prop · FW0332 · 1973-12-31 00:00:00 — makerätt att råda över det giftorättsgods "som tillhörde honom dåhemskillnaden beviljades". Eftersom giftorättsgemenskapen enligt mittförslag i princip hävs från ansökningen om äktenskapsskillnad (se 6 §) harnågon motsvarighet tUl de citerade orden inte intagits i 8 §. Som förut nämntsär make underkastad de rådighetsinskränkningar som följerav 6 kap. GB även i fråga om egendom som han förvärvar . 19 finns regler om att giftorättsgods kan avskiljasoch sättas under särskUd vård och förvaltning. Paragrafen motsvarar nuvarande11 kap. 17 §. AvskUjande kan enligt den föreslagna bestämmelsen ske så snarttalan om äktenskapsskillnad har väckts. Regeln syftar tUl att ge make skydd motillojala transaktioner från andra makens sida och den tidsom förflyter meUan äktenskapsskillnadsdomen och bodelningen. Förordnandeenligt paragrafen gäller tUls vidare tUl dess bodelning skett eller talan omäktenskapsskillnad förfallit enligt 11 kap. 3 §. Däremot upphör förordnandetinte automatiskt om talan om äktenskapsskillnad förfaller på grund av makesdöd. Reglerna om utmätning av giftorättsgods i 10 §, sommotsvarar nuvarande 18 §, har jämkats något med anledning av att redan talanom äktenskapsskUlnad bryter giftorättsgemenskapen under de förutsättningar somanges i 6 §. 111 § upptas bestämmelser om makes konkurs.Paragrafen motsvarar nuvarande 19 §. I fråga om innebörden av 12 §, som upptarbestämmelser om bouppteckning, kan påpekas, att makarnas tUlgångar och skulderskall förtecknas sådana de var när talan om äktenskapsskillnad väcktes. Dettamotsvarar vad som enligt 9 kap. GB gäller vid boskUlnad men innebär en ändringi förhållande tUl vad som gäller enUgt 11 kap. 20 §, där det inte anges tUlvilken tidpunkt upptecknmgen skall hänföra sig. Ändringen sammanhänger med attgiftorättsgemenskapen enligt mitt förslag upphör när ansökan omäktenskapsskillnad görs, såvida äktenskapsskillnad eller boskUlnad kommer tUlstånd eller äktenskapet upplöses genom makes död. F. n. gäller att förordnandeom bouppteckning före domen, i fall då talan väckts av endast ena maken, föratsätteratt skälig anledning till hemskillnaden eller äktenskapsskUlna-den har visats.Detta krav har fått utgå ur paragrafen, eftersom make enligt de föreslagna nyaskillnadsreglema aldrig kan vägras att få äktenskapsskUlnad. Enligt 13 §, som motsvarar nuvarande 21 §, ärbestämmelserna i 712 §§ inte tiUämpliga om ingendera maken har giftorättsgods. Paragrafen innehåUer regler om underhåll efter äktenskapsskillnad.Den motsvarar nuvarande 26 §. Den där upptagna bestämmelsen om attunderhållsbidrag inte får tUlerkännas make som bär huvudsakliga 1973: 32 147 skuldentill skillnaden har fått utgå i enUghet med vad jag har anfört i den allmännamotiveringen (5.4.1). Vidare har tUlagts att domstol vid prövningen avunderhållsfrågan skall beakta att make kan ha särskilt behov av bidrag förtiden närmast efter äktenskapsskillnaden. Det torde utan särskild föreskrift stå klart attdomstolama vid prövningen av underhållsfrågor i fortsättningen skall grundasin bedömning uteslutande på ekonomiska faktorer och inte får ta någon somhelst hänsyn tUl hur makama har betett sig mot varandra. VUl någon av makarnaföra bevisning om att andra maken har varit vållande till söndringen skalldärför bevisningen avvisas. Syftetmed det nya tiUägget tiU underhållsreglerna är att skapa garantier för att denekonomiskt svagare maken inte skall få påtagligt sämre levnadsstandard än denandra maken i samband med famUjeupplösningen. Underdenna tid bör alltså underhållsbidrag utgå, såvida de båda makarnasförvärvsförmåga efter äktenskapsskiUnaden är mera väsentiigt olika.Frågan hur lång omställningstiden skall vara får bedömas efter omständighetemai det särskUda fallet. Härvid blir bl. a. av betydelse om makarna har levtåtskilda före äktenskapsskiUnaden. I så fall kan det vara naturligtatt betrakta under vUken reglerna om underhållsplikt i beståendeäktenskap har varit tillämpliga som en omställningsperiod, vars