prop · FW03167 · 1973-12-31 00:00:00 — bådeeventueUt ägarhypotek och tillägg som inte behövs för att täcka fordran förvUket pantbrevet är pantsatt. Efter en sådan utmätning bör utmätningssökandenfå samma ställning som han skulle ha haft om pantbrevet varit pantsatt förutmätningsfordringen. Dessa regler bör enligt min mening göras tUlämpligaockså vid utmätning av pantbrev i skepp. Iett avseende fordras avvikelse från vad som gäller fast egendom, nämligenbeträffande behörig domstol vid tvist huravida något finns att utmäta.Beredningen har som nämnts föreslagit den domstol till vilken utmätningsmannenstjänstgöringsområde hör. Några remissinstanser har i stället förordatsjörättsforum. Beskaffenhetenav de tvister varom är i fråga talar onekligen för att debör prövas av sjörättsdomstol. Det kan också sägas vara egendomligt att tvistom ett och samma sjörättsliga förhållande går till spe-cialforam, om tvistenanhängiggörs på parts eget initiativ men tUl allmänt foram, om talan väcksefter föreläggande i utsökningsmål. Emellertid är enligt UL regeln att tvistom äganderätt till utmätt egendom avgörs av allmän domstol. Detta torde ocksågälla sådan egendom varom tvister i allmänhet hänvisas tUl specialdomstol.HärtUl kommer att den av beredningen föreslagna forumregeln svarar mot denforumregd som finns i 69 § UL. Spörsmålet bör tas upp i det störresammanhang som en allmän översyn av forum i exekutionsrättsliga mål erbjuder.Jag utgår från att beredningen kommer att uppmärksamma problemet under sittpågående arbete med en utsökningsbalk och vill därför tiUs vidare inte förordanågon ändring på denna punkt. Det har underremissbehandlingen ifrågasatts om domstol till vilken utmätningsmannenstjänstgöringsområde hör är en tUlräckligt precis foramregd. Det kan nämligenförekomma att utmätningsmans tjänst-göruigsomräde faller inom mer än endomkrets. Det ligger emellertid i sakens natur, att talan i sådant fall skallväckas vid domstolen för den del av tjänstgöringsområdet, till vilken målet äratt anse som lokaliserat med hänsyn till den omständighet som betingatutmätningsmannens kompetens. I regel grandas kompetensen på att gäldenären harsitt hemvist inom tjänstgöringsområdet. Behörig domstol bUr då rätten ihemvistorten. Jag anser därför att det av beredningen föreslagna uttryckssättet som f. ö. redan finns i UL kan behåUas. Dettorde vara klart att svenska exekutionsmyndigheter kan ingripa mot utländskafartyg låt vara att detta inte kan ske i samma utsträckning som mot svenskafartyg. UL saknar emellertid särskilda bestämmelser i ämnet. Beredningen haransett det önskvärt att man så långt möjligt kan tiUämpa samma bestämmelser videxekution i oavsett fartyget är svenskt eller hör hemma i främmandestat. Detta ställningstagande ansluter till art. 2 i sjöpanträttskonventionen.Där sägs att frågor rörande det exekutiva förfarandet skall regleras av lagen idet land där förfarandet äger ram. Beredningen har därför föreslagit attförsäljningslagen skall tillämpas på fartyg registrerat utomlands. Detöverensstämmer med konventionens art. 12 att göra bestämmelserna tillämpliga påfartyg vare sig de är registrerade i fördragsslutande stat eller ej. Från etthåll har invänts att det bör klargöras vilken utländsk registrering som avses. Utländska fartyg kan somjag redan nämnt i princip utmätas i . Detsamma gäller fartyg underbyggnad, som ju efter sjösättning kan uppträda som färdiga fartyg, t. ex. underprovturer. Hinder mot fartygsutmätning kan dock föreligga på grund av attfartyg, som ägs el- lerbrakas av främmande stat åtnjuter immunitet mot exekutiva åtgärder.Beträffande befogenhet för våra exekutiva myndigheter att ingripa mot annatutiändskt fartyg gäller två internationella konventioner, som Sverigevisserligen uite ratificerat men vars bestämmelser bör vara vägledande. Det ärGenévekonventionen angående territorialhavet ochtUläggszonen samt konventionen från om det fria havet. Konventionernainnebär i princip, att fartyg på det fria havet står under flaggslatensjurisdiktion