prop · FW03115 · 1973-12-31 00:00:00 — Det behövsemellertid även ökade polisiära insatser för att åstadkomma en bättre ordningpå allmänna platser och kommunikationsmedel. Enligt kommissionen är del dockväsentligt att dessa insatser kan kombineras med sociala stödåtgärder i form avråd och hjälp lill samt vård av dem som genom sitt handlande visat sig vara ibehov härav. Kommissionenbetonar att brottsutveckUngen och upprätthållandet av allmän ordning ochsäkerhet släUer ökade krav på poUsväsendel. Det gäller såväl övervaknings- somutrednings- och spaningsverksamheten. Det är enligt kommissionens mening vidareönskvärt att ytteriigare förbättra förhållandet mellan polisen och allmänheten.Åtgärder behöver även vidtas för att förbättra rekryteringen till polisväsendetoch för att minska personalomsättningen inom poliskåren. Kommissionenslår också fast att, även om ansvaret för brottsförebyggande åtgärder primärtvilar på de samhälleliga organen, måste enskilda och företag också självaskydda sig mot brott. Vadsärskilt gäller våldsbrottsligheten konstaterar kommissionen att det undersenare är har skett en fortlöpande ökning av antalet rän mot banker och övrigapenninginrättningar och andra förmögenhetsbrolt där våld eller hot om våldingår. Också antalet fall av våld mot polisman i tjänsteutövning har.tilltagit. med denna utveckling har förmärkts en allmän tendens motallt grövre våld. Deabsoluta talen för denna brottslighet är enligt kommissionen inle så stora ijämförelse med förmögenhelsbrotten, men utveckUngen är likväl oroande medhänsyn bl. a. till en tilltagande brutalisering. Enligt brottsstatistiken förår uppgick antalet anmälda brott mot liv och hälsa (3 kap. BrB) till 18268. Häri ingår omkring 200 fall av mord och dråp eller försök lill sådanabrott saml omkring 800 fall av grov misshandel. Vad angår rån förövades under1968 20 väpnade rån mot , 1969 36, 1970 52, 1971 76 och1972 98. Under sistnämnda år var del totala antalet rån mot bank- ochpostkontor 100, varav alltså alla utom två begicks genom vapenhot. Del är inteovanligt all skottlossning förekommer vid dessa brott. Kommissionen konstaterar vidare att en annan grupp avbrott som 1 saml Nr 115 ökat kraftigt i antal är fickstölder ochs. anmäldes sammanlagt 2 760 sådana brott,fördelade med på fickstölder och på väskryckningar.Stockholm svarade ensam för närmare hälfien av samtliga anmälda brott. Det harvidare blivit allt vanligare att tillgrepp av varor i butiker sker helt öppetoch med användande av våld eller med hot om våld mot personalen. Det förekommerockså andra tillgreppsbrott, t. ex. mot åldringar och sjuka, med våld eller hotom våld. Vad särskilt gäller post- och bankrånen samt möjligheternaatt förebygga dessa brott redovisar kommissionen ett av företrädare förrikspolisstyrelsen, bankinspektionen, poststyrelsen, penninginrättningarna ochförsäkringsbolagen framlagt säkerhetsprogram. Kommissionenhar även tagit del av redogörelser för de åtgärder som postverket har genomförtoch som planeras saml av en av bankinspektionen gjord undersökning om vilkasäkerhetsåtgärder som har vidtagits av de privata penninginrältningarna vidårsskiflet 1972/73 eller planeras för . På grundval härav konstaterarkommissionen att de i nämnda säkerhetsprogram rekommenderade åtgärdernagenomförts i mycket begränsad omfattning. Kommissionen påpekar att alla berörda parter varit överensom programmets utformning och alt antalet bank- och postrån fortsatt all öka.Kostnaderna för åtgärdernas genomförande får anses vara relativt låga. Medhänsyn härtill anser kommissionen det anmärkningsvärt att säkerhetsprogrammetinte har realiserats i större utsträckning. Penninginrättningarna och postverket måste anses ha ettsärskUt ansvar när del gäller att skydda sig själva mot brottslig verksamhet.Penninginrältningarna och postverket intar sålunda en särskUd ställning isamhället när det gäller hanteringen av kontanta medel. De omsätter dagligenmycket stora värden i reda pengar eller