längdpåverkar bedömningen av frågan om underhållskyldighet skall föreligga ävenefter äktenskapets upplösning. I många fall torde en omställningsperiod av ungefärett år framstå som skäUg. Stundom kan det emellertid vara motiverat attutsträcka tiden längre, exempelvis när den bidragsberättigade maken på grund avvårdnad om små barn, pågående yrkesutbUdning eller liknande först vid en senaretidpunkt har möjlighet att få egna arbetsinkomster av någon betydelse. Isituationer av denna typ döms f. n. ofta ut underhållsbidrag , ochdenna praxis bör bestå. Storlekenav det underhållsbidrag som skall utgå får ocksåbestämmas efter omständigheterna i det särskilda fallet. Självfallet kanbidraget aldrig sättas tiU högre belopp än vad som följer av 5 kap. 2 §. Förmakar med mera normala inkomst-och förmögenhetsförhållanden tordeunderhållsbidraget i allmänhet böra bestämmas så att åtminstone under denförsta delen av omställningstiden ingendera maken behöver vidkännas störresänkning av sin levnadsstandard än vad som blir en nödvändig följd av attmakamas sammanlagda levnadskostnader stiger när de inte längre lever tillsammans.Anses bidrag böra utgå under en jämförelsevis kan det eventuelltvara lämpligt att avtrappa det gradvis så att en mjuk övergång kommer tillstånd. 1973: 32 148 Paragrafen, som i sak motsvararnuvarande 28 §, innehåller bestämmelser om att underhållsfrågor kan omprövasvid väsentligt ändrade förhållanden. Jag har inte funnit anledning att, såsomifrågasatts av någon remissinstans, föreslå en uppmjukning av förutsättningarnaför jämkning av tidigare dom eller avtal i underhållsfrågor. Det bör anmärkas, att denomständigheten att äktenskapslagstiftningen nu ändras inte innebär ett sådantväsentligt ändrat förhåUande som avses i denna paragraf. Make som har gått förlustigrätt till underhåll på gmnd av att han ansetts huvudsakligen vållande tUlskillnaden kan alltså inte åberopa den nya lagstiftningen som grund för omprövningav underhåUsfrågan. Paragrafen innehåller regler omjämkning av avtal i bodelnings- eller underhållsfrågor som har slutits medavseende på förestående äktenskapsskUlnad och som är uppenbart obUligt för enamaken. I huvudsak motsvarar paragrafen nuvarande 29 §. Enligt denna paragrafkan jämkning emellertid inte ske av avtal, som har slutits under pågåendehemskillnad. Detta har motiverats med att risken för obehöriga påtryckningarvid avtalets slutande då är betydligt mindre. Mitt förslag innebär attparagrafen blir tillämplig också på avtal som har tillkommit under löpandebetänketid och detta även när domstolen har beslutat om sammanlevnadenshävande. Eftersom det får antas att flertalet makar lever åtskUda underbetänketiden, skulle det kunna sägas att förslaget på denna punkt innebär enändring i förhållande till gällande lag. Mitt ståndpunktstagande sommotsvarar vad de sakkunniga har föreslagit föranleds bl. a. av att jag anserdet rimligt att en make skall kunna få till stånd jämkning av ett avtal som irealiteten har slutits före ansökan om äktenskapsskillnad men formelltbekräftats först . 12 kap. Vissa bestämmelser med avseende å äktenskaps upplösning genom makes död 11 § har gjorts en mindre jämkning med anledning av atthemskiUnads-institutet försvinner. 13 kap. Om bodelning Paragrafen har jämkats medanledning av att instituten återgång och hemskillnad utmönstrats urlagstiftningen. Det svenska giftorättssystemet utmärks av attvardera maken under äktenskapet är ensam ägare till sin egendom och svarar försina skulder. Giftorätten får sin fulla verkan när delning av giftorättsgodsetskall äga rum. Bodelningen sker i två etapper. Först beräknas tUl vilket värdevardera maken skaU erhåUa egendom. Därefter vidtar lottiäggningen, då detbestäms vilken egendom som skall tilldelas vardera maken. Vid beräkningen avtill vilket värde make skall tilldelas egendom måste hänsyn också tas tUlmakarnas skulder. I princip skaU make först tillgodoräknas egendom tiU värdemotsvarande det sammanlagda beloppet av hans skulder. Detta led i den förstaetappen