och att kuststat inte får tUlgripa exekutiva åtgärder motfrämmande fartyg, som är under s. k. oskadUg genomfart i territorialhavet, förandra förpliktelser än fartyget ådragit sig i samband med genomfarten avkuststatens sjöterritorium. Närutiändskt fartyg skall säljas här i exekutiv ordning, bör såsom beredningenförordat försäljningslagen tUlämpas om fartyget är registrerat utom riket. Medutländsk registrering bör förstås införing i register som motsvarar vårtskeppsregister. TUl förekommande av missförstånd har jag ansett att detta börföreskrivas uttryckligen. Det skall vara fråga om register som innefattarinskrivning av rätt till fartyg eUer fartyg under byggnad. Sådan inskrivningkan förekomma med eller utan imderlag av registrering. Den kan också varabegränsad till inskrivning av panträtt såsom hos oss eller innefattainskrivning av mer än äganderätt och panträtt såsom i och . DetväsentUga är att det är fråga om inskrivning av eller annan sådanrättighet som sjöpanträtts- och skeppsbyggnadskonventionerna åläggerkonventionsstatema att erkänna (art. 1 resp. art. 9). Det bör inte krävas altdet utländska fartyget har den storlek att det enligt svenska begrepp utgörett skepp. Ej heUer finns det anledning för svensk exekutionsmyndighet att gåin på en närmare undersökning av om det är fråga om ett fartyg enligt svensktbetraktelsesätt. Utomlands kan det nämligen tänkas att gränsen mellan fartygoch annan egendom dras på annat sätt än hos oss eller att man med öppna ögonregistrerar såsom fartyg egendom som av nägon anledning anses böra jämställasmed fartyg i registrerings-och inskrivningsrättsligt avseende. Sålunda tUlåterett numera antaget norskt lagförslag uttryckUgen att pontonkranar, oljeborrtomoch andra "innretninger" förs in i skeppsregister även om de ej utgörfartyg. Utöverbestämmelse om försäljningslagens tillämpning på utländska fartyg föreUggerinte behov av särskilda regler. För främmande fartyg som faller utanförförsäljningslagen liksom för motsvarande svenska fartyg bör gälla ,vilket i princip innebär att de följer reglerna för lösöre. Utmätningav fartyg anses f. n. kunna ske bara om fartyget finns tillgängligt förutmätningsmannen. Utmätning av fartyg sker aUtså isamma ordning som gäUer för lös egendom i allmänhet. Medan utmätning av lösegendom föratsätter fysiskt omhändertagande av egendomen, är utmätning av fastegendom fullbordad redan genom beslutet. Utmätningen får publicitet genom attbeslutet antecknas i fastighetsboken. Beredningenföreslår , med förebild i ordningen för fastighetsexekution, att utmätningav skepp, som är registrerat i , skall bU fullbordad redan genomutmätningsbeslutet. Utmätning av skepp, som ej är tillgängligt förutmätningsmannen, kallar beredningen distansutmätning. Förslaget kompletterasi den delen med befogenhet för överexekutor att beordra utmätt skepp tilllämplig hamn. Beredningen har ansett det ändamålsenUgt att svenskexekutionstitel aUtid kan åberopas hos svensk myndighet beträffande skepp somär registrerat här. Detta gäller enligt beredningen särskilt skattefordringar.Sökanden behöver då inte, n'är skepp befinner sig utomlands, söka kvarstad ochskaffa exekutionstitel i det land där man lyckats uppbringa skeppet.Beredningen avvisar farhågor för att distansutmätning skulle oroa utländskakreditgivare eller leda till flaggflykt. Medhänsyn tiU att sjöpanträttskonventionen kräver att skepp är tillgängligt videxekutiv försäljning föreslår beredningen, som antytts, att överexekutorskaU få dirigera hem utmätt skepp. Härvid skall emellertid hänsyn tas tUl demotstridiga inttessen som kan finnas. Hem-dirigering skall enligt förslaget ejfå ske om den strider mot annans rätt eller är obillig mot tredje man. Somberedningen påpekat kan distansutmätning inte hindra att skeppet bUrutm"ätt utomlands. Den genom distansutmätningen vunna förmånsrätten skalldå gälla som panträtt i skeppet. Beredningen föreslär, att bestämmelserna omdistansutmätning skall gälla också svenska luftfartyg. En klar majoritet av