prop · FW03160 · 1973-12-31 00:00:00 — 1motsats till vad som gäller enligt nya ExL men i likhet med vad som gällerenligt t. ex. byggnadslagen skall staten tUlhörig fastighet kunna tas i anspråkenligt anläggningslagen för att tiUgodose behov av utrymme för gemensamhetsanläggning.I det remitterade förslaget har i tredje stycket av 12 § tagits upp enoinskränkt hänvisnmg till bestämmelsema i 1 kap. 3 och 4 §§ nya ExL angående expropriationsinverkan på särskild rätt i den fastighet som tas i anspråk genom expropriation.Dessa bestämmelser ger särskUd rätt som tiUkommer staten samt vägrätt somtillkommer annan än staten en betydligt mer tryggad ställning än särskUdarättigheter i allmänhet. Lagrådet framhåUer att den gjorda hänvisningen tillifrågavarande bestämmelser är mindre konsekvent med hänsyn till att statentillhörig fastighet inte tillerkänts motsvarande undantagsställning vidanläggningsförrättning. Vägrätt bör dock enligt lagrådet aldrig kunna rabbasvid tillämpning av anläggningslagen. På grand härav föreslår lagrådet etttillägg tiU 12 § tredje stycket som innebär att annan staten tillkommandesärskild rätt än vägrätt skall jämställas med övriga särskilda rättigheter ochalltså kunna rubbas vid inrättande av gemensamhetsanläggning. Vidareanför lagrådet att vid anläggningsförrättning bör kunna förordnas att rättentill utrymme för anläggningen skall ha företräde framför särskild rätt somtillskapats genom expropriation eller liknande tvångsförvärv eller vid fastighetsbUdningeller på liknande sätt. Motsvarande möjlighet föreligger inte enligt 1 kap. 4§ nya ExL när nyttjanderätt eller servitut tillskapas genom expropriation.Lagrådet påpekar emellertid att det i detta fall finns möjlighet alt enligt 1kap. 1 § nya ExL få den äldre rättigheten upphävd eller begränsad genom ett friståendeexpropriationsförfarande och att denna möjlighet inte alltid finns iförevarande sammanhang, eftersom gemensamhetsanläggnmgen kanske inte går inunder något av expropriationsändamålen enligt nya ExL. För egen del är jag av denuppfattningen att den av lagrådet sålunda förordade lösningen av ifrågavarandeproblemkomplex innebär en klar förbättring i förhållande till det remitteradeförslaget. Möjlighet bör alltså finnas att inrätta en gemensamhetsanläggning,som kanske tUlgodoser mycket betydande allmänna intressen, trots förekomstenav äldre motstående rättigheter. Detta gäller oavsett om den äldre rättighetentillkommer staten eller annan. Undantag bör dock även i detta sammanhang görasför vägrätt. Jag förordar därför att det av lagrådet föreslagna tillägget till12 § tredje stycket godtas. Vidtillämpningen av bestämmelserna i 12 § tredje stycket uppkommer frågan vilkenmotsvarighet expropriationstillståndet har i anläggningslagen. Avsikten ärgivetvis att detta skall motsvaras av anläggningsbeslutet. Någon uttryckligbestämmelse därom synes inte behövlig. Vid13 § diskuterar lagrådet ingående vUka bestämmelser som bör gälla i fråga omersättning för ianspråktagen eller inlöst mark. Vissa skäl talar enligtlagrådet for att bestämmelserna om ersättning vid fastighetsreglering bör tUlämpasockså i detta sammanhang. Med hänsyn tUl att läget vid inrättande av gemensamhetsanläggning,åtminstone när fråga är om annat än väg, företer större likheter med det sområder vid expropriation anser lagrådet dock goda skäl tala för att anknyta tillvärderingssystemet i nya ExL på sätt som skett i det remitterade förslaget.Lagrådet ifrågasätter emeUertid om presumtionsregeln i 4 kap. 3 § sistnämndalag bör gälla vid inrättande av gemensamhetsanläggning. Föregen del vill jag peka på att ett av presumtionsregdns huvudsyften är (se prop.1972: 109 s. 234) att dämpa markvärdestegringen. Detta syfte talar med styrkaför att regeln tillämpas också vid inrättande av gemensamhetsanläggning. Presumtionsregelnär tillämplig oberoende av vem som exproprierar. Den omständigheten att mark,som behövs för gemensamhetsanläggning, tas i anspråk för enskilda fastigheteroch ej för det allmänna