prop · FW03138 · 1973-12-31 00:00:00 — Det sagda har aktualitet särskilt beträffande de vanligaköp av icke varaktiga konsumtionsvaror som ingås helt formlöst. framhåller får köplagens regler betydelse i flera hänseenden för tUlämpningenav den tvingande bestämmelsen. Detta gäller exempelvis tolkningen av uttrycket"beror ej detta av köparen eller händelse för vUken han står faran".Det gäller vidare sådana frågor som inte direkt regleras i konsumentköplagen,t. ex. spörsmål om successiv leverans och om verkningarna av att köpet hävs.Som jag nämnt tidigare (6.2.6) godtar jag den av utredningen förordade rättstekniskametoden. Denna innebär att parterna beträffande frågor av åsyftade slag har attpå samma sätt som lösa uppkommande meningsskiljaktigheter på grundvalav vad avtalet innehåller eller om detta inte ger någon ledning på grundvalav köplagens dispositiva regler. Ifråga om köparens rätt till skadestånd vid dröjsmål hänvisas till 6 §. Denav utredningen förordade undantagsregeln beträffande giltigheten i vissa fallav förbehåll som inskränker köparens hävningsrätt (första stycket fjärdepunkten) har i huvudsak godtagits vid remissbehandlingen. I några yttranden görsdock gällande att kriteriet att säljaren "måste antagas sakna möjlighetatt avyttra varan till annan än köparen" är alltför strängt mot säljaren.Enligt näringslivets uppfattning bör det avgörande vara att säljaren inte kanavyttra saken mot väsentligen samma vederlag. För egen del finner jag ettförtydligande på denna punkt önskvärt. Som utredningen framhåller i motiventill bestämmelsen bör med det åsyftade uttrycket avses att försäljning pårimliga vUlkor är utesluten. Lagtexten bör jämkas i överensstämmelse härmed.Jag bUräder således utredningens förslag med nu förordad jämkning. Vad gäller den närmare innebörden av undantagsregeln villjag i första hand hänvisa till vad utredningen har anfört härom. Som framgårav lagtexten avses med uttrycket "vara, som tUlverkats särskilt efterköparens anvisningar eller önskemål" exempelvis en båt som tillverkatsspeciellt för köparens räkning. Det förutsätts att den specialtillverkadevaran är "unik" i den meningen att den i ett eller flera hänseendenavviker från standardvaror av samma kategori. Att den "tillverkatssärskilt" innebär vidare att varans speciella beskaffenhet rör dess konstraktioneller väsentliga egenskaper i övrigt. Enbart den omständigheten att köparen bestäUtt. ex. en bil i en viss färg, som ingår i fabrikantens sortiment men intetillhandahälls av säljaren annat än på särskild beställning, bör således iregel inte föranleda att undantagsbestämmelsen blir tiUämplig. Inte heller denomständigheten att en standardvara skall färdigställas efter köparensbeställning bör tUlmätas sådan betydelse. Sålunda bör inte köp av persienner,som beställts för att passa till visst standardfönster, eller köp avheltäckande matta, som skall tUlskäras efter köparens önskemål, omfattas avundantagsregeln. Beträffande fall som avses med det senare ledet avundantagsbestämmelsen ("vara som säljaren eljest måste antas saknamöjlighet att på rimliga viUkor avyttra till annan än köparen") vill jag ilikhet med utredningen peka på att detta rymmer möjlighet att ta hänsyn tUl särskildahinder för köpets fullgörande från säljarens sida, t. ex. force majeure. I rekvisitét"rimliga villkor" bör inte inläggas att regeln blir tillämplig såsnart säljaren saknar möjlighet att avyttra varan till annan för det avtaladepriset utan endast att en inskränkning i hävningsrätten kan åberopas omsäljaren annars skulle nödgas sälja varan till "skrotpris" eUereljest med stor förlust. Jag viU i anslutning till den nu behandlade regeln ytterligareframhålla att den inte i och för sig kan anses innebära ett godkännande av förbehåUsom innebär att köparen inte har hävningsrätt ens vid mycket långa dröjsmål. Enbegränsning av förbehäUets räckvidd ligger i reservationen för fall då det är"uppenbart att genom dröjsmålet köparens ändamål med avtalet skulleväsentligen förfelas". Vidare kan