regleras i 2 §. Enligtparagrafens nuvarande lydelse är när det är fråga om bodelning i anledning avåtergång, hemskUlnad eller äktenskapsskUlnad den gäld för vilken täckningskall beräknas sådan gäld som tiUkommit före domen på återgång, hemskillnadeller äktenskapsskUlnad. Som de sakkunniga har förordat måste paragrafen tiUen början jämkas med anledning av att återgångs- och hemskiUnadsinstituten försvinner.I enlighet med vad ett par remissinstanser har påpekat bör vidare den ändringengöras att vid bodelning till följd av äktenskapsskUlnad hänsyn skall tas baratill sådana skulder som make har ådragit sig före talans väckande. Detta harsamband med att giftorättsgemenskapen enUgt 11 kap. 6 § i princip bryts närtalan om äktenskapsskUlnad väcks. Avlideren av makarna skall enligt 11 kap. 6 § giftorättsgemenskapenanses ha upphört när talan om äktenskapsskUlnad väcktes. För denna speciellasituation bör gäldstäcknlng ske endast i fråga om skulder som tillkommit föreansökan om äktenskapsskUlnad. En annan speciell situation där tidpunkten föransökan om äktenskapsskillnad bör vara avgörande för beräkningen avgäldstäckningen är den som regleras i 11 kap. 6 § andra punkten, nämligen attdet döms till boskillnad på talan som väckts innan talan om äktenskapsskillnadförfaUit. Ienlighet med dessa överväganden föreskrivs i paragrafens första stycke att, ommake häftar för gäld, som tillkommit innan ansökningen om boskUlnad elleräktenskapsskillnad blivit gjord eller, om bodelning äger mm tUl följd av enamakens död, före dödsfallet, av den gäld-bundne makens giftorättsgods skalltilläggas honom egendom till täckning av gälden eller, om bägge makarna svararför denna, av den del av gälden som makarna emellan belöper på honom (förstapunkten), samt att, om talan om äktenskapsskillnad var anhängig när ansökningenom boskillnad gjordes eller dödsfallet inträffade, dock endast sådan gäld skalltäckas som tUlkommit före ansökningen om äktenskapsskUlnad (andra punkten). Andrastycket motsvarar helt nuvarande 13 kap. 2 § andra stycket. Prop.1973: 32 150 Paragrafen innehåller i första punkten huvudregelnom likadelning av giftorättsgodset. Andraoch tredje punkterna, som är nya, upptar i enlighet med vad som har anförts iden allmänna motiveringen (5.4.3) regler om jämkning av likadelningen. Enligt andra punkten skaU vid bodelning på grund aväktenskapsskillnad delning ske efter annan skälig grand än likadelning, om enllka-delning skulle framstå som uppenbart obillig med hänsyn till makarnasekonomiska förhåUanden och den tid äktenskapet varat. Jämkningsregeln ärtUlämplig bara vid bodelning efter äktenskapsskiUnad. Sker bodelning medanledning av boskiUnad eller makes död skall likadelning alltid ske. Jämkningkan ske bara om en likadelning skulle vara uppenbart obUlig. Utrymmet förjämkning är alltså mycket snävt. Vid bedömningen skall hänsyn tas till makamasekonomiska förhållanden och den tid äktenskapet varat. Däremot har det intenågon betydelse hur makarna har förhållit sig till varandra eller vem av demsom kan anses ha varit orsak till skUsmässan. Ett exempel på fall där jämkningkan vara motiverad är att äktenskapet har varat , t. ex. ett eller tvåår, och den ena av makarna men inte den andra har stora tillgångar. Ett annatexempel är att äktenskapet varat och mannen har höga arbetsinkomstermen saknar förmögenhet medan däremot hustrun har en förmögenhet men tUl följdav sjukdom eller av annan orsak har svårt att försörja sig genom eget arbete.Förmögenhetens karaktär av giftorättsgods eller enskild egendom har inte någonavgörande betydelse för frågan om jämkning skall ske. Ett exempel på fall därjämkning kan komma i fråga är att den ena maken har enskUd egendom till ettvärde av . och den andra giftorättsgods till ett värde av 20 000kr. I ett sådant faU kan det finnas skäl att göra jämkning så att sistnämndamake får behålla allt sitt giftorättsgods. Minavsikt är att uttrycket makarnas ekonomiska förhållanden skall tolkasförhållandevis vidsträckt. Hänsyn bör sålunda kunna