utgör därför enligt min mening inte skäl att frångå presumtionsregeln,särskUt som tiUkomsten av gemensamhetsanläggning ofta betingas av hänsyn tillallmänna intressen. Ianslutning tUl 13 § tar lagrådet vidare upp frågan om hur ersättning skaUberäknas i det faUet att fastighet på vUken mark tas i anspråk för gemensamhetsanläggningbelastas av särskUd rätt som rabbas av anläggningen. Lagrådet föreslår i dettahänseende att bestämmelser motsvarande dem som finns i 5 kap. 12 § tredjestycket FBL tas upp i ett nytt andra stycke i 13 §. påpekar har det angivna problemet förbigåtts i det re- Jag delar lagrådels uppfattning attproblemet bör regleras i anläggningslagen. Lagrådets förslag lill utformning avde behövliga bestämmelserna är enligt min mening ändamålsenligt och bör därförgodtas. Jag ansluter mig till vad lagrådet vid 16 § anför om tolkningenav första styckets första punkt. Däremot kan jag inte tillstyrka lagrådetsförslag till ändring i andra punkten av samma stycke. Den föreslagna ändringenstår enligt min mening i mindre god överensstämmelse med ordalydelsen i 12 §första stycket andra punkten. Lagrådet anför vid 18 § att bestämmelsen i första stycketär avsedd att förhindra att gemensamhetsanläggning inrättas utan alt begärandärom framställts av någon av dem som skall delta i företaget. Bestämmelsen idet remitterade förslagets lydelse leder till att ansökan omanläggningsförrättning skall avvisas, om det visar sig att villkoren föranslutning av sökandens fastighet inte är uppfyllda. Lagrådet anser inte dettagodtagbart utan förordar att initiativrätt skall tillkomma fastighetsägare somönskar få sin faslighet ansluten till anläggningen. Det nyssnämnda syftet bakombestämmelsen i 18 § första stycket kan enligt lagrådet tillgodoses genom enmateriell regel om att hinder mot inrättande av gemensamhetsanläggningföreligger, om ingen av ägama till de fastigheter som skall delta framställtyrkande därom. För egen del instämmer jag i att det kan förefaUaegendomligt att behöva avvisa en ansökan om förrättning på ett kanske mycketsent stadium. Även om den praktiska skillnaden mellan det remitterade förslagetoch lagrådets förslag är obetydlig, är jag av nämnda anledning beredd attansluta mig lill lagrådels förslag till ändrad lydelse av 18 § första stycket. Enligt lagrådets mening bör till 19 § fogas en andra punktav innehåll att vad i 4 kap. FBL föreskrivs om medverkan av gode män skallgälla i tillämpliga delar när särskild förrätlningsman förordnats. Att detremitterade förslagets innebörd är den angivna torde dock enligt min mening ståutom allt tvivel även utan det förordade tillägget. Detta skulle onödigtvistynga lagtexten. Jag är därför inte beredd att tillmötesgå lagrådet iifrågavarande hänseende. Den vid 18 § berörda bestämmelsen om att hinder motinrättande av gemensamhetsanläggning föreligger, om förrättningen påkallatsbara av ägaren av fastighet som ej kan anslutas till anläggningen, bör enUgtlagrådet tas upp som ett nytt andra stycke i 21 §. Jag ansluter mig tUllagrådets uppfattning. Med hänsyn tiU vad jag anfört om lagrådets yttrande ifråga om 10 och 11 §§ föranleder lagrådets påpekande rörande'hänvisningen i 23§ tUl 10 § ingen åtgärd från min sida. Bestämmelsema i 2 om vad anläggningsbeslut skallinnehålla bör enligt lagrådets mening kompletteras med en föreskrift om att isådant 38 1973.1 saml. beslutskall anges varje ansluten faslighels anddstal. Som skäl härför åberopas attavsikten med ett särskilt anläggningsbeslut synes vara bl. a. att möjlighetskall öppnas att snabbt komma i gäng med utförandet av anläggningen. Så längeandelstal inte är bestämda kan emellertid beslut, vid vUka omröstning skallske efter andelstal, inte fattas och uttaxering av medel inte ske. anför utgör otvivelaktigt starka skäl för att andelstal åtminstone ifråga om skyldigheten att delta i utförandekostnadema skall ingå ianläggningsbeslutet. En obligatorisk föreskrift med detta innehåll skulleemellertid kunna välla komplikationer särskUt vid