remissinstanserna har dock uttryckligen godtagitförslaget eller lämnat det utan erinran. De negativt inställdaremissmyndighetema har ansett att förslaget har ringa eller inget praktisktvärde. De har också påpekat att institutet kan tänkas oroa utländskakreditgivare. Särskilt har kritiserats, att överexekutor skall få beordrautmätt fartyg tUl . Också remissinstanser, som accepteratdistansutmätoing, har vänt sig häremot. Varje hemdirigering har ansettsmedföra skada för tredje man och de inskränkningar beredningen föreslagit idenna del har bedömts som otillräck-Uga. Teknikenför utmätning av skepp kommer i ett nytt läge genom sjölagsförslagets registrerings-och inskrivningsregler. kommer att avspegla aktuellaförhållanden rörande äganderätt och inteckningar. Mot den bakgranden fiimerjag det följdriktigt, att utmätning av skepp som är registrerat i fårske utan att skeppet är tillgärgligt och att utmätningen får rättsverkan genombeslutet. självklarförutsättning är alt beslutet genast antecknas i skeppsregisttet och därigenomvinner publicitet. Detta kan tillgodoses genom tUlämpningsföreskrifter. Jag ärmedveten om att distansutmätning inte aUtid kan bli effektiv. Även omutmätningsmannen inte har skeppet tUlgängligt så att det kan hållas kvar, bliremellertid utmätningen mer än en formeU myndighetsåtgärd. Den skaU nämligenmedföra bl. a. inteckningsförbud och kommer i praktiken också att verka somhinder mot överlåtelse. Härigenom kommer distansutmätning att bU en kraftigpress på gäldenären att fullgöra sina förpliktelser. I den mån utmätningen somsådan måste vika för exekution i skeppet utomlands kan den göras tUlräckligtverksam där genom att den enUgt UL subsidiärt tUl-läggs verkan somtvångspanträtt i skeppet. En sådan panträtt kan beräknas bli respekteradutomlands som nationell panträtt (jfr art. 6 i sjöpanträttskonventionen). Redande rättsverkningar jag här nämnt är ägnade att göra distansutmätningenpraktiskt motiverad. Sä långt biträder jag därför beredningens förslag. Omjag således i princip är positiv till distansutmätning ställer jag mig tveksamtill beredningens förslag om befogenhet för överexekutor att beordra hem utmättskepp. Uppgiften är grannlaga. I tUlämpningen måste stort avseende fästas vidtredje mans rättsställning. Som flera remissinstanser understrukit förutsättersådana beslut bl. a. ingående kännedom om den internationella fraktmarknaden.Hemdirigering av utmätt svenskt skepp bör därför enligt min mening förbehållasrederiet själv eller i förekommande fall dess konkursbo. Jag är alltså inte bereddatt kombinera utmätningsbeslut med rätt för överexekutor att beordra hemskepp. Jagär medveten om alt nu angivna ordning medger att ett skepp kan förbli utmättunder avsevärd lid. Men för borgenär finns aUtid möjligheten att inledaexekutivt förfarande mot skeppet utomlands. Det finns enligt min mening intenågon anledning anta att distansutmätning, utformad såsom jag nu angett,rimligen kan påverka svenska redares möjligheter till kredit utomlands motsäkerhet i skeppshypotek. Motsvarighet finns f. ö. redan enligt norsk rätt ochhar såvitt bekant inte haft några negativa effekter. Jagdelar beredningens uppfattning, att distansutmätningen bör till-lämpas ocksåför svenska luftfartyg. 3.4Utmätning i konkurrens med pant- och retentionsrätt Panträtteller retentionsrätt i lös egendom hindrar ej, alt egendomen utmäts och säljsför annan borgenärs fordran. Skyddet för panthavare och retinent är ordnat påolika sätt i skilda fall. Om någon har handpanträtt i annan egendom än fartyg,gods i fartyg eller gods i luftfartyg, behöver panthavaren inte lämna pantenifrån sig utan full lösen. Panthavareär skyldig att ta mot betalning, även om fordringen ej är förfallen. Den somhar panträtt, som ej är förenad med besittning, eller handpanträtt i fartyg,gods i fartyg eUer gods i luftfartyg eller endast har retentionsrätt får hållasig tUl köpeskillingen. Det är sålunda inte säkert, att han fär full betalning.Handpanträtt i fartyg, gods i fartyg eUer gods i