tas inte bara tUl sådantsom förmögenhetsställning och inkomstmöjligheter utan också exempelvis tUl attmake är skyldig att utge underhållsbidrag till en utomstående person. Det börockså vara möjUgt att i speciella fall ta hänsyn till egendomens särskUdakaraktär eUer det sätt på vilket make förvärvat egendomen. Sålunda kan detefter ett kortvarigt äktenskap te sig obUligt att den ena maken skall behövatill den andra avstå någon del av en av honom redan före äktenskapets ingåendeinnehavd rörelse eller egendom som han fått genom arv eller gåva och som harsärskilt affektionsvärde för honom. DelningenskaU ske efter "annan gmnd (än likadelning) som finnes Prop.1973: 32 151 skälig".Bedömningen av vad som är skäUgt får ske på samma sätt och med ledning av sammaomständigheter som är avgörande för frågan om jämkning över huvud taget skaUske. Enligttredje punkten kan make genom jämkning aldrig tiUföras mer av andra makensgiftorättsgods än vad han skulle ha fått om likadelning hade ägt mm.Jämkningsregeln fungerar alltså i praktiken på det sättet att make kan tillåtasatt i större eller mindre utsträckning ta undan sitt giftorättsgods frånbodelningen, varefter återstoden av makarnas behållna giftorättsgods delaslika mellan dem. Den av makarna som äger mest giftorättsgods kan genomjämkningen försättas i ett gynnsammare läge än om likadelning hade skett. Denmake som äger minst giftorättsgods kan däremot Inte få någon fördel avjämkningsregeln. Regeln överensstämmer såtUlvida med nuvarande regler om s. k.återgångsdelning, att den innebär en begränsning av egendomsgemenskapen. Paragrafen har jämkats med anledning av attnuvarande regler om skadestånd har utgått. Paragrafen motsvarar i sak nuvarande bestämmelser i10 kap. 11 § om hur efterlevande make tillkommande rätt tUl ersättning, pensioneller annan förmån skall behandlas när en tvegiftessituation upplöses genom attden omgifte dör. Vissa bestämmelser om rättegången Nuvarande bestämmelser i 810, 12, 14 och 23 §§,som rör medling, återgång och hemskillnad, har inte någon motsvarighet i mittförslag. Enligt3 § skall för den som är sinnessjuk eller sinnesslö talan i äktenskapsmålföras av förmyndaren. har anfört att svårigheter kanuppstå i sådana fall då ena maken är sinnessjuk men det är ovisst om legal ställföreträdarekan förordnas. Jag kan inte inse att det här föreUgger något egentiigt problem.Om make på gmnd av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan rubbning avsjälsverksamheten är ur stånd att vårda sig eller sin egendom skall han enligt10 kap. 1 § FB förklaras omyndig. Ansökan om omyndighetsförklaring kan enligt20 kap. 16 § samma balk göras av andra maken. Om sjukdomen kan antas varaövergående kan i stället god man förordnas enligt 18 kap. 3 § FB. Även ansökanhärom kan göras av andra maken. Om make saknar rättslig handlingsförmåga kanalltså andra maken åstadkomma att en legal ställföreträdare blir utsedd. Skullesinnessjukdomen eller sinnesslöheten inte vara av sådan beskaffenhet att detfinns grund för omyndighetsförklaring eller förordnande av god man torde inteheller regeln i 15 kap. 3 § GB kunna anses tillämplig. Jag har av nu angivna Prop.1973: 32 152 skälinte funnit erforderligt att som tingsrätten har förordat föreslå särskUdabestämmelser om god man för sinnessjuk make i äktenskapsmål. Paragrafen har jämkats med anledning av attåtergångs- och hemskiUnadsinstituten slopas. Paragrafeninnehåller regler om behörig domstol. Nuvarandebestämmelser i ämnet är förhållandevis invecklade. Huvudregeln är att måletanhängiggörs vid domstolen i den ort där svaranden har sitt hemvist. Desakkunniga har ansett att forumreglema kan förenklas och har föreslagit atttalan skall kunna väckas vid rätten i den ort där endera maken har sift hemvisteller, om ingendera har hemvist inom riket, vid . Förslagethar lämnats utan erinran av nästan alla remissinstanser. haremellertid framhållit att tvistiga mål bör handläggas vid domstolen i den ortdär svaranden har sitt hemvist. För egen del instämmer jag med de