andra lätt överlåtbara tillgångarvilkas tidigare innehavare inte kan spåras. De utgör därför speciellt attraktivamål för brottslighet av skilda slag. För att bank- och poströrelsen skallkunna erbjuda avsedd service måste verksamheten bedrivas så att den är lätttUlgänglig för allmänheten. Detta innebär att den ocksä är särskilt utsatt förkriminella angrepp. Det är här fråga om en brottslighet som kan medföraallvarliga skador på personal och kunder. Kommissionen konstaterar vidare att det krävs särskUttillstånd av statlig myndighet för att driva bankrörelse saml alt det vid dennaprövning bl. a. skall bedömas om den tillämnade rörelsen är nyttig för detallmänna. Till skydd för såväl allmänna som enskilda intressen är sådan rörelseockså underkastad en fortlöpande och ingående offentlig tillsyn. Det ligger enligt kommissionen helt i linje med denreglering som bankväsendet sålunda är underkastat all ställa krav påvederbörande inrättningar att själva vidta de åtgärder i brottsförebyggandesyfte som kan anses påkallade med hänsyn till deras speciella verksamhet. Detär här fråga om utgifter som får anses vara marginella i förhållande till deallmänna omkostnaderna för drivande av bankrörelse. Kommissionen förordardärför att de bestämmelser som ger tillsynsmyndigheten, dvs. bankinspektionen, rätt alt meddela föreskrifter om bl. a.förvaring av värdehandlingar kompletteras så att tillsynsmyndighetens kompelensUttryckUgen även omfattar allmänt brottsförebyggande åtgärder, exempelvis hurbanklokaler bör utformas och utrustas för att hindra eller försvåra rån. 1fråga om utrustning och inredning bör samråd äga mm med ochberörda penninginrättningar. Vad gäUer postlokalernas inredning och utrustningföreslår kommissionen all Kungl. Maj :l utfärdar erforderUga föreskrifter. När det gäller polisens möjligheter att genom sin övervakandeverksamhet förebygga rån och annan brottslighet där våld eller hot om våldförekommer framhåller kommissionen som sin uppfattning all fotpatrullering ärdet effektivaste sättet att nå detta syfte. Ett ökal antal fotpatruller itätorternas centrala delar synes därför vara erforderligt. Kommissionen betonarvidare att en hög uppklaringsprocent har en stark preventiv verkan inte minst ifråga om rån och andra grova förmögenhets-brott. Eftersom möjligheterna attklara upp sådana brott erfarenhetsmässigt är starkt beroende av hur snabbtpolispersonal kommer lUl platsen och efterspaningen kan sältas i gång, är detväsentligt att polisen ständigt kan hålla en tillräckligt hög beredskap förutryckningar liksom att utredningsverksamheten kan bedrivas så effektivt attförövaren snabbt kan avslöjas. Kommissionens slutsats är att personella förstärkningarbör tUlföras polisväsendet för övervakning, spaning och utredning när delgäller bank-och postrån och andra Uknande grova brott. Enligt direktiven hade kommissionen i uppdrag att se överstraffskalorna för våldsbrotten. Efter en närmare genomgång av berörda lagrumhar kommissionen emellertid inle funnit skäl att föreslå några straffskärpningar. Kommissionenhar vidare haft till uppgift att bedöma vad som förekommer i den verksamhet sombedrivs i och i anslutning till sexklubbar och poseringsateUéer. Del är härväsentligen frågan om att söka förhindra brottslighet och annan asocialitet idessa miljöer. Kommissionennoterar att missförhållanden av detla slag förekommer i samband med såvälsexklubbs- som poseringsverksamhet. Koppleri, främjande av otukt, olovligrusdrycksförsäljning, narkotikabrott och häleri eller olovlig befattning medstulna eller insmugglade partier av cigarretter och spritdrycker är exempel påbrott som har avslöjats i samband med sådan verksamhet. Även stöld, rån,misshandel och olaga hot förekommer mot både kunder och personal. De i klubb-och ateljéverksamheten engagerade personerna löper risk att efter hand hamna iasocialitet och kriminalitet. Utvecklingen har enligt kommissionens meningsannolikt lett till en väsentlig ökning av prostitutionens