Remissinstansemahar genomgående anslutit sig till utredningens uppfattning att man i jämförelsemed sysselsättningslag bör utvidga personkretsen så att ocksåarbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga koramer all omfattas av de nya besläramelsernaom anställningsfrämjande åtgärder. Åtskilliga reraissinstanser anser dock attgränsdragningen kan bli svår att göra och att det därför är nödvändigt att närraareklargöra innebörden av begreppet arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga. EnligtLO kan de uttalanden sora utredningen har gjort om avgränsningen avhandikappbegreppet leda till att arbetsgivare raed hänvisning till lagen ochdess raotiv kan säga att det inte är anpassningsgrappens sak att behandla enviss persons situation. I praktiken begränsas eraellertid inteanpassningsgruppernas arbete lill personer vars handikapp eller problem på arbetsraarknadenmåste definieras. En avgränsning som anknyter tUl ett handikapp är synnerligensvår att tiUärapa, eftersom begränsningarna kan ha betydelse för vissa arbetenraen inle spelar någon som helst roll i andra. Enligt LO har anpassningsgrapperarbetat utan svårigheter raed en vid definition sora sederraera'tagils in i de anvisningar från AMS sora gäller föranpassnings-gruppernas verksarahet. De arbetar raed begreppet "personermed arbetshinder". Del innebär alt arbetsförmedlingen kan arbetapraktiskt och ta upp fall sora från arbelsraarknadspolitisk synvinkel bara kanlösas lokalt i samförstånd mellan arbetsförmedling, arbetsgivare och anställd.Enligt LO har utredningen sannolikt inte avsett att begränsa deras nuvarandearbetsuppgifter och det bör därför hell ankomma på AMS alt avgöra vilkapraktiska begränsningar i åläggandena till enskilda företag alt anställa vissapersoner som följer av att arbetsmarknadsverket kan erbjuda enskilda arbetstagareannat stöd. SAF uttalar att utredningen inte har närmare definierat vilkagrupper som skall hänföras till kategorin arbetstagare raed nedsatt arbetsförraåga.Till-lärapningen av lagen blir därför i denna del helt beroende av arbetsraarknadsrayndigheternasgodtycke. Det finns inte en kategori av fullgod arbetskraft och en kategori avarbetskraft sora har handikapp. Det är frågan om ett helt.spektrum av människorraed skiftande föratsättningar för olika arbetsuppgifter. Ökar efterfrågan påarbetskraft så flyttar sig också automatiskt gänsen för dera, sora kan finnaen sysselsättning längs en sådan skala. SAF understryker att den viktigasteförutsättningen för en tryggad sysselsättning för aUa arbetstagargrapper är enallraän höjning av sysselsätlningsnivån i landet. anser alt begreppet är vagt och bör ersättas. Föreningen ställerfrågan om "nedsatt arbetsförraåga" skall vara liktydigt med"äldre arbetskraft". Vidare anser föreningen alt länsarbetsnämndeneller den nämnden förordnar har tilldelats en roll som den rimligen inle harkompetens för. framhåller attbegreppet ar utomordentiigt vagt och ger möjlighet till en myckel vid skönsmässigbedöraning. Arbetsförraedlingarna och länsarbetsnäranderna kan vid varjetillfälle själva avgöra vad som menas I avsaknad av en närmare definition riskerar raanenligt förbundet att bestämmelsen tolkas så att den sora har friställts av t.ex. struktureUa orsaker eller i en konjunktumedgång anses ha nedsattarbetsförmåga. anseratt utredningen har begått ett fundamentalt misstag genom att användabegreppen "handUiappad" och "personer med nedsatt arbetsförraåga"som synonyma begrepp. Gruppen handikappade består av en stor mängd grapper medskiftande fysiska eller psykiska funklionsnedsältningar. Det är därförnödvändigt alt starkt understryka att en fysisk eller psykisk funktionsnedsättningendast innebär en nedsättning av arbetsförraågan ora den nedsatta funktionenhar direkt betydelse