luftfartyg har jämställts medpanträtt utan besittning därför att sjö- och luftpanträtt, som inte kan förbehållasvid exekutiv försäljning, har bättre rätt än som följer med handpant ochhandpantaavare inte får hindra sjö- eUer luftpanträttshavare att komma tUl sinrätt. Beredningen föreslårmodifierade bestämmelser i fråga om utmätnmg och försäljning i allmänhet avlös egendom som är besvärad av handpanttätt eUer retentionsrätt. Det harnämligen ansetts nödvändigt att få mer tidsenliga regler bl. a. beträffandeskeppsbygge och fartyg som ej är införda i skeppsregistret. Enligt beredningensförslag skaU såsom också sjölagskommittén förordat retentionsrätt heltjämställas med panträtt i förevarande avseenden. Liksom f.n. skall handpanträtteUer retentionsrätt ej utgöra hinder mot utmätning. Också i enlighet medgällande rätt skall utmätaingen medföra att den som innehar egendomen ärskyldig att ta mot betalning . Sådan betalning skall ske i den ordningsom anges i UL. Beredningens förslag innebär vidare att utmätningssökanden intefår betala fordringen före försäljningen mot panthavarens vUja. Däremot kan dekonima överens om att panthavaren godtar sådan betalning. Försäljning fårenligt förslaget ske endast om pantaavarens eller retinentens fordran blirtäckt. Han skaU då få betalt ur köpeskUlingen. Panthavare eller retinent kanemellertid förklara sig nöjd med att hålla sig till köpeskillingen. Frånhuvudregeln att handpanthavares eller retinents rätt skaU respekteras görberedningen undantag när försäljning skall ske för fordran som har lika ellerbättre rätt, t, ex, sjöpantrält. Panthavare och retinent kan då få lämna ifrånsig egendomen utan att fordringen blur täckt. Förslagethar mött kritik från endast ett håll, nämligen . Hovrätten anseratt skillnaden mellan handpanträtt och retentionsrätt bör bibehållas.Utgångspunkt för hovrättens kritik är de funktionella skiU-naderna mellan dessabåda säkerhetsrätligheter. Dessa skillnader är enligt hovrättens argumenteringväsentiigen beroende av att panthavaren närmast är en finansiär som investeratpengar i den pantsatta egendomen medan retinenten endast är ute efterbetalning för sin fordran. Detta yttrar sig bl. a. i att pantens värde står iviss relation tiU pantfordringen medan relentionsrältens föremål saknar sådanrelation. Hovrätten menar, att panthavaren ej bör vara tvungen att godta lösenfrån utmätningssökandens sida medan retinenten bör vara del. Enligt hovrättenär det tveksamt, om handpanträtten bör få förbehållas vid pantens exekutivaförsäljning. Däremot är det tydligt, framhåller hovrätten, att retentionsrättliksom hittUls ej bör få förbehållas. ningtrots att säkerhetsobjektet inte förslår till betalning av pant- ellerretentionsfordringen bör ske ifall det är fråga om retentionsrätt men ej om detär fråga om handpanträtt. För retinenten är det enligt hovrättens uppfattningnärmast en opåräknad fördel att försäljning kommer tiU stånd medan det ärväsentiigt för panthavare att få öva inflytande på den frågan. Det föreliggerobestridUgen vissa oUkheter mellan panträttens kreditsäkerhetsfunktion ochretentionsrättens motsvarande funktion. Dessa olUdieter var sannoUkt viktigaursprungligen men de har med tiden kommit att jämnas ut i svenskrättsutveckling. Detta har skett främst genom det försäljningssätt somtiUerkänts retinent genom lagen om rätt för hantverkare att sälja gods som ejavhämtats. Försäljningsrätt har retinenten dessutom enligt KL. Utjämningen harnått därhän att retentionsrätt numera rättssystematiskt brukar behandlas somhandpanträtt eller som i det närmaste jämställd därmed. Det är mot denbakgranden inttessant att notera, att art. 6 i sjöpanträttskonventionen räknarmed att den säkerhetsrätt som skaU kunna tUlerkännas varv för fordran på grandav tUlverkning eller reparation av fartyg utgör antingen panträtt ellerretentionsrätt. Det stöder uppfattningen att de begreppsmässiga skillnadernaknappast har full täckning i praktiken numera. Jag anser inte heller attsynpunkten om värderelation mellan