totala omfattningoch därmed också av antalet personer som i längden löper risk för socialmissanpassning. Sexklubbarnas och poseringsateljéernas verksamhet medför ocksåofta sanitära olägenheter för kringboende. Med hänsyn till dessa missförhållanden anser kommissionendet angeläget att myndigheterna får bättre möjlighet all kontroUera denpornogra- Prop, 1973:115 20 fiska verksamheten än som kan ske. Kommissionen avvisartanken på ett totalförbud under hänvisning till att en sådan åtgärd inte baraskuUe strida mol grundsatsen om den enskildes rätt att i vidaste möjligautsträckning själv få bestämma vad han vill ta del av utan sannolikt även skapanya problem och negativa följder som är svåra att överblicka. Kommissionen konstaterar att det enligt allmännaordningsstadgan f. n. krävs polisstyrelsens tillstånd för anordnande avoffentlig danstillställning, eirkusföreställning, tivoli- och marknadsnöjenoch uppvisning i professionell brottning. Kommissionen föreslår atttillslåndstvång införs även för pornografisk föreställning. Därmed fårpoUsstyrelsen möjlighet att bl, a. bedöma sökandens person, tUlslällningens artoch platsen eller lokalens lämplighet. Hänsyn kan även las till de synpunktersom andra berörda myndigheter, exempelvis de som svarar för hälsovården ochbrandsäkerheten, önskar få tillgodosedda. Genom särskUda föreskrifier ellervillkor angående lokalernas utformning och disponering kan man förhindra elleråtminstone försvåra prostitution inom klubblokalerna och försäkra sig om altdessa inle heller i övrigt utnyttjas på ett otillbörligt eller olämpligt sätt. Kommissionen föreslår vidare att det i allmännaordningsstadgan införs bestämmelser som innebär all person under aderton årinte får medverka vid offentlig pornografisk föreställning och att sådanföreställning inte får innehålla förråande sexuella eller sadistiskabeteenden. Eftersom slora ekonomiska intressen gör sig gällande ipornografibranschen och förtjänsterna av verksamheten i många fall sannoUkt ärbetydande anser kommissionen att ell tillslåndstvång som endast är sanktioneratmed böter inte kommer all vara tillräckligt effektivt. Kommissionen föreslårdärför all fängelse intas i straffskalan. När det gäller reklam för sexklubbar och poseringsateljéerkonstaterar kommissionen att styrelsen för Svenska tidningsutgivareföreningenefter kontakter med företrädare för kommissionen numera rekommenderatföreningens medlemsföretag att i eget intresse iaktta återhållsamhet medpublicering av sådana annonsillustralioner som på ett utmanande sätt återgersexuella motiv. Styrelsen har vidare konstaterat att det inle kan uteslutas attannonser om posering kan innefatta straffbar verksamhet. Styrelsen har därföräven rekommenderat medlemsföretagen att i fortsättningen inte införa annonsersom åsyftar att förmedla kontakt med ateljéer för posering och med sexklubbarsom i sin annonsering lämnar erbjudanden av samma karaktär som poseringsateljéerna.Rekommendationen har, såvitt kommissionen har kunnat konstalera, lett till allannonsering för poseringsateljéer praktiskt taget har upphört i dagspressen. På grund av vad sålunda har förekommit och då kommissionenansett sig kunna utgå ifrån att dess förslag att införa tillständslvång försexklubbarna torde få en starkt brottsförebyggande och brollsbekämpande verkanhar kommissionen inte ansett sig böra framlägga några förslag i fråga ompornografireklamen. Kommissionen har därvid utgått från att den föreslagnaförfattningsändringen ger tidningsutgivarna ett underlag för prövningen huruvida reklam för pornografiskföreställning skall medges. Somunderlag för sina överväganden angående behovet av åtgärder för att förbättraden allmänna ordningen redovisar kommissionen skUda undersökningar ochuttalanden av vilka framgår att ordningsläget på allmänna platser ochkommunikationsmedel är otillfredsställande framför allt i storstadsområdena. 