för den aktuella arbetsuppgiften och ora funktionsnedsättningeninte kan korapenseras genora läraplig utbildning, tekniska anordningar, rätt utfornmingav arbetsplatsen, bättre arbetsrailjö osv. Däreraot kan personer raed funktionsnedsättaingarofta vara svårplacerade på grund av brister i utbildningen och arbetsraU-jön,bristande tekniska anordningar på arbetsplatsen och inle rainst på grund avarbetsgivares, arbetsledares, arbetskamraters och arbetsför-medlingspersonalensoförmåga att objektivt bedöraa betydelsen av en viss funktionsnedsättning samt raöjlighelernaatt övervinna effekten av en sådan genora lärapliga åtgärder. Handikapprådetanser att uttrycket "personer raed nedsatt arbetsförmåga" ärfelaktigt och förordar att del av lagtexten och kommentarerna till denna klartskall framgå att lagen gäller personer som på grand av fysisk eller psykiskfunktionsnedsättning är svårplacerade. HCK framhåller att det endast är i defall då ett handikapp har betydelse för arbetsuppgiftens utförande som"handikappad" och "person med nedsatt arbetsförmåga" ärsynonyma begrepp. Enligt HCK bor därför uttrycket "person raed nedsatt arbetsförmåga"i lagtexten ersattes raed "handikappad". anser också att uttrycket "person raed nedsatt arbetsförraåga"är olyckligt valt och förordar i stället "person sora är svårplacerad pågrand av kroppsliga, psykiska eller intellektuella f unktionsbegränsningar". TCO tar i sitt remissvarupp en fråga som hänger samman med avgränsningen av begreppet "person raednedsatt arbetsförmåga". Enligt TCO finns del även andra grupper av svårplaceradarbetskraft som i lika hög grad är i behov av arbetsraarknadsraässigastödåtgärder, inle rainst personer med handikapp av social natur som narkotikamissbrak,alkoholberoende och kriminalitet. TCO befarar alt de socialt handikappade kanfå sin ställning på arbetsraarknaden ytterligare försämrad ora lagstiftningen genoraförsraen anser inle att det är realistiskt att låta lagstiftningen orafatta alla svårplaceradearbetsgrapper. Enligt TCO är det dock angeläget att problematiken uppmärksammasoch alt arbetsraarknadsrayndigheterna i saraarbete raed arbetsraarknadens parterförsöker finna forraer för att fräraja sysselsättningen av de utsatta arbetstagargruppersora inte har särskUl lagstiftningsstöd. anser att lagenbör orafatta personer med handikapp av social natur sora narkotikaraissbruk,alkoholberoende, kriminalitet etc framhåller att frågan orade socialt handikappades situation bör övervägas ytterligare. Lantarbetareförbundeinoterar med tillfredsställelse att lagen föreslås få generell giltighet och således har tagit bort den begränsning sora gäUer enligt lag ifråga om förelag raed mindre än fem anställda.SAF påpekar att i den departementsproraemoria sora låg till grund årslag anfördes sora skäl för begränsningen bl. a. att länsarbetsnämndens insatserkunde bli oproportionerligt slora i förhållande lill effekterna och att tjänsleförhållandenai små förelag ofta präglades av ett personligt förhållande raellan arbetsgivareoch arbetstagare som gjorde ingripanden från statens sida ipersonalplaneringen mmdra lämpliga. Enligt SAF gäller dessa invändningarfortfarande i full utsträckning och den nedre gränsen om fem anställda förlagens tUlämpning bör därför behållas. Utredningensuttalanden om verksamheten i anpassningsgrapper har fått ett myckel positivtmottagande vid reraissbehandlingen. AMS uttalar att arbetsförraedling,arbetsgivare och de fackliga organisationerna saraverkar i dessa grupper enligti samråd utfärdade riktlinjer. Antalet anpassningsgrupper uppgick den 15 febraari1973 till cirka 2 150 och beräknas uppgå till cirka 3 700. Enlagreglering av verksamheten i dessa grapper skulle enligt AMS kunna negativtpåverka inte bara den ordinarie anpassningsverksamheten utan