det tänkas att förbehållet i vissasituationer skulle kunna frånkännas giltighet med stöd av principen i 8 §skuldebrevslagen. Jag utgår från att KO ägnar uppmärksamhet åt det sätt påvilket den föreslagna undantagsregeln kan komma att utnyttjas istandardavtalen. I paragrafens andra stycke har utredningen upptagit enregel om rättför köparen att vid dröjsmål innehålla köpeskillingen, till dess varan hållshonom tiU hända. Bestämmelsen, vilken motsvarar 14 § köplagen, har allmänttillstyrkts eller lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Som jag har framhåUiti den aUmänna motiveringen (6.2.6) fyller befogenheten att innehåUaköpeskillingen en viktig funktion i konsumentköplagens påföljdssystem. Hävningsrättenskulle nämligen i många fall bli föga effektiv, om den inte förenades med ensådan befogenhet. Jag ansluter mig därför till utredningens förslag i dennadel. Av lagtextens formulering framgår att bestämmelsen inte täcker köp somslutits på viUkor att köpeskillingen skall betalas i förskott. Paragrafernareglerar köparens befogenheter vid fel i varan. Reglerna överensstämmer i sakmed 4 och 5 §§ utredningens lagförslag. Utredningen.Köparens minimiskydd vid fel i varan kommer i utredningens lagförslag tilluttryck på följande sätt. I 4 § regleras det fallet att säljaren eller annansom för hans räkning har åtagit sig att avhjälpa fel inte fuUgör detta åtagandeinom skälig tid. I 5 § ges föreskrifter om säljarens "aUmänna"felansvar, dvs. hans ansvar för fel då något avhjälpningsåtagande inteföreligger. Den inbördes ordningsföljden meUan 4 och 5 §§ har valts med hänsyntill att bestämmelserna främst är avsedda att ge ledning vid bedömningen av vUkavUlkor som är otiUåtna i händelse av fel i varan. Eftersom villkor sompåverkar köparens rättigheter oftast förekommer i samband med garanti ellerannan utfästelse, varigenom säljaren eller annan åtagit sig att avhjälpa fel,har köparens ställning i situationer av detta slag ansetts böra behandlas förefrågan om köparens befogenheter vid fel i andra fall. Till 4 och 5 §§ anslutersig vissa bestämmelser där säljarens ansvar vid fel ytterligare preciseras i särskUdahänseenden (69 §§). De senare bestämmelsema innehåller inte någon självständigreglering av köparens befogenheter utan hänvisar på denna punkt till 4 och 5 §§. Huvudregelnom köparens befogenheter vid bristande uppfyllelse av åtagande att avhjälpa felupptas i 4 § första stycket första punkten. Enligt huvudregeln skall tvåförutsättningar vara uppfyllda för att köparen skall få utöva de befogenhetersom lagen tiUerkänner honom. För det första skall varan vara behäftad med fel, somsäljaren har åtagit sig att avhjälpa. För det andra skall felet inte haavhjälpts inom skälig tid efter det att köparen framställt anspråk på grand avfelet och inte heller felfri vara ha avlämnats i den felaktigasställe. Denförsta av de två förutsättningarna innefattar tiU en början krav på att varanskall vara behäftad med fel. Något försök att i lagtexten generellt bestämmavad som skall räknas som fel har utredningen inte ansettböra göras (se 4.2.3). De principer som härvidlag utbildats vid tillämpningenav den allmänna köplagen bör vara vägledande också vid konsumentköp. För attparagrafen skaU bli tillämplig krävs vidare att det rör sig om ett fel somsäljaren har åtagit sig att avhjälpa. Detta innebär att paragrafen väsentligenfår betydelse i sådana fall då säljaren genom garanti eller liknandeutfästelse i samband med köpet förbundit sig att svara för att eventuella fel ivaran repareras eller eljest rättas (exempel på sådana utfästelser lämnas i SOU1972: 28 bilaga 3). Säljargaran-tier som innefattar åtagande att avhjälpa fellämnas vanligen vid själva köpetillfället som ett led i avtalet meUan säljarenoch köparen. Reglerna i 4 § är emellertid avsedda att tiUämpas också omåtagandet gjorts än avtalets ingående. Kommer parternaefter köpet överens om att säljaren skall svara för reparation av varan, kannämligen förhållandena vara sådana att överenskommelsen är att