1en del av dessa uttalanden påtalas all särskilt ungdomars beteendenkarakteriseras av ökad hänsynslöshet och tilltagande missbruk av alkohol ochnarkotika. Del har vidare gjorts gällande att butiksstölderna har ökat i antaloch allt oftare förövas helt öppet av personer som hotar personalen, om mansöker hindra tillgreppen. Andra uppgifter som förts fram i detta sammanhang äratt handel med stulna varor i ökad utsträckning pågår öppet på allmännaplatser. För del har särskilt påtalats att ordningsförhållandena itunnelbanan är myckel besvärliga. Kommissionenframhåller i anslutning lUl nu nämnda uppgifter att den brottslighet och deordningsstörningar som del här är fråga om i ett övervägande antal fall kanuppfattas som ett symptom på någol bakomliggande, allvarligt missförhållande,såsom bristande fysisk eller psykisk hälsa, bostadsproblem, arbetslöshet,anpassningssvårigheter eller liknande problem. De åtgärder och insatser somkrävs för att i grunden komma till rätta med nuvarande missförhållanden fallerdärför utanför det i vederlagen bemärkelse kriminalpolitiska området. Deltagäller i särskilt hög grad det mera långsiktiga, förebyggande arbetet. Även idet kortsiktiga perspektivet har emellertid enligt kommissionens mening frågorom vård och behandling samt andra socialvårdande insatser en central betydelse.Detta utesluter emellertid inte att det också behövs effektivare polisiäramsatser för alt hindra brottslighet och ordningsstörningar på och i anslutningtill allmänna platser och kommunikationsmedel. Men dessa insatser bör i störreutsträckning än f. n. kombineras med åtgärder som syftar till att komma tillrätta med de personliga och sociala problem som i regel är den djupare orsakenlill den rådande situationen. För detla ändamål mäste man söka få lill ståndell smidigt och effektivt samarbete mellan de olika myndigheter ochbefattningshavare som arbetar med dessa problem. I anslutning lill nu nämnda överväganden behandlarkommissionen särskilt frågan om samarbetet mellan polis och socialarbetare. Vad gällerdet övergripande samarbetet på planerings- och ledningsnivå i särskildasamrådsorgan föreslår kommissionen att Kungl. Maj:t beslutar att enundersökning kommer lill stånd genom länsstyrelsernas försorg angående hurintentionerna bakom del utfärdade cirkuläret (SFS 1970:513) omintensifierat samarbete mellan barnavård, skola och polis har förverkligats.Kommissionen föreslår att de åtgärder vidtas när det gäller upprättandet avsamrådsorgan och dessas arbete som denna undersökning kan föranleda. Beträffande del direkta samarbetet pä fältet förordarkommissionen att nämnda samrådsorgan ägnar dessa frågor särskild uppmärksamhet med sikte på att finna de mest ändamålsenliga formerna försådan samverkan. Enligtdirektiven har kommissionen ägnat frågan om omhändertagande av personer somstör ordningen särskild uppmärksamhet. Kommissionen konstaterar därvid attgäUande bestämmelser härom finns intagna i olika vårdlagar och ipoUsinslruktionen (1972:51 1). Vad gäller den praktiska tillämpningen av dessabestämmelser har kommissionen fält en mycket splittrad bild. Stor osäkerhetanses sålunda råda om vilka befogenheter polisen har och hur dessa befogenheteri praktiken bör utnyttjas. Kommissionen föreslår inte någon ändring i vårdlagstiflningen.Men för att skapa en fast och enhetlig tillämpning av de regler som gäller förpolisens tillfälliga omhändertaganden föreslår kommissionen all de viktigastebestämmelserna härom förs in i en särskild lag. Förutsättningarna föromhändertagande på grund av ordningsstörande beteende bör därvid bibehållasoförändrade. Kommissionen erinrar om att en polisman aldrig får användasträngare medel än förhållandena kräver och att han i första hand alltid börsöka vinna rättelse genom upplysningar och anmaningar. Kommissionen föreslåratt vissa nya bestämmelser angående förfarandet förs in i lagen för att skapaunderlag för hjälpande och stödjande åtgärder och för att klargöra hurfortsatta ordningsstörningar skall kunna förhindras. De väsentligaste nyheterna i förhållande till gällanderätt