saklcunniga i attforumreglerna bör förenklas. Den föreslagna lösningen av forumfrågan synes migfuUt godtagbar. Paragrafen har därför utformats i överensstämmelse med desakkunnigas förslag. Enligt gällande rätt skall talan i tvistemål iallmänhet väckas genom stämning. Bestämmelserna härom finns i 13 kap. 4 § RB.Detta gäller också famUjerättsllga mål. För äktenskapsmål gäller emellertidenligt 15 kap. 4 § GB den särregeln att stämning inte fordras när makar gemensamtansöker om hemskUlnad enUgt 11 kap. 1 § eller äktenskapsskillnad enligt 11kap. 3 eller 4 §. I sådana fa" har rätten möjUghet att meddela dom påhandlmgama. Det torde vara mycket ovanligt att förhandling sker i mål av dettaslag. I samma ordning behandlas också i ansökningen upptagna yrkanden omunderhåll, vårdnad om bam och umgängesrätt. För att sådana yrkanden skall kunnatas upp i en gemensam ansökan fömtsätts att parterna är ense. Andraäktenskapsmål än de nu nämnda kan mte prövas utan föregående stämning. De sakkunnigas förslag innebär att alla mål omäktenskapsskillnad med undantag av dem där åklagare för talan skall kunnaprövas efter ansökan utan stämning. Förslaget har kritiserats av ett par tingsrätter,som anser att det frånsett fallet med gemensam ansökan inte finns anledningatt frångå det allmänna kravet på stämning när makarna inte är ense. En annantingsrätt har väckt frågan om inte alla 1973: 32 153 familjerättsligamål bör kunna anhängiggöras genom ansökan utan stämning. Med den konstruktion skUsmässoreglema har i mittförslag kan jag inte se någon anledning att uppställa krav på stämning i falldå makarna är ense om att yrka äktenskapsskillnad med åberopande av 11 kap. 1,4 eller 5 §. Sådana mål bör normalt kunna avgöras på handlingarna eftergemensam ansökan utan något sammanträde med parterna. kan det dockfinnas anledning för rätten att föranstalta om muntlig förberedelse ochhuvudförhandling. Handlingarna kan t. ex. vara ofullständiga eller rätten kanfinna det nödvändigt att få närmare uppgifter i vissa frågor. Om makarna igemensam ansökan om äktenskapsskillnad begär dom i sådana frågor somunderhåll, vårdnad om bam eller umgängesrätt vilket förutsätter att de ärense i denna fråga bör även dessa spörsmål liksom kunna handläggaspå samma enkla sätt som själva skilsmässofrågan. Näransökan om äktenskapsskillnad görs endast av ena maken beror detta i allmänhetpå att makama vid de diskussioner som nästan undantagslöst föregår ettinledande av rättegång har funnit, att de är oense i någon fråga som har medfamUjeupplösningen att göra. Det är ganska ovanligt att oenighet föreligger isjälva skilsmässofrågan. Tvister i frågor om vårdnad, umgängesrätt och kanskesärskUt underhåll förekommer däremot ganska ofta. Läget är alltså det att mankan räkna med att en ansökan om äktenskapsskUlnad från en av makarna som regelkommer att aktualisera en tvist mellan dem. Tvister mellan enskUda parterprövas bäst inom ramen för det allmänna förfarande som RB anvisar, dvs.stämning, förberedelse och huvudförhandling. Det synes mig inte finnas någotbärande skäl för ätt behandla familjerättsliga tvister på annat sätt än tvisteri allmänhet. Jag anser det därför vara lämpligast att behålla nuvarande ordningmed krav på stämning för fall då endast ena maken väcker talan omäktenskapsskillnad, Ienlighet med dessa överväganden föreskrivs i första stycket att makarna, om debåda vill erhåUa äktenskapsskillnad, skall inge ansökan därom till rätten.Angående väckande av talan då endast en av makarna vill erhållaäktenskapsskUlnad föreslås inte någon uttrycklig regel. Detta krävs inteeftersom de allmänna reglema i RB är tillämpliga för familjerättsliga mål i denmån inte annat särskilt föreskrivs. För att undvika missförstånd vUl jagframhålla att jag inte avser att någon ändring skall ske av den i rättspraxisgodtagna ordningen att svaranden kan utan stämningsansökan yrka underhåll i målom äktenskapsskillnad (se NJA 1970 s. 504). I andra stycket första punkten föreskrivs att, omendast ena maken framstäUer sådant