pant och pantfordran resp. avsaknad av sådanrelation mellan retentionsobjekt och retentions-fordran är höjd överdiskussion. Det finns dock inte anledning att gå närmare in på detta. Ty ävenom det inte kan bestridas, att skillnader ännu står kvar mellan de bådaifrågavarande säkerhetsrättighelerna, är jag inte beredd att tillmäta dem sådanbetydelse att det motiverar en principiell skillnad i exekutionrättsligtavseende. Därmed undgås också svårigheterna att dra gränser mellan pant- ochretentionsrätt. Jag vill slutUgen erinra om att retinent enligtförmånsrättslagen som regel har samma förmånsrätt som handpanthavaren och attockså i KL retinent jämställs med borgenär som har lös egendom som pant eller"eljest under panttätt i handom". Avsiktenmed beredningens förslag rörande försäljningssättet, som i allmänhet hargodtagits av remissinstanserna, är att försäljning inte skall få ske med pant-eller retentionsrätten bevarad när egendom kommit i ny ägares hand. Enligt minmening är det riktigt att pant-dier retentionsrätten inte består när föremåletför rättigheten säljs i exekutiv ordning. Jag bittäder därför beredningensförslag i denna del. Pantaavarekan som nämnts naturligtvis medge försäljning utan hinder av att hansfordran ej bUr betald och har, i den mån köpeskil-Ungen inte täcker hansfordran, därefter endast kvar sitt betalningsanspråk mot gäldenärenpersonUgen. Detta följer av allmänna rättsgrundsatser. Ioch för sig möter inte hinder mot att gäldenären håUer sitt utmätta fartyg ifortsatt drift trots förestående försäljning. Men detta lär inte vara vanligt.Motsvarighet till fastighetsrättens tidigare regler om tvångsförvaltning finnsej i fråga om fartyg. Beredningenhar diskuterat lämpligheten av att införa tvångsförvaltning av fartyg.Beredningen har emellertid inte funnit detta motiverat, ett ställningstagandesom remissopinionen biträtt. Beredningen har emellertid förutsattatt gäldenären får driva fartyget . Underremissbehandlingen har hävdats, att detta är en lämplig ordnmg förfiskefartyg. Inte heller jag är bereddatt förorda regler om tvångsförvaltning av fartyg. De erfarenheter som vunnitsav detta institut beträffande fast egendom manar inte tiU efterföljd. Samtidigtär det naturligtvis angeläget att exekutionen vållar så ringa avbrott sommöjligt i fartygets drift. Hinder bör därför inte möta mot att driftenfortsätter under utmätningen. En föratsättaing för detta måste emellertid varamedgivande från utmätningssökanden. Risken för missbrak torde vara tämligenringa när det gäller mindre fartyg, t. ex. fiskefartyg. Det kan antas att sökandendå kan finna det väl förenligt med sina intressen att medge nyttjande avfartyget. Härigenom kan gäldenären få möjUghet att betala exekutionsfordringen. Exekutivförsäljning av fartyg kan f. n. ske endast på auktion. Beredningen harövervägt att i försäljningslagen ge utrymme också för underhandsförsäljning.Efter samråd med sjölagskommittén har beredningen emeUertid stannat för attauktion bör vara den enda reaUsationsformen för egendom som omfattas avförsäljningslagen. Avgörande har främst varit hänsynen tUl utländskaintressenter. Sjöpanträttskonventionen synes också närmast utgå från attförsäljning skaU ske på auktion (jfr art. 10). Däremot föreslår beredningenunderhandsförsäljning som alternativ försäljningsform för oregistrerat fartyg,som alltså skall säljas enligt UL. Som förutsättning uppställs att fartygetinte kan antas vara föremål för okänd sjöpanträtt. I sådana fall som tordebli tämligen få fordrar enligt beredningen hänsynen tUl sjöpanttättshavareatt försäljningen kungörs. Det sist sagda skaU enUgt beredningens förslag hamotsvarande tUlämpning vid försäljning av gods i fartyg och luftfartyg. Beredningensförslag i dessa delar har fått ett gynnsamt mottagande. På ett håll har dockförordats, att underhandsförsäljning tUlåts sedan försöktUl försäljning på auktion misslyckats. Det har också föreslagits, att aUafartyg som skall säljas enligt UL får säljas under hand och att försäljningenskaU föregås