är att föreskrifter ges om hur den tid som omhändertagandet varar skaUanvändas och att den längsta tiden för frihetsberövandet blir närmare regleradsamt all polisen får möjlighet alt flytta minderåriga från skadliga ellerfarliga miljöer. Vad först beträffar utnyttjandet av tiden förfrihetsberövandet innehåller den av kommissionen föreslagna lagen enbestämmelse om att erforderlig utredning skall göras beträffande denomhändertagnes personliga levnadsförhållanden när omhändertagande har skett pågrund av ordningsstörande uppträdande. Utredningen skall om möjligt göras avföreträdare för socialmyndighet. För att skapa bättre förutsättningar härförföreslår kommissionen alt statsbidrag skall utgå för social jourverksamhet.Avsikten med utredningen skall vara att utröna huruvida den omhändertagne är iträngande behov av hjälp eller stöd från samhällets sida. Vid bestämningen av den längsta lid som frihetsberövandetfår vara har kommissionen tagit hänsyn till att hjälpande och stödjandeåtgärder kan behövas. Med hänsyn lill de olika förhållanden som sålunda kanföreligga har maximitiden inle ansetts kunna sältas kortare än sex timmar.Kommissionen förutsätter att i vissa fall även kan behövas för allhindra fortsalt ordningsstörande verksamhet. Kommissionen föreslår vidare en bestämmelse omomhändertagande av barn som av polisen anträffas underförhållanden som uppenbarligen innebär en överhängande och allvarlig risk förbarnels hälsa eller utveckling. Som exempel pä sådana situationer nämnerkommissionen bl. a. fall då barn uppehåller sig i s. k. knarkarkvartar ellerhittas omtöcknade av berusningsmedel i rivningsfastigheter. Denföreslagna nya bestämmelsen bör vidare kunna tillämpas på barn som påträffas påhotellrum tillsammans med äldre asociala personer eller som annars befinner sigi en sådan situation att man kan befara att de kommer att bli otillbörligtutnyttjade. Enligt förslaget skaU barnet efter omhändertagandet skyndsamtöverlämnas till föräldrarna, annan vårdnadshavare eller företrädare förbarnavårdsnämnd. KommissionenframhåUer alt socialarbetare i så stor utsträckning som möjligt bör tjänstgörai de lokaler dit omhändertagna förs för att på så sätt det utredande ochkurativa arbete som ofta bör sältas in efter ett omhändertagande snabbt skallkunna påbörjas. Vad kommissionen syftar liU med sina förslag är att depolisiära och sociala insatserna skaU samordnas så alt man på ett effektivaresätt skall kunna lösa de problem som förorsakar de rådande förhållandena. Motbakgrund av redovisade uppfattning och den rådande ordningssituationenanser kommissionen det synnerligen angeläget att barnavårdsnämnderna/socialanämnderna ställer ökade personella resurser lill förfogande för arbete blandbarn och ungdomar under icke ordinarie arbetstid. För att snabbt göra delmöjligt att initiera, pröva och utvärdera olika former av sådan socialjourverksamhet föreslår kommissionen alt 4 milj. kr. ställs tillsocialstyrelsens förfogande för bidrag till kommunerna för enförsöksverksamhet. Ett annatområde där kommissionen ansett sig kunna ta ställning för omedelbaraytterligare insatser från statens sida är narkomanvården. Narkotikamissbrukethar framför allt i de största kommunerna en väsentlig del i uppkomsten avbrottslighet och ordningsstörande förhållanden. Kommissionen föreslår därförtill slöd för kommunala insatser på delta område förenklade bidragsregler ochökade möjligheter lill statsbidrag till vårdcentraler för narkotikamissbrukare,ökade driftbidrag till behandlingshem för narkotikamissbrukare samt nyttstatsbidrag lill vård i enskilt hem av narkotikamissbrukare. Medelsbehovethärför beräknas till 3,8 milj. kr. Vidare föreslås att ytteriigare 500 000 kr.ställs till förfogande för viss försöksverksamhet medsärskilda vårdformer. Kommissionenbetonar att vad den sålunda föreslagit beträffande förstärkta insatser på detsociala området endast kan få en myckel begränsad effekt när det gäller attkomma lill rätta med de sociala