kombineradefastighetsbildnings- och anläggningsförrätlningar. Jag är därför inte bereddalt tillstyrka en sådan föreskrift utan anser att möjlighet alltid bör finnasatt låta kostnadsfördelningen anstå. Får andelstal i fråga om utförandekostnademafastställas genom anläggningsbeslutet, kan dock, om anläggningsfråga handläggsgemensamt med fastighetsreglering, verkningarna av ett i ett tidigt skedemeddelat anläggningsbeslut, varigenom andelstal bestämts, jämkas vid den likvidavräkningsom därefter sker med anledning av fastighetsregleringen. Betänkligheter kandärför enligt min mening inte anses möta mot att öppna möjlighet lill att låtaanläggningsbeslut omfatta också fastställande av andelstal i utförandekostnadema.För att korrekta andelstal skall kunna fasLslällas i fråga om driftskostnadernamåste fastighetsindelningen däremot alltid vara klar . Det kandock ibland vara mindre rationellt att lagakraftvinnandet av beslut om sädanaandelstal skall vara beroende på avgörandet av t. ex. en ersättningsfråga. Pågrund av vad som anförts vill jag föreslå att i 24 § las upp en fakultativbestämmelse av innebörd att i anläggningsbeslut får anges de i anläggningendeltagande fastigheternas andelstal i fråga om kostnadema för anläggningensutförande och drift. Bestämmelsen bör skjutas in som ett nytt tredje stycke iparagrafen. Lagrådetpåpekar att ianspråktagande av utrymme och inlösen av mark enligtanläggningslagen i del stora hela företer likhet med expropriation. mening talar övervägande skäl för att också enligt anläggningslagenskall gälla huvudprincipen i nya ExL att slutlig ersättning skall ha betalatsinnan tillträde får ske. Detta syfte nås enligt lagrådet genom att i andrapunkten av 26 § som ytterligare föratsättning för tillträde föreskrivs att ersättaingenligt 13 § betalats. Utformas huvudregeln på angivet sätt, bör, anförlagrådet vidare, bestämmelserna i första stycket av 27 § omformuleras. I dessabestämmelser bör således anges att tillträde i vissa fall får ske trots attslutlig ersättning inte betalats. Ett undantagsfall föreligger när berördasakägare medger förtida tillträde. Liksom enligt det remitterade förslaget börsådant tillträde i övrigt tillåtas under föratsättning att förskott på den slutiigaersättningen erlagts. om förskott som vUlkor för förhandstillträdeskall dockkunna underlåtas, om det är uppenbart alt förskottet skulle uppgå till endastobetydligt belopp. Lagrådet framhåller att den föreslagna omformuleringen av 27§ första stycket från praktisk synpunkt inte torde innebära någon nämnvärdändring i förhällande till del remitterade förslaget. Uppfattningenatt anläggningslagens bestämmelser om tillträde till ianspråktaget utrymmeeller inlöst mark bör utformas efter förebild av motsvarande bestämmelser i nyaExL synes mig vara befogad. Lagrådets förslag tUl ändring i 26 § och 27 §första stycket bör därför enligt min mening godtas i sak. Medhänsyn till lagrådets förslag vid 24 § att andelstal obligatoriskt skall angesi anläggningsbeslut föreslär lagrådet att andra stycket i 27 § enligt detremitterade förslaget skall utgå. I stäUet sägs en ny bestämmelse böra tas uppoch ges innehållet att fastighetsbildningsmyndigheten även sedan tillträdeskett kan på begäran av sakägare bestämma att förskott skaU utgå. Dennabestämmelse motiveras med att det efter tillträde utan förskott kan dröja medett slutligt ersättningsbeslut. Såväl enligt det remitterade förslaget somenligt lagrådets förslag till utformning av 27 § första stycket anses tvekankunna råda om förskott kan bestämmas sedan tillträde skett. Lagrådet anför slutUgenatt det knappast synes erforderligt att ange förfallodag för förskotteteftersom företaget bör ha rätt att avstå frän tillträde genast men då också ejvara skyldigt att betala förskottet. Med hänsyn härtill förordar lagrådet attbestämmelsen i 32 § om förfallodag för förskott får utgå. Eftersombestämmelsen om anddslalens angivande i anläggningsbeslut enligt vad jagtidigare anfört bör göras fakultativ kan jag inte