av att sjöpanträttshavare i kungörelse uppmanas att anmäla sinaanspråk. Jag delar uppfattningenalt underhandsförsäljning inte bör förekomma beträffande egendom som fallerunder den särskilda försäljningslagen. Förhållandena vid sådanfartygsexekution, särskilt förekomsten av utländska borgenärer och spekulanter,gör att denna försäljningsform ej är lämpUg. Det är enligt min mening ej hellerhelt lätt att förena underhandsförsäljning med sjöpanträttskonventionens kravpå underrättelser om tid och plats för försäljningen. Underhandsförsäljningefter misslyckad auktion skulle medföra att exekutionsförfarandet blev vällångdraget. Underhandsförsäljning är f. ö. inte heller tillåten beträffandeluftfartyg. Det är en fördel att ha överensstämmelse beträffande formema förrealisation av registrerade skepp och luftfartyg. Lika med beredningen anserjag att frågan om försäljningsform kommer i ett annat läge då det gällerfartyg som skall säljas enligt reglerna i UL. Jag ansluter mig tillberedningens förslag att sådana fartyg får säljas under hand om de ej kanantas vara föremål för okänd sjöpantrält. Jag erinrar om att de fartyg som detnärmast gäller är småbåtar. Del finns anledning tro att utmätningsmannen somregel kan få besked om de i praktiken förmodligen få sjöpanträltsfordringar somkan göras gällande i sådana fartyg. Ett särskUt kungörelseförfarande är enligtmin mening av ringa praktiskt värde utöver den annonsering genom vUken fartygetbjuds ut lill försäljning. Denmöjlighet till underhandsförsäljning som jag förordar bör gälla också gods ifartyg och luftfartyg. Beträffande andel i och viUkorUg äganderätt tUlregistrerat skepp, luftfartyg och inlecknade reservdelar till luftfartyg gälleratt de kominer att kunna säljas under hand som följd av att de skall säljas somutmätt rättighet. Exekutiv försäljning av sådan egendom påverkar ju inteeventuella rättigheter i själva skeppet eller luftfartyget. Såvälvid fastighetsexekution som vid exekution i luftfartyg finns bestämmelser omutlösningsrätt och anslutningsrätt. UtlösningsrätttUlkommer borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende av försäljningen.Utlösningsrätten utövas genom att utlösaren betalar utmätningssökandensfordran. Utlösaren träder då i sökandens ställe och övertar sökandensbefogenheter. Utiösaren kan sålunda lägga ned förfarandet och därigenom avvärjaen försäljning. Anslutningsrätten åter gäller bara vid försäljning av konkursbosegendom. När konkursboet är sökande, omfattas alla prioriterade fordringar avskyddsbeloppet. Anslutningsrätten ger möjlighet för prioriterade borge- näreratt begära försäljning för sin fordran. Anslutaren anses då som sökande ochskyddsbeloppet blir tUl följd härav sänkt. En inteckningshavare, som begärtanslutning, kan därigenom få besked om egendomen förslår lUl betalning av hansfordran. Beredningen har ansett,att de motiv som bär upp utlösningsrätten också gäUer vid försäljning enligtförsäljningslagförslaget. Likaledes anser berednuigen, att anslutningsrätt börinföras vid försäljning av registrerad egendom. Försäljningslagen föratsätternämligen att skyddsbelopp bestäms vid exekutiv försäljning. Beredningen menaratt anslutningsrätten också bör tUlkomma konkursboet för dess kostnader. Anledningenhärtill är att skepp i avvaktan på försäljning kan dra betydande kostnader somkonkursboet måste förskjuta. förekommer att inteckningshavare förskjutermedel för fartygets bevarande. De får då sjöpanträtt. Enligt sjölagsförslagetskall sådan sjöpantrält upphöra. Det lär då bli konkursboet som får förskolteradessa kostnader. Vidare gäUer att beredningen utelämnat motsvarighet tillkravet i fråga om fast egendom och luftfartyg alt anslutande borgenärs fordranbevakats i konkursen. Enligt beredningens mening är det tillräckligt att rättentiU betalning ur fartyget är ostridig eller styrkes. Beredningen har i dettasammanhang också uppmärksammat sjöpanträttshavarens ställning. Enligtsjöpanträttskonventionen är preskriptionstiden för sjöpanträtt i fartyg etlär.