betrakta somett tiUägg till köpavtalet. Ett fristående serviceåtagande beträffande varan,av innebörd t. ex. att säljaren mot särskild ersättning skall ombesörja årligöversyn och därvid avhjälpa smärre defekter, omfattas däremot inte av 4 §. bör i lagtexten inte ställas upp krav på att avhjälpandet skallske utan kostnad för köparen. De garantier som förekommer påkonsumtionsvarumarknaden är mycket olika tiU sitt innehåll. Med hänsyn tUl deväxlande förhåUandena har utredningen inte ansett det möjligt att föreslåtvingande regler om exempelvis ansvaret för sådan kostnad som kan uppkomma förtransport av varan till och från det ställe där reparationen skaU ske (se4.2.5). Har något avtal om kostnaden för avhjälpande inte träffats, ansessäljarens åtagande in dubio innebära att han skall stå för kostnaden.Innefattar garantin förbehåll om att köparen skall stå för viss del avkostnaden, blir förbehåUet med den valda lösningen i princip gällande motköparen. Villkor, som pålägger köparen en oskäligt stor del avreparationskostnaden, kan dock efter omständigheterna bli att anse som otUlbörligaenligt avtalsvUlkorslagen. Eftersom utredningen inte har ansett sig böraföreslå några regler om de krav som skall ställas på innehållet i garantier ochliknande utfästelser, kan även annan begränsning av åtagandets räckvidd än somavser kostnaden för avhjälpande bli bindande för köparen. Utredningen syftarhär på t. ex. begränsningar i geografiskt hänseende av garantins giltighet ochinskränkningar tUl vissa typer av fel. Det förhållandet att garantin på grundav någon sådan inskränkning inte kan åberopas av köparen innebär emellertidinte att han skulle stå utan rättsliga möjligheter att påtala felet, I den mån4 § av sådan orsak inte blir tillämplig, träder i stället 5 § i funktion.Enligt denna paragraf är säljarens möjligheter att avvärja hävning eller annanpåföljd genom rättelse betydligt snävare än i det fall som regleras i 4 §. Denandra grundläggande förutsättningen för att köparen skall få ut- övasina befogenheter enligt 4 § är att felet inte avhjälpts eller felfri varaavlämnats i den felaktigas ställe inom skälig tid efter det att köparenframställt anspråk på grund av felet. Att köparen inte skall kunna göragällande någon befogenhet mot säljaren förrän han på något sätt påtalat feletför denne anser utredningen vara tämligen självklart. En underrättelse häromfrån köparen krävs för att säljaren skall bli i tillfälle att uppfylla sittåtagande. Ett meddelande av sådant slag bör hållas isär från reklamation enligt11 §. För att en sådan reklamation skall få verkan enligt 4 § krävs attköparen har framställt något anspråk på grund av felet. Med hänsyn till deskiftande förhållandena i olika fall är det enligt utredningen inte möjligt atti lagtexten precisera vad som skall räknas som "skäUg tid". Vidbedömningen av tidsfristens längd bör hänsyn tas bl. a. tUl sådana faktorersom att det kan röra sig om en vara med komplicerad, teknisk utrustning ellerav så sällsynt slag att det är svårt att anskaffa erforderliga reservdelar. Detmeddelande från köparen som skall lämnas enligt 4 § behöver inte överbringas inågon viss form. Det kan således lämnas såväl muntiigen som skriftligen. Föreliggerde angivna förutsättningarna för tillämpning av huvudregeln i 4 §, står enligtförslaget tre befogenheter till köparens förfogande: rätt att göra avdrag påköpeskillingen, rätt att kräva skälig ersättning för avhjälpande av felet ochrätt att häva köpet. Påföljderna anges i lagen utan inbördes rangordning. Detankommer på köparen att avgöra vilken av befogenhetema som han i det enskildafallet vill använda. Rättentill avdrag på köpeskillingen tillkommer köparen oavsett om felet är väsentligteller inte. Utredningen påpekar att denna befogenhet kan vara av särskild betydelsevid ringa fel, när felet bara kan avhjälpas genom säljarens försorg men denneunderlåter att inom skälig tid göra detta. Avdraget innebär att köpeskillingenminskas i förhållande till felet. Storleken av avdraget skall