också arbetsförraedlingenslöpande kontakter raed företagen. AMS delar därför utredningens uppfattning attgruppernas verksamhet inte bör regleras i lagen. Arbetarskyddsslyrelsen uttalarall raan självfallet är positivt inställd till åtgärder sora kan underlätta enanpassning av äldre och handikappade till arbetslivet. Delta belyses av altstyrelsen korarait överens raed AMS ora samarbete och örasesidig inforraationi frågor som rör verksamheten i de anpassningsgrupperna. Styrelsen har anmodat yrkesinspeklörernaatt inora raraen för vad som är raöjligt raed hänsyn tUl tillgängligaresurserna vid begäran ora sakkunnig hjälp lämna anpassningsgrupperna detbistånd i arbelarskyddsfrägor som de kan ha behov av. Arbetsmiljöutredningenunderstryker vikten av att en samordning sker raellan olika verksamheter på orarådet.Vad gäller sådana åtgärder sora syftar till att förbättra arbetsförhållandenaför äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga torde enligtutredningen ofta saknas möjlighet att dra någon klar gräns mot skydds-koraraitténskompetensområde. I avsaknad av sådan gräns lorde frågor ora arbetsställningaroch andra ergonoraiska frågor i regel böra behandlas inora skyddskorarailténoch inte splittras upp på skilda organ. En viktig insats på området bör kunnagöras av förelagshälsovården inom vederbörande företag eller förvaltning. Det ergonoraiskaområdet beaktas av yrkesinspektionen och torde i ökadutsträckning komma att uppraärksararaas av arbetarskyddsmyndighe-lerna. Arbelsraarknadsrayndighelemasuppgifter på detla oraiåde torde därför enligt utredningen endast böra avsessådana fall då speciella arbetsmarknadspoliliska hjälpraedel kan övervägas.Statens personalnämnd ullalar ett kraftigt stöd för anpassningsgruppernas verksarahetoch anser att man har all anledning att se positivt på denna form av sararåd påarbetsplatserna. Näranden understryker i likhet med arbetsrailjöutredningenviklen av saraordning mellan olika samrådsorgan på arbetsplatsen men framhålleratt man genom att tillskapa ett stort antal sådana organ för olika frågorriskerar att samrådsfunklionerna komraer att splittras på ett olyckligt sätt.Det är därför angeläget alt initiativ las lill en saralad översyn ochförenkling av organisationen för samrådsfunkionerna inom den statliga sektorn.Nämnden anser att utgångspunkten bör vara alt förelagsnämnden skall vara det saraordnandeorganet och att övriga samarbelsorgan skall ingå i företagsnämnds- organisationen.Också SJ frarahåller att en samordning behövs av de olika saraverkansorganensfunktioner. Vidare uttalar SJ att anpassningsgrupperna synes utgöra en saraarbetetsforrasora inte kan betecknas sora särskUl ändaraålsenlig för SJ:s del raed hänsyn tUlSJ:s organisation, beslutanderättsfördelning m. ra. TCO anser i likhet raedutredningen att arbetet i anpassningsgruppema på allt sätt bör stödjas. EnligtTCO är det viktigt att lösningar i samförstånd komraer lill stånd och gereffekt. I annat fall måsle mera styrande åtgärder övervägas, t. ex. kvotiagstiftning.TCO understryker att arbetsförraedlmg-arna måste ges de resurser som krävs förett effektivt arbete i anpassningsgrapperna. Medverkan frånarbetsförmedlingarnas sida koramer att krävas i ell mycket stort antal gmpperoch denna raedverkan koramer sannolikt att bli särskUt krävande i initialskedetinnan grapperna har funnit formerna för sill arbete. TCO frarahåller ocksånödvändigheten av att anpassningsgrapperna uppmärksararaar tjänsteraännensspeciella problera. uttalar att anpassningsgrappernas nuvarandearbetsuppgifter har lagfästs av utredningen. Eraellertid har detta skett utanatt trepartsöverläggningen har angetts som norra. Enligt LO och förbundet börav lagtexten fraragå att vid länsarbetsnärandens överläggningar raedarbetsgivaren eller dennes