särskilt yrkande som avses i 11 kap. 3 §,andra maken skall beredas tillfälle att yttra sig över yrkandet. Bestämmelsen,som har hämtats från sakkunnigförslaget, föranleds av Prop.1973: 32 154 attbåda makama bör vara förberedda på dom om äktenskapsskillnad. Dessutom ges denmake som bereds tUlfälle att y1:tra sig möjlighet att påkalla rättens avgörandei exempelvis vårdnads- och underhållsfrågor. I sällsynta fall kan det ocksåförekomma att maken har formella invändningar att göra. Förindispositiva tvistemål gäller som aUmän regel att svaranden inte har rätt attfå målet prövat i sak om käranden återkallar sm talan innan dom faUit (13 kap.5 § andra stycket RB). En tillämpning av den regeln i mål om äktenskapsskiUnadstår inte i god överensstämmelse med reglema i 11 kap. 3 §departementsförslaget. Dessa regler innebär nämligen att vilken som helst avmakama, alltså även den som är svarande, har rätt att efter sexmånaderstidensutgång få dom på äktenskapsskUlnad. Denna rätt bör inte kunna omintetgörasgenom att andra maken återkallar talan. Över huvud taget bör make alltid fåtillgodoräkna sig betänketid som löpt i målet, oavsett vem av makarna som harväckt talan. I enlighet med dessa överväganden föreskrivs i andra punkten iandra stycket att om make återkallar talan om äktenskapsskillnad skall måletlikväl prövas såvida andra maken yrkar det. Dom på äktenskapsskillnad på yrkande av make fårenligt tredje stycket meddelas utan huvudförhandling. Såvitt gäller dom medanledning av gemensam ansökan överensstämmer detta med gällande ordning.Regeln är emellertid tillämplig också när bara ena maken har yrkat äktenskapsskillnad.Detta beror på att det är helt klart att ett yrkande omäktenskapsskUlnad skall bifallas och att en förhandling därför inte skullefylla något ändamål. Sålunda har make efter sex månaders betänketidovillkorlig rätt till äktenskapsskillnad. Att andra maken efter utgången avden tiden bestrider yrkandet om äktenskapsskillnad saknar rättslig betydelse.I en sådan situation synes det rimligt att domstolen kan meddela dom påäktenskapsskillnad utan förhand-Ung med partema. Domstolen skall givetvis inte avgöra målet utanhuvudförhandling i fall där partemas inställelse är behövlig för utredningen.Nagoii gäng kan det finnas behov av en förhandling även om makama är ense iskillnadsfrågan. Ett exempel är att makar, som har barn , i gemensamansökan yrkar äktenskapsskiUnad enligt 11 kap. 4 § utan att förete skriftligbevisning som tillförlitligen styrker att makama har levt åtskUda i minst tvåår. Tvistar parterna om annat än själva skillnadsfrågan, t. ex. vårdnad om bameller underhåll, måste förhandling äga ram. Sakkunnlgförslaget innehåller en särskildbestämmelse, enligt vilken målet, om det inte framgår av handlingarna att dompå äktenskapsskillnad kan meddelas utan föregående betänketid för makarna, skallhandläggas så som när betänketid skall föregå äktenskapsskillnaden, så längeannat inte har visats. Syftet med den föreslagna regeln är att 1973: 32 155 kommatUl rätta med olägenheter som skulle kunna bli följden av att en ansökan omomedelbar äktenskapsskillnad fördröjs därför att rätten finner det nödvändigtatt utreda frågan om betänketid behövs. Förslaget innebär då att den tid somåtgår för utredningen räknas som betänketid. För egen del har jag inte något att invända i sakmot förslaget. Jag kan emeUertid inte finna att någon särskild bestämmelse i GBär nödvändig för att nå det åsyftade resultatet. Har en gemensam ansökan omomedelbar äktenskapsskillnad fördröjts så att dom inte kunnat meddelas , kan vardera maken med hänvisning till bestämmelsema om betänketidi 11 kap. 3 § begära äktenskapsskillnad enligt 11 kap. 1 §. Har en av makama iansökan om stämning begärt äktenskapsskillnad delges ansökningen andra maken.När har förflutit från delgivningsdagen, kan make på motsvarandesätt begära äktenskapsskillnad enligt 11 kap. 1 eller 2 §. Någon motsvarighettill den av de sakkunniga föreslagna regeln på denna punkt har därför inteupptagits i mitt förslag.