missförhållanden som ligger bakom bl.a. denbrottslighet och de ord-ningsstöranden som förekommer. Samhällets insatser föralt lösa dessa problem måste ske från en bredare bas och med en långsiktigplanering som innefattar bl. a. föräldraskolning, skolans roll och utformningav människornas livsmiljö i sin helhet. Men också i det kortsiktiga perspektivetkrävs ett samlat grepp när det gäller samhällets ansvar för de människor som avolika skäl inle passar in i vårt sociala mönster. Samhällets insatser måste lasikte på en rehabilitering där krav också släUs på den vårdbehövandes egetansvar i sin situation. Närmast är det socialutredningens uppgift att övervägainriktningen och samordningen av de sociala insatserna. Kommissionen har förvissat sig omatt dess begränsade förslag ligger i Unje med socialutredningens intentioner. Det har inför kommissionen uppgetts att i varje fallbeträffande storstadsområdena är det ett begränsat antal personer med sloramissbruksproblem, framför allt ungdomar, som i huvudsak uppehåller sig icilykärnan och som där skapar ständiga oroshärdar. Även om del kan antas allflertalet av dessa personer är föremål för något slag av åtgärder från socialaeller sjukvårdande myndigheter, synes dessa åtgärder inte innebära tillräckligtstöd för att de skall orka ta sig ur den nedbrytande miljö de lever i.Kommissionen är medveten om att man inle kan lösa sociala problem genom attanvända tvång i stor skala och all man här har att göra med grundläggandeproblem inom hela social- och sjukvården som det inte ankommer på kommissionenatt ta stäUning till. Kommissionen vill dock understryka att från samhällets,men framför allt från de vårdbehövandes egen synpunkt, måste vårdinsatserna fördessa människor effektiviseras. Kommissionen utgår ifrån att vad som anförts kommer attvägas in i de samlade bedömningar som socialutredningen har alt göra när delgäUer inriktningen och samordningen av de sociala insatserna. Kommissionen offentliggör en genomfördundersökning om ahmänhetens kunskaper om och attityder lUl poUsen. Undersökningsresultatetvisar enligt kommissionen alt förhållandet mellan allmänheten och polisen pådel hela laget är mycket gott men alt del föreligger ett behov av ökadinformation om polisens verksamhet inle minst hos ungdomen. Kommissionen förutsätter att hithörande frågor i ett meralångsiktigt perspektiv kommer att behandlas av det blivande centrala rådet församordning av samhällets insatser mot brott. I avsiktatt nå en förbättrad information till massmedia framlägger emellertidkommissionens förslag om att särskUda kontaktmän utses i polisdistrikten. Dessabör ges en viss utbildning för uppgiften. För den centralainformationsverksamheten föreslås vidare att tre tjänster för journalisterinrättas vid . Dessa befattningshavare förutsätts ocksåkunna biträda polisdistrikten. Kommissionen föreslår vidare att polisväsendettillförs 25 polismansljänsler för trafikundervisning i skolorna och 25 polismanstjänsterför undervisning i lag och rätt. Utöver de nu föreslagna åtgärderna framhåller kommissionenbehovet av mera konlaktskapande verksamhetsformer i polisarbetet. Särskild viktläggs därvid bl. a. på en utökning av antalet folpatrullerande polismän och påen ökning av antalet kvarterspoliser. Kommissionen tillstyrker också ettförslag frän polisstyrelsen i att en upplysningscen-tral förallmänhetens telefonförfrågningar upprättas i . I det avsnitt av betänkandet i vilket kommissionen direktbehandlar behovet av förstärkning av polisverksamheten tar kommissionen till enbörjan upp frågan om kraven för antagning som polisaspirant. Med hänsyn till den höjda utbildningsnivån i samhäUet ochtill de krav som allmänt sett bör ställas på en polisman i dagenssamhälle finner kommissionen därvid att kraven på skolunderbyggnad föranställning som polisaspirant bör höjas. Kommissionen föreslår att de krav somuppställs för s. k. allmän behörighet till högre utbildning skall gälla ävenför antagning till polisaspirant.