beräknas påsamma sätt som enligt motsvarande regler i 42 och 43 §§ köplagen. kan ett avdrag på köpeskillingen framför allt i två situationervara otillräckligt som kompensation för underlåten uppfyllelse av ett åtagandeav säljaren att avhjälpa fel. Den ena avser fel som inte är av väsentligbetydelse för köparen och som således inte berättigar honom att häva köpet. Ärreparationskostnaden i ett sådant fall större än den värdeminskning av varanför vUken han kan göra avdrag på köpeskillingen och vägrar säljaren attombesörja reparationen, skulle köparen sakna effektiv möjlighet att fåkompensation för utgifter som han nödgas ådra sig för att försätta varan idugligt skick. Den andra situationen avser fel av väsentUg betydelse somsäljaren av särskild anledning saknar möjlighet att avhjälpa inom skälig tid.Som typexempel nämner utredningen det fallet att en bil visar sig vara behäftadmed fel och att detta uppmärksammas under en resa utanför landet. Om köparen iett sådant läge inte hade tUlgång tiU någon annan påföljd än prisnedsätt- ningeller hävning, skulle han åtminstone om felet är sådant att bilen eljest inteskulle kunna brukas i trafik komma att i praktiken sakna möjlighet attreagera mot felet, eftersom han inte kan utnyttja rätten till hävning och prisnedsättningär uppenbart otillräckUg som påföljd. Utredningen har med tanke på situationerav nu nämnda slag övervägt att införa en regel om rätt för köparen att avhjälpafelet på säljarens bekostnad. Med hänsyn till de praktiska konsekvenserna aven obegränsad avhjälpningsrätt för köparen vid konsumentköp har utredningendock inte ansett sig böra föreslå en sådan regel utan stannat för att som ettalternativ till köparens rätt att göra avdrag på köpeskillingen förorda enregel om rätt för honom att kräva skälig ersättning för avhjälpande av felet.Regeln avser endast den direkta kostnad som uppstått genom säljarensunderlåtenhet att avhjälpa felet, inte köparens förlust i övrigt. Dentredje av de befogenheter som enligt huvudregeln i 4 § står köparen till budsvid säljarens underlåtenhet att fullgöra avhjälpningsåtagande är rätten atthäva köpet. Som förutsättning härför gäller att felet är av väsentlig betydelseför köparen. Utredningen framhåUer att bedömningen av huruvida felet ärväsentligt skall ske ur köparens synvinkel. Utredningenhar inte ansett sig böra föreslå några tvingande regler om de rättsligaverkningarna av att köpet hävs (se 4.2.6). Frågor om parternasåtergångsprestationer får bedömas med ledning av de gmndsatser som har kommittill uttryck i 57 och 58 §§ köplagen eller, om avtal skulle finnas, enligtdetta. Utredningen anser det dock böra uppmärksammas att köplagens regler inteavfattats med tanke pä kontraktsbrott av det slag som avses i 4 § förevarandelag. Vid bedömningen av vilken verkan som skall tiUmätas t. ex. denomständigheten att köparen begagnat varan bör således hänsyn tas till despeciella förhållandena vid förekomsten av ett avhjälpningsåtagande frånsäljarens sida. Konsumentköplagen reglerar inte heller frågan om verkan av attköparen före köpet undersökt varan eller satts i tillfälle att göra detta. Harnågot avtal inte träffats rörande denna fråga, blir reglerna i 47 § köplagentilllämpliga härvidlag. Utredningen påpekar att någon plikt att företa en fackmannamässiggranskning av varan vid konsumentköp normalt sett inte kan anses åvila köparen,även om denne undersöker varan på det sätt som paragrafen åsyftar. I4 § första stycket andra punkten ingår en undantagsregel av i princip sammaslag som i 3 § första stycket andra punkten utredningsförslaget. Enligtundantagsregeln skall förbehåll som inskränker köparens rätt att häva köpetgälla, om betydande skada skulle åsamkas säljaren genom att köpet hävs ochdenne erbjuder köparen skälig ersättning för felet samt det inte är uppenbartatt varan inte kan användas för sitt ändamål. De fall som åsyftas är i huvudsakdesamma som angetts beträffande motsvarande bestämmelse i 3 §. Andra stycket i 4 § reglerar köparens rätt att