representant skall även närmast berördarbetstagarorganisation vara representerad. Statenshandikappråd och HCK är positivt inställda lill samförståndslösningar inomramen för anpassningsgruppernas verksamhet raen tror inte att enbart frivilligaöverenskoraraelser och förhandlingar räcker för att lösa den viktiga järalikhetsfrågasora handikappades rätt lill arbete utgör. Med utgångspunkt från vetskapen omarbetsgivarnas dåliga anslutning till den halvskyddade verksaraheten anser HCKatt del inte är tillräckligt med en betoning av att man skall försöka nåsamförståndslösningar i anpassningsgrupperna. Flerareraissinstanser lar upp frågan om vilka åtgärder som bör kunna vidtas motarbetsgivare i de fall då en samförståndslösning inte kan uppnås. SAFkritiserar förslaget att AMS skall få besluta att en viss del av de nyanställdaskall utgöras av arbetssökande som är särskilt angivna av arbetsförmedlingen.En sådan ordning strider enligt SAF raot den fria arbetsraarknad sora vi har haftav hävd. Det allraänna intresset av ett effektivt fungerande näringsliv raåsteallvarligt åsidosättas, om inle företagen har rätt att själva välja medarbetareför olika arbetsuppgifter. Så kan t. ex. arbetets svårighet, farlighet, fysiskaeller psykiska krav göra detta direkt olämpligt för arbetstagare raed på etteller annat sätt nedsatt arbetsförmåga. Lagens syften att sörja för dem, somhar svårt att göra sig gällande på den öppna arbetsmarknaden, motiverar enligtSAF inle sådana ingrepp i företagens valmöjligheter. SFO och ger ullryck för sararaa uppfattning som SAF i denna fråga.Juridiska fakulteten vid i har inte heller blivitövertygad om lämpligheten av den föreslagna besläraraelsen. Enligt fakultetenborde del åtrainstone i fråga ora kategorin äldre arbetssökande vara möjligtatt ge nödvändiga föreslcrifter i form av kvolregler, dvs. arbetsgivaren skullekunna åläggas tillse att viss andel av arbetsstyrkan utgjordes av arbetstagareöver viss ålder. I så fall skulle arbetsgivaren inte helt berövas valfriheten.Vidare frarahåller fakulteten att det är en betänklig brist attförutsättningarna för AMS:s rätt att meddela föreskrifter inle är tydligtangivna. Av rättssäkerhetsskäl bör det en- ligtfakulteten inte förekomma att en myndighet får utöva vittgående befogenheter sågott som otyglad av författningsföreskrifter och ulan domstols kontroll.Fakulteten ifrågasätter om den föreslagna ordningen står i överensstämmelse medrikets internationeUa förpliktelser. SärskUt anmärkningsvärt är också enligtfakulteten att AMS:s föreskrifter är sanktionerade med t. o. m. fängelsestraffoch all straff kan utdömas även vid grov oaktsamhet. viduniversitetet i ifrågasätter om inte en kvotregel är den lämpligastelösningen. Myndighet kunde få befogenhet alt föreskriva att viss kvot av arbetsstyrkanskall bestå av arbetskraft och kvoten kunde vara lägre vid verksarahetsora förutsätter hög fysisk rörlighet. Ett sådant system har enligt fakultetensedan lång tid tillbaka prövats vid vissa nybyggen och inte utan framgång. Ifråga ora personer raed nedsatt arbetsförraåga borde lösningen enligtfakulteten ligga i en utvidgning av systemet raed halvskyddade arbeten. TCOanser att utredningen på ett alltför ensidigt sätl har redogjort för eneventuell kvotlagsliflnings svårigheter och negativa effekter. Även ora dessaär betydande borde utredningen ha pekat på de fördelar sora en genoratänktkvotering kan ha. Enligt TCO raåste man kräva att de flesta arbetsgivare har ensammansättning av sin arbetsstyrka som i prestationshänseende motsvarararbetskraftens genomsnitt. Det är omöjligt att nå balans på arbets-raarlinaden oraarbetsgivarna enbari rekryterar och behåller de hög-presterande raedan del blirsamhällets uppgift att la hand om dem sora inte fyller högt ställda krav påduglighet