biträda lagrådets förslag attslopa den bestämmelse som i det rerrulte-rade förslaget tagils upp i 27 § andrastycket. Har andelstal i fråga om kostnaderna för gemensamhetsanläggningsutförande redan angetts i anläggningsbeslutet, behöver någon särskildfördelning av betalningsskyldigheten givetvis inte göras i förskottsbeslutet.1 motsatt fall måste en sådan emellertid ske och bestämmelsen därom bör därförbehållas. Vadgäller förfallodag för förskott viU jag erinra om att i 5 kap. 18 § andrastycket nya ExL har intagits en bestämmelse om att domstolen skall ange den tidinom vilken den exproprierande senast skall ha fullgjort de vUlkor för förhandstiUträdesom domstolen föreskrivit. Motiveringen härför är att sakägare har ettberättigat intresse av att den tidpunkt, under vilken den exproprierande harmöjlighet att välja om han skall utnyttja rätten tUl förhandstiUträde eller ej,är så kort som möjligt. Motsvarande synpunkt gör sig gäUande här. Jag förordardärför att i stället för bestämmelsen om förfallodag för förskott i 32 § införsregler i andra stycket av 27 § om att i beslut om förskott skall anges den tidinom vilken förskott, som utgör villkor för tUlträde, skall ha betalats ochatt, om betalning ej har skett inom utsatt tid, tillträde inte får ske förränersättning enligt 13 § har betalats. JagvUl inte motsätta mig lagrådets förslag om att i 27 § förs in en föreskrift omatt förskott kan bestämmas efter det att tillträde har skett. En sådanföreskrift bör tas upp som ett nytt tredje stycke i pragrafen. Enligt27 § tredje stycket i det remitterade förslaget får slutiig ersättnmg intebestämmas till lägre belopp än fastställt förskott, om tillträde har skett. påpekar bör detsamma gälla i det fallet att tillträde visserligeninte har skett men förskottet ändå har erlagts. Detta kräver ett tillägg lillandra punkten i stycket. Underhänvisning tiU att LGA och EVL innehåller bestämmelser om vem som är att ansesom sökande i fall då förrättning påbörjats efter initiativ avfastighetsbildningsmyndigheten vid fastighetsreglering förordar lagrådet vid29 § att en bestämmelse av samma slag las upp i anläggningslagen som en nypunkt i nämnda paragrafs andra stycke. Lagrådet föreslår att som sökande skallanses ägama av de fastigheter som ingår i fastighetsregleringen. TUldetta är att säga alt motivet till införandet av ifrågavarande bestämmelser i var att dessa lagar innehåller bestämmelser också om att sökanden skaUförskjuta förrättningskostnaderna. Någon sådan bestämmelse har inte föreslagitsi anläggningslagen. Den enda betydelse som den av lagrådet föreslagnabestämmelsen skulle få är i fråga om vem som skall svara för kostnaderna närförrättningen inställs. EnUgt 2 kap. 6 § andra stycket första punkten FBLskall nämligen sökanden i detta fall betala uppkomna kostnader om inte särskUdaomständigheter föranleder att betalningsskyldigheten fördelas mellan allasakägare eller vissa av dem. Om en på fastighetsbUdningsmyndighetens initiativpåbörjad förrättning blir inställd, bör som regel inte alla de avfastighetsregleringen berörda fastighetsägarna svara för förrätt-nmgskostnadernautan bara de som berörs av anläggningsförrättningen. I praktiken torde dockinte behöva befaras att en på detta sätt påbörjad anläggningsförrättning blirinställd. En bestämmelse med det av lagrådet eftersträvade syftet kan därförenligt min mening utan ölägenheter undvaras. Skulle den berörda situationennågon gång inträffa, torde nyssnämnda kostnadsregel i 2 kap. 6 § FBL kunnatillämpas analogt. Ianslutning lill 31 § tar lagrådet upp frågan om besvär skall prövas i sak, ombesvärsinlaga inkommit före besvärstidens utgång till den beslutsfattandeinstansen men först därefter till besvärsinstansen. Jag återkommer till dettaproblem i samband med förslaget till lag om ändring i FBL. Avskäl som jag har anfört förat bör de i första stycket av 32 § upptagnabestämmelserna ej omfatta förskott. Motsvarighet till regeln om förfallodag förförskott bör i stället tas upp i 27 § andra