innehållaköpeskillingen, till dess felet avhjälpts eller felfri vara hålls honom tillhända. Bestämmelsen stämmer nära överens med motsvarande regel beträffandedröjsmål i 3 § andra stycket. Väljer säljaren att avhjälpa felet, kan han isomliga fall behöva göra flera reparationsförsök. Köparen har då rätt att innehållaköpeskiUingen så länge felet inte är avhjälpt. Medan bestämmelsen i 3 § gerköparen rätt att innehålla hela köpeskiUingen, oavsett om säljarens kontraktsbrottär väsentligt eller inte, har bestämmelsen i 4 § försetts med viss begränsningav köparens rätt att innehålla betalning i de fall då felet är ringa. För atttillgodose köparens behov av påtryckningmedel på säljaren i sådana fall är detenligt utredningen inte erforderligt att köparen ges rätt att innehåUa hela köpeskUlingen.Hans rätt härtill begränsas därför till vad som kan antas motsvara dubblakostnaden för felets avhjälpande. I 4 §tredje stycket ges en bestämmelse om säljarens ansvar dä åtagande att avhjälpafel gjorts av annan än säljaren men för dennes räkning (jfr 4.2.5). mening är det angeläget att konsumentköplagen slår fast attsäljaren inte genom en friskrivningsklausul avseende verkan av en garanti frånt. ex. tiUverkaren kan beröva köparen dennes befogenheter mot säljaren enligtlagen. I tredje stycket utsägs därför att första och andra styckena gäller ävenom åtagandet att avhjälpa felet gjorts av varans tillverkare eller eljest avannan än säljaren men för dennes räkning. De fall som åsyftas är i främstarummet situationer där avhjälpningsåtagandet av tredje man ingår som ett led iköpavtalet och inskränker säljarens ansvar för fel i varan. Bestämmelsen böremellertid enligt utredningens mening också ha ett vidare syfte. I många fallär det oklart på vilket sätt en garanti av tredje man påverkar säljarens ansvaroch i vad mån köparen är bunden av att använda garantin. Bestämmelsen börtäcka även sädana fall. För köparen kan det nämligen framstå som värdefullareatt kunna åberopa de tvingande reglerna i 4 § i stället för att i ett tveksamtfaU hävda att han inte är bunden av garantin och att säljaren därför stårordinärt felansvar. Utanför 4 § bör endast falla de situationer då säljaren isamband med köpet förmedlar ett helt fristående åtagande av tredje manbeträffande varan, t. ex. om en näringsidkare vid försäljning av en bilförmedlar en vagn-skadeförsäkring hos ett försäkringsbolag eller en försäljareav TV-apparater medverkar till att köparen ingår ett särskilt serviceavtalbeträffande apparaten med ett självständigt serviceföretag. För att uttryckaden sålunda gjorda distinktionen mellan avhjälpningsåtaganden för vilkasäljaren bör svara och sådana fristående åtaganden för vilka endast den somgjort utfästelsen bör svara har i lagtexten uppställts krav på att åtagandetskall ha gjorts "för säljarens räkning". Detta uttryck används ividsträckt bemärkelse. Det innebär således inte något krav på att det skallföreligga ett fullmakts- eller uppdragsförhållande mellan FörhåUandet dem emellan måste emellertid vara sådant att dei förevarande hänseende för köparen framstår som en enhet. ViU säljaren inte bäranågot ansvar för tUlverlcarens utfästelser får han enligt utredningen se tillatt någon utfästelse från denne inte ingår i köpet. I5 § utredningens lagförslag regleras säljarens ordinära felansvar, dvs.situationer då något avhjälpningsåtagande inte gjorts av säljaren eller annanför hans räkning. Den i första stycket första punkten upptagna huvudregeln omsäljarens ansvar för fel i varan skiljer sig i vissa hänseenden frånmotsvarande dispositiva reglering i köplagen. Den tvingande regeln gör bl. a.inte någon skillnad mellan köp av bestämt gods och leveransavtal. Debefogenheter som enligt regeln tilläggs köparen behöver nämligen enligtutredningen inte differentieras efter en sådan grund. Liksom i fråga om dekontraktsbrott som regleras i 3 och 4 §§ är vidare köparens hävningsrätt enligt5 § knuten till förutsättningen att kontraktsbrottet är väsentligt.Huvudregeln har i överensstämmelse härmed