och prestationsförmåga. har en rad åtgärdervidtagits inom arbetsraarknadspolitikens rara för all bereda äldre ochhandikappad arbetskraft sysselsättning. Dessa åtgärder har inle haft inslag avtvång eller inslcränkning i arbetsgivarnas rekryteringspolitik. dessainsatser för all korama tillrätta med ulslagningen på arbetsmarknaden visarsig otillräckliga, måsle enligt TCO med långsikliga och genomgripande åtgärderaktualiseras. Ett sätt är att påverka arbetsgivamas lönsamhetsförhållanden. Delraest genoragripande ingreppet i arbetsgivarnas rekryteringspolitik är ett kvo-teringssystera,där arbetsgivaren tvingas anställa en viss andel handikappade, äldre etc. Ensådan styrningsåtgärd kan enligt TCO bli aktuell om de åtgärder som bl. a.föreliggande utredning föreslår inte ger önskat resultat. Arbetsdomstolensordförande förutsätter att AMS kommer att begagna sina befogenheter attmeddela föreskrifter med stor varsamhet. Utredningen har uttalat att föreskriftom nyanställning inte bör meddelas om andra arbetstagare på grund av bestämraelsernai lagen om anställningsskydd eller i kollektivavtal har företrädesrätt lUlanställningen. Arbetsdomstolens ordförande ifrågasätter ora föreskrift i dennasituation överhuvudtagel skall kunna meddelas. MetaUindustriarbetareförbundetunderstryker viklen av alt myndigheterna utnyttjar de möjligheter att handlasom nu öppnas genora bestäraraelsema. och har somnyss nämnts gett ullryck för att enbart frivilliga överenskoraraelser ochförhandlingar inte kommer att räcka för att lösa de handikappades problera.Dessa reraissuistanser kritiserar alt utredningen har förordat en restriktivtillämpning av möjligheten att ålägga arbetsgivaren alt anställa vissarbetskraft. delar utredningens uppfattning att man inle bör gåså långt att man förordar kvotiagstiftning eller obligatorisk arbetsförraedling.Däremot anser handikapprådel att det är felaktigt att sora utredningen under- strykaalt sanktionerna skall användas restriktivt. lagen öm anställningsskydd inleskall få negaliv effekt på de handikappades sysselsättningssituation, måste arbelsmarknadsorganenenligt handUsapprådet ha reella möjligheter alt ingripa med auktoritet. HCKanser all den möjlighet till tvångsförraedling som lagen ger skall tUlämpasbetydligt mera aktivt än vad utredningen har förordat. Först och främst börlänsarbetsnämnden i varje län göra sig väl förtrogen raed befolkningsstrukturenoch arbetsplalsemas personalsammansätlningar för att få kunskap om vUka förelagsom har en personalsammansättning som väsentligt awiker från länets befolkningssamraansättoingi övrigt. I de anpassningsgrupper som bUdas på företagen måste länsarbetsnämndendelta aktivt för att kontrollera att företagets personalsamraansätt-ning inteväsentligt awiker från länets befolkning i övrigt. Om samförståndslösning raedarbetsgivaren inte kan nås, skall länsarbetsnäranden enligt HCK:s mening kunnaförordna ora tvångsförraedling. HCK avvisar sålunda utredningens förslag om altendast AMS skall ha denna befogenhet. I de faU då någon av parterna i anpassningsgrappeneller länsarbetsnämnden inte instämmer i beslul om Ivångsförmedling skallöverklagande kunna ske tUl högre myndighet, förslagsvis AMS. HCK föreslår ocksåatt de parter som ingår i länsarbetsnämnden och i arbets-vårdsdelegationen skaUkunna ta upp frågan om Ivångsförmedling till prövning i länsarbetsnämnden. I defall länsarbetsnämnden avvisar förslaget om tvångsförraedling, skall parten kurmaöverklaga lill högre myndighet. Detta förslag innebär enligt HCK att t. ex.handikapporganisationerna, som ingår i arbelsvårdsdelegalionen, får möjlighetatt överklaga att förordnande om tvångsförmedling inte ges för arbetsgivaresom har för få handikappade anställda. Tvångsförmedling skall enligt HCK även gäUaoffentUga organ.