stycket. Ändringen av förstastycket i 32 § leder i sin tur tUl jämkning i andra stycket som fortfarande böravse förskott. Lagrådetpåpekar vid 33 § vissa oklarheter i fråga om innebörden av attanläggningsbeslut förfaller och framför synpunkter på tolkningen av paragrafensförsta och andra stycken i det remitterade förslaget. Härvid anförs att, ominlösen av fastighet eller dd därav skett, den fastighetsbUdande verkan avförrättningen alltid bör kvarstå. Enligt lagrådet bör lagen innnehålla enuttrycklig bestämmelse därom. Därför föreslås att andra stycket i detremitterade förslaget flyttas till första stycket som en andra punkt och attden föreslagna nya bestämmelsen tas upp som ett nytt andra stycke. Förslagetföranleder en redaktionell jämkning i tredje stycket. De komplikationer somlagrådet framhåller kunde måhända ge anledning ifrågasätta om det över huvudtaget är önskvärt att i anläggningslagen ta upp bestämmelser om att anläggningsbeslutförfaller. Med hänsyn till att bestämmelser med motsvarande innebörd finns isåväl LGA som EVL bör sådana föreskrifter dock tas upp också ianläggningslagen. De kan tänkas medverka tiU att anläggningen verkligen blirutförd i enlighet med anläggningsbeslutet och till att utförandet intefördröjs. Vad gäller utformningen och innebörden av bestämmelserna biträderjag till alla delar vad lagrådet anför. I fråga om den iremissprotokollet vid 33 § berörda kontrollskyldigheten för fastighetsbildningsmyndighetenvUl jag i detta sammanhang påpeka att denna skyldighet givetvis inte börsträckas längre än nödvändigt. I de flesta fall torde sakägarna ha så stortintresse av att beslut vid anläggningsförrättning blir verkställda, att någon efterkontrollinte kan anses påkallad. I vissa fall, särskilt när myndighet tagit initiativtill förrättning, kan sakägarnas intresse av verkställighet vara mindre. FastighetsbUdningsmyndighetenbör då vara skyldig att genom råd och anvisningar tiU sakägarna verka för attanläggningsbeslutet ej förfaller. Ett sätt att underlätta verkställigheten äratt myndigheten vid förrättningen tar initiativ till bUdande av samfällighetsförening.För att stärka effektiviteten av detta tUlvägagångssätt vUl jag föreslå attfastighetsbildningsmyndigheten får möjlighet att ombesörja registrering av samfällighetsförening.Jag återkommer härtill vid 26 § lagen om förvaltnuig av samfälligheter. Iövrigt bör myndigheten enligt min mening följa verkställigheten av förrättningsbeslutbara när omständigheterna är sådana att det kan befaras att sakägarna önskaromintetgöra förrättningsresultatet. Fördet fall att en till en gemensamhetsanläggning ansluten byggnad på ofri grandövergår tUl att höra till den fastighet på vilken den finns bör enligtlagrådets mening bestämmelsen i första stycket av 41 § om verkan avsammanläggning äga motsvarande tUlämpning. Lagrådet föreslår att en särskUdbestämmelse med denna innebörd tas upp som ett nytt tredje stycke i paragrafen. antyder uppkommer vissa problem med registreringen, om det som skallregistreras konstitueras enbart genom privata rätts- Prop.1973; 160 598 handlingar.Enligt min mening kan det inte komma i fråga att ålägga enskUda skyldighet attgöra anmälan tUl fastighetsregistermyndigheten. Om gemensamhetsanläggning, i vUkenbyggnad på ofri grand bar del, förvaltas av samfällighetsförening, skulle mankunna tänka sig att ålägga föreningen sådan skyldighet för den händelsebyggnaden och marken, på vUken den är belägen, kommer i en ägares hand.Motsvarande möjlighet saknas dock, när föreningsförvaltning inte har anordnats.Med hänsyn tUl att registreringsproblemen sålunda inte kan lösas tUlfredsstäUandeanser jag att lagrådets förslag i nu ifrågavarande hänseende inte kan godtas.Även om byggnad som har del i gemensamhetsanläggning kommer i samma ägareshand som marken, bör byggnaden alltså kvarstå som delägare till dess annat blirbestämt vid förrättning. framhåller torde det fallet att tomträtt upphör att gälla vara såsällan förekommande, att det ej behöver regleras i lagtexten. Bestämmelsen i44 § bör enligt min mening kunna ges en motsvarande tUlämpning i detta fall.När anteckning görs i tomträttsboken om tomträtts upphörande eller ansökan om dödningav tomträttsinskrivning bifalls, inträder alltså fastigheten automatiskt somdeltagare i gemensamhetsanläggning, i vUken tomträtten deltagit. Detta gälleroavsett om tomträttens dellagande grundat sig på förrättningsbeslut eller påförevarande bestämmelse. Vad lagrådet anfört vid 13§ angående frågan om lämpliga värderingsregler har enligt lagrådet motsvarandegUtighet beträffande andra stycket i 49 §. Oavsett detta bör enligt lagrådetmotsvarighet tUl den av lagrådet förordade bestämmelsen i ett nytt andra styckei 13 § tas upp i 49 §. Enklast synes lagrådet vara att i 49 § andra stycketbara görs en hänvisning tUl 13 §. Föregen del får jag i fråga om värderingsbestämmelserna hänvisa till vad jag förutanfört i anledning av lagrådets yttrande vid 13 §. Vad angår den lagtekniskautformningen av 49 § andra stycket utgör lagrådets förslag enligt min meningen förbättrmg. Lagrådetanför att bestämmelserna i 53 § skulle bli lättUlgängligare om de båda styckenafick byta plats. En sådan disposition sägs också närmare överensstämma med densom tUlämpats i lagens avsnitt om gemensamhetsanläggningar. Vidare bör, uttalarlagrådet, hänvisning göras i första punkten av det remitterade förslagets andrastycke också tUl 12 § tredje stycket. Jagkan inte finna att en omdisposition av 53 § i enlighet med vad lagrådetförordar skulle innebära någon förbättring i förhållande till det remitteradeförslaget. Anledning saknas därför att frångå detta. Däremot synes lagrådetsanmärkning beträffande hänvisning tUl 12 § tredje stycket vara riktig.Bestämmelsen i 53 § andra stycket första punkten bör sålunda kompletteras medsådan hänvisning. Lagrådetframhåller att en slutbestämmelse av det slag som i det remitterade förslagettagits upp i 56 § inte har någon självständig betydelse och bör undvikas. Jagdelar denna uppfattning och föreslår därför att bestämmelsen får utgå. Jagkan vidare i allt väsentligt biträda de förslag till ändrad utformning av 2,3, 14, 15, 30 och 45 §§ som lagrådet för fram. Vad lagrådet i övrigt anförtill belysande av olika bestämmelser i förslaget ger mig inte heller anledningtill några erinringar. Vadangår förslaget till anläggningslag vill jag slutligen ta upp en fråga rörandeförrättningsman som förordnas särskilt enligt 4 § andra stycket. Jag har ilagrådsremissen bl, a. vid 4 och 29 §§ gjort uttalanden av innebörd att sådanförrättningsman bör ha en helt självständig ställning och således vara iadministrativt hänseende fristående från den fastighetsbildningsmyndighet somförordnat honom. Av flera skäl, inte minst kostnadsmässiga, synes migemellertid inte längre denna ståndpunkt böra upprätthållas. Visserligen börförordnande enligt 4 § andra stycket betraktas som ett särskilt uppdrag ochinte som ett anställningsavtal. De administrativa föreskrifter angående diarieföring,aktbildning, arkivering, taxor och annat som gäller för fastighetsbildningsmyndigheteller förrättningslantmätare bör emellertid gälla också om särskildförrättningsman förordnats. Tillsynen över förrättningsverksamheten börgivetvis också vara densamma oavsett vem som handlägger en förrättning. Denlämpligaste lösningen synes mig vara att lantmäteristyrelsen ges befogenhet attförordna om i vilken mån för fastighetsbildningsmyndighet ellerförrättningslantmätare gällande bestämmelser av administrativ natur skallomfatta också särskild förrättningsman. Förslagettill lag om förvaltning av samfälligheter Lagrådetuttalar till en början vid 1 § att en samfällighet enligt anläggningslagen böranses föreligga redan när anläggningsbeslutet vunnit laga kraft. Jag instämmeri detta uttalande. Lagrådetanför vidare vid 1 § att det remitterade förslaget inte ger klart besked om vadsom avses med begreppet delägare. Enligt motiven avses därmed, påpekarlagrådet, inte i alla sammanhang ägare av en ddägarfastighet.