getts det innehållet att om varan ärbehäftad med fel och säljaren eller annan för hans räkning inte åtagit sig attavhjälpa detta, köparen får göra avdrag på köpeskillingen eller, om felet är avväsentlig betydelse för honom, häva köpet. Ifräga om räckvidden av huvudregeln i första stycket erinrar utredningen om att5 § ger uttryck åt det minimiskydd som bör tillkomma köparen vid fel i varan.Den riktar sig således i första hand mot sådana avtalsviUkor som begränsarköparens befogenheter i förhållande till vad som gäller enligt den allmännaköplagens dispositiva regelsystem. Vid åtskilliga konsumentköp framför alltköp över disk förekommer inte några sådana inskränkande viUkor. Detta innebäratt 5 § i många situationer kommer att få bara begränsad tillämpning i frågaom köp av sådant slag (se 2 § andra stycket). Konsumentköplagen innehåller emellertidvissa bestämmelser av stor praktisk betydelse som på olika sätt rör säljarensansvar för en såld varas beskaffenhet. Utredningen syftar här på 69 §§ iförslaget, vilka behandlar fall när garanti lämnats beträffande varan, näroriktig uppgift om denna lämnats av säljaren eller någon för vilken hansvarar, när varan sålts i strid mot meddelad säkerhetsföreskrift eller trotsuppenbart farliga egenskaper och när varan sålts i befintligt skick eller medliknande förbehåll. Dessa bestämmelser reglerar inte självständigt vilkabefogenheter som i nämnda situationer skall tillkomma köparen utan hänvisarhärvidlag tUl bl. Denna paragraf kommer därför att i alla sådana fallfå betydelse vid konsumentköp. Utredningenhar - bortsett frän bestämmelserna i 69 §§ inte ansett sig böra föreslånågra tvingande civUrättsliga regler av generell karaktär beträffande kraven päen såld varas kvalitet och användbarhet (se 4.2.3). Vid konsumrntköp får alltsåmed reservation för nämnda be- stämmelserfrågan om vad som skall räknas som fel i varan bedömas enligt samma principersom anses gäUa vid tillämpning av köplagens dispositiva regelsystem. Skulledenna bedömning utfalla så, att något fel inte anses föreligga, uppkommer intenågot spörsmål om tillämpning av 5 §. I motsatt fall blir läget annorlunda. Ärköpet förenat med vUlkor som inskränker köparens befogenheter vid fel, träder 5§ i tiUämpning. Är köpet inte förenat med sådana villkor men föreUgger något avde fall som sägs i 69 §§ i förslaget, kan likaså uppkomma fråga om tillämpningav 5 §. Är inte någon av de nu nämnda situationerna för handen, torde endastundantagsvis finnas behov av att tillämpa denna paragraf (jfr de i betänkandetanförda exemplen, SOU 1972: 28 s. 105). Utredningenhar inte ansett det vara nödvändigt att föreslå nägon särskild regel om detfallet att säljaren inte levererat avtalad kvantitet av viss vara eller medandra ord att säljarens kontraktsbrott inte består i "fel" utan i"brist" i varan (jfr 50 § köplagen). Formulärrättsliga eller andra vUlkorrörande köparens befogenheter i denna situation är enligt utredningens meningsällsynta. Skulle frågan aktualiseras bör i analogi med 50 § köplagen reglernai 5 § konsumentköplagen äga motsvarande tiUämpning. Somen ytterligare förutsättning för att 5 § skall bli tillämplig krävs att det rörsig om ett fel som varken säljaren eller annan för hans räkning åtagit sig attavhjälpa. Föreligger ett avhjälpningsåtagande blir i stället 4 § tillämplig.Från avhjälpningsåtaganden av nu berört slag bör enUgt utredningen skiljas detfallet att säljaren i samband med att köparen anmärker på varan erbjuder sigatt rätta felet. Säljarens möjlighet att på sådant sätt avvärja hävning ellerannan påföljd behandlas i 5 § andra stycket. Föreliggerde angivna förutsättningarna för tiUämpning av huvudregeln i 5 §, får köparengöra avdrag på köpeskillingen eller, om felet är av väsentlig betydelse förhonom, häva köpet. Beträffande innebörden av köparens befogenheter hänvisarutredningen till specialmotiveringen tiU 4 §. Detsamma gäUer spörsmål omköparens undersökning av varan före köpet (47 